## Carinski zakon

### NN 78/1999 (23.7.1999.), Carinski zakon

# **ZASTUPNIČKI DOM HRVATSKOGA DRŽAVNOG SABORA**

Na temelju članka 89. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## **ODLUKU**

### **O PROGLAŠENJU CARINSKOG ZAKONA**

Proglašavam Carinski zakon, koji je donio Zastupnički dom Hrvatskoga
državnog sabora na sjednici 30. lipnja 1999. godine.

Broj: 01-081-99-1347/2
Zagreb, 8. srpnja 1999.

Predsjednik
Republike Hrvatske
**dr. Franjo Tuđman,** v. r.

## **CARINSKI ZAKON**

## I. UVODNE ODREDBE

### 1. PODRUČJE PRIMJENE I TEMELJNA POJMOVNA ODREĐENJA

Članak 1.

Ovim Zakonom i propisima donesenim na temelju njega uređuju se prava
i obveze osoba te ovlasti Carinske uprave Republike Hrvatske u svezi s
robom u putničkome i robnome prometu između carinskoga područja Republike
Hrvatske i stranih carinskih područja.

Članak 2.

Ovaj Zakon i propisi doneseni na temelju njega se primjenjuju na cijelome
carinskom području Republike Hrvatske.

Ovaj se Zakon primjenjuje na postrojenja i uređaje u epikontinentalnome
pojasu Republike Hrvatske sukladno posebnim propisima iz područja pomorstva.

Članak 3.

Carinsko područje Republike Hrvatske obuhvaća teritorij Republike Hrvatske,
a ograničeno je carinskom crtom koja je istovjetna s graničnom crtom Republike
Hrvatske.

Članak 4.

Pojedini izrazi koji se rabe u ovom Zakonu, imaju sljedeće značenje:

1) ***Carinska uprava**:* upravna organizacija u sastavu Ministarstva
financija pri čijim se ustrojstvenim jedinicama - Središnjemu uredu i carinarnicama
mogu obavljati sve ili neke radnje predviđene carinskim propisima.

2) ***Carinski status:*** određenje robe u smislu carinskih
propisa kao domaće ili strane robe.

3) ***Domaća roba**:*

a) roba koja je, sukladno uvjetima iz članka 24. ovoga Zakona, u cijelosti
dobivena ili proizvedena u carinskom području Republike Hrvatske, te koja
ne sadrži robu uvezenu iz drugih zemalja,

b) roba uvezena iz drugih zemalja, a koja je bila puštena u slobodni
promet,

c) roba koja je dobivena ili proizvedena u carinskome području Republike
Hrvatske bez obzira na to je li dobivena ili proizvedena iz robe navedene
u podtočki b) ili iz robe navedene u podtočkama a) i b) ove točke.

4) ***Strana roba**:* roba koja nije obuhvaćena točkom 3. ovoga
članka.

Domaćaroba gubi status domaće robe kad stvarno napusti carinsko
područje Republike Hrvatske, osim u slučajevima iz članka 109. ovoga Zakona.

5) ***Carinski dug:*** obveza određene osobe da za određenu
robu plati propisima utvrđenu svotu uvozne carine (uvozni carinski dug)
ili izvozne carine (izvozni carinski dug).

6) ***Uvozna carina:*** carina i druga davanja koja se plaćaju
pri uvozu robe, a imaju isti učinak kao i sama carina.

7) ***Izvozna carina:***carina i druga davanja koja
se plaćaju pri izvozu robe, a imaju isti učinak kao i sama carina.

8) ***Dužnik:*** osoba koja je obvezana za plaćanje carinskoga
duga.

9) ***Carinski** **nadzor:*** opće mjere koje poduzima Carinska
uprava da bi se osigurala provedba carinskih i drugih propisa koji se primjenjuju
na robu koja je predmet carinskog nadzora.

10) ***Carinska** **provjera:***radnje kao što su
pregled i pretraga robe, pregled i pretraga prijevoznih sredstava, pregled
i pretraga osoba u putničkome prometu te prtljage i drugih stvari koje
putnici sa sobom nose, provjera postojanja, vjerodostojnosti i istinitosti
isprava podnesenih u carinskome postupku, pregled poslovnih knjiga i drugih
isprava o poslovanju, naknadna provedba ispitnih i istražnih postupaka
i slično koje je ovlaštena poduzimati Carinska uprava.

11) ***Carinski dopušteno postupanje** **ili uporaba robe**:*

a) stavljanje robe u carinski postupak,

b) unos robe u slobodnu zonu ili slobodno skladište,

c) ponovni izvoz robe iz carinskoga područja Republike Hrvatske,

d) uništenje robe, te

e) ustupanje robe u korist države.

12) ***Carinski postupci**:*

a) puštanje robe u slobodni promet,

b) provozni postupak,

c) postupak carinskog skladištenja,

d) postupak unutarnje proizvodnje,

e) postupak preradbe pod carinskim nadzorom,

f) postupak privremenog uvoza,

g) postupak vanjske proizvodnje, te

h) izvozni postupak.

13) ***Carinska deklaracija:*** radnja ili isprava kojom osoba
u propisanu obliku i na propisan način zahtijeva da se roba stavi u neki
od carinskih postupaka.

14) ***Deklarant:*** osoba koja podnosi carinsku deklaraciju
u svoje ime ili osoba u čije je ime carinska deklaracija podnesena.

15) ***Podnošenje robe:***prijavljivanje carinarnici
na propisan način da se roba nalazi u njezinoj određenoj ustrojstvenoj
jedinici ili drugome mjestu koje je carinarnica odredila ili odobrila.

16) ***Puštanje robe:*** radnja kojom carinarnica odobrava raspolaganje
robom u skladu s uvjetima odobrenoga postupka.

17) ***Korisnik carinskoga postupka:*** osoba za čiji je račun
podnesena carinska deklaracija ili osoba na koju se prenose prava i obveze
navedene osobe u svezi s odobrenim carinskim postupkom.

18) ***Korisnik odobrenja:*** osoba kojoj je u skladu s carinskim
propisima izdano odgovarajuće odobrenje.

2. OPĆE ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA PRAVA I OBVEZE OSOBA S OBZIROM
NA CARINSKO PRAVO

*a) Zastupanje*

Članak 5.

Osoba o čijim se pravima i obvezama rješava može odrediti opunomoćenika
za poduzimanje svih ili nekih radnji u postupku koji vodi Carinska uprava.

Zastupanje može biti:

- izravno, ako opunomoćenik djeluje u ime i za račun druge osobe, te

- neizravno, ako opunomoćenik djeluje u svoje ime, a za račun druge
osobe.

Opunomoćenik mora imati sjedište, odnosno prebivalište u Republici Hrvatskoj,
osim u slučajevima propisanim člankom 76. stavkom 4. ovoga Zakona.

Opunomoćenik se mora očitovati za koju zastupanu osobu nastupa, je li
zastupanje izravno ili neizravno, a na zahtjev carinarnice mora podnijeti
i vjerodostojnu ispravu s ovlaštenjem za zastupanje.

Za osobe koje se ne očituju da djeluju u ime ili za račun druge osobe
ili se očituju da djeluju u ime i za račun druge osobe, a ne mogu o tome
podnijeti vjerodostojnu ispravu, smatrat će se da nastupaju u svoje ime
i za svoj račun.

Iznimno, carinsku deklaraciju u svojstvu opunomoćenika može podnijeti
samo osoba koja sukladno posebnim propisima ispunjava uvjete za obavljanje
poslova otpremništva.

*b) Posebnosti glede primjene propisa o općem upravnom postupku*

Članak 6.

Propisi o općem upravnom postupku primjenjuju se i u postupcima koje
vodi Carinska uprava, ako ovim Zakonom nije drugačije određeno.

Članak 7.

Osoba koja od Carinske uprave zahtijeva donošenje rješenja mora navesti
sve činjenice i okolnosti te podastrijeti isprave i druge dokaze potrebne
za donošenje rješenja.

Rješenje će se donijeti bez odgode, a najkasnije u rokovima propisanim
Zakonom o općem upravnom postupku.

Članak 8.

Protiv rješenja Carinske uprave donijetoga u prvome stupnju osoba na
koju se rješenje odnosi ima pravo žalbe.

Žalba ne odgađa ovrhu rješenja iz stavka 1. ovoga članka.

Iznimno, ovrha rješenja može se u cijelosti ili djelomice odgoditi,
ako Carinska uprava:

a) opravdano dvoji da rješenje protiv kojega je podnijeta žalba ili
drugo pravno sredstvo nije u skladu s carinskim propisima, ili

b) ocijeni da bi se ovrhom takvoga rješenja osobi na koju se rješenje
odnosi mogla nanijeti nepopravljiva šteta.

Odnosi li se rješenje iz stavka 3. ovoga članka na obračun uvozne ili
izvozne carine, odgoda ovrhe može se uvjetovati podnošenjem odgovarajućega
jamstva za namirenje osporene svote uvozne ili izvozne carine. Davanje
jamstva neće se zahtijevati, ako bi davanjem jamstva carinski dužnik bio
doveden u ozbiljne poteškoće gospodarske ili socijalne naravi.

*c) Posebni slučajevi poništenja, ukidanja i izmjene rješenja
prema ovomu Zakonu*

Članak 9.

Prvostupanjsko rješenje Carinske uprave kojim je u cijelosti ili djelomično
usvojen zahtjev osobe na koju se rješenje odnosi, carinarnica može po službenoj
dužnosti poništiti u roku iz članka 17. ovoga Zakona ako je doneseno na
temelju neistinitih ili nepotpunih navoda, i to:

a) ako je podnositelj zahtjeva za neistinitost ili nepotpunost navoda
znao ili je prema okolnostima slučaja morao znati, te

b) ako se na temelju istinitih i potpunih navoda rješenje nije ni moglo
donijeti.

Rješenje iz stavka 1. ovoga članka dostavlja se bez odlaganja osobi
na koju se odnosi.

Poništenje ima pravni učinak od dana donošenja poništenog rješenja.

Članak 10.

Prvostupanjsko rješenje Carinske uprave kojim je u cijelosti ili djelomično
usvojen zahtjev osobe na koju se rješenje odnosi, carinarnica može na zahtjev
te osobe ili po službenoj dužnosti ukinuti ili izmijeniti u roku iz članka
17. ovoga Zakona ako koji od uvjeta propisanih za njegovo donošenje nije
bio ispunjen ili ako ga ta osoba više ne ispunjava, a ne radi se o slučajevima
iz članka 9. ovoga Zakona.

Rješenje povoljno za osobu na koju se rješenje odnosi može se ukinuti,
ako osoba ne ispunjava obveze koje su joj bile određene tim rješenjem.

Rješenje iz stavka 1. ovoga članka dostavlja se bez odlaganja osobi
na koju se odnosi.

Rješenje o ukidanju ili izmjeni ima pravni učinak od dana dostave osobi
na koju se odnosi. Iznimno, ako to zahtijevaju opravdani interesi osobe
na koje se rješenje odnosi, carinarnica može za primjereno razdoblje odgoditi
pravni učinak rješenja o ukidanju ili izmjeni prvotnog rješenja.

*d) Obavijesti o primjeni carinskih propisa*

Članak 11.

Svaka zainteresirana osoba može od Carinske uprave zatražiti izdavanje
obavijesti o primjeni carinskih propisa.

Takav se zahtjev može odbiti ako se ne odnosi na stvarno namjeravani
izvoz i uvoz.

Obavijesti iz stavka 1. ovoga članka Carinska uprava daje bez naknade.
Naknada se može zahtijevati za posebne troškove koji nastanu zbog provedbe
potrebnih analiza ili vještačenja o robi na koju se zahtjev za davanje
obavijesti odnosi te za troškove povrata robe podnositelju zahtjeva.

Članak 12.

Na osnovi pisanog zahtjeva zainteresirane osobe Carinska uprava daje:

a) obvezujuće mišljenje o tarifnome raspoređivanju robe u carinsku tarifu,
te

b) obvezujuće mišljenje o podrijetlu robe.

Obvezujuće mišljenje ima snagu rješenja donesenog u upravnome postupku.

Obvezujuća mišljenja o tarifnom raspoređivanju robe i podrijetlu robe
obvezuju Carinsku upravu prema osobi kojoj je dano mišljenje samo glede
tarifnog raspoređivanja robe u Carinsku tarifu, odnosno glede podrijetla
robe.

Obvezujuće mišljenje o tarifnome raspoređivanju robe obvezuje Carinsku
upravu prema osobi kojoj je dano mišljenje za robu za koju se carinski
postupak provodi nakon datuma izdavanja mišljenja.

Obvezujuće mišljenje o podrijetlu robe obvezuje Carinsku upravu prema
osobi kojoj je dano mišljenje za onu robu za koju je postupak utvrđivanja
podrijetla robe propisan ovim Zakonom proveden nakon datuma izdavanja mišljenja.

Osoba kojoj je dano mišljenje mora dokazati:

a) u slučaju obvezujućeg mišljenja o tarifnome raspoređivanju robe u
carinsku tarifu da roba koju deklarira u svim elementima odgovara robi
koja je opisana u mišljenju,

b) u slučaju obvezujućeg mišljenja o podrijetlu robe da roba i okolnosti
na osnovi kojih se određuje podrijetlo robe u svim elementima odgovara
robi i okolnostima koje su opisane u mišljenju.

Obvezujuće će se mišljenje poništiti sukladno članku 9. ovoga Zakona
ako se zasniva na neistinitim ili nepotpunim navodima podnositelja zahtjeva.

Obvezujuće mišljenje važi jednu godinu od dana donošenja, osim:

a) u slučaju tarifnog raspoređivanja robe u Carinsku tarifu:

1. ako zbog izmjene propisa mišljenje nije više u skladu s propisom,

2. ako mišljenje nije više u skladu s naputkom ministra financija glede
raspoređivanja robe u Carinsku tarifu donosenim na osnovi članka 10. Zakona
o carinskoj tarifi, te

3. ako je mišljenje ukinuto ili izmijenjeno sukladno članku 10. ovoga
Zakona, pri čemu osoba kojoj je dano mišljenje mora biti obaviještena o
ukidanju ili izmjeni.

b) u slučaju određivanja podrijetla robe:

1. ako zbog izmjene propisa ili sklapanja međunarodnog sporazuma mišljenje
nije više u skladu s propisima,

2. ako mišljenje nije više u skladu s tumačenjima tijela ovlaštenoga
propisom donesenim na osnovi članka 27. ovoga Zakona za davanje tumačenja
o podrijetlu robe, te

3. ako je mišljenje ukinuto ili izmijenjeno sukladno članku 10. ovoga
Zakona, pri čemu osoba kojoj je dano mišljenje mora biti obaviještena o
ukidanju ili izmjeni.

U slučajevima iz stavka 8. točke a) podtočaka 1. i 2. te točke b) podtočaka
1. i 2. ovoga članka obvezujuće mišljenje prestaje važiti danom stupanja
na snagu, odnosno danom početka primjene odnosnoga propisa, međunarodnog
sporazuma ili tumačenja.

Osoba kojoj je dano obvezujuće mišljenje koje je prestalo vrijediti
u skladu sa stavkom 8. točkom a) podtočkom 1. i 2. te točkom b) podtočkom
1. i 2. ovoga članka može se koristiti tim mišljenjem tri mjeseca od dana
službene objave ako je prije prestanka njegove važnosti sklopio obvezujući
kupoprodajni ugovor za određenu robu na temelju tog mišljenja. U slučajevima
iz stavka 8. točke a) podtočke 1. te točke b) podtočke 1. ovoga članka
može se propisom ili sporazumom odrediti rok u kojem se može služiti mišljenjem
sukladno ovom stavku.

Obvezujuće mišljenje o tarifnome raspoređivanju robe u Carinsku tarifu,
odnosno o podrijetlu robe može se upotrebljavati sukladno ovomu članku
samo za određivanje uvozne ili izvozne carine ili za određivanje visine
izvoznih nadoknada ili drugih povrata povezanih s provođenjem poljoprivredne
politike.

Članak 13.

Vlada Republike Hrvatske propisuje uvjete za izdavanje obavijesti i
obvezujućih mišljenja.

*e) Ostale odredbe*

Članak 14.

Carinska uprava može u skladu s propisima poduzimati i provoditi sve
mjere carinskog nadzora i provjere koje smatra potrebnim radi primjene
carinskih i drugih propisa.

Članak 15.

Osobe koje izravno ili neizravno sudjeluju u tijekovima robnoga prometa
obvezne su na zahtjev Carinske uprave staviti na raspolaganje sve potrebne
isprave i podatke te pružiti svaku drugu pomoć potrebnu za primjenu carinskih
propisa.

Članak 16.

Podaci koji su po svojoj naravi povjerljivi ili su pribavljeni na takav
način smatraju se službenom tajnom i ne smiju se od strane Carinske uprave
dalje prenositi bez izričite suglasnosti osoba ili ovlaštenih tijela koji
su ih dali.

Prenošenje povjerljivih podataka dopušteno je u slučajevima kada je
Carinska uprava dužna ili ovlaštena to učiniti sukladno posebnim propisima.

Članak 17.

U svrhu provedbe carinskog nadzora i provjere sudionici robnoga prometa
koji raspolažu ispravama ili podacima iz članka 15. ovoga Zakona obvezni
su ih čuvati u roku utvrđenu propisima, ali ne kraće od tri kalendarske
godine, neovisno o načinu njihove pohrane. Taj rok počinje teći:

a) u slučaju robe koja je puštena u slobodni promet, osim slučajeva
iz točke b) ovoga članka, ili za koju je podnesena izvozna carinska deklaracija,
posljednjeg dana kalendarske godine u kojoj je prihvaćena carinska deklaracija
za puštanje robe u slobodni promet ili izvozna carinska deklaracija,

b) u slučaju robe koja je na osnovi njezine uporabe u posebne svrhe
puštena u slobodni promet uz povoljniju carinu, posljednjeg dana kalendarske
godine u kojoj je okončan carinski nadzor nad tom robom,

c) u slučaju robe koja je puštena u koji drugi carinski postupak, posljednjeg
dana kalendarske godine u kojoj je okončan taj carinski postupak za odnosnu
robu,

d) u slučaju robe koja je bila smještena u slobodnoj zoni ili slobodnome
skladištu, posljednjeg dana kalendarske godine u kojoj je korisniku slobodne
zone ili slobodnog skladišta prestao taj status.

Ako se pri carinskoj provjeri utvrdi da se knjigovodstveni zapis o carinskom
dugu mora ispraviti, rok za čuvanje isprava i podataka iz stavka 1. ovoga
članka produljuje se neovisno o članku 225. stavku 4. ovoga Zakona koliko
je potrebno da bi se knjigovodstveni zapis mogao ispraviti i provjeriti.

Članak 18.

Ako je carinskim propisima utvrđen rok ili datum, rok se može produljiti,
a datum promijeniti samo ako je to tim propisima izričito predviđeno.

Članak 19.

Tijela državne uprave i pravosudna tijela moraju najbližoj carinarnici
prijaviti svu robu i prijevozna sredstva koju su privremeno zadržala ili
konačno oduzela, ako se radi o stranoj robi nad kojom nije proveden carinski
postupak prema odredbama ovoga Zakona.

Privremeno zadržana i konačno oduzeta strana roba može se prepustiti
drugoj osobi samo ako je carinarnica odobrila neko od carinskih dopuštenih
postupanja ili uporaba robe, odnosno ako je za tu robu podmiren carinski
dug.

Carinski dug iz prethodnog stavka podmiruje carinski dužnik ili se dug
podmiruje iz cijene prodane robe.

II. OSNOVE ZA OBRAČUN UVOZNIH I IZVOZNIH DAVANJA I PRIMJENU
DRUGIH MJERA PROPISANIH U TRGOVINI ROBOM

1. CARINSKA TARIFA I RASPOREĐIVANJE ROBE U CARINSKU TARIFU

Članak 20.

Na robu koja se uvozi u carinsko područje Republike Hrvatske plaća se
carina prema Carinskoj tarifi i pravilima propisanim ovim Zakonom i Zakonom
o carinskoj tarifi.

Iznimno od stavka 1. ovoga članka, za netrgovačku robu koju putnik nosi
sa sobom ili koju fizička osoba primi u pošiljci od druge fizičke osobe
može se primijeniti jedinstvena carinska stopa u visini od 10% od carinske
vrijednosti robe. Vlada Republike Hrvatske propisat će vrijednost robe
iz ovog stavka kao i vrste roba na koje se ne može primijeniti jedinstvena
stopa.

Iznimno, Vlada Republike Hrvatske može posebnim propisom odrediti carinu
za izvoz određenih proizvoda.

Članak 21.

Na robu koja se uvozi iz zemalja s kojima Republika Hrvatska ima sklopljen
ugovor o slobodnoj trgovini naplaćuje se carina kako je propisano tim ugovorom.

Stavak 1. ovoga članka primjenjuje se na zahtjev deklaranta. Zahtjev
za primjenu stavka 1. ovoga članka moguće je podnijeti i naknadno ako su
ispunjeni uvjeti iz ugovora.

Članak 22.

Vlada Republike Hrvatske može propisati uvjete prema kojima će Carinska
uprava za određenu robu, zbog vrste ili uporabe u određene svrhe, odobriti
plaćanje povoljnije carine od carine propisane Carinskom tarifom za tu
robu.

"Povoljnija carina" u smislu stavka 1. ovoga članka znači sniženje carine
ili neobračunavanje uvozne carine iz članka 4. točke 6. ovoga Zakona i
u okviru količinskih ograničenja.

2. PODRIJETLO ROBE

*a) Nepovlašteno podrijetlo*

Članak 23.

Odredbe članka 24. do 27. ovoga Zakona određuju nepovlašteno podrijetlo
robe u svrhu:

a) primjene Carinske tarife s iznimkom mjera predviđenih člankom 21.
ovoga Zakona,

b) primjene drugih mjera utvrđenih odredbama posebnih propisa iz područja
trgovine robama, te

c) izdavanja potvrda o podrijetlu.

Članak 24.

Roba podrijetlom iz jedne zemlje ona je roba koja je u cjelini dobivena
ili proizvedena u toj zemlji.

Izraz "roba u cjelini dobivena u jednoj zemlji" obuhvaća:

a) mineralne proizvode izvađene iz tla u toj zemlji,

b) tamo ubrane ili požnjevene biljne proizvode,

c) tamo okoćene i uzgojene žive životinje,

d) proizvode dobivene od živih, tamo uzgojenih životinja,

e) proizvode tamo dobivene lovom ili ribarstvom,

f) proizvode morskog ribolova i druge proizvode izvađene iz mora izvan
teritorijalnih voda plovilima koja su registrirana ili prijavljena u brodski
upisnik i koja plove pod zastavom te zemlje,

g) proizvode izrađene na njezinim brodovima tvornicama isključivo od
proizvoda iz točke (f) ovog stavka pod uvjetom da su takvi brodovi tvornice
registrirani ili prijavljeni u toj zemlji i da plove pod zastavom te zemlje,

h) proizvode izvađene s morskog dna ili iz sloja zemlje ispod toga morskog
dna izvan teritorijalnih voda te zemlje pod uvjetom da ona ima isključiva
prava na iskorištavanje sloja zemlje ispod morskog dna,

i) otpad i ostatke proizvoda dobivenih iz proizvodnih djelatnosti ili
upotrebljavanih predmeta ako su tamo prikupljeni i ako su pogodni samo
za ponovno dobivanje sirovina, te

j) proizvode tamo proizvedene isključivo od proizvoda navedenih u točkama
a) do i) ovoga članka ili od njih proizvedenih proizvoda na bilo kojoj
razini proizvodnje.

Za potrebe stavka 2. ovoga članka izraz "zemlja" obuhvaća i teritorijalne
vode te zemlje.

Članak 25.

Roba čija proizvodnja uključuje više od jedne zemlje smatrat će se podrijetlom
iz zemlje u kojoj je prošla posljednju bitnu obradbu ili preradbu koja
dovodi do novih proizvoda ili predstavlja bitnu fazu proizvodnje.

Posljednjom bitnom obradom ili preradom iz stavka 1. ovoga članka ne
smatra se:

a) pakiranje ili prepakiranje robe, bez obzira gdje je ambalaža proizvedena,

b) dijeljenje većih količina robe u manje količine ili spajanjem manjih
količina u veće,

c) odjeljivanje, razvrstavanje, prosijavanje, ispiranje ili dijeljenje
proizvoda rezanjem ili ustakljivanjem,

d) etiketiranje i označivanje robe,

e) postupanje nužno da bi se očuvala svojstva proizvoda prilikom prijevoza
ili skladištenja, te

f) jednostavno sklapanje dijelova proizvoda u cjelovit proizvod.

Članak 26.

Svaka obradba ili preradba robe za koju se utvrdi ili u svezi s kojom
utvrđene činjenice potvrđuju pretpostavku da je njezin jedini cilj bio
izbjeći primjenu odredbi koje se u Republici Hrvatskoj primjenjuju na robu
iz određenih zemalja neće se ni u kojemu slučaju smatrati dostatnom da
bi tako proizvedena roba stekla podrijetlo zemlje gdje je obradba ili preradba
provedena u smislu članka 25. ovoga Zakona.

Članak 27.

Vlada Republike Hrvatske propisat će dodatna mjerila za utvrđivanje
podrijetla u slučaju iz članka 25. stavka 1. ovoga Zakona, način dokazivanja
podrijetla robe, način izdavanja potvrde te mjerodavna tijela za ovjeru
potvrda i davanje tumačenja o podrijetlu robe.

*b) Povlašteno podrijetlo*

Članak 28.

Pravila o povlaštenome podrijetlu koja roba mora zadovoljiti kako bi
stekla pogodnosti iz članka 21. ovoga Zakona utvrđuju se odgovarajućim
ugovorima o slobodnoj trgovini.

Pravila o podrijetlu za robu iz zemalja na koje Republika Hrvatska na
osnovi jednostrane odluke primjenjuje povlaštene carine, utvrđuju se posebnim
propisom kojeg donosi Vlada Republike Hrvatske.

3. VRIJEDNOST ROBE ZA CARINSKE SVRHE

Članak 29.

Odredbe ovoga poglavlja uređuju način utvrđivanja carinske vrijednosti
robe u svrhu primjene Carinske tarife Republike Hrvatske.

Članak 30.

Izrazi koji se rabe u ovome poglavlju imaju sljedeće značenje:

a) "carinska vrijednost uvozne robe" znači vrijednost robe u svrhu određivanja
carine "ad valorem" na uvoznu robu,

b) "zemlja uvoza" znači carinsko područje Republike Hrvatske,

c) "proizvedeno" uključuje uzgojeno, proizvedeno i iskopano,

d) "istovjetna roba" označuje robu koja je u potpunosti ista, uključujući
njezina fizička svojstva, kakvoću i ugled. Manje razlike u izgledu ne izuzimaju
robu koja se po svemu drugome uklapa u određenje istovjetne robe,

e) "slična roba" označuje robu koja premda nije u potpunosti ista, ipak
ima slična svojstva i slične sastavne tvari, što omogućuje izvršavanje
istih funkcija i komercijalnu zamjenjivost. Kod utvrđivanja sličnosti između
roba upotrebljava se između ostalog kakvoća roba, njihov ugled i postojanje
zaštićenog znaka,

f) "jedinična cijena" po kojoj se roba prodaje u najvećoj mogućoj količini
znači cijenu po kojoj se najveći mogući broj jedinica prodaje u prodaji
takve robe među nepovezanim osobama na prvoj kupoprodaji koja se dogodila
nakon uvoza, te

g) "robom iste skupine ili vrste" smatra se roba koja pripada u skupinu
ili asortiman roba proizvedenih u određenoj industrijskoj grani, a uključuje
istovjetne ili slične robe.

Izrazi "istovjetna roba3 i "slična roba" iz stavka 1. ovoga članka ne
obuhvaćaju robe koje sadrže ili odražavaju inženjerijske usluge, razvoj,
umjetnički rad, oblik, planove i skice za koje nisu izvršena usklađenja
prema članku 38. stavku 1. pod b) točka 4. ovoga Zakona, jer su ti poslovi
obavljeni u zemlji uvoza.

Istovjetnom ili sličnom robom neće se smatrati roba koja nije proizvedena
u istoj zemlji kao roba koja se vrednuje.

Roba koju je proizvela druga osoba uzet će se u obzir jedino ako nema
istovjetne ili slične robe koju je proizvela ista osoba kao i robu koju
se vrednuje.

U smislu ovoga poglavlja dvije osobe smatraju se međusobno povezanima
samo:

a) ako je jedna voditelj ili direktor tvrtke u vlasništvu druge osobe
i obratno,

b) ako su pravno priznati partneri u poslu,

c) ako su u odnosu poslodavac i posloprimac,

d) ako je jedna od njih izravni ili neizravni vlasnik, nadzire ili posjeduje
5% ili više posto dionica s pravom glasa u svakoj tvrtki,

e) ako jedna izravno ili neizravno nadzire drugu,

f) ako su izravno ili neizravno pod nadzorom treće osobe,

g) ako zajedno izravno ili neizravno nadziru treću osobu, ili

h) ako su članovi iste obitelji.

Osobe koje imaju poslovne veze na način da je jedna isključivi zastupnik,
isključivi rasparčavač ili isključivi koncesionar drugoga, bez obzira na
to kako je odnos opisan, smatrat će se povezanima prema ovomu poglavlju
u slučaju da su obuhvaćene mjerilima iz stavka 4. ovoga članka.

Članak 31.

Carinska je vrijednost uvezene robe njezina transakcijska vrijednost,
a to je stvarno plaćena ili plativa cijena za robu koja se prodaje radi
izvoza u Republiku Hrvatsku, usklađena prema odredbama članka 38. ovoga
Zakona pod uvjetom da:

a) kupac nema ograničenja u raspolaganju robom ili uporabi robe, osim
ograničenja koja:

1. su određena hrvatskim propisima ili na tim propisima utemeljenim
aktima državne vlasti,

2. ograničavaju zemljopisno područje gdje se roba može preprodati ili,

3. u suštini ne utječu znatno na vrijednost robe,

b) kupoprodaja ili cijena ne podliježu uvjetima ili ograničenjima čija
vrijednost ne može biti utvrđena u odnosu prema vrijednosti robe koja se
vrednuje,

c) nikakva naknada od iduće preprodaje, raspolaganja robom ili uporabe
robe neće biti izravno ili neizravno dostavljena prodavaču, osim ako je
moguće izvršiti odgovarajuće usklađenje s odredbama članka 38. ovoga Zakona,

d) kupac i prodavač nisu međusobno povezani ili, ako jesu, da je transakcijska
vrijednost prihvatljiva za carinske svrhe u skladu s odredbama stavka 2.
ovoga članka.

U postupku procjene prihvatljivosti transakcijske vrijednosti prema
zahtjevima iznesenim u stavku 1. ovog članka sama okolnost da su kupac
i prodavač povezani na način spomenut u članku 30. ovoga Zakona nije dostatan
razlog da se određena transakcijska vrijednost ocijeni neprihvatljivom.
U takvome slučaju treba ispitati okolnosti prodaje i transakcijska vrijednost
bit će prihvaćena pod uvjetom da postojeća povezanost nije utjecala na
cijenu. Ako carinarnica ima razloga pretpostaviti na temelju obavijesti
dobivenih od uvoznika ili na drugi način da je postojeća povezanost utjecala
na cijenu, o tome je dužna obavijestiti uvoznika i dati mu primjerenu mogućnost
za odgovor. Na zahtjev uvoznika carinarnica će o razlozima obavijestiti
uvoznika u pisanom obliku.

Pri prodaji između povezanih osoba transakcijska će se vrijednost smatrati
prihvatljivom, a roba procijenjenom u skladu s odredbama stavka 1. ovoga
članka uvijek kad uvoznik može dokazati da je dotična vrijednost gotovo
jednaka jednoj od sljedećih vrijednosti, pod uvjetom da se upotrebljavaju
podaci iz istoga ili približno istoga vremenskog razdoblja:

- transakcijskoj vrijednosti u prodaji među nepovezanim osobama za istovjetnu
ili sličnu robu namijenjenu za izvoz u Republiku Hrvatsku,

- carinskoj vrijednosti istovjetne ili slične robe prema odredbama članka
35. ovoga Zakona,

- carinskoj vrijednosti istovjetne ili slične robe prema odredbama članka
36. ovoga Zakona.

U primjeni usporedaba iz stavka 3. ovoga članka treba uzeti u obzir
očite razlike u komercijalnim razinama, količinske razine, stavke nabrojene
u članku 38. ovoga Zakona i troškove koje je imao prodavač pri prodaji
u kojoj prodavač i kupac nisu povezani, a kojih nema pri prodaji u kojoj
su prodavač i kupac povezani.

Usporedbe prikazane u stavku 3. ovoga članka upotrebljavaju se na poticaj
uvoznika isključivo radi usporedbe. Navedene odredbe ne dopuštaju određivanje
zamjenskih vrijednosti.

Cijena koja se zaista plaća ili cijena koju treba platiti ukupno je
učinjeno plaćanje ili plaćanje koje treba učiniti kupac u korist prodavača
za uvezenu robu i uključuje sva plaćanja koja je kao uvjet prodaje za uvezenu
robu učinio ili će učiniti kupac prodavaču ili trećoj osobi da bi se ispunile
obveze prodavaču. Plaćanje ne treba nužno biti u obliku prijenosa novca.
Plaćanje se može obaviti i kreditnim pismima ili drugim dogovorenim instrumentom
plaćanja. Plaćanje se može obaviti izravno ili neizravno.

Radnje koje poduzima kupac o vlastitome trošku, uključujući i tržišne
radnje, a različite su od onih propisanih u članku 38. ovoga Zakona, za
koje je potrebno uskladiti vrijednost, neće se smatrati posrednim plaćanjem
prodavaču, čak i onda kad se može smatrati da su bile poduzete u korist
ili u dogovoru s prodavačem, i njihov trošak neće se dodavati stvarno plaćenoj
ili plativoj cijeni pri određivanju carinske vrijednosti.

Članak 32.

Kad nije moguće odrediti carinsku vrijednost uvezene robe prema odredbama
članka 31. ovoga Zakona, carinska vrijednost bit će transakcijska vrijednost
istovjetne robe prodane za izvoz u Republiku Hrvatsku i izvezene u isto
ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se vrednuje.

U primjeni ovoga članka treba pri određivanju carinske vrijednosti upotrebljavati
transakcijsku vrijednost istovjetne robe koja se prodaje na istoj komercijalnoj
razini i u pretežno istoj količini kao i roba koja se procjenjuje.

Kad nije moguće naći odgovarajući primjer prodaje u smislu stavka 2.
ovoga članka, upotrebljavat će se transakcijska vrijednost istovjetne robe
prodane na različitoj komercijalnoj razini i/ili u različitim količinama,
uz prilagodbe potrebne radi razlika proisteklih iz komercijalne razine
i/ili količine, pod uvjetom da se takve prilagodbe mogu provesti na osnovi
predočenih dokaza koji jasno pokazuju primjerenost i točnost prilagodbe,
bez obzira na to dovodi li sama prilagodba do porasta ili do smanjenja
vrijednosti.

Kad su troškovi i davanja spomenuti u članku 38. stavku 1. točki a)
podtočkama 4. do 6. ovoga Zakona uključeni u transakcijsku vrijednost,
prilagodba će se provesti kako bi se u obzir uzele znatne razlike u tim
troškovima i cijenama između uvezene robe i istovjetne robe, a koje nastaju
zbog razlika u udaljenostima i vrsti prijevoza.

Ako se u primjeni ovog članka ustanovi postojanje više od jedne transakcijske
vrijednosti za istovjetnu robu, za određivanje carinske vrijednosti upotrijebit
će se najniža od postojećih vrijednosti.

Članak 33.

Kad nije moguće odrediti carinsku vrijednost uvezenih roba u skladu
s odredbama članka 31. i 32. ovoga Zakona, carinskom će se vrijednošću
smatrati transakcijska vrijednost slične robe prodane radi izvoza u Republiku
Hrvatsku ako je roba izvezena u isto ili gotovo isto vrijeme kad i roba
koja se procjenjuje.

U primjeni ovog članka treba pri određivanju carinske vrijednosti upotrebljavati
transakcijsku vrijednost slične robe koja se prodaje na istoj komercijalnoj
razini i u pretežno istoj količini kao i roba koja se procjenjuje.

Ako nije moguće naći odgovarajući primjer prodaje u smislu stavka 2.
ovoga članka, upotrijebit će se transakcijska vrijednost slične robe prodane
na različitoj komercijalnoj razini i/ili u različitim količinama, uz prilagodbe
potrebne radi razlika proisteklih iz komercijalne razine i/ili količine,
pod uvjetom da se takve prilagodbe mogu provesti na osnovi predočenih dokaza
koji jasno pokazuju primjerenost i točnost prilagodbe, bez obzira na to
dovodi li sama prilagodba do porasta ili do smanjenja vrijednosti.

Kad su troškovi i davanja spomenuti u članku 38. stavku 1. točki a)
podtočkama 4. do 6. ovoga Zakona uključeni u transakcijsku vrijednost,
prilagodba će se provesti kako bi se u obzir uzele znatne razlike u tim
troškovima i davanjima između uvezene robe i slične robe, a koje nastaju
zbog razlika u udaljenostima i vrsti prijevoza.

Ako se u primjeni ovog članka utvrdi postojanje više od jedne transakcijske
vrijednosti slične robe, za određivanje carinske vrijednosti uvezene robe
upotrijebit će se najniža od tih vrijednosti.

Članak 34.

Kad nije moguće odrediti carinsku vrijednost uvezene robe prema odredbama
članka 31. i 33. ovoga Zakona, carinska se vrijednost određuje prema odredbama
članka 35. ovoga Zakona.

Kad nije moguće odrediti carinsku vrijednost ni prema članku 35. ovoga
Zakona, primijenit će se odredbe članka 36. ovoga Zakona, osim u slučaju
kad uvoznik zahtijeva zamjenu redoslijeda primjene članka 35. i 36. ovoga
Zakona.

Članak 35.

Ako se uvezena roba ili istovjetna ili slična uvezena roba prodaje u
Republici Hrvatskoj u istome stanju u kojem je uvezena, carinska vrijednost
uvezene robe prema ovomu članku treba se utvrditi na temelju jedinične
cijene po kojoj se najveći mogući broj jedinica takve ili istovjetne ili
slične uvezene robe prodaje osobama u istome ili približno istome vremenskom
razdoblju kao i roba koja se procjenjuje, i to osobama koje nisu povezane
s osobama od kojih tu robu kupuju, pod uvjetom da se cijena umanji za iznos:

1. uobičajene provizije koja je naplaćena ili je treba platiti, ili
uobičajenog uvećanja radi ostvarenja dobiti i pokrića općih troškova prodaje
u Republici Hrvatskoj nastalih za uvezenu robu iste vrste ili skupine proizvoda,

2. uobičajenih troškova prijevoza i osiguranja i druge s tim povezane
troškove nastale u Republici Hrvatskoj,

3. carinskih davanja i drugih unutarnjih poreza koji se plaćaju u Republici
Hrvatskoj pri uvozu ili prodaji robe.

U slučaju da se u isto ili približno isto vrijeme uvoza robe koja se
procjenjuje ne prodaje ni uvezena roba ni istovjetna ili slična uvezena
roba, carinska će se vrijednost robe koja inače podliježe odredbama stavka
1. ovoga članka odrediti prema jediničnoj cijeni po kojoj se uvezena ili
istovjetna ili slična roba prodaje u Republici Hrvatskoj u stanju u kakvu
je uvezena, i to u najkraćemu roku nakon uvoza robe koja se procjenjuje,
ali ne nakon isteka roka od 90 dana od samog uvoza.

U slučaju da se u Republici Hrvatskoj ne prodaje uvezena roba, istovjetna
ili slična uvezena roba u stanju u kojemu je bila uvezena, tada će se na
zahtjev uvoznika carinska vrijednost robe temeljiti na jediničnoj cijeni
po kojoj se uvezena roba nakon daljnje preradbe prodaje u najvećoj ukupnoj
količini osobama u Republici Hrvatskoj koje nisu povezane s osobama od
kojih takvu robu kupuju, pod uvjetom da su u procjenu uzeti u obzir vrijednost
dodana robi preradbom i odbici određeni u stavku 1. ovog članka.

Članak 36.

Carinska vrijednost uvezene robe prema odredbama ovog članka temeljit
će se na izračunanoj vrijednosti. Izračunana vrijednost čini zbroj:

a) vrijednosti materijala i troškova proizvodnje, ili druge vrste preradbe,
koja je upotrijebljena u proizvodnji uvezene robe,

b) svote dobiti i općih troškova koja je jednaka uobičajenu iznosu koji
se ostvaruje pri prodaji robe iste skupine ili vrste kao što je roba koja
se procjenjuje i koju je proizveo proizvođač u zemlji izvoza za izvoz u
Republiku Hrvatsku, te

c) vrijednosti svih troškova i davanja iz članka 38. stavka 1. točke
a) podtočka 4. do 6. ovoga Zakona.

Ne može se tražiti niti prisiliti bilo koju osobu bez stalnog sjedišta
ili prebivališta na teritoriju Republike Hrvatske da omogući pregled ili
dopusti pristup bilo kojemu računu ili drugoj evidenciji u svrhu određivanja
izračunane vrijednosti.

Carinska uprava može provjeriti obavijesti dobivene od proizvođača robe
u svrhu određivanja carinske vrijednosti prema ovomu članku u drugoj zemlji,
i to uz njegov pristanak i pod uvjetom da vlada dotične zemlje bude na
vrijeme obaviještena i da se ne protivi provjeri.

Članak 37.

Ako carinsku vrijednost uvezene robe nije moguće odrediti prema člancima
31. do 36. ovoga Zakona, carinska vrijednost odredit će se na način sukladan
temeljnim načelima i općim odredbama propisanim u ovome poglavlju i Sporazumu
o primjeni članka VII. GATT-a iz 1994. godine, a na temelju podataka dostupnih
u Republici Hrvatskoj.

U smislu ovog članka carinska vrijednost neće se određivati prema:

a) prodajnoj cijeni u Republici Hrvatskoj robe proizvedene u Republici
Hrvatskoj,

b) sustavu koji omogućuje da se u carinske svrhe prihvati viša od dviju
mogućih vrijednosti,

c) cijeni robe na domaćem tržištu zemlje izvoznice,

d) troškovima proizvodnje, osim onih izračunanih vrijednosti koje su
utvrđene za istovjetnu ili sličnu robu u skladu s člankom 36. ovoga Zakona,

e) cijeni robe namijenjene izvozu u koju drugu zemlju, a ne u Republiku
Hrvatsku,

f) službeno utvrđenoj najmanjoj carinskoj vrijednosti, te

g) navoljnim ili izmišljenim vrijednostima.

Ako to uvoznik zahtijeva, bit će pisano obaviješten o carinskoj vrijednosti
koja je određena prema odredbama ovoga članka te o metodi upotrijebljenoj
pri određivanju te vrijednosti.

Članak 38.

U postupku određivanja carinske vrijednosti prema članku 31. ovoga Zakona
cijeni koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti za uvezenu robu treba
dodati:

a) sljedeće stavke, do iznosa do kojeg ih snosi kupac, a nisu uključene
u stvarno plaćenu cijenu ili cijenu koju treba platiti za robu:

1. proviziju i naknade posredovanja, osim kupovne provizije,

2. troškove ambalaže koja se u svrhu carinjenja smatra jedinstvenim
dijelom dotične robe,

3. troškove pakiranja bilo da se radi o radnoj snazi ili gradivu,

4. troškove prijevoza uvezene robe do luke ili mjesta ulaska u područje
Republike Hrvatske,

5. troškove utovara, istovara i troškove rukovanja povezane s prijevozom
uvezene robe do luke ili mjesta ulaska u područje Republike Hrvatske, te

6. troškove osiguranja do ulaska u područje Republike Hrvatske,

b) prikladno raspoređenu vrijednost sljedećih roba i usluga koje je
kupac isporučio izravno ili neizravno bez naplate ili po sniženoj cijeni,
a radi uporabe u proizvodnji i prodaji uvezene robe radi izvoza, i to do
stupnja do kojeg ta vrijednost nije bila uključena u cijenu koja je plaćena
ili koju treba platiti:

1. materijala, sastavnih dijelova i sličnih stvari ugrađenih u uvezenu
robu,

2. alata, matrica, kalupa, odljeva i sličnih roba koje su upotrijebljene
u proizvodnji uvezene robe,

3. materijala utrošenih u proizvodnji uvezene robe, te

4. usluga projektiranja, razvoja, umjetničkog rada, oblikovnog rada,
te planova i skica napravljenih izvan Hrvatske a potrebnih za proizvodnju
uvezene robe,

c) tantijeme i licencijske troškove za robu koja se procjenjuje, a koje
kupac izravno ili neizravno mora platiti kao uvjet za prodaju robe koja
se procjenjuje, ako takve tantijeme ili licencijski troškovi nisu uključeni
u stvarno plaćenu ili plativu cijenu,

d) dio iznosa ostvaren daljnjom prodajom, ustupanjem ili uporabom uvezene
robe koji se izravno ili neizravno plaćaju prodavaču.

Cijena koja je stvarno plaćena ili koja treba biti plaćena bit će uvećana
prema odredbama ovog članka samo na temelju objektivnih i mjerljivih podataka.

U postupku određivanja carinske vrijednosti nisu osim uvećanja propisanih
ovim člankom dopuštena druga uvećanja stvarno plaćene cijene ili cijene
koju treba platiti.

U ovome poglavlju "kupovna provizija" znači naknadu koju je uvoznik
platio svojemu zastupniku za uslugu zastupanja u inozemstvu pri kupovini
robe koja se vrednuje.

Bez obzira na stavak 1. točku c) ovoga članka:

a) plaćanja za dobivanje prava za umnožavanje uvezene robe u Republiku
Hrvatsku neće se dodavati stvarno plaćenoj ili plativoj cijeni pri određivanju
carinske vrijednosti,

b) plaćanja kupca za dobivanje prava za raspačavanje i ponovnu prodaju
uvezene robe neće se dodati stvarno plaćenoj cijeni ili cijeni koju treba
platiti za uvezenu robu ako ta plaćanja nisu uvjet prodaje za izvoz u Republiku
Hrvatsku.

Članak 39.

Pod uvjetom da su iskazane odvojeno od stvarno plaćene cijene ili cijene
koju treba platiti, sljedeće stavke neće biti uključene u carinsku vrijednost:

a) troškovi prijevoza robe nakon njezina ulaska u carinsko područje
Republike Hrvatske,

b) troškovi gradnje dopune, ugradbe, održavanja ili tehničke pomoći
obavljene nakon uvoza industrijskih postrojenja, strojeva ili opreme,

c) troškovi kamata proisteklih iz financijskog sporazuma u koji je ušao
kupac, a koji se odnose na kupovinu uvezene robe, bez obzira na to je li
financiranje omogućio prodavač ili druga osoba, pod uvjetom da je financijski
sporazum sastavljen u pisanom obliku i da, ako se to zahtijeva, kupac može
dokazati:

1. da je takva roba stvarno prodana po cijeni navedenoj kao stvarno
plaćenoj cijeni ili cijeni koju treba platiti,

2. da potraživanje kamata ne prelazi razinu uobičajenih kamata za takve
transakcije, i to u vrijeme i u zemlji u kojoj je financiranje odobreno,

d) troškovi za dobivanje prava za umnožavanje uvezene robe,

e) kupovne provizije, te

f) uvozna davanja i druga davanja koja se plaćaju u Republici Hrvatskoj
pri uvozu ili prodaji robe.

Članak 40.

Za carinsku vrijednost robe za koju u trenutku utvrđivanja carinske
vrijednosti ugovorena cijena još nije bila plaćena uzima se cijena koja
bi morala biti plaćena za ispunjenje obveze.

Sva uobičajena sniženja cijena i gotovinski popusti neće se uračunati
u carinsku vrijednost ako su ugovoreni prije obavljenog uvoza i ostvareni
u ugovorenom roku.

Članak 41.

Carinska vrijednost robe koja se uvozi bez prodaje utvrđuje se na temelju
članka 32. do 37. ovoga Zakona.

Carinska vrijednost robe koja se privremeno uvozi utvrđuje se na temelju
članka 32. do 37. ovoga Zakona.

Carinska vrijednost robe koja se ošteti prije puštanja deklarantu utvrđuje
se tako da se odgovarajuća ugovorena cijena umanji za postotak oštećenja.
Postotak oštećenja utvrđuje carinarnica procjenom. Ako je na osnovi dobropisa
ugovorena nova cijena koja odgovara uvjetima iz članka 31. ovoga Zakona,
ta cijena predstavlja novu carinsku vrijednost.

Članak 42.

Ako je u postupku određivanja carinske vrijednosti uvezene robe nužno
odgoditi konačno određivanje carinske vrijednosti, roba se može pustiti
deklarantu pod uvjetom da se osigura plaćanje carine u obliku jamstva,
pologa ili u drugome propisanom obliku u najvećemu iznosu carinskoga duga
kojem bi roba mogla podlijegati.

Članak 43.

Carinska vrijednost nosača podataka koji sadrže podatke ili programske
upute za uporabu opreme za obradbu podataka (u daljnjemu tekstu: programska
podrška) neće sadržavati cijenu ili vrijednost programske podrške pod uvjetom
da je cijena ili vrijednost iskazana odvojeno od vrijednosti nosača podataka.

Izraz "nosač podataka" iz stavka 1. ovoga članka ne podrazumijeva integrirane
sklopove, poluvodiče i slične naprave ili proizvode koji sadrže takve integrirane
sklopove ili naprave.

Izraz "podaci i programske upute" iz stavka 1. ovoga članka ne podrazumijeva
zvučne, kinematografske ni videosnimke.

Članak 44.

Carinarnica može u carinskome postupku zahtijevati od deklaranta sve
isprave i podatke koji su potrebni za utvrđivanje carinske vrijednosti
prema člancima 31. do 37. ovoga Zakona.

Ni jedna odredba ovoga poglavlja neće se tumačiti kao ograničenje i
neće dovesti u pitanje pravo carinarnice da utvrdi istinitost i ispravnost
bilo koje izjave, isprave ili deklaracije podnesene u svrhu određivanja
carinske vrijednosti.

Na pisani zahtjev deklaranta carinarnica je obvezna dati obrazloženo
rješenje o načinu određivanja carinske vrijednosti za uvezenu robu.

Zakoni i drugi propisi te odluke Ustavnog suda glede propisa o carinskoj
vrijednosti objavljuju se sukladno članku 10. Sporazuma GATT-a iz 1994.
godine.

Odluke nadležnih tijela opće naravi, te akti ministra financija, koji
se odnose na Carinsku upravu glede određivanja carinske vrijednosti robe,
objavljuju se u službenome glasilu Carinske uprave.

Članak 45.

Obavijesti i podaci potrebiti za određivanje i provjeru carinske vrijednosti
robe, povjerljive naravi ili pribavljeni na povjerljivoj osnovi, smatraju
se službenom tajnom i ne smiju se objaviti bez nedvojbenog dopuštenja osobe
ili tijela domaće ili strane vlasti koje je dalo obavijest ili podatke,
osim u slučaju i do stupnja objave koji zahtijeva sud ili ovlašteno tijelo
sukladno propisu.

Članak 46.

Ako je u postupku određivanja carinske vrijednosti potrebno preračunati
stranu u domaću valutu, strana valuta preračunava se u domaću po tečaju
utvrđenu na dan nastanka obveze plaćanja carinskoga duga, u skladu s propisima
o deviznom poslovanju.

Članak 47.

Carinska je vrijednost za robu koja se izvozi vrijednost robe dopremljena
na hrvatsku granicu.

Članak 48.

Provedbene propise za primjenu odredaba članka 29. do 47. ovoga Zakona
donosi Vlada Republike Hrvatske.

III. ODREDBE KOJE SE PRIMJENJUJU NA ROBU KOJA JE UŠLA U CARINSKO
PODRUČJE REPUBLIKE HRVATSKE PA SVE DO ODREĐIVANJA CARINSKI DOPUŠTENOGA
POSTUPANJA ILI UPORABE

1. ULAZAK ROBE U CARINSKO PODRUČJE HRVATSKE

Članak 49.

Roba koja je unesena u carinsko područje Republike Hrvatske podliježe
mjerama carinskog nadzora od trenutka njezina ulaska. Takva roba podliježe
i carinskoj provjeri sukladno propisima.

Roba ostaje pod carinskim nadzorom sve dok je to potrebno radi utvrđivanja
carinskog statusa robe, a u slučaju strane robe, ne izuzimajući članak
94. stavak 1. ovoga Zakona, roba ostaje pod nadzorom dok se njezin carinski
status ne promijeni, odnosno dok se roba ne smjesti u slobodnu zonu ili
slobodno skladište, ponovno izveze ili uništi sukladno članku 185. ovoga
Zakona.

Članak 50.

Osoba koja je unijela robu u carinsko područje Republike Hrvatske obvezna
je robu bez odgode prevesti putem i na način koji odredi carinarnica:

a) do naznačene carinarnice ili kojega drugog mjesta koje naznači i
odobri carinarnica,

b) u slobodnu zonu, ako se roba u slobodnu zonu unosi izravno:

- pomorskim ili zračnim putem,

- kopnenim putem, bez prolaska kroz druge dijelove carinskoga područja
Republike Hrvatske ako je slobodna zona smještena na kopnenoj granici Republike
Hrvatske i druge zemlje.

Svaka osoba koja preuzme odgovornost za prijevoz robe nakon što roba
uđe u carinsko područje zbog pretovara robe ili sličnog bit će odgovorna
za ispunjenje obveze iz stavka 1. ovoga članka.

Sukladno sklopljenom međudržavnom sporazumu, carinska provjera robe
koja se nalazi izvan carinskog područja Republike Hrvatske može se provesti
kao da je roba unijeta u to područje uz uvjete i na način uređen odnosnim
međudržavnim sporazumom.

Odredba stavka 1. točke a) ovoga članka ne isključuje primjenu propisa
iz područja putničkoga, pograničnoga ili poštanskoga prometa pod uvjetom
da se primjenom tih propisa ne ugrožava carinski nadzor i mogućnost carinske
provjere.

Odredbe stavka 1. do 4. ovoga članka i odredbe članka 51. do 65. ovoga
Zakona ne primjenjuju se na robu koja je privremeno napustila carinsko
područje Republike Hrvatske krećući se morem ili zrakom između dvije točke
toga područja pod uvjetom da se prijevoz obavlja izravno u redovitome linijskom
zračnom ili brodskom prometu bez zaustavljanja izvan carinskoga područja
Republike Hrvatske.

Odredba stavka 5. ovoga članka ne primjenjuje se na robu utovarenu u
lukama, zračnim pristaništima i slobodnim lukama drugih zemalja.

Odredbe iz stavka 1. ovoga članka ne primjenjuju se na robu koja se
nalazi na plovilima ili letjelicama koji prolaze hrvatskim teritorijalnim
morem ili zračnim prostorom, a kojima kao odredišno mjesto nije predviđena
luka ili zračno pristanište u Republici Hrvatskoj.

Članak 51.

Kad se zbog nepredviđenih okolnosti ili više sile obveze iz članka 50.
stavka 1. ovoga Zakona ne mogu provesti, osoba koja je tu obvezu dužna
ispuniti ili svaka druga osoba koja je preuzela njezine obveze mora o tome
odmah obavijestiti ovlaštenu carinarnicu. Ako nepredviđene okolnosti ili
viša sila ne prouzroče potpuni gubitak robe, carinarnicu treba također
odmah obavijestiti o mjestu gdje se roba nalazi.

Kad je plovilo ili letjelica iz članka 50. stavka 7. ovoga Zakona prisiljeno
zbog nepredviđenih okolnosti ili više sile na zaustavljanje ili privremeno
zadržavanje na carinskome području Republike Hrvatske, a da pritom nije
moguće ispuniti obvezu iz članka 50. stavka 1. ovoga Zakona, osoba koja
je dovela plovilo ili letjelicu u carinsko područje ili neka druga osoba
na mjestu ili ulozi te osobe odmah će o tome obavijestiti carinarnicu.

Carinarnica će odrediti mjere koje će se poduzeti kako bi se omogućio
carinski nadzor nad robom iz stavka 1. ovoga članka i nad onom robom koja
se nalazi na plovilu ili letjelici sukladno stavku 2. ovoga članka, a ako
je to potrebno i da roba bude naknadno dostavljena carinarnici ili prevezena
na drugo mjesto koje odobri carinarnica.

2. PODNOŠENJE ROBE

Članak 52.

Robu koja je sukladno članku 50. stavku 1. točki a) ovoga Zakona stigla
do carinarnice ili drugog mjesta koje je carinarnica naznačila i odobrila,
carinarnici podnosi osoba koja je robu unijela u carinsko područje Republike
Hrvatske ili osoba koja je preuzela odgovornost za prijevoz robe nakon
njezina unošenja.

Članak 53.

Odredba članka 52. ovoga Zakona ne isključuje primjenu propisa koji
vrijede:

a) za robu koju unose putnici,

b) za robu stavljenu u carinski postupak bez podnošenja carinarnici.

Članak 54.

Od trenutka podnošenja robe moguće je samo u svrhu određivanja carinski
dopuštenoga postupanja ili uporabe robe i uz odobrenje carinarnice pregledati
robu i uzeti uzorke. Odobrenje se daje na zahtjev osobe koja je ovlaštena
odrediti robi carinski dopušteno postupanje ili uporabu.

3. SKRAĆENA DEKLARACIJA I ISTOVAR ROBE PRIJAVLJENE CARINARNICI

Članak 55.

Za svu robu podnesenu carinarnici sukladno članku 52. ovoga Zakona podnosi
se skraćena deklaracija.

Skraćena deklaracija podnosi se carinarnici prilikom podnošenja robe.
Carinarnica može produljiti rok za podnošenje skraćene deklaracije, a najduže
do isteka prvoga idućeg radnog dana nakon podnošenja robe.

Članak 56.

Skraćena se deklaracija podnosi na propisanome obrascu. Umjesto skraćene
deklaracije carinarnica može dopustiti da se kao skraćena deklaracija upotrijebi
trgovačka ili službena isprava koja sadrži sve podatke potrebne za utvrđivanje
istovjetnosti robe.

Skraćenu deklaraciju podnosi:

a) osoba koja je robu unijela u carinsko područje, ili ako je to potrebno,
osoba koja nakon unosa robe preuzima odgovornost za njezin prijevoz ili

b) osoba u čije ime djeluju osobe navedene u točki a) ovoga stavka.

Članak 57.

Uzimajući u obzir propise koji se odnose na poštanski promet ili na
robu koju putnici sa sobom unose, carinarnica neće zahtijevati podnošenje
skraćene deklaracije ako se time ne ugrožava provedba mjera carinskog nadzora
i ako su obavljene formalnosti za određivanje zahtijevanog carinski dopuštenoga
postupanja ili uporabe robe prije isteka roka iz članka 55. ovoga Zakona.

Članak 58.

Roba se može istovariti ili pretovariti iz prijevoznog sredstva samo
po odobrenju carinarnice, i to na mjestima koja su za to određena i odobrena.

U slučaju izravne opasnosti koja iziskuje da se roba ili dio robe odmah
istovari, odobrenje carinarnice nije potrebno. O takvome slučaju carinarnica
se mora odmah obavijestiti.

Carinarnica može po potrebi zahtijevati da se roba istovari i raspakira
radi pregleda robe ili prijevoznog sredstva.

Članak 59.

Bez odobrenja carinarnice roba se ne smije udaljiti s mjesta na koje
je prvotno smještena.

4. OBVEZA DA SE PODNESENOJ ROBI ODREDI CARINSKI DOPUŠTENO POSTUPANJE
ILI UPORABA

Članak 60.

Za stranu robu podnesenu carinarnici mora se odrediti carinski dopušteno
postupanje ili uporaba.

Članak 61.

Ako je za robu podnesena skraćena deklaracija, formalnosti za određivanje
carinski dopuštenoga postupanja ili uporabe moraju biti ispunjene u roku:

a) 45 dana od dana podnošenja skraćene deklaracije za robu u pomorskome
prometu, odnosno

b) 20 dana od dana podnošenja skraćene deklaracije za robu koja se prevozi
na drugi način.

Ako okolnosti to opravdavaju, carinarnica može odrediti kraće rokove
ili odobriti produljenje rokova navedenih u stavku 1. ovoga članka.

5. PRIVREMENI SMJEŠTAJ ROBE

Članak 62.

Roba podnesena carinarnici ima status robe u privremenome smještaju
sve dok joj se ne odredi carinski dopušteno postupanje ili uporaba.

Članak 63.

Roba u privremenome smještaju smije se skladištiti samo na mjestima
i pod uvjetima koje je odobrila carinarnica.

Carinarnica može zahtijevati da osoba koja je u posjedu robe položi
osiguranje za naplatu carinskoga duga koji može nastati sukladno članku
206. ili 207. ovoga Zakona.

Članak 64.

Roba u privremenome smještaju može biti predmet samo onih oblika rukovanja
koji su potrebni za očuvanje robe bez promjene njezina izgleda ili tehničkih
obilježja.

Članak 65.

Ako se u rokovima iz članka 61. ovoga Zakona ne poduzmu radnje glede
određivanja carinski dopuštenoga postupanja s robom, carinarnica će bez
odgode poduzeti sve potrebne mjere, uključujući i prodaju robe.

Carinarnica je ovlaštena da na odgovornost i trošak osobe koja je u
posjedu robe premjesti robu na posebno mjesto pod njezinim nadzorom sve
do okončanja postupka s robom.

6. ODREDBE KOJE SE PRIMJENJUJU NA ROBU U PROVOZNOME POSTUPKU

Članak 66.

Članak 50., osim stavka 1. točke a), te članci 51. do 65. ovoga Zakona
neće se primjenjivati na robu koja se pri unosu u carinsko područje Republike
Hrvatske već nalazi u provoznome postupku.

Kad strana roba koja se prevozi uz primjenu provoznoga postupka stigne
na odredište u carinskome području Republike Hrvatske i bude podnesena
carinarnici sukladno propisima o provoznom postupku, primjenjuju se odredbe
članka 55. do 65. ovoga Zakona.

7. OSTALE ODREDBE

Članak 67.

Ako to zahtijevaju okolnosti carinarnica može poduzeti radnje radi uništenja
podnesene robe. Carinarnica o tome obavještava posjednika robe. Troškovi
uništenja robe idu na teret posjednika robe.

Članak 68.

Ako se utvrdi da je roba nezakonito unesena u carinsko područje Republike
Hrvatske ili da je spriječen carinski nadzor nad njom, carinarnica će radi
uređivanja pitanja te robe poduzeti sve potrebite mjere, uključujući i
prodaju robe.

Članak 69.

Provedbene propise za primjenu odredaba članka 49. do 68. ovoga Zakona
donosi Vlada Republike Hrvatske.

IV. CARINSKI DOPUŠTENO POSTUPANJE ILI UPORABA ROBE

1. OPĆENITO

Članak 70.

Ako nije ovim Zakonom drukčije propisano, robi se može bez obzira na
vrstu, količinu, podrijetlo ili odredište te vrstu pošiljke na propisan
način odrediti bilo koji od dopuštenih carinskih postupaka ili uporaba.

Odredbe iz stavka 1. ovoga članka neće se primijeniti ako je to u suprotnosti
s mjerama zaštite javnog morala, zaštite zdravlja i života ljudi, životinja
ili bilja, zaštite nacionalnoga blaga povijesne, umjetničke ili arheološke
vrijednosti ili zaštite intelektualnog vlasništva i drugog.

Vlada Republike Hrvatske propisat će postupak s robom za koju postoji
opravdana sumnja da se uvozom u Republiku Hrvatsku čini povreda prava intelektualnog
vlasništva.

2. CARINSKI POSTUPCI

*1. Stavljanje robe u carinski postupak*

Članak 71.

Za svu robu koja se stavlja u carinski postupak podnosi se carinska
deklaracija.

Domaća roba deklarirana za izvoz, vanjsku proizvodnju, provozni postupak
ili postupak carinskog skladištenja pod carinskim je nadzorom od trenutka
prihvaćanja deklaracije pa sve dok ne napusti carinsko područje Republike
Hrvatske ili dok ne bude uništena ili carinska deklaracija poništena.

Članak 72.

Ministar financija može odrediti mjerodavnost pojedinih carinarnica
za carinjenje određenih vrsta roba ili provedbe određenih postupaka.

Članak 73.

Carinska se deklaracija podnosi:

a) pisano, ili

b) elektronskom razmjenom podataka, ako to dopuštaju tehničke mogućnosti
i ako uporabu takvih sredstava odobri Carinska uprava, ili

c) usmeno ili nekim drugim radnjama kojima posjednik robe zahtijeva
stavljanje robe u carinski postupak, kad je takva mogućnost predviđena
propisima.

Oblik, te sadržaj i način podnošenja carinske deklaracije i drugih obrazaca
koji se upotrebljavaju u carinskome postupku propisuje Vlada Republike
Hrvatske.

Način popunjavanja obrazaca iz stavka 2. ovoga članka propisuje ministar
financija.

**A. PISMENA CARINSKA DEKLARACIJA**

***1. Redoviti postupak***

Članak 74.

Pisana carinska deklaracija podnosi se na propisanome obrascu, a popunjava
se u skladu s propisom donesenim na temelju članka 73. stavka 3. ovoga
Zakona. Carinska deklaracija mora biti potpisana te mora sadržati sve podatke
koji su potrebni za primjenu propisa vezanih uz carinski postupak za koji
je roba deklarirana.

Deklarant je dužan uz deklaraciju priložiti sve isprave koje su potrebne
za primjenu propisa vezanih uz carinski postupak za koji je roba deklarirana.

Članak 75.

Carinarnica je dužna deklaraciju podnijetu sukladno uvjetima iz članka
74. ovoga Zakona odmah prihvatiti, pod uvjetom da je roba na koju se deklaracija
odnosi već podnesena carinarnici.

Članak 76.

Uz ograničenja iz članka 5. ovoga Zakona, carinsku deklaraciju može
podnijeti svaka osoba koja carinarnici može podnijeti robu i sve isprave
potrebne za primjenu propisa o carinskome postupku čija se provedba zahtijeva.

Iznimno, ako prihvaćanje carinske deklaracije nameće posebne obveze
određenoj osobi, deklaraciju može podnijeti samo ta osoba ili se to čini
za njezin račun.

Deklarant mora imati sjedište ili prebivalište u Republici Hrvatskoj.

Uvjet o sjedištu ili prebivalištu u Republici Hrvatskoj neće se primijeniti
na osobe koje:

- podnose deklaraciju za provozni postupak ili postupak privremenog
uvoza, ili

- deklariraju robu u posebnim prigodama, ako carinarnica to smatra opravdanim.

Članak 77.

Na zahtjev deklaranta carinarnica može dopustiti ispravak jednoga ili
više podataka u carinskoj deklaraciji koju je već prihvatila. Izmjena ne
smije imati za posljedicu da se deklaracija odnosi na drugu robu u odnosu
na prvotno prijavljenu robu.

Ispravak se neće dopustiti nakon što carinarnica:

a) obavijesti deklaranta da namjerava pregledati robu. ili

b) utvrdi da su podaci neispravni, ili

c) utvrdi da je roba već prepuštena deklarantu.

Članak 78.

Carinarnica će na zahtjev deklaranta ukinuti prihvaćenu deklaraciju
ako deklarant pruži dokaze da je roba pogreškom prijavljena za neodgovarajući
carinski postupak ili da zahtijevani carinski postupak zbog posebnih okolnosti
više nije primjeren.

Ako je carinarnica već obavijestila deklaranta da ima namjeru pregledati
robu, o ukidanju deklaracije odlučit će tek poslije pregleda robe.

Deklaracija ne može biti ukinuta nakon što se roba pusti deklarantu,
osim u onim slučajevima koje propiše Vlada Republike Hrvatske.

Ukidanje deklaracije ne isključuje primjenu odgovarajućih kaznenih odredaba
ovoga Zakona.

Članak 79.

Ako nije drukčije izričito propisano, u provedbi carinskoga postupka
za koji je roba deklarirana primjenjuju se svi propisi koji važe na dan
prihvaćanja deklaracije.

Članak 80.

Radi provjere prihvaćene deklaracije carinarnica može:

a) pregledati isprave uz deklaraciju i zahtijevati prilaganje i drugih
isprava kako bi utvrdila točnost navoda u deklaraciji,

b) pregledati robu i uzeti uzorke za analizu.

Članak 81.

Prijevoz robe do mjesta pregleda ili uzimanja uzoraka te svako rukovanje
s robom koje se obavlja radi pregleda ili uzimanja uzoraka obavlja se na
odgovornost i trošak deklaranta.

Deklarant ima pravo prisustvovati pregledu robe i uzimanju uzoraka.
Carinarnica će, ako to smatra potrebnim, zahtijevati prisutnost deklaranta
ili njegovoga opunomoćnika pregledu robe ili uzimanju uzoraka radi pružanja
pomoći pri obavljanju tih radnja.

Ako su uzorci uzeti u skladu s propisima, carinarnica nije dužna deklarantu
platiti nadoknadu za uzete uzorke. Troškove analiza i ispitivanja snosit
će carinarnica.

Vlada Republike Hrvatske propisuje uvjete i način uzimanja uzoraka.

Članak 82.

Ako se pregleda samo dio robe navedene u deklaraciji, rezultat takvoga
djelomičnog pregleda važi za svu robu iz deklaracije.

Ako se smatra da rezultat djelomičnoga pregleda nije primjeren preostaloj
robi, deklarant može zahtijevati da se nastavi s pregledom robe.

Ako se deklaracija odnosi na više vrsta roba koje se raspoređuju u različite
tarifne oznake, smatrat će se da je za provedbu stavka 1. ovoga članka
za svaku vrstu robe podnesena posebna deklaracija.

Članak 83.

Rezultati provjere deklaracije upotrijebit će se u svrhu primjene propisa
vezanih uz carinski postupak u koji je roba stavljena.

Ako deklaracija nije provjeravana, za primjenu propisa iz stavka 1.
ovoga članka prihvatit će se podaci koje je deklarant naveo u deklaraciji.

Članak 84.

Carinarnica mora poduzeti sve mjere kako bi se osigurala istovjetnost
robe, ako je istovjetnost prijeko potrebna za provedbu carinskoga postupka
za koji je roba deklarirana.

Carinska obilježja može s robe ili prijevoznih sredstava ukloniti ili
uništiti samo carinarnica ili se to može učiniti uz njezino odobrenje,
osim u slučajevima kad je zbog nepredvidivih okolosti ili više sile njihovo
uklanjanje ili uništenje nužno kako bi se zaštitila roba ili prijevozno
sredstvo.

Provedbeni propis o primjeni carinskih obilježja donosi Vlada Republike
Hrvatske.

Članak 85.

Ako su ispunjeni uvjeti za stavljanje robe u zahtijevani carinski postupak
i pod uvjetom da roba nije predmet mjera ograničenja ili zabrana, carinarnica
će pustiti robu deklarantu čim podatke u deklaraciji provjeri i prihvati
ili ih prihvati bez provjere. Na isti način će se postupiti i u slučaju
kad se provjera deklaracije ne može dovršiti u prihvatljivu roku, a nije
nužno da radi provjere deklaracije roba bude prisutna.

Sva roba obuhvaćena jednom deklaracijom pušta se istodobno.

Ako je deklaracijom obuhvaćeno više vrsta roba, u svrhu primjene stavka
2. ovoga članka smatrat će se da je za svaku vrstu robe podnesena posebna
deklaracija.

Članak 86.

Ako prihvaćanjem deklaracije nastaje carinski dug, roba ne može biti
puštena deklarantu sve dok se dug ne plati, odnosno dok se ne položi osiguranje
za njegovo plaćanje.

Ako se sukladno propisima za provedbu carinskoga postupka za koji je
roba deklarirana zahtijeva osiguranje za plaćanje duga koji bi mogao nastati,
roba se ne može pustiti u carinski postupak dok se ne položi osiguranje.

Članak 87.

Carinarnica može poduzeti sve potrebne mjere, uključujući i oduzimanje
robe i njezinu prodaju, ako:

a) roba ne može biti puštena jer:

- nije bilo moguće početi ili nastaviti s pregledom robe u roku koji
je odredila carinarnica iz razloga koji se pripisuju deklarantu,

- nisu bile podnesene sve isprave koje su potrebne da bi se roba stavila
u zahtijevani carinski postupak,

- carinski dug nije plaćen, odnosno nije položeno osiguranje za plaćanje
toga duga unutar propisana roka,

- je roba predmet zabrana ili ograničenja,

b) roba nije unutar propisana roka preuzeta nakon što ju je carinarnica
pustila.

***2. Pojednostavnjeni postupci***

Članak 88.

Radi pojednostavnjenja formalnosti i postupaka carinarnica može u slučajevima
i na način koji propiše Vlada Republike Hrvatske odobriti:

a) da deklaracija ne sadrži neke od podataka i neke od isprava kako
je to propisano člankom 74. ovoga Zakona,

b) da neka od trgovačkih ili službenih isprava koja je priložena uz
zahtjev za stavljanje robe u carinski postupak zamijeni deklaraciju,

c) da se roba stavi u zahtijevani postupak na temelju knjigovodstvenih
zapisa; u tome slučaju carinarnica može deklaranta osloboditi obveze podnošenja
robe.

Pojednostavnjena deklaracija, trgovačka ili službena isprava te knjigovodstveni
zapis moraju sadržavati podatke nužne za utvrđivanje istovjetnosti robe.
Knjigovodstveni zapis mora sadržavati datum knjiženja.

Deklarant je dužan u propisanu roku podnijeti dopunsku deklaraciju koja
može biti opća, periodična ili rekapitulativna. Dopunska deklaracija neće
se podnositi u slučajevima koje propiše ministar financija.

Dopunska deklaracija i pojednostavnjena deklaracija iz stavka 1. točaka
a), b) i c) ovoga članka čine nedjeljivu pravnu cjelinu na koju se primjenjuju
propisi na dan prihvaćanja pojednostavnjenih deklaracija; knjigovodstveni
zapis iz stavka 1. točke c) ovoga članka imat će istu pravnu snagu kao
prihvaćanje deklaracije iz članka 74. ovoga Zakona.

Vlada Republike Hrvatske može propisati posebne pojednostavnjene postupke
za provozni postupak.

**B. OSTALE CARINSKE DEKLARACIJE**

Članak 89.

Ako je carinska deklaracija podnesena elektroničkom razmjenom podataka
(članak 73. točka b), usmeno ili nekim drugim radnjama (članak 73. točka
c), na odgovarajući se način primjenjuju odredbe članka 74. do 88. ovoga
Zakona.

**C. NAKNADNA PROVJERA DEKLARACIJE**

Članak 90.

Carinarnica može i nakon što pusti robu deklarantu po službenoj dužnosti
ili na zahtjev deklaranta provjeravati ispravnosti deklaracije.

Carinarnica može nakon puštanja robe, a radi utvrđivanja ispravnosti
podataka u deklaraciji, naknadno pregledati trgovačke, knjigovodstvene,
tehnološke i druge isprave te podatke koji se odnose na uvozne ili izvozne
radnje u svezi s tom robom ili naknadne trgovačke radnje u koje su te robe
uključene. Ti postupci mogu se provesti u prostorima i prostorijama deklaranata
ili svake druge osobe koja je izravno ili neizravno poslovno uključena
u navedene radnje ili u prostorima i prostorijama bilo koje osobe koja
posjeduje navedene podatke i isprave. Carinarnica može također pregledati
i robu ako je još uvijek dostupna.

Ako naknadna provjera deklaracije pokaže da su propisi za primjenu odnosnoga
carinskog postupka bili primijenjeni na osnovi neistinitih ili nepotpunih
podataka, carinarnica će u skladu s propisima poduzeti potrebne mjere da
bi se slučaj sukladno novim okolnostima ispravno uredio.

*2. Puštanje robe u slobodni promet*

Članak 91.

Puštanjem robe u slobodni promet strana roba stječe status domaće robe.

Da bi roba bila puštena u slobodni promet, mora zadovoljiti trgovinske
mjere i sve propise u svezi s uvozom roba i plaćanja carine i drugih uvoznih
davanja.

Članak 92.

Ako se snizi uvozna carina nakon prihvaćanja deklaracije kojom se roba
pušta u slobodni promet, ali roba još nije puštena, bez obzira na odredbe
članka 79. ovoga Zakona deklarant može zahtijevati primjenu niže uvozne
carine.

Stavak 1. ovoga članka neće se primijeniti, ako robu nije bilo moguće
pustiti zbog razloga koji se pripisuju deklarantu.

Članak 93.

Ako se pošiljka sastoji od roba koje se raspoređuju u više tarifnih
oznaka, a raspoređivanje bi roba i popunjavanje deklaracije prouzročilo
rad i troškove nerazmjerne obračunanoj carini, carinarnica može na zahtjev
deklaranta dopustiti da se carina za cijelu pošiljku obračuna na temelju
raspoređivanja u tarifni broj one robe čija je carina najveća.

Članak 94.

Ako je roba bila puštena u slobodni promet uz povoljniju carinu pod
uvjetom da se upotrebljava u određene svrhe, ta roba ostaje pod carinskim
nadzorom. Carinski nadzor prestaje kad se prestanu primjenjivati uvjeti
zbog kojih je odobrena povoljnija carina, kad se roba izveze ili uništi
ili kad je dopuštena uporaba robe u drukčije svrhe od onih koje su propisane
za primjenu povoljnije carine, uz uvjet da je plaćena uvozna carina.

Na robu iz stavka 1. ovoga članka na odgovarajući se način primjenjuju
odredbe članka 100. i 102. ovoga Zakona.

Članak 95.

Roba puštena u slobodni promet izgubit će status domaće robe ako je:

a) deklaracija za puštanje robe u slobodni promet poništena nakon puštanja
ili,

b) uvozna carina koja se plaća za robu vraćena ili je plaćanje otpušteno:

- u postupku unutarnje proizvodnje uz primjenu sustava povrata ili

- roba ima nedostatke ili ne zadovoljava uvjete iz ugovora, kako je
to propisano člankom 234. ovoga Zakona ili

- u slučajevima navedenim u članku 235. ovoga Zakona, kad je povrat
ili otpust carine uvjetovan izvozom odnosno ponovnim izvozom robe ili stavljanjem
robe u koji drugi odgovarajući carinski dopušten postupak ili uporabu.

*3. Postupci s odgodom i carinski postupci s gospodarskim
učinkom*

**A. ZAJEDNIČKE ODREDBE**

Članak 96.

Izrazi uporabljeni u člancima 97. do 102. ovoga Zakona odnose se:

a) kod "carinskog postupka s odgodom", na postupke:

- provoza,

- carinskog skladištenja,

- unutarnje proizvodnje s primjenom sustava odgode,

- preradbe pod carinskim nadzorom, te

- privremenog uvoza.

b) kod "carinskog postupka s gospodarskim učinkom", na postupke:

- carinskog skladištenja,

- unutarnje proizvodnje,

- preradbe pod carinskim nadzorom,

- privremenog uvoza, te

- vanjske proizvodnje.

"Uvozna roba" naziv je za robu stavljenu u postupak s odgodom te za
robu stavljenu u postupak unutarnje proizvodnje uz primjenu sustava povrata
za koju su ispunjene formalnosti za puštanje u slobodni promet i formalnosti
određene u članku 134. ovoga Zakona.

"Roba u nepromijenjenu stanju" naziv je za uvoznu robu koja u postupku
unutarnje proizvodnje ili u postupku preradbe pod carinskim nadzorom nije
bila predmet ni jednog oblika preradbe.

Članak 97.

Provedbene propise za primjenu odredaba članka 98. do 167. ovoga Zakona
donosi Vlada Republike Hrvatske.

Članak 98.

Primjena carinskoga postupka s gospodarskim učinkom može se odobriti:

- osobama koje pruže sva potrebna jamstva za pravilno izvođenje dopuštenoga
postupka

- u slučajevima kad carinarnice imaju mogućnost nadzora nad dopuštenim
postupkom i njegove provjere.

Članak 99.

Odobrenje mora sadržavati sve uvjete pod kojima će se voditi određeni
postupak.

Korisnik odobrenja mora odmah obavijestiti carinarnicu o svim činjenicama
koje nastanu nakon donošenja odobrenja, a koje utječu na njegovu valjanost
ili sadržaj.

Članak 100.

Carinarnica može uvjetovati da korisnik odobrenja podnese odgovarajuće
osiguranje plaćanja carinskoga duga koji bi mogao nastati u svezi s robom
stavljenom u postupak s odgodom.

U pojedinim postupcima s odgodom mogu se donijeti posebne odredbe o
polaganju osiguranja.

Članak 101.

Carinski postupak s gospodarskim učinkom završit će se kad se odobri
novi carinski dopušteni postupak ili uporaba, bilo za robu koja je bila
stavljena u taj postupak, bilo za nadomjesne ili dobivene proizvode.

Carinarnica je dužna poduzeti sve mjere kako bi se uredilo pitanje robe
za koju postupak nije završen sukladno propisanim uvjetima.

Članak 102.

Prava i obveze korisnika carinskoga postupka s gospodarskim učinkom
mogu se uz uvjete koje odredi carinarnica prenijeti na druge osobe koje
ispunjaju sve uvjete za odgovarajući postupak.

**B. POSTUPAK PROVOZA**

***I. Opće odredbe***

Članak 103.

Postupak provoza dopušta prijevoz robe od jednog do drugog mjesta unutar
carinskoga područja Republike Hrvatske, i to:

a) strane robe, a da ona ne podliježe plaćanju carine i drugih davanja
ili mjerama trgovinske politike,

b) domaće robe, za koju je proveden postupak izvoza.

Prijevoz robe iz stavka 1. ovoga članka odvija se:

a) prema postupku provoza određenom ovim Zakonom,

b) prema postupku TIR karneta određenom odredbama Sporazuma TIR,

c) prema postupku ATA karneta određenom odredbama Sporazuma ATA, kao
provoznom ispravom, ili

d) poštom (uključujući pakete).

Članak 104.

Uporaba postupka provoza neće utjecati na posebne odredbe koje se primjenjuju
na prijevoz robe stavljene u carinski postupak s gospodarskim učinkom.

Članak 105.

Postupak provoza okončava se podnošenjem robe i pripadajućih isprava
odredišnoj carinarnici sukladno odredbama dotičnoga postupka.

Članak 106.

Glavni je obveznik nositelj postupka provoza i odgovoran je za:

a) predaju robe odredišnoj carinarnici u nepromijenjenu stanju i u propisanu
roku te uz poštovanje mjera koje su preuzete radi osiguranja istovjetnosti
robe te

b) poštovanje odredaba postupka provoza.

Bez obzira na obveze glavnog obveznika iz stavka 1. ovoga članka prijevoznik
ili primatelj robe koji primi robu znajući da je ona u provoznome postupku
također će biti odgovoran za predaju robe odredišnoj carinarnici u nepromijenjenu
stanju i u propisanu roku te uz poštivanje mjera koje su poduzete radi
osiguranja istovjetnosti robe.

***II. Posebne odredbe za postupak provoza***

Članak 107.

Glavni obveznik dužan je položiti jamstvo za plaćanje carinskoga duga
i drugih davanja koja bi mogla nastati za robu.

Vlada Republike Hrvatske može propisati da se jamstvo iz stavka 1. ovoga
članka ne polaže u slučaju:

a) prijevoza morem, rijekom ili zrakom,

b) prijevoza cjevovodima, te

c) prijevoza hrvatskim željeznicama.

Članak 108.

Ministar financija može propisati u kojim se slučajevima umjesto jamstva
može dati drugi oblik osiguranja u provoznome postupku.

Članak 109.

Postupak provoza može se dopustiti i za prijevoz domaće robe od jednog
do drugog mjesta unutar carinskoga područja Republike Hrvatske preko područja
druge države bez promjene njezina carinskog statusa.

**C. POSTUPAK CARINSKOG SKLADIŠTENJA**

Članak 110.

Postupak carinskog skladištenja može se odobriti za smještaj u carinsko
skladište:

a) strane robe, a da ona pritom ne podliježe uvoznoj carini i trgovinskim
mjerama, te

b) domaće robe namijenjene izvozu, koja smještajem u carinsko skladište
uživa primjenu mjera koje se sukladno posebnim propisima primjenjuju za
izvoz te robe.

Carinsko je skladište prostor koji odobri carinarnica i koji je pod
carinskim nadzorom, tako da se roba može smjestiti u skladu s propisanim
uvjetima.

Vlada Republike Hrvatske propisat će slučajeve u kojima se roba iz stavka
1. ovoga članka može staviti u postupak carinskog skladištenja, a da se
roba ne skladišti u carinskome skladištu.

Članak 111.

Carinsko skladište može biti javno skladište ili privatno skladište.

Javno skladište carinsko je skladište u kojemu svaka osoba može skladištiti
robu.

Privatno skladište carinsko je skladište namijenjeno skladištenju robe
posjednika skladišta.

Posjednik skladišta iz stavka 2. i 3. ovoga članka je osoba kojoj je
carinarnica odobrila vođenje carinskog skladišta.

Iznimno od prethodnog stavka carinsko skladište može voditi i carinarnica.

Korisnik je skladišta osoba obvezana deklaracijom smjestiti robu u postupak
carinskog skladištenja ili osoba na koju su prava i obveze te osobe prenesene.

Članak 112.

Odobrenje za držanje carinskog skladišta donosi se na osnovi zahtjeva
koji sadrži podatke potrebne za dobivanje odobrenja, a prije svega pokazatelja
koji dokazuju gospodarsku potrebu za skladištenje.

Odobrenje za držanje carinskog skladišta može se izdati samo osobama
sa sjedištem u Republici Hrvatskoj.

Carinarnica donosi odobrenje za otvaranje carinskog skladišta u kojemu
mora biti naznačena vrsta skladišta i uvjeti pod kojima posjednik mora
voditi skladište te vrste roba koje se mogu smjestiti u skladište, i druge
obveze posjednika skladišta prema carinarnici.

Podnositelj zahtjeva mora priložiti dokaze da ispunjava uvjete propisane
posebnim propisima u svezi sa smještajem određenih vrsta roba, obavljanjem
pojedinih djelatnosti ili u svezi s rukovanjem robom koja se smješta u
takvo skladište.

Članak 113.

Posjednik carinskog skladišta odgovoran je:

a) da se roba smještena u carinskome skladištu ne uzima ispod carinskog
nadzora,

b) za ispunjenje svih obveza koje proizlaze iz postupka carinskog skladištenja,

c) za ispunjavanje posebnih uvjeta sadržanih u odobrenju za otvaranje
carinskog skladišta.

Carinarnica može zahtijevati da posjednik skladišta položi osiguranje
u svezi s obvezama iz prethodnog stavka.

Članak 114.

Iznimno od članka 113. ovoga Zakona, u odobrenju za javno skladište
može se odrediti da je za obveze iz članka 113. točke a) ili b) ovoga Zakona
odgovoran isključivo korisnik skladišta.

Korisnik skladišta u svakome je slučaju odgovoran za ispunjavanje obveza
koje proizlaze iz stavljanja robe u postupak carinskog skladištenja.

Članak 115.

Prava i obveze posjednika skladišta mogu se uz suglasnost carinarnice
prenijeti na drugu osobu.

Članak 116.

Posjednik carinskog skladišta dužan je voditi evidenciju o robi koja
se nalazi u postupku carinskog skladištenja.

Roba koja je predmet postupka carinskog skladištenja mora se upisati
u evidenciju čim se unese u carinsko skladište.

Carinarnica može osloboditi posjednika skladišta obveze vođenja evidencije
iz stavka 1. ovog članka ako je za ispunjenje obveza sadržanih u članku
113. točkama a) i b) ovoga Zakona isključivo odgovoran korisnik skladišta,
a roba je smještena u carinsko skladište na osnovi pisane deklaracije za
redoviti postupak ili isprava iz članka 88. stavka 1. točke b) ovoga Zakona.

Članak 117.

Kad postoji gospodarska potreba, a ne ugrožava se carinski nadzor, carinarnica
može odobriti:

a) da se u prostorima carinskog skladišta smjesti domaća roba koja nije
obuhvaćena odredbom članka 110. stavka 1. točke b) ovoga Zakona,

b) preradbu strane robe u prostorima carinskog skladišta u okviru postupka
unutarnje proizvodnje i sukladno uvjetima za provedbu toga postupka, te

c) preradbu strane robe u prostorima carinskog skladišta u okviru postupka
preradbe pod carinskim nadzorom i sukladno uvjetima za provedbu tog postupka.

U slučajevima iz stavka 1. ovoga članka roba neće biti predmet postupka
carinskog skladištenja.

Carinarnica može tražiti da se o robi iz stavka 1. ovoga članka vodi
evidencija određena za robu u postupku carinskog skladištenja sukladno
članku 116. ovoga Zakona.

Članak 118.

Držanje robe u postupku carinskog skladištenja vremenski nije ograničeno.

U iznimnim slučajevima carinarnica može odrediti rok u kojemu korisnik
mora za robu odrediti novi carinski dopušten postupak ili uporabu.

Ministar financija može propisati posebne rokove za određene robe iz
članka 110. stavka 1. točke b) ovoga Zakona na koje se primjenjuju zaštitne
mjere poljoprivredne politike.

Članak 119.

Uvozna roba može biti predmet uobičajenih oblika rukovanja koji se obavljaju
sa svrhom da se roba očuva, poboljša njezin izgled ili tržišna kakvoća
ili pripremi za tržište odnosno daljnju prodaju.

Ministar financija može na prijedlog ministra poljoprivrede i šumarstva
propisati slučajeve u kojima je zabranjeno takvo rukovanje s robom na koju
se primjenjuju zaštitne mjere poljoprivredne politike.

Domaća roba iz članka 110. stavka 1. točke b) ovoga Zakona stavljena
u postupak carinskog skladištenja koja je zaštićena mjerama poljoprivredne
politike može biti predmet samo onih oblika rukovanja koji su izričito
predviđeni za tu robu.

Oblike rukovanja iz stavka 1. i 2. ovoga članka mora prethodno odobriti
carinarnica.

Članak 120.

Ako to okolnosti pojedinog slučaja zahtijevaju, roba se može privremeno
premjestiti iz carinskog skladišta. Premještaj robe mora carinarnica unaprijed
odobriti te odrediti uvjete pod kojima se premještaj može provesti.

Za vrijeme dok nije u carinskome skladištu, roba može biti predmet rukovanja
iz članka 119. ovoga Zakona sukladno uvjetima sadržanim u odobrenju.

Članak 121.

Carinarnica može odobriti premještaj robe iz jednog carinskog skladišta
u drugo carinsko skladište.

Članak 122.

Ako je za uvoznu robu u postupku carinskog skladištenja nastao carinski
dug, troškovi skladištenja i održavanja robe za vrijeme skladištenja, ne
uračunavaju se u carinsku vrijednost robe pod uvjetom da su prikazani odvojeno
od stvarno plaćene cijene, odnosno cijene koju treba platiti za tu robu.

Kad je roba bila predmet uobičajenih oblika rukovanja sukladno članku
119. ovoga Zakona, kod utvrđivanja visine carinskoga duga može se na zahtjev
deklaranta prihvatiti vrsta robe, carinska vrijednost i količina kakva
je bila u vrijeme kako je to navedeno u članku 218. ovoga Zakona kao da
roba nije bila predmet rukovanja.

Ako se uvozna roba pušta u slobodni promet sukladno članku 88. stavku
1. točki c) ovoga Zakona, prihvatit će se vrsta, carinska vrijednost i
količina robe kakva je bila u trenutku stavljanja robe u postupak carinskog
skladištenja.

Stavak 3. ovoga članka primjenjuje se ako je vrijednost robe prihvaćena
kao carinska vrijednost u trenutku stavljanja robe u postupak carinskog
skladištenja, osim ako deklarant zahtijeva da se prihvati carinska vrijednost
utvrđena u trenutku nastanka carinskoga duga.

Stavak 3. ovoga članka primjenjuje se ne isključujući naknadne provjere
u smislu članka 90. ovoga Zakona.

Članak 123.

Domaća roba iz članka 110. stavka 1. točke b) ovoga Zakona koja je zaštićena
mjerama poljoprivredne politike, a bila je stavljena u postupak carinskog
skladištenja, mora se izvesti ili joj se može odrediti neki drugi postupak
ili uporaba koja je predviđena posebnim propisom.

**D. POSTUPAK UNUTARNJE PROIZVODNJE**

***I. Općenito***

Članak 124.

Postupak unutarnje proizvodnje uz jednu ili više proizvodnih radnja
može se, ne isključujući odredbe članka 125. ovoga Zakona, odobriti za:

a) stranu robu za koju se ne plaća carina niti ona podliježe trgovinskim
mjerama, a namijenjena je ponovnomu izvozu u obliku dobivenih proizvoda
(sustav odgode),

b) stranu robu koja se pušta u slobodni promet uz plaćanje carine za
koju se može odobriti povrat ili otpust carine ako se roba izveze iz carinskoga
područja Republike Hrvatske u obliku dobivenih proizvoda (sustav povrata).

Izrazi koji se rabe u člancima 124. do 137. ovoga Zakona imaju sljedeće
značenje:

a) proizvodne su radnje:

- obradba robe, uključujući postavljanje, sastavljanje i ugradbu u drugu
robu,

- preradba i doradba robe,

- popravak robe, uključujući obnavljanje i osposobljavanje,

- uporaba određene robe koja ne postaje sastavni dio dobivenoga proizvoda,
iako se pri tom u cijelosti ili djelomice utroši, omogućuje ili olakšava
proizvodnju tih proizvoda,

b) dobiveni prozvodi: svi proizvodi nastali proizvodnim radnjama,

c) istovrijedna roba: domaća roba koja se upotrebljava umjesto uvozne
robe za izradbu dobivenih proizvoda; te

d) normativ: količina ili postotak dobivenih proizvoda koji se u postupku
proizvodnje dobiva iz određene količine uvozne robe.

Članak 125.

Ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 2. ovoga članka, carinarnica može
odobriti:

a) da se dobiveni proizvodi mogu proizvesti od istovrijedne robe,

b) da se dobiveni proizvodi proizvedeni od istovrijedne robe mogu izvesti
iz Hrvatske prije uvoza uvozne robe.

Istovrijedna roba mora biti jednake kakvoće, imati jednaka svojstva
i istu tarifnu oznaku kao i uvozna roba.

Kad se primjenjuje stavak 1. ovoga članka, uvozna roba smatrat će se
za carinske svrhe istovrijednom robom, a istovrijedna roba uvoznom robom.

Ministar financija može uz suglasnost ministra gospodarstva propisati
slučajeve u kojima se ne može upotrebljavati istovrijedna roba i slučajeve
u kojima istovrijedna roba ne mora biti jednake kakvoće, imati jednaka
svojstva i istu tarifnu oznaku kao uvozna roba.

Ako se dobiveni proizvodi proizvedeni iz istovrijedne robe izvoze iz
Republike Hrvatske prije uvoza uvozne robe, a pod-
lijegali bi izvoznoj carini ako ne bi bili izvezeni u okviru postupka unutarnje
proizvodnje korisnik odobrenja je dužan položiti osiguranje za plaćanje
izvozne carine koja bi se naplatila ne uveze li se uvozna roba u odobrenu
roku.

***II. Donošenje odobrenja***

Članak 126.

Odobrenje donosi carinarnica na zahtjev osobe koja izvodi proizvodne
radnje ili osobe koja organizira njihovo izvođenje.

Odobrenje se može dati samo:

a) osobama sa sjedištem u Republici Hrvatskoj; u slučaju nekomercijalnog
uvoza odobrenje se može dati i osobama sa sjedištem ili prebivalištem izvan
Republike Hrvatske,

b) ako se uvozna roba može prepoznati u dobivenu proizvodu, osim u slučaju
uporabe iz članka 124. stavka 2. točke a) podtočke 4. ovoga Zakona, a u
slučaju uporabe istovrijedne robe uz uvjete iz članka 125. ovoga Zakona,

c) ako se postupkom unutarnje proizvodnje postižu povoljniji uvjeti
za izvoz ili ponovni izvoz dobivenih proizvoda, a da pri tome nisu ugroženi
osnovni interesi domaćih proizvođača sličnih ili istih proizvoda (gospodarski
uvjeti).

***III. Provedba postupka***

Članak 127.

Carinarnica će odrediti rok u kojemu dobiveni proizvodi moraju biti
izvezeni ili ponovno izvezeni ili u kojem se mora zahtijevati drugi carinski
dopušten postupak ili uporaba. Kod određivanja roka mora se uzeti u obzir
vrijeme potrebno za izvedbu proizvodnih radnja i otpremu dobivenih proizvoda.

Rok počinje teći od dana kad se strana roba stavi u postupak unutarnje
proizvodnje. Carinarnica može produljiti rok na osnovi pravodobnog i opravdanog
zahtjeva korisnika odobrenja.

Kad se primjenjuje članak 125. stavak 1. točka b) ovoga Zakona, carinarnica
će odrediti rok u kojemu strana roba mora biti deklarirana za postupak.
Taj će rok teći od dana prihvaćanja izvozne deklaracije za dobivene proizvode
izrađene od odgovarajuće istovrijedne robe.

Čanak 128.

Carinarnica će odrediti normativ proizvodnje ili, gdje je to prikladno,
metodu za utvrđivanje normativa. Normativ se mora utvrditi na osnovi stvarnih
okolnosti u kojima se izvodi ili se treba izvesti proizvodna radnja.

Kad to okolnosti dopuštaju, a posebno kad se proizvodna radnja redovito
izvodi uz jasno određene tehničke uvjete s robom istih svojstava, a dobiveni
su proizvodi ujednačene kakvoće, carinarnica može odrediti standardne normative.

Članak 129.

Dobiveni proizvodi i roba u nepromijenjenu stanju moraju se ponovno
izvesti. Carinarnica može u posebno opravdanim slučajevima odobriti puštanje
robe u slobodni promet, stavljanje robe u postupak preradbe pod carinskim
nadzorom, uništenje robe ili ustupanje robe u korist države.

Stavak 1. ovoga članka primijenit će i za proizvode za koje je postupak
unutarnje proizvodnje prethodno okončan postupkom carinskog skladištenja,
postupkom privremenog uvoza, provoznim postupkom ili stavljanjem robe u
slobodnu zonu ili slobodno skladište.

Ako carinarnica odobri postupak unutarnje proizvodnje u sustavu odgode,
prilikom obračuna carinskoga duga za robu koja se pušta u slobodni promet
sukladno stavku 1. i 2. ovog članka obračunat će se i zatezna kamata.

Vlada Republike Hrvatske propisat će koje se robe mogu pustiti u slobodni
promet uz primjenu članka 131. stavka 1. točke a) prve podtočke ovoga Zakona.

Članak 130.

U slučaju nastanka carinskoga duga svota duga utvrdit će se na osnovi
propisa mjerodavnih za određivanje visine carine koji su važili za uvoznu
robu u vrijeme prihvaćanja deklaracije za stavljanje te robe u postupak
unutarnje proizvodnje.

Ako je uvozna roba u vrijeme navedeno u stavku 1. ovoga članka ispunjavala
uvjete za primjenu članka 21. ovoga Zakona u okviru kvota, primjena članka
21. ovoga Zakona može se prihvatiti ako važi za istovjetnu robu u vrijeme
prihvaćanja deklaracije za puštanje robe u slobodni promet.

Članak 131.

Iznimno od članka 130. ovoga Zakona:

a) za dobivene proizvode obračunava se na njih primjenjiva carina:

- ako se puštaju u slobodni promet pod uvjetom da se nalaze na popisu
donesenom temeljem članka 129. stavka 4. ovoga Zakona, u opsegu koji odgovara
udjelu u izvezenim dobivenim proizvodima koji nisu obuhvaćeni istim popisom.
Korisnik odobrenja može tražiti da se carina za te proizvode obračuna na
način iz članka 130. ovoga Zakona,

- ako su u carinskoj tarifi obilježeni oznakom "P",

b) za dobivene proizvode obračunava se carina u skladu s propisima za
carinski dopušten postupak ili uporabu u koji je roba bila stavljena nakon
postupka unutarnje proizvodnje.

Korisnik odobrenja može tražiti da se carina obračuna sukladno članku
130. ovoga Zakona. Kad se iznos uvozne carine obračunava u skladu s ovim
člankom, obračunani iznos mora biti barem visine koja odgovara iznosu obračunanom
u skladu s člankom 130. ovoga Zakona.

c) za dobivene proizvode obračunava se carina u skladu s propisima za
postupak preradbe pod carinskim nadzorom,

d) za dobivene proizvode obračunava se povoljnija carina zbog uporabe
u posebne svrhe ako je takva carina predviđena za istovjetnu uvoznu robu,

e) dobiveni proizvodi ne podliježu plaćanju uvozne carine ako je takvo
oslobođenje od plaćanja carine sukladno članku 187. ovoga Zakona predviđeno
za istovjetnu uvoznu robu.

***IV. Proizvodne radnje izvan carinskoga područja
Republike Hrvatske***

Članak 132.

Dobiveni proizvodi ili roba u nepromijenjenu stanju, dijelomice ili
u cijelosti, mogu se privremeno izvoziti radi daljnje proizvodnje izvan
carinskoga područja Hrvatske uz odobrenje carinarnice, a u skladu s uvjetima
propisanim za postupak vanjske proizvodnje.

Ako nastane carinski dug u svezi s ponovno uvezenim proizvodima, naplatit
će se:

a) uvozna carina za dobivene proizvode ili robu u nepromijenjenu stanju
iz stavka 1. ovoga članka obračunana u skladu s člankom 130. i 131. ovoga
Zakona, te

b) uvozna carina za proizvode ponovno uvezene nakon proizvodnje izvan
carinskoga područja Hrvatske čiji će se iznos obračunati sukladno odredbama
koje se odnose na postupak vanjske proizvodnje te pod istim uvjetima koji
bi bili primijenjeni da su proizvodi izvezeni po tome postupku bili pušteni
u slobodni promet prije izvoza.

***V. Posebne odredbe sustava povrata carine***

Članak 133.

Sustav povrata carine može se primijeniti za svu robu, osim one koja
u vrijeme prihvaćanja deklaracije za puštanje robe u slobodni promet:

a) podliježe količinskim uvoznim ograničenjima,

b) može u okviru kvota ispuniti uvjete za primjenu povlaštene carine
iz članka 21. ovoga Zakona,

c) podliježe carini po količinskoj jedinici ili kojemu drugom uvoznom
davanju u okviru poljoprivredne politike ili podliježe posebnim mjerama
koje se primjenjuju za robu dobivenu preradbom poljoprivrednih proizvoda.

Sustav povrata carine može se primijeniti samo ako za dobivene proizvode
nisu određeni izvozni poticaji u vrijeme prihvaćanja deklaracije za puštanje
u slobodni promet.

Sustav povrata carine neće se odobriti u vrijeme prihvaćanja deklaracije
za izvoz dobivenih proizvoda:

a) ako uvozna roba podliježe kojem od davanja iz stavka 1. točke c)
ovoga članka ili

b) ako su za dobivene proizvode određeni izvozni poticaji.

Članak 134.

Na deklaraciji za puštanje robe u slobodni promet mora biti označeno
da se primjenjuje sustav povrata carine, a mora sadržavati i pojedinosti
iz danog odobrenja.

Carinarnica može zahtijevati da se navedeno odobrenje pripoji deklaraciji
za puštanje u slobodni promet.

Članak 135.

U okviru sustava povrata carine ne primjenjuju se odredbe članka 125.
stavka 1. točke b) te stavka 3. i 5. istog članka, članka 127. stavka 3.,
članka 129. i 130., članka 131. točke a) druge podtočke i točke c) ovoga
Zakona.

Članak 136.

Privremeni izvoz dobivenih proizvoda proveden sukladno članku 132. stavku
1. ovoga Zakona neće se smatrati izvozom u smislu članka 137. ovoga Zakona,
osim ako se ti proizvodi ponovno ne uvezu u Republiku Hrvatsku u propisanu
roku.

Članak 137.

Korisnik odobrenja može zahtijevati povrat ili otpust uvozne carine
ako carinarnici dokaže da je uvozna roba koja je bila puštena u slobodni
promet u okviru sustava povrata carine u obliku dobivenih proizvoda ili
robe u nepromijenjenu stanju:

a) izvezena ili

b) stavljena u namjeri da se ponovno izveze u provozni postupak, postupak
carinskog skladištenja, postupak privremenog uvoza ili postupak unutarnje
proizvodnje (postupak s odgodom), u slobodnu zonu ili slobodno skladište,
pod uvjetom da su ispunjeni svi ostali uvjeti za uporabu postupka.

U primjeni postupaka iz točke b) stavka 1. ovoga članka dobiveni proizvodi
i roba u nepromijenjenu stanju smatraju se stranom robom.

Povrat carine može se zahtijevati najkasnije u roku od 3 godine od dana
kad je nastao carinski dug.

Ako se dobiveni proizvodi ili roba u nepromijenjenu stanju koji su sukladno
stavku 1. ovoga članka bili stavljeni u carinski postupak ili u slobodnu
zonu ili u slobodno skladište puste u slobodni promet, svota uvozne carine
koja je vraćena ili otpuštena činit će svotu carinskoga duga.

**E. POSTUPAK PRERADBE POD CARINSKIM
NADZOROM**

Članak 138.

U postupku preradbe pod carinskim nadzorom dopušta se uporaba strane
robe na carinskome području Republike Hrvatske bez obračuna carine ili
primjene trgovinskih mjera radi preradbe kojom se mijenja njezina vrsta
ili stanje te da se proizvodi koji su rezultat takve preradbe puste u slobodni
promet uz obračun uvozne carine koja je za njih propisana.

Takvi proizvodi nazivaju se prerađeni proizvodi.

Članak 139.

Vlada Republike Hrvatske propisat će u kojim se slučajevima može dopustiti
postupak preradbe pod carinskim nadzorom.

Članak 140.

Odobrenje za preradbu pod carinskim nadzorom donosi se na zahtjev osobe
koja izvodi preradbu ili ju organizira.

Članak 141.

Odobrenje se izdaje samo:

a) osobama sa sjedištem u Republici Hrvatskoj,

b) ako se uvozna roba može prepoznati u prerađenim proizvodima,

c) ako se robi poslije preradbe ne može na gospodarstven način vratiti
izgled, sastav ili stanje koje je imala prije stavljanja u postupak,

d) ako uporaba postupka ne može dovesti do izbjegavanja pravila o podrijetlu
ili količinskih ograničenja koja važe za uvoznu robu,

e) ako uporaba toga postupka pomaže stvaranju ili održavanju prerađivačke
djelatnosti u Republici Hrvatskoj, a ne ugrožava interese proizvođača slične
ili iste robe u Republici Hrvatskoj.

Članak 142.

Odredbe članka 127. stavka 1. i 2. te članka 128. ovoga Zakona na odgovarajući
se način primjenjuju i u postupku preradbe pod carinskim nadzorom.

Članak 143.

Ako nastane carinski dug u postupku preradbe robe pod carinskim nadzorom
u svezi s robom u nepromijenjenu stanju ili za proizvode čija preradba
nije dostigla stupanj predviđen u odobrenju, iznos carinskoga duga utvrdit
će se na osnovi propisa mjerodavnih za određivanje visine carine koji su
za uvoznu robu važila u vrijeme prihvaćanja deklaracije kojom se robu stavlja
u postupak prerade pod carinskim nadzorom.

Članak 144.

Ako je uvozna roba ispunjavala uvjete za povlaštenu carinu iz članka
21. ovoga Zakona u vrijeme kad je stavljena u postupak preradbe pod carinskim
nadzorom, a takva se carina može primijeniti i za proizvode istovjetne
prerađenim proizvodima puštenim u slobodni promet, uvozna carina za prerađene
proizvode izračunat će se po stopi carine koja važi u okviru te povlaštene
carine.

Ako su povlaštene mjere iz stavka 1. ovoga članka uvjetovane primjenom
kvota ili plafona, povlaštena carina može se odobriti u slučajevima ako
u vrijeme prihvaćanja deklaracije za puštanje prerađenoga proizvoda u slobodni
promet uvozna roba ispunjava uvjete za primjenu povlaštene carine. U tome
slučaju otpisat će se količina od kvote koja vrijedi za uvezenu robu, a
ne za prerađeni proizvod.

**F. POSTUPAK PRIVREMENOG UVOZA**

Članak 145.

U postupku privremenog uvoza može se u carinskome području Republike
Hrvatske dopustiti uporaba strane robe, s potpunim ili djelomičnim oslobođenjem
od plaćanja uvozne carine i izuzećem od trgovinskih mjera, koja je namijenjena
ponovnomu izvozu u nepromijenjenu stanju, osim uobičajenog obezvređenja
nastalog uporabom te robe.

Članak 146.

Privremeni uvoz može se odobriti na zahtjev osobe koja upotrebljava
robu ili organizira njezinu uporabu.

Članak 147.

Carinarnica će odbiti zahtjev za odobrenje postupka privremenog uvoza
ako nije moguće osigurati utvrđivanje istovjetnosti uvozne robe.

Carinarnica može odobriti postupak privremenog uvoza i u slučajevima
gdje nije moguće osigurati istovjetnost uvozne robe ako s obzirom na vrstu
robe ili njezinu predviđenu uporabu nisu moguće zloporabe postupka.

Članak 148.

Carinarnica određuje rok u kojemu se uvezena roba mora ponovno izvesti
ili odobriti novo carinski dopušteno postupanje ili uporaba te robe. Rok
mora biti dostatan za postizanje svrhe privremenog uvoza.

Roba može ostati u postupku privremenog uvoza najviše 24 mjeseca, s
tim da se provedbenim propisom iz članka 149. ovoga Zakona mogu propisati
posebni rokovi.

Carinarnica može kad to opravdavaju iznimne okolnosti produljiti rok
određen sukladno stavku 1. i 2. ovoga članka kako bi se ispunila svrha
odobrene uporabe.

Članak 149.

Vlada Republike Hrvatske propisat će slučajeve i posebne uvjete za primjenu
postupka privremenog uvoza s potpunim oslobođenjem od plaćanja uvozne carine.

Članak 150**.**

Primjena postupka privremenog uvoza s djelomičnim oslobođenjem od uvozne
carine odobrit će se za robu koja ostaje u vlasništvu osobe sa sjedištem
ili prebivalištem izvan carinskoga područja Hrvatske, a nije obuhvaćena
odredbama propisa donesenim na osnovi članka 149. ovoga Zakona ili ako
je obuhvaćena, ne ispunjava sve potrebne uvjete za privremeni uvoz s potpunim
oslobođenjem.

Vlada će propisati za koju robu nije dopušten postupak privremenog uvoza
s djelomičnim oslobođenjem od uvozne carine.

Članak 151.

Svota uvozne carine koja se plaća za robu u postupku privremenog uvoza
s djelomičnim oslobođenjem od plaćanja uvozne carine određuje se za svaki
mjesec ili za dio mjeseca u kojem se roba nalazi u postupku u visini od
3% od svote carine koju bi trebalo platiti za robu kad bi ona bila puštena
u slobodni promet na dan prihvaćanja deklaracije za stavljanje robe u postupak
privremenog uvoza.

Svota uvozne carine koja se naplaćuje ne smije prijeći svotu koju bi
trebalo platiti da je roba bila puštena u slobodni promet na dan kad je
bila stavljena u postupak privremenog uvoza, s tim da u tu svotu ne ulaze
pripadajuće kamate.

Prijenos prava i obveza proizašlih iz postupka privremenog uvoza prema
članku 102. ovoga Zakona ne znači da jednako oslobođenje mora biti primijenjeno
u svakome od razdoblja uporabe.

Ako je prijenos iz stavka 3. ovoga članka izvršen s djelomičnim oslobođenjem
za obje osobe koje imaju odobrenje za primjenu postupka tijekom istog mjeseca,
prvi korisnik odobrenja mora podmiriti iznos uvozne carine za cijeli mjesec.

Članak 152.

Ako nastane carinski dug za robu stavljenu u postupak privremenog uvoza,
iznos duga određuje se na osnovi elemenata za obračun koji se primjenjuju
na dan prihvaćanja deklaracije za stavljanje robe u postupak privremenog
uvoza. U slučajevima iz članka 149. ovoga Zakona iznos duga za robu određuje
se na osnovi propisa na dan nastanka carinskoga duga sukladno članku 218.
ovoga Zakona.

Ako carinski dug za robu stavljenu u postupak privremenog uvoza s djelomičnim
oslobođenjem nastane iz drugih razloga, a ne zbog stavljanja robe u taj
postupak, iznos duga odgovarat će razlici između iznosa carine izračunane
prema stavku 1. ovoga članka i iznosa koji treba platiti prema članku 151.
ovoga Zakona.

**G. POSTUPAK VANJSKE PROIZVODNJE**

***I. Opće odredbe***

Članak 153.

Ne isključujući odredbe članka 162. do 167. i članka 132. ovoga Zakona,
postupak vanjske proizvodnje može se odobriti za domaću robu koja se privremeno
izvozi iz carinskoga područja Republike Hrvatske radi određenih proizvodnih
radnja. Proizvodi koji nastanu tim radnjama mogu se pustiti u slobodni
promet s potpunim ili djelomičnim oslobođenjem od uvozne carine.

Na privremeni izvoz domaće robe primjenjuju se izvozne carine, mjere
trgovinske politike i druge formalnosti predviđene za izvoz domaće robe
iz carinskoga područja Republike Hrvatske.

Izrazi koji se rabe u člancima 153. do 167. ovoga Zakona imaju sljedeće
značenje:

a) "privremeno izvezena roba": roba stavljena u postupak vanjske proizvodnje,

b) "proizvodne radnje": radnje navedene u članku 124. stavku 2. točki
a) prvoj, drugoj i trećoj podtočki ovoga Zakona,

c) "dobiveni proizvodi": proizvodi nastali takvim proizvodnim radnjama,

d) "normativ": količina ili postotak dobivenih proizvoda koji se u postupku
proizvodnje dobiva iz određene količine privremeno izvezene robe.

Članak 154.

Postupak vanjske proizvodnje nije dopušten za domaću robu:

a) čiji izvoz daje pravo na povrat ili otpust uvozne carine,

b) koja je prije izvoza bila puštena u slobodni promet uz neobračunavanje
carine zbog uporabe u određene svrhe, te

c) čiji izvoz daje pravo na izvozne poticaje.

Vlada Republike Hrvatske može propisati iznimke od slučajeva navedenih
u stavku 1. točki b) ovoga članka.

***II. Donošenje odobrenja***

Članak 155.

Odobrenje za postupak vanjske proizvodnje donosi carinarnica na zahtjev
osobe koja organizira izvođenje proizvodnih radnja.

Iznimno od stavka 1. ovoga članka odobrenje za postupak vanjske proizvodnje
može se dati i osobi koja ne organizira izvođenje proizvodnih radnja ako
se radi o robi hrvatskoga podrijetla u smislu pravila o nepovlaštenome
podrijetlu robe iz dijela II. poglavlje 2. odjeljak 1. i ako se proizvodna
radnja sastoji od ugrađivanja te robe u stranu robu koja će se u Republiku
Hrvatsku uvesti kao dobiven proizvod, pod uvjetom da uporaba toga postupka
pomaže boljoj prodaji izvezene hrvatske robe te da uvoz dobivenoga proizvoda
ne ugrožava osnovne interese hrvatskih proizvođača takvih proizvoda ili
proizvoda sličnih uvezenim dobivenim proizvodima.

Članak 156.

Odobrenje se može dati samo:

a) osobama sa sjedištem u Republici Hrvatskoj,

b) ako je moguće utvrditi da su dobiveni proizvodi proizvedeni od privremeno
izvezene robe, te

c) ako donošenje odobrenja ne ugrožava osnovne interese hrvatskih proizvođača
(gospodarski uvjeti).

Vlada Republike Hrvatske može propisati u kojim se slučajevima može
odstupiti od uvjeta iz stavka 1. točke b) ovoga članka.

***III. Provedba postupka***

Članak 157.

Carinarnica određuje rok u kojemu se dobiveni proizvodi moraju ponovno
uvesti u carinsko područje Republike Hrvatske. Taj se rok može produljiti
na osnovi pravodobnog i opravdanog zahtjeva korisnika odobrenja.

Carinarnica određuje normativ ili metodu za utvrđivanje normativa za
izvoz i uvoz roba u postupku vanjske proizvodnje.

Članak 158.

Potpuno ili djelomično oslobođenje od uvozne carine sukladno članku
159. stavku 1. ovoga Zakona može se odobriti samo kad se dobiveni proizvodi
deklariraju za puštanje u slobodni promet u ime ili za račun:

a) korisnika odobrenja ili

b) druge osobe sa sjedištem u Republici Hrvatskoj koja ima suglasnost
korisnika odobrenja, a ispunjeni su uvjeti iz odobrenja.

Neće se odobriti potpuno ili djelomično oslobođenje od uvozne carine
sukladno članku 159. ovoga Zakona ako nije ispunjen neki od uvjeta ili
neka od obveza u svezi s postupkom vanjske proizvodnje, osim ako se utvrdi
da te manjkavosti bitno ne utječu na pravilnu provedbu postupka.

Članak 159.

Potpuno ili djelomično oslobođenje od uvozne carine propisano člankom
153. stavkom 1. ovoga Zakona utvrđuje se tako da se od svote uvozne carine
obračunane za dobivene proizvode koji se puštaju u slobodni promet odbije
svota uvozne carine koja bi se obračunavala na isti dan za privremeno izvezenu
robu ako bi se ona uvozila u Republiku Hrvatsku iz zemlje u kojoj je bila
predmet proizvodne radnje ili zemlje u kojoj je bila posljednja radnja.

Svota koja se odbija sukladno stavku 1. ovoga članka izračunava se na
osnovi količine i vrste robe na dan prihvaćanja deklaracije za njezino
stavljanje u postupak vanjske proizvodnje i na osnovi ostalih elemenata
za obračun koji važe za tu robu na dan prihvaćanja deklaracije za puštanje
dobivenih proizvoda u slobodni promet.

Vrijednost privremeno izvezene robe bit će ona koja je prihvaćena kod
određivanja carinske vrijednosti dobivenih proizvoda prema članku 38. stavku
1. točki b) podtočki 1. ovoga Zakona ili, ako se vrijednost ne može utvrditi
na taj način, ona koja odgovara razlici između carinske vrijednosti dobivenih
proizvoda i proizvodnih troškova utvrđenih na objektivan način.

Kad je privremeno izvezena roba prije stavljanja u postupak vanjske
proizvodnje bila puštena u slobodni promet sa sniženom carinom radi uporabe
u određene svrhe, sve dok važe uvjeti za primjenu snižene carine, svota
koju treba odbiti bit će jednaka svoti uvozne carine koja je bila naplaćena
kad je roba puštena u slobodni promet.

Ako bi privremeno izvezena roba kod puštanja u slobodni promet ispunjavala
uvjete za primjenu povoljnije carine pod uvjetom uporabe u određenu svrhu,
ta će se carina uzeti u obzir kod obračuna ako je roba bila predmet radnja
koje su u skladu s takvom svrhom izvedene u zemlji u kojoj se odvijala
proizvodna radnja ili u kojoj je bila posljednja radnja.

Ako je za dobivene proizvode predviđena primjena članka 21. ovoga Zakona
te ako je ta mjera predviđena i za robu iste tarifne oznake kao što je
privremeno izvezena roba, svota koja će se odbiti prema stavku 1. ovoga
članka ustanovit će se uzimajući u obzir uvoznu carinu koja bi se primijenila
kad bi privremeno izvezena roba ispunjavala uvjete za primjenu članka 21.
ovoga Zakona.

Ako međunarodni sporazum koji obvezuje Republiku Hrvatsku propisuje
oslobođenje od uvozne carine za određene proizvode, odredbe ovoga članka
neće se primijeniti.

Članak 160.

Ako je odobren postupak vanjske proizvodnje u svrhu popravka privremeno
izvezene robe, roba može biti puštena u slobodni promet s potpunim oslobođenjem
od uvozne carine ako se carinarnici dokaže da je roba besplatno popravljena
zbog ugovorene ili zbog zakonom propisane jamstvene obveze ili zbog proizvodne
mane.

Stavak 1. ovoga članka ne primjenjuje se kad je proizvodna mana bila
ustanovljena u vrijeme prvog puštanja robe u slobodni promet.

Članak 161.

Ako je odobren postupak vanjske proizvodnje u svrhu popravka privremeno
izvezene robe uz plaćanje popravka, roba se može djelomično osloboditi
uvozne carine. Svota carine utvrdit će se na osnovi elemenata za obračun
koji važe za dobivene proizvode na dan prihvaćanja deklaracije za njihovo
puštanje u slobodni promet, pri čemu se za carinsku vrijednost prihvaća
iznos jednak visini troškova popravka, pod uvjetom da ti troškovi predstavljaju
jedino plaćanje korisnika odobrenja i da nisu pod utjecajem bilo kojeg
oblika povezanosti korisnika odobrenja i osobe koja je obavila popravak.

***IV. Vanjska proizvodnja uz uporabu sustava zamjene***

Članak 162.

Sukladno prethodnim odredbama i odredbama članka 162. do 167. ovoga
Zakona sustav zamjene dopušta da uvozni proizvod (u daljnjemu tekstu: nadomjesni
proizvod) nadomjesti dobiveni proizvod.

Carinarnica može odobriti primjenu sustava zamjene ako se proizvodna
radnja odnosi na popravak domaće robe koja nije predmet posebnih propisa
donesenih u okviru poljoprivredne politike.

Odredbe koje se primjenjuju za dobivene proizvode važe i za nadomjesne
proizvode, osim odredaba navedenih u članku 167. ovoga Zakona.

Carinarnica može odobriti da se pod određenim uvjetima nadomjesni proizvodi
uvezu prije privremenog izvoza robe (prethodni uvoz). U tome slučaju mora
se položiti osiguranje za pokriće svote uvozne carine za nadomjesni proizvod.

Članak 163.

Nadomjesni proizvodi moraju imati istu tarifnu oznaku, istu trgovačku
kakvoću te iste tehničke značajke kao roba koja je privremeno izvezena
na popravak.

Ako je privremeno izvezena roba bila rabljena prije izvoza, nadomjesni
proizvodi moraju također biti rabljeni, a ne novi proizvodi.

Carinarnica može dopustiti iznimke ako se nadomjesni proizvodi isporučuju
besplatno na osnovi ugovorene ili zakonske jamstvene obveze ili zbog proizvodnog
nedostatka.

Članak 164.

Sustav zamjene može se odobriti samo kad je moguće provjeriti da nadomjesni
proizvod ispunjava uvjete iz članka 163. ovoga Zakona.

Članak 165.

U slučaju prethodnog uvoza roba se mora privremeno izvesti u roku od
dva mjeseca od dana kad je carinarnica prihvatila deklaraciju za puštanje
nadomjesnih proizvoda u slobodni promet.

Međutim, ako to iznimne okolnosti opravdavaju, carinarnica može na osnovi
pravodobnog zahtjeva korisnika odobrenja taj rok produljiti za primjereno
razdoblje.

Članak 166.

U slučaju prethodnog uvoza uz primjenu članka 159. ovoga Zakona svota
koja se odbija odredit će se na osnovi elemenata za obračun koji za privremeno
izvezenu robu važe na dan prihvaćanja deklaracije kojom se roba stavlja
u postupak vanjske proizvodnje.

Članak 167.

Odredbe članka 155. stavka 2. i članka 156. stavka 1. točke b) ovoga
Zakona ne primjenjuju se u okviru sustava zamjene.

***V. Ostale odredbe***

Članak 168.

U postupcima predviđenim u okviru vanjske proizvodnje primjenjuju se
trgovinske mjere.

*4. Postupak izvoza*

Članak 169.

U izvoznome postupku odobrava se iznošenje domaće robe iz carinskoga
područja Republike Hrvatske. U izvoznome postupku primjenjuju se trgovinske
mjere i obračunava se izvozna carina ako je propisana.

Sva domaća roba namijenjena izvozu mora se staviti u izvozni postupak,
s iznimkom robe stavljene u postupak vanjske proizvodnje ili u provozni
postupak sukladno članku 109. ovoga Zakona.

Vlada Republike Hrvatske propisat će u kojim se slučajevima i pod kojim
uvjetima ne podnosi izvozna deklaracija za robu koja napušta carinsko područje
Republike Hrvatske.

Izvozna se deklaracija podnosi kod carinarnice koja je odgovorna za
nadzor nad područjem u kojemu izvoznik ima sjedište ili prebivalište ili
u kojoj je roba zapakirana ili utovarena za izvoz.

Članak 170.

Puštanje robe u postupak izvoza odobrava se pod uvjetom da se roba izveze
iz carinskoga područja Republike Hrvatske u stanju u kojemu je bila u trenutku
prihvaćanja izvozne deklaracije.

3. DRUGI OBLICI CARINSKI DOPUŠTENOGA POSTUPANJA ILI UPORABE

*1. Slobodne zone i slobodna skladišta*

**A. Općenito**

Članak 171.

Osnivanje slobodnih zona i slobodnih skladišta, upravljanje slobodnim
zonama i slobodnim skladištima te uvjeti za obavljanje gospodarskih djelatnosti
u slobodnim zonama i slobodnim skladištima propisuju se posebnim zakonom.

Članak 172.

Slobodna zona i slobodno skladište dijelovi su carinskoga područja i
prostori u carinskome području odijeljeni od ostaloga carinskog područja
gdje se:

a) za stranu robu smatra da nije u carinskome području Republike Hrvatske
u svrhu naplate uvozne carine i primjene trgovinskih mjera pri uvozu, uz
uvjet da roba nije puštena u slobodni promet ili da nije stavljena u drugi
carinski postupak ili uporabu, odnosno da nije trošena ili rabljena drukčije
od uvjeta uređenih carinskim propisima, te

b) na domaću robu namijenjenu izvozu, za koju postoje posebni propisi
na osnovi njezina smještaja u slobodnu zonu ili skladište, primjenjuju
se mjere koje bi se primijenile pri izvozu takve robe.

Članak 173.

Područje slobodne zone i slobodnog skladišta i njima neposredni pristupni
prostor, uključujući i njihov ulazni i izlazni prostor, pod carinskim su
nadzorom.

Roba, prijevozna sredstva i osobe koje ulaze ili napuštaju područje
slobodne zone ili slobodnog skladišta pod carinskim su nadzorom i mogu
biti podvrgnuti carinskomu pregledu.

Carinarnica može pregledati robu i provesti druge mjere carinskog nadzora
nad robom koja ulazi, zadržava se ili izlazi iz slobodne zone ili slobodnog
skladišta.

**B. Smještaj robe u slobodnoj zoni ili slobodnome skladištu**

Članak 174.

U slobodnu zonu ili slobodno skladište može se unositi strana i domaća
roba.

Domaću robu koja nije namijenjena izvozu ili proizvodnji u zoni korisnik
može uz posebnu suglasnost carinarnice uskladištiti u slobodnoj zoni ili
slobodnome skladištu odvojeno od druge robe. Carinarnica neće dopustiti
skladištenje takve robe ako bi to otežalo nadzor nad poslovanjem u zoni
ili skladištu. Za domaću robu koju korisnik skladišti u slobodnoj zoni
ili slobodnome skladištu mora se voditi evidencija.

Roba koja je izravno unesena u slobodnu zonu ili slobodno skladište
kako je to navedeno u članku 50. stavku 1. točki b) ovoga Zakona prijavljuje
se carinarnici na osnovi prijevozne isprave.

Roba za koju se ulaskom u slobodnu zonu ili slobodno skladište okončava
koji drugi carinski postupak smješta se u slobodnu zonu ili slobodno skladište
na osnovi isprave kojom se okončava prethodni postupak.

Domaća roba smješta se u slobodnu zonu ili slobodno skladište na osnovi
računa ili druge isprave koja sadrži sve podatke potrebne za evidenciju
o robi u slobodnoj zoni ili slobodnome skladištu.

Ovlaštena carinarnica može zahtijevati posebno evidentiranje robe koja
podliježe plaćanju izvozne carine ili primjeni drugih mjera gospodarske
politike.

Na zahtjev sudionika odgovarajućega carinskog postupka ili drugih zainteresiranih
osoba ovlaštena carinarnica potvrđuje ima li roba smještena u slobodnoj
zoni ili slobodnome skladištu status domaće ili strane robe.

**C. Postupanje sa stranom robom u slobodnoj zoni i
slobodnom skladištu**

Članak 175.

Smještaj robe u slobodnoj zoni ili slobodnome skladištu nije vremenski
ograničen.

Za određenu robu iz članka 172. točke b) ovoga Zakona mogu se propisati
posebni rokovi.

Članak 176.

Strana roba smještena u slobodnoj zoni ili u slobodnome skladištu može
se:

a) pustiti u slobodni promet prema uvjetima propisanim za taj postupak
i prema članku 181. ovoga Zakona,

b) bez posebnog odobrenja ovlaštene carinarnice podvrgnuti uobičajenim
postupcima očuvanja i poboljšanja njezinih uporabnih i trgovačkih svojstava
radi pripreme za prodaju (članak 119.),

c) staviti u postupak unutarnje proizvodnje pod uvjetima propisanim
za taj postupak,

d) pustiti u postupak preradbe pod carinskim nadzorom pod uvjetima propisanim
za taj postupak,

e) privremeno uvesti pod za to propisanim uvjetima i postupku,

f) ustupiti u korist države prema članku 185. ovoga Zakona, te

g) uništiti i na drugi način učiniti nepodobnom za bilo kakvu uporabu
pod uvjetom da se na propisan način podnesu carinarnici svi podaci za koje
carinarnica ocijeni da su potrebni.

Roba se može staviti u jedan od postupaka iz točaka c), d) ili e) stavka
1. ovoga članka na osnovi odobrenja carinarnice i u skladu s propisima
za te postupke.

Iznimno, odobrenje iz stavka 2. ovoga članka može se dati svakomu korisniku
slobodne zone ili slobodnog skladišta bez obzira na to je li korisnik strana
ili domaća pravna ili fizička osoba.

Članak 177.

Domaća roba iz članka 172. točke b) ovoga Zakona koja je obuhvaćena
posebnim mjerama poljoprivredne politike može se u slobodnoj zoni ili u
slobodnome skladištu podvrgnuti samo takvim postupcima koji su za takvu
robu člankom 119. stavkom 2. ovoga Zakona izričito dopušteni. Ti postupci
mogu se poduzimati bez posebna odobrenja.

Članak 178.

Roba smještena u slobodnoj zoni ili u slobodnome skladištu na koju se
ne primjenjuju članci 176. i 177. ovoga Zakona ne smije se tijekom tog
smještaja trošiti ili rabiti.

Članak 179.

Osoba koja u slobodnoj zoni ili u slobodnome skladištu obavlja djelatnost
skladištenja, doradbe ili preradbe ili kupnje i prodaje robe mora radi
carinskog nadzora na propisan način voditi evidenciju o unosu, iznosu,
uporabi i promjenama na robi.

Roba se upisuje u evidenciju osobe čim je donesena u prostor te osobe.
Evidencije moraju omogućiti carinarnici prepoznavanje robe i praćenje njezina
kretanja.

Evidencija iz stavka 1. ovoga članka vodi se kronološki, prema podacima
iz isprava koje pri izvozu ili uvozu prate robu te na osnovi normativa
utroška materijala i proizvodnje robe.

Vlada Republike Hrvatske propisat će način vođenja evidencija iz stavka
1. ovoga članka te način provedbe mjera carinskog nadzora u slobodnoj zoni
ili u slobodnome skladištu.

**D. Iznošenje robe iz slobodne zone ili slobodnog skladišta**

Članak 180.

Roba koja se iznosi iz slobodne zone ili slobodnog skladišta može biti:

- izvezena ili ponovno izvezena iz carinskoga područja Republike Hrvatske
ili

- unesena u drugi dio carinskoga područja Republike Hrvatske.

Odredbe III. dijela, s iznimkom članka 60. do 65., ovoga Zakona primjenjuju
se i pri unosu robe iz slobodne zone ili slobodnog skladišta u drugi dio
carinskoga područja Republike Hrvatske, osim robe koja slobodnu zonu napušta
morskim ili zračnim putem bez provedbe provoznoga ili drugoga odgovarajućega
carinskog postupka.

Članak 181.

Ako nastane carinski dug za stranu robu koja se iz slobodne zone ili
slobodnog skladišta unosi u drugi dio carinskoga područja Republike Hrvatske,
carinska se vrijednost utvrđuje na osnovi stvarno plaćene cijene, odnosno
cijene koju za tu robu treba platiti. Troškovi skladištenja i održavanja
robe tijekom smještaja u slobodnoj zoni ili skladištu ne uračunavaju se
u carinsku vrijednost robe ako su iskazani odvojeno od stvarno plaćene
cijene, odnosno cijene koju za robu treba platiti.

Ako unosom u drugi dio carinskoga područja nastane carinski dug za proizvod
koji je u slobodnoj zoni dobiven u postupku unutarnje proizvodnje, svota
duga utvrdit će se na osnovi vrijednosti uvozne robe sadržane u dobivenim
proizvodima.

Ako je roba bila predmetom rukovanja iz članka 119. stavka 1. ovoga
Zakona deklarant može zahtijevati da se visina carinskoga duga utvrdi na
osnovi vrste robe, carinske vrijednosti i količine robe, na osnovi koje
bi se svota utvrdila sukladno članku 218. ovoga Zakona da roba nije bila
predmet rukovanja.

Vlada Republike Hrvatske propisat će slučajeve u kojima se neće primjenjivati
stavak 3. ovoga članka.

Članak 182.

Domaća roba iz članka 172. točke b) ovoga Zakona koja podliježe mjerama
poljoprivredne politike može se staviti u neki od postupaka ili uporaba
ako unosom u slobodnu zonu ili slobodno skladište ispunjava uvjete propisane
za izvoz takve robe.

Ako se domaća roba iz članka 172. točke b) ovoga članka ne izveze u
roku iz članka 175. ovog zakona ili se ponovno unese u drugi dio carinskoga
područja, carinarnica će poduzeti mjere koje se odnose na slučaj kad roba
ne ispunjava posebne uvjete.

Članak 183.

U slučaju unosa ili ponovnog unosa robe s područja slobodne zone ili
slobodnog skladišta u drugi dio hrvatskoga carinskog područja ili ako se
roba stavlja u carinski postupak, potvrda iz članka 174. stavka 7. ovoga
Zakona može se upotrijebiti kao dokaz carinskog statusa kao domaće ili
strane robe.

Kad se za robu ne može potvrdom ili na drugi način dokazati njezin status
kao domaće ili strane robe, ona će se smatrati:

- domaćom, što se tiče plaćanja izvoznih pristojba, dobivanja izvoznih
dozvola (certifikata) i primjene propisanih trgovinskih mjera kod izvoza,
te

- stranom, u svim ostalim slučajevima.

Članak 184.

Carinarnica nadzire primjenu propisa o izvozu ili ponovnome izvozu i
u slučaju kad se roba izvozi ili ponovno izvozi iz slobodne zone ili slobodnog
skladišta.

*2. Ponovni izvoz, uništenje i ustupanje robe
u korist države*

Članak 185.

Strana roba može se:

- ponovno izvesti iz carinskoga područja Republike Hrvatske,

- uništiti, te

- ustupiti u korist države.

Kod ponovnog izvoza, kad je to potrebno, na odgovarajući se način primjenjuju
propisani uvjeti za izvoz robe, uključujući i primjenu trgovinskih mjera.

Vlada će propisati slučajeve u kojima se za stranu robu stavljenu u
postupak s odgodom neće primjenjivati trgovinske mjere pri izvozu iz Republike
Hrvatske.

O namjeri ponovnog izvoza ili uništenja robe prethodno se mora obavijestiti
carinarnica. Carinarnica će zabraniti ponovni izvoz ako to propisuju formalnosti
ili mjere navedene u stavku 2. ovoga članka. Ako se roba koja je stavljena
u postupak s gospodarskim učinkom ponovno izvozi, za nju treba podnijeti
deklaraciju u skladu s člancima 71. do 90. ovoga Zakona. U tim slučajevima
primijenit će se članak 169. stavak 3. i 4. ovoga Zakona.

Vlada će donijeti propis o tome u kojim se slučajevima i na koji način
roba može ustupiti u korist države.

Uništenjem ili ustupanjem robe ne smiju nastati troškovi na teret države.

Za otpad i ostatke nastale uništenjem odredit će se carinski dopušteno
postupanje ili uporaba propisana za stranu robu.

Otpad i ostaci ostaju pod carinskim nadzorom sukladno članku 49. stavku
2. ovoga Zakona.

V. ROBA KOJA NAPUŠTA CARINSKO PODRUČJE REPUBLIKE HRVATSKE

Članak 186.

Roba koja napušta carinsko područje Republike Hrvatske pod carinskim
je nadzorom i može se pregledati u skladu s propisima. Roba će napustiti
područje Republike Hrvatske putem, na način i u roku koji odredi carinarnica.

VI. POVLAŠTENI POSTUPCI

1. OSLOBOĐENJE OD PLAĆANJA CARINE

Članak 187.

Od plaćanja carine oslobođena je:

1) roba utvrđena međunarodnim ugovorom koji obvezuje Republiku Hrvatsku,

2) roba nekomercijalne prirode koju putnici unose sa sobom iz inozemstva
u propisanoj vrsti, vrijednosti i količini,

3) roba sadržana u pošiljkama koje besplatno šalju fizičke osobe iz
inozemstva fizičkim osobama u Republici Hrvatskoj pod uvjetom da te pošiljke
nisu komercijalne naravi i da odgovaraju propisanoj vrsti, količini i vrijednosti,

4) odlikovanja i priznanja dobivena u okviru međunarodnih događaja te
darovi primljeni u okviru međunarodnih odnosa,

5) roba koja zadovoljava osnovne ljudske potrebe, kao što su hrana,
lijekovi, odjeća, posteljina, higijenske potrepštine i slično, koju uvoze
registrirane humanitarne organizacije radi besplatne podjele ugroženim
osobama i žrtvama prirodnih i drugih katastrofa. Oslobođenje se ne odnosi
na alkohol i alkoholna pića, duhanske proizvode i motorna vozila. Oslobođenje
će se odobriti samo onim organizacijama čije knjigovodstvene evidencije
i postupci omogućuju Carinskoj upravi provjeru poslovanja s tom robom,

6) humanitarne organizacije i udruženja slijepih i gluhih odnosno nagluhih
osoba, te osoba oboljelih od mišićnih i neuromišićnih oboljenja - na specifičnu
opremu, uređaje i instrumente, te rezervne dijelove i potrošni materijal
za potrebe tih osoba, koji se ne proizvode u zemlji,

7) robne marke, patenti, modeli i popratni dokumenti te obrasci za priznavanje
patenta ili inovacije koji se šalju organizacijama za zaštitu autorskog
i industrijskog vlasništva,

8) sljedeći predmeti:

a) obrasci i isprave koje državna tijela primaju za obavljanje svojih
javnih ovlasti,

b) predmeti koji predstavljaju dokaze u sudskim ili drugim postupcima
pred državnim tijelima Republike Hrvatske,

c) primjerci potpisa i tiskane okružnice koje se šalju kao dio uobičajene
izmjene obavijesti među javnim službama ili bankarskim ustanovama,

d) službene tiskanice koje prima Hrvatska narodna banka,

e) nacrti, tehničke slike, modeli, opisi i drugi slični dokumenti koji
se uvoze kako bi se ispunili uvjeti za sudjelovanje na međunarodnome natječaju
koji se organizira u zemlji,

f) tiskani obrasci koji se sukladno međunarodnim ugovorima upotrebljavaju
kao službeni dokumenti u međunarodnome prometu vozila ili roba, te

g) pismovne pošiljke,

9) plodovi poljodjelstva, ratarstva, stočarstva, šumarstva, ribogojstva
i pčelarstva dobiveni na posjedima koje državljani Republike Hrvatske,
koji žive u pograničnom pojasu, posjeduju u pograničnom pojasu susjedne
države, te priplod i drugi proizvodi koje dobiju od stoke koju imaju na
tim posjedima zbog poljskih radova, ispaše ili zimovanja.

10) oprema za preventivu i gašenje požara koja se ne proizvodi u Republici
Hrvatskoj i nije predmet kooperacije hrvatskih proizvođača opreme i strojeva
za preventivu i gašenje požara,

11) predmeti koje radi preseljenja uvoze fizičke osobe koje su neprekidno
boravile u inozemstvu najmanje pet godina, pod uvjetom da su ih posjedovale
i koristile u svojem kućanstvu najmanje 12 mjeseci i pod uvjetom da nisu
koristile oslobođenje po ovakvom osnovu. Predmeti se mogu unositi u razdoblju
od 12 mjeseci od dana povratka odnosno dana useljenja u Republiku Hrvatsku,

12) predmeti gospodarskog inventara, koje osoba iz točke 11. ovoga članka
preseljava u Republiku Hrvatsku, pod uvjetom da ju je u inozemstvu rabio
najmanje 12 mjeseci u iste svrhe u koje će je rabiti u Republici Hrvatskoj,

13) predmeti koje su hrvatski državljani i strani državljani stalno
nastanjeni u Republici Hrvatskoj naslijedili u inozemstvu,

14) roba koja se koristi za obnovu, održavanje i restauriranje zaštićenih
spomenika kulture, a na temelju mišljenja Ministarstva kulture,

15) roba koja izravno služi za obavljanje muzejske, arhivske, restauratorske,
knjižnične, likovne, glazbeno-scenske i filmske djelatnosti koja se ne
proizvodi u Hrvatskoj, a na temelju mišljenja Ministarstva kulture,

16) roba koja je u obliku donacije dana ustanovama u kulturi i drugim
neprofitnim pravnim osobama u kulturi, samostalnim umjetnicima ili umjetnicima
za obavljanje njihove djelatnosti, a na temelju mišljenja Ministarstva
kulture,

17) roba koju kao vlastita djela iz inozemstva unesu znanstvenici, književnici
i umjetnici.

Roba puštena u slobodni promet uz oslobođenje od plaćanja carine na
temelju točke 11. i 12. ovoga članka ne smije se prodavati, posuđivati,
davati drugom na uporabu, u zalog, najam ili predati kao osiguranje za
druge obveze bez prethodne obavijesti carinarnici i plaćanja carine, do
isteka roka od 12 mjeseci od dana kada je puštena u slobodan promet.

Svako postupanje s robom na prethodno navedeni način povlači za sobom
plaćanje carine po stopi koja se primjenjuje na dan takve radnje, na osnovu
vrste robe i carinske vrijednosti koju je na taj dan utvrdila ili prihvatila
carinarnica.

Vlada Republike Hrvatske propisat će uvjete za ostvarivanje i postupak
oslobađanja od plaćanja carine te ograničavanja glede raspolaganja robom
oslobođenom od plaćanja carine sukladno stavku 1. ovoga članka.

Ukoliko se preseljavanje kućanstva i opreme obavlja iz prekooceanskih
zemalja i zemalja koje imaju drugačije tehničke standarde od standarda
u Republici Hrvatskoj, stvari i opreme sukladno podzakonskim aktima propisanoj
vrsti, količini i vrijednosti, mogu se kupiti u trećoj zemlji ili u sustavu
tuzemne bescarinske kupnje i oslobođeni su carine bez obzira da li su novi
ili rabljeni sukladno postojećim propisima.

Popis drugih europskih država koje nemaju sukladne tehničke standarde
donijet će Zavod za normizaciju i mjeriteljstvo dok se za prekooceanske
zemlje smatra da nemaju tehničke sukladnosti s Republikom Hrvatskom.

2. POVRAT ROBE

Članak 188.

Domaća roba koja je bila izvezena iz carinskoga područja Republike Hrvatske
te se u roku od tri godine vraća u carinsko područje Republike Hrvatske
i pušta u slobodni promet na zahtjev deklaranta biti će oslobođena od plaćanja
carine.

Rok od tri godine može se produljiti ako to zahtijevaju posebne okolnosti.
Kad je roba koja se ponovno uvozi prije njezina izvoza iz carinskoga područja
Republike Hrvatske bila puštena u slobodni promet uz povoljniju carinu
uz uvjet uporabe u određene svrhe, izuzeće od carine iz ovog stavka odobrit
će se jedino ako se roba ponovno uvozi u istu svrhu.

Ako se roba ne uvozi ponovno u istu svrhu, carinska svota koja bi se
obračunala za tu robu umanjit će se za svotu carine plaćenu prilikom prvoga
puštanja u slobodni promet. Ako je svota prethodno plaćene carine veća
od svote carine koju bi trebalo platiti pri ponovnome uvozu, povrat carine
neće se odobriti.

Oslobođenje od uvozne carine prema stavku 1. ovoga članka neće se odobriti
u slučaju:

a) kad je roba izvezena iz carinskoga područja Republike Hrvatske u
okviru postupka vanjske proizvodnje, osim ako je roba ostala u istome stanju
u kakvu je izvezena,

b) ako je roba podlijegala mjerama koje su uvjetovale njezin izvoz u
drugu zemlju; Vlada Republike Hrvatske može propisati okolnosti i uvjete
pod kojima je moguće odstupiti od te odredbe.

Članak 189.

Oslobođenje od plaćanja carine prema članku 188. ovoga Zakona odobrit
će se za robu koja se ponovno uvozi u istome stanju u kojemu je izvezena.
Vlada će propisati pod kojim je okolnostima i uvjetima moguće odstupiti
od te odredbe.

Članak 190.

Odredbe članka 188. i 189. ovoga Zakona na odgovarajući će se način
primijeniti na dobivene proizvode prvotno izvezene ili naknadno ponovno
izvezene nakon postupka unutarnje proizvodnje.

Svota carine odredit će se na osnovi propisa za postupak unutarnje proizvodnje,
pri čemu će se dan ponovnog izvoza smatrati danom puštanja u slobodni promet.

3. PROIZVODI MORSKOG RIBOLOVA I DRUGI MORSKI PROIZVODI

Članak 191.

Uzimajući u obzir odredbe članka 24. stavka 2. točke f) ovoga Zakona,
sljedeći proizvodi oslobođeni su od plaćanja carine kad se puštaju u slobodni
promet:

a) proizvodi morskog ribolova i drugi morski proizvodi koji su bili
ulovljeni u teritorijalnome moru drugih država na brodovima registriranim
ili upisanim u brodski registar Republike Hrvatske i koji plove pod zastavom
Republike Hrvatske, te

b) proizvodi dobiveni od proizvoda iz točke (a) na brodovima tvornicama
koji ispunjaju uvjete iz te točke.

VII. CARINSKI DUG I OBRAČUN CARINE

1. OSIGURANJE ZA NAMIRENJE CARINSKOGA DUGA

Članak 192.

Ako carinarnica u skladu s carinskim propisima zahtijeva osiguranje
za namirenje carinskoga duga, osiguranje će dati carinski dužnik ili osoba
koja bi carinskim dužnikom mogla postati.

Za jedan carinski dug carinarnica može zahtijevati davanje samo jednog
osiguranja.

Carinarnica može odobriti da umjesto osobe obvezane za davanje osiguranja
osiguranje da druga osoba.

Davanje osiguranja za namirenje carinskoga duga ne može se zahtijevati
od tijela državne uprave.

Članak 193.

Ako prema carinskim propisima davanje osiguranja nije obvezatno, carinarnica
je ovlaštena zahtijevati davanje osiguranja ako ocijeni da pravodobno namirenje
carinskoga duga ili carinskoga duga koji bi mogao nastati nije sigurno.

Umjesto osiguranja iz stavka 1. ovoga članka carinarnica može od osoba
navedenih u članku 192. stavku 1. ovoga Zakona zahtijevati podnošenje pisane
izjave u vezi s namirenjem njihovih zakonskih obveza.

Osiguranje prema stavku 1. ovoga članka može se zahtijevati:

- u trenutku primjene propisa kojima se zahtijeva davanje osiguranja,
te

- u svakome idućem trenutku ako carinarnica utvrdi da carinski dug koji
je nastao ili bi mogao nastati neće biti namiren u propisanome roku.

Članak 194.

Na zahtjev osoba iz članka 192. stavka 1. i 3. ovoga Zakona carinarnica
može odobriti da se za dva ili više postupaka u svezi s kojima je carinski
dug nastao ili bi mogao nastati da zajedničko osiguranje.

Ako se zajedničko osiguranje iz stavka 1. ovoga članka odnosi na unaprijed
neodređen broj postupaka, odnosno za sve postupke tijekom određenog razdoblja,
odobrenje iz stavka 1. ovoga članka daje Središnji ured Carinske uprave.

Ovlašćuje se Vlada Republike Hrvatske da potanje uredi uvjete i postupak
davanja osiguranja sukladno stavku 1. i 2. ovoga članka.

Članak 195.

Ako je davanje osiguranja prema carinskim propisima obvezatno, Carinska
uprava utvrđuje osiguranje u visini koja odgovara:

- točnoj svoti carinskoga duga ili dugova za koje se osiguranje daje,
ako se ta svota u trenutku u kojemu se davanje osiguranja zahtijeva može
bez dvojbe odrediti, te

- najvišoj svoti carinskoga duga ili dugova koja je nastala ili bi po
ocjeni carinarnice mogla nastati, u drugim slučajevima.

U slučaju zajedničkog osiguranja za više carinskih dugova čija visina
tijekom osiguranog razdoblja podliježe promjenama osiguranje se utvrđuje
u svoti koja namirenje svote odnosnih carinskih dugova u svakome trenutku
čini sigurnim.

Ako carinarnica zahtijeva davanje osiguranja kad prema carinskim propisima
davanje osiguranja za namirenje carinskoga duga nije obvezatno, svota osiguranja
ne smije biti viša od svote utvrđene primjenom odredaba stavka 1. ovog
članka.

Osiguranje za namirenje carinskoga duga sadržavat će i osiguranje namirenja
davanja koje je Carinska uprava po posebnim propisima obvezna naplaćivati
prilikom uvoza ili izvoza robe.

Ministar financija propisat će u kojim se slučajevima i pod kojim okolnostima
neće zahtijevati polaganje osiguranja.

Članak 196.

Osiguranje se može dati:

- polaganjem gotovine u kunama ili

- jamstvom.

Članak 197.

S polaganjem gotovine izjednačuje se polaganje isprava koje carinarnica
s obzirom na izdavatelja, uvjete i načine njihove naplate prihvaća kao
sredstvo plaćanja.

Ovlašćuje se ministar financija da potanje uredi uvjete i način polaganja
gotovine i drugih s njome izjednačenih isprava.

Članak 198.

Jamac se mora pisano obvezati da će o dospjelosti solidarno s carinskim
dužnikom namiriti cjelokupnu osiguranu svotu carinskoga duga, uključujući
kamate i nastale troškove u postupku naplate neplaćenoga carinskog duga.

Jamac može biti druga osoba sa sjedištem u Republici Hrvatskoj čije
je osiguranje po ocjeni carinarnice prihvatljivo.

Carinska uprava može odbiti jamca ili predloženi oblik osiguranja ako
ocjeni da ne osigurava pravodobno namirenje carinskoga duga.

Članak 199.

Osoba obvezna za davanje osiguranja slobodna je pri izboru oblika osiguranja
navedenih u članku 196. ovoga Zakona.

Carinska uprava može odbiti predloženi oblik osiguranja ako nije prikladan
za odgovarajući carinski postupak.

Članak 200.

Ministar financija može propisati i druge oblike osiguranja osim navedenih
u članku 196. ovoga Zakona ako takvo osiguranje pruža jednaku sigurnost
za naplatu carinskoga duga.

Članak 201.

Ako carinarnica utvrdi da dano osiguranje ne osigurava namirenje carinskoga
duga u cijelosti ili pravodobno, može zahtijevati da osoba iz članka 192.
stavka 1. ovoga Zakona da dodatno osiguranje ili da prethodno dano osiguranje
zamijeni novim.

Članak 202.

Osiguranje za namirenje carinskoga duga ne može prestati dok se carinski
dug ne otpiše ili ne nastupe okolnosti zbog kojih carinski dug više ne
može nastati.

Otpisom carinskoga duga ili nastupom okolnosti zbog kojih carinski dug
više ne može nastati prestaje i osiguranje za namirenje toga carinskog
duga. Ako je carinski dug koji bi mogao nastati za robu puštenu u postupak
s odgodom osiguran jamstvom, a carinarnica ne obavijesti jamca u razdoblju
od jedne godine od dana kad je postupak okončan da je on okončan, osiguranje
će prestati važiti istekom tog razdoblja.

Ako se carinski dug otpiše djelomice ili može nastati samo u odnosu
na dio osigurane svote, na zahtjev osobe u odgovarajućemu dijelu otpisuje
se i obveza po osnovi osiguranja, osim ako svota koja je u pitanju ne opravdava
provedbu takvoga postupka.

Članak 203.

Ministar financija može propisati odstupanja od pojedinih odredaba ovoga
poglavlja kad je to potrebno radi ispunjavanja obveza preuzetih pristupanjem
odgovarajućim međunarodnim sporazumima.

2. NASTANAK CARINSKOGA DUGA

Članak 204.

Uvozni carinski dug nastaje:

a) puštanjem robe u slobodni promet ili

b) stavljanjem robe u postupak privremenog uvoza s djelomičnim oslobođenjem
od plaćanja carine.

Carinski dug nastaje u trenutku prihvaćanja carinske deklaracije.

Carinski je dužnik deklarant; u slučaju neizravnog zastupanja carinski
je dužnik osoba za čiji je račun carinska deklaracija podnesena.

Ako su u carinskoj deklaraciji za jedan od postupaka navedenih u stavku
1. ovog članka iskazani podaci koji su imali za posljedicu da propisana
uvozna carina nije ili nije u cijelosti obračunana i naplaćena, carinskim
dužnikom smatra se i osoba koja je dala podatke iskazane u podnesenoj carinskoj
deklaraciji, a znala je ili je prema okolnostima slučaja morala znati da
podaci nisu istiniti.

Članak 205.

Uvozni carinski dug također nastaje:

a) nezakonitim unosom robe u carinsko područje Republike Hrvatske,

b) nezakonitim unosom robe iz slobodne zone ili slobodnog skladišta
u ostali dio carinskoga područja Republike Hrvatske.

U smislu ovoga članka nezakonitim se smatra svaki unos robe uz nepoštivanje
odredbi članka 50. do 53. i članka 180. stavak 1. podtočka 2. ovoga Zakona.

Carinski dug nastaje u trenutku nezakonita unosa robe u carinsko područje
Republike Hrvatske.

Ako se svota carinskoga duga ne može točno odrediti, carinarnica će
je odrediti na osnovi tarifne stavke robe koji ima najvišu stopu carine
u odgovarajućemu tarifnom broju.

Carinski su dužnici:

a) osoba koja je nezakonito unijela robu u carinsko područje, odnosno
iz slobodne zone ili slobodnog skladišta u preostali dio hrvatskoga carinskog
područja,

b) osoba koja je sudjelovala u nezakonitome unosu robe, a znala je ili
je prema okolnostima slučaja morala znati da je takav unos nezakonit, ili

c) osoba koja je dotičnu robu stekla u vlasništvo ili posjed premda
je u trenutku stjecanja ili primitka robe znala ili je prema okolnostima
slučaja morala znati da je roba nezakonito unesena u carinsko područje
Republike Hrvatske, odnosno iz slobodne zone ili slobodnog skladišta nezakonito
unesena u preostali dio toga područja.

Članak 206.

Uvozni carinski dug nastaje nezakonitim izuzimanjem robe ispod carinskog
nadzora.

Carinski dug iz stavka 1. ovoga članka nastaje u trenutku izuzimanja
robe ispod carinskog nadzora.

Ako se svota carinskoga duga ne može točno odrediti, carinarnica će
je odrediti na osnovi tarifne stavke robe koji ima najvišu stopu carine
u odgovarajućemu tarifnom broju.

Carinski su dužnici za carinski dug iz stavka 1. ovoga članka:

a) osoba koja je izuzela robu ispod carinskog nadzora,

b) osoba koja je sudjelovala kod izuzimanja robe premda je prema okolnostima
slučaja znala ili je morala znati da se radi o izuzimanju robe ispod carinskog
nadzora,

c) osoba koja je stekla ili primila u posjed takvu robu premda je u
trenutku stjecanja odnosno primitka znala ili je prema okolnostima slučaja
morala znati da se radi o robi izuzetoj ispod carinskog nadzora, te

d) osoba koja se mora pridržavati obveza koje proizlaze iz privremenog
smještaja robe ili carinskoga postupka u koji je roba bila stavljena.

Članak 207.

Uvozni carinski dug može nastati:

a) neispunjavanjem koje od obveza za robu, a koja proizlazi iz statusa
privremenog smještaja ili drugoga carinskog postupka u koji je roba bila
stavljena,

b) neispunjavanjem nekih od uvjeta za puštanje robe u odgovarajući carinski
postupak ili za odobravanje povoljnije carine pod uvjetom uporabe robe
u određene svrhe, u slučajevima različitim od navedenih u članku 206. ovoga
Zakona, osim ako se utvrdi da navedeni propusti nisu bitno utjecali na
pravilnu provedbu privremenog smještaja ili određenoga carinskog postupka.

Carinski dug nastaje u trenutku kad prestane ispunjavanje obveze zbog
čijeg neispunjenja nastaje carinski dug ili u trenutku kad je roba bila
stavljena u određeni carinski postupak ako se naknadno utvrdi da nije bio
ispunjen jedan od propisanih uvjeta za njezino stavljanje u taj postupak
ili za primjenu povoljnijeg tarifnog tretmana pod uvjetom uporabe u određene
svrhe.

Carinski je dužnik osoba koja bi s obzirom na okolnosti slučaja morala
ispuniti propisane obveze koje proizlaze iz privremenog smještaja ili stavljanja
robe u odgovarajući carinski postupak ili koja je morala ispuniti uvjete
za stavljanje robe u određeni carinski postupak.

Članak 208.

Uvozni carinski dug za robu nastaje njezinom uporabom u slobodnoj zoni
ili slobodnome skladištu pod uvjetima ili na način koji nisu u skladu s
propisima.

Roba koja u slobodnoj zoni ili slobodnome skladištu nestane i njezin
nestanak nije moguće carinarnici na prihvatljiv način objasniti smatrat
će se kao da je bila upotrijebljena pod uvjetima i na način koji nisu u
skladu s propisima.

Carinski dug iz stavka 1. ovoga članka nastaje u trenutku kad se roba
potroši ili prvi put upotrijebi pod uvjetima ili na način koji nije sukladan
propisima.

U slučaju iz stavka 1. ovoga članka carinski je dužnik i osoba koja
je potrošila ili upotrijebila robu, i osoba koja je u trošenju ili uporabi
robe sudjelovala premda je znala ili je prema okolnostima slučaja morala
znati da se roba može trošiti ili rabiti samo sukladno propisima.

Ako carinski dug natane u svezi s robom koja je nestala u slobodnoj
zoni ili slobodnome skladištu, a nije moguće utvrditi carinskoga dužnika
sukladno stavku 4. ovog članka, za plaćanje carinskoga duga obvezna je
osoba koja je prema saznanju carinarnice bila posljednji posjednik robe.

Članak 209.

Iznimno od odredbi članka 205. i 207. stavka 1. podtočke a) ovoga Zakona,
carinski dug za određenu robu neće nastati ako osoba dokaže da obveze koje
proizlaze iz odredbi:

a) članka 50. do 53. ovoga Zakona te članka 180. stavka 1. podtočke
2. ovoga Zakona,

b) privremenog smještaja te robe, ili

c) primjene carinskoga postupka u koji je ta roba bila stavljena nisu
mogle biti ispunjene zbog potpunog uništenja ili nepovratnoga gubitka robe
kao posljedice naravi same robe, nastupa slučaja ili više sile ili uz odobrenje
carinarnice.

Smatra se da je roba u smislu stavka 1. ovoga članka nepovratno izgubljena
ako je neupotrebljiva za bilo koju osobu.

Smatra se da carinski dug nije nastao za robu koja je pod uvjetom uporabe
u određene svrhe puštena u slobodni promet uz povoljniju carinu ako je
ta roba uz odobrenje carinarnice izvezena ili ponovno izvezena.

Članak 210.

Ako sukladno članku 209. stavku 1. ovoga Zakona nije nastao carinski
dug za robu koja je pod uvjetom uporabe u određene svrhe puštena u slobodni
promet uz povoljniju carinu, otpaci i ostaci koji nastanu pri uništenju
takve robe smatraju se stranom robom.

Članak 211.

Ako je sukladno članku 206. i 207. ovoga Zakona carinski dug nastao
u svezi s robom koja je radi njezine uporabe u određene svrhe bila puštena
u slobodni promet uz sniženu carinu, svota plaćena kod puštanja robe u
slobodni promet odbija se od svote nastaloga carinskog duga.

Odredbe stavka 1. ovoga članka na odgovarajući se način primjenjuju
i u slučaju kad carinski dug nastane u vezi s ostacima ili otpacima koji
preostanu nakon uništenja takve robe.

Članak 212.

Izvozni carinski dug nastaje kad se roba podložna plaćanju izvozne carine
nakon podnošenja izvozne carinske deklaracije izveze iz hrvatskoga carinskog
područja.

Izvozni carinski dug nastaje u trenutku prihvaćanja carinske deklaracije.

Carinski je dužnik deklarant; u slučaju neizravnog zastupanja carinski
je dužnik osoba za čiji je račun carinska deklaracija podnesena.

Članak 213.

Izvozni carinski dug nastaje također iznosom robe koja podliježe plaćanju
izvozne carine iz carinskoga područja Republike Hrvatske premda za nju
nije podnesena carinska deklaracija.

Izvozni carinski dug nastaje u trenutku kad roba stvarno napusti carinsko
područje Republike Hrvatske.

Carinski je dužnik:

a) osoba koja je iznijela robu iz carinskoga područja Republike Hrvatske,
te

b) osoba koja je sudjelovala u iznošenju robe premda je znala ili je
prema okolnostima slučaja morala znati da propisana carinska deklaracija
nije podnesena.

Članak 214.

Izvozni carinski dug nastaje izvozom robe za koju nisu ispunjeni propisani
uvjeti pod kojima bi ona mogla uz potpuno ili djelomično oslobođenje od
plaćanja izvozne carine napustiti carinsko područje Republike Hrvatske.

Izvozni carinski dug nastaje neispunjavanjem uvjeta na osnovi kojih
je roba uz potpuno ili djelomično oslobođenje od plaćanja carine izvezena
ili je smjela biti izvezena iz carinskoga područja Republike Hrvatske,
odnosno u slučaju da ovlaštena carinarnica ne može utvrditi taj trenutak,
istekom roka za podnošenje dokaza o ispunjenju uvjeta pod kojima je oslobođenje
odobreno.

Carinski je dužnik deklarant; u slučaju neizravnog zastupanja carinski
je dužnik osoba za čiji je račun carinska deklaracija podnesena.

Članak 215.

Carinski dug u smislu članka 204. do 208. i 212. do 214. ovoga Zakona
nastaje i za robu koja podliježe mjerama zabrane ili ograničenja pri uvozu
ili izvozu bilo koje vrste.

Iznimno, carinski dug ne nastaje ako se u carinsko područje Republike
Hrvatske protupropisano uveze krivotvoreni novac te opojne ili psihotropne
tvari koje ne ulaze u gospodarske tokove, odnosno koje s obzirom na primjenu
u medicinske ili znanstvene svrhe podliježu strogom nadzoru ovlaštenih
tijela.

U svrhu kaznenih propisa za djela protivna carinskim propisima smatra
se da je carinski dug nastao u slučajevima kad kazneno pravo predviđa da
je carina osnova za izricanje kazne ili da je postojanje carinskoga duga
osnova za pokretanje kaznenoga postupka.

Članak 216.

Carinskim propisima utvrđena oslobođenja od plaćanja uvozne ili izvozne
carine (članci 187. do 190.) primjenjuju se i u slučajevima nastanka carinskoga
duga iz članka 205. do 208., 213. ili 214. ovoga Zakona ako carinski dužnik
nije postupao namjerno ili s grubim nemarom te ako dokaže da su ostali
uvjeti za ostvarivanje povlastice ispunjeni.

Članak 217.

Ako je više osoba odgovorno za plaćanje carinskoga duga, za plaćanje
su odgovorne solidarno.

Članak 218.

Ako ovim Zakonom nije drukčije određeno, svota uvozne ili izvozne carine
koju za određenu robu valja obračunati, osim iznimke iz stavka 2. ovoga
članka, utvrđuje se prema propisima za određivanje visine carine, koji
su za odnosnu robu važili na dan nastanka carinskoga duga.

Ako nije moguće točno odrediti trenutak u kojemu je carinski dug nastao,
za određenje osnove za obračun carinskoga duga mjerodavan je onaj trenutak
kad ovlaštena carinarnica utvrdi da se roba nalazi u okolnostima koje uvjetuju
nastanak carinskoga duga.

Ako carinarnica na temelju poznatih joj okolnosti utvrdi da je carinski
dug nastao prije nastupa trenutka iz stavka 2. ovoga članka, svota pripadajuće
uvozne ili izvozne carine utvrđuje se prema osnovama koje su za odnosnu
robu vrijedile u najranijemu trenutku u kojemu je na temelju dostupnih
podataka moguće utvrditi postojanje carinskoga duga.

Članak 219.

Carinski dug nastaje u mjestu u kojemu su nastupile činjenične okolnosti
koje uvjetuju njegov nastanak.

Ako se može utvrditi mjesto u smislu stavka 1. ovog članka, smatra se
kao da je carinski dug nastao u mjestu u kojemu je prema nalazu carinarnice
roba bila u položaju koji uvjetuje nastanak carinskoga duga.

U slučajevima kad carinski postupak za određenu robu nije proveden,
smatra se da je carinski dug nastao u mjestu:

- u kojemu je dotična roba bila stavljena u određeni carinski postupak
ili

- u kojemu je u okviru carinskoga postupka roba unesena u carinsko područje
Republike Hrvatske.

Ako carinarnica na temelju poznatih joj okolnosti zaključi da je carinski
dug već bio nastao dok se roba nalazila u kojemu drugom mjestu, smatra
se da je carinski dug nastao u mjestu u kojemu se roba gledajući unatrag
nalazila u najranijemu trenutku u kojemu se može dokazati postojanje carinskoga
duga.

Članak 220.

Ako je prema uvjetima iz sporazuma koji je Republika Hrvatska sklopila
s drugom zemljom za određenu robu predviđeno odobravanje povlaštene carine,
u onim slučajevima kad je ta roba u Republici Hrvatskoj dobivena u postupku
unutarnje proizvodnje ovjerovljenjem isprave kojom dobiveni proizvod stječe
pravo na povlaštenu carinu u drugoj zemlji nastaje carinski dug za svu
stranu robu koja je u postupku unutarnje proizvodnje upotrijebljena i utrošena
za dobiveni proizvod.

Trenutkom nastanka carinskog duga iz stavka 1. ovoga članka smatra se
trenutak prihvaćanja izvozne carinske dekaracije za dotičnu robu.

Carinski je dužnik deklarant; u slučaju neizravnog zastupanja carinskim
dužnikom smatra se osoba za čiji je račun izvozna carinska deklaracija
podnesena.

Carinska svota koja odgovara tomu carinskom dugu određuje se na isti
način kao da se radi o carinskome dugu koji bi nastao da je u tome trenutku
podnesena carinska deklaracija za puštanje navedene robe podrijetlom iz
treće zemlje u slobodni promet nakon okončanja postupka unutarnje proizvodnje.

3. NAPLATA CARINSKOGA DUGA

*a) Knjiženje*

Članak 221.

Svaku svotu uvozne ili izvozne carine proizašle iz carinskog duga (u
daljnjem tekstu: svota carine), carinarnica mora odmah čim dobije potrebne
podatke obračunati i proknjižiti.

Stavak 1. ovoga članka neće se primijeniti:

a) ako je privremeno uvedena antidampinška ili kompenzacijska pristojba,

b) kad je zakonski određena svota uvozne carine veća od svote utvrđene
na osnovi obvezujućeg mišljenja.

Carinarnica može otpisati dug u slučajevima iz članka 225. stavka 3.
ovoga Zakona ako nije mogla obavijestiti dužnika o iznosu duga do isteka
propisanih rokova.

Ministar financija donijet će provedbeni propis o načinu i postupcima
knjiženja.

Vlada Republike Hrvatske može propisati svotu carine koja se neće naknadno
knjižiti.

Članak 222.

Ako je carinski dug nastao zbog prihvaćanja carinske deklaracije za
robu stavljenu u neki od postupaka, osim u postupak za privremeni uvoz
s djelomičnim oslobođenjem od plaćanja uvozne carine, ili zbog bilo koje
radnje koja ima učinak jednak prihvaćanju takve deklaracije, dug će se
proknjižiti odmah od dana izračuna, a najkasnije drugoga dana nakon puštanja
robe.

Pod uvjetom da je plaćanje osigurano, ukupna svota davanja za robu puštenu
istoj osobi u razdoblju koje odredi carinarnica, a koje ne može biti dulje
od 30 dana, može se proknjižiti jednostruko na kraju isteka tog razdoblja.
Knjiženje se mora provesti najkasnije 2 dana nakon isteka odobrenog razdoblja.

Ako je propisano da roba može biti puštena pod uvjetom da zadovolji
posebne propise kojima se uređuju uvjetima utvrđivanja svote carinskoga
duga ili njegova prikupljanja, dug će se proknjižiti najkasnije 2 dana
nakon što se njegova svota utvrdi ili nakon utvrđivanja obveze plaćanja
carine proizišle iz njega.

Ako se carinski dug odnosi na privremene antidampinške ili kompenzacijske
carine, carina će se proknjižiti najkasnije 2 mjeseca nakon objavljivanja
propisa o uvođenju antidampinških ili kompenzacijskih carina.

Ako je carinski dug nastao pod uvjetima drukčijim od onih iz stavka
1. ovoga članka, svota duga proknjižit će se u roku od 2 dana od dana kad
je carinarnica u mogućnosti:

a) izračunati svotu davanja, i

b) utvrditi dužnika.

Članak 223.

Rokovi za knjiženje propisani u članku 222. ovoga Zakona mogu se produljiti,
ako posebne okolnosti onemogućuju carinarnicu da knjiženje provede u propisanom
roku.

Članak 224.

Kad svota davanja proizišla iz carinskoga duga nije proknjižena u skladu
s člankom 222. i 223. ovoga Zakona ili je proknjižena u nižemu iznosu od
onog koji se potražuje, svota davanja ili njezin preostali dio proknjižit
će se u roku od dva dana otkad je carinarnica to utvrdi i bude u mogućnosti
izračunati stvarni dug i utvrditi dužnika (naknadno knjiženje). Ti rokovi
mogu se produljiti u skladu s člankom 223. ovoga Zakona.

Osim slučajeva iz stavka 2., 3. i 5. članka 221. ovoga Zakona, naknadno
knjiženje neće se provesti ako je odluka o tome da se dug ne proknjiži
ili da se proknjiži u svoti manjoj od one koja se stvarno potražuje donesena
na temelju naknadno poništenih akata.

Članak 225.

Nakon što se svota davanja proknjiži, dužnika se na primjeren način
obavještava o svoti davanja.

Ako je svota davanja koju treba platiti navedena u carinskoj deklaraciji,
carinarnica neće o svoti davanja obavijestiti dužnika i smatrat će se da
je dug priopćen dužniku ako je carinarnica pustila robu deklarantu, osim
u slučajevima iz članka 222. stavka 2. ovoga Zakona.

Ako se iznos naveden u deklaraciji ne podudara s iznosom koji je obračunala
carinarnica, carinarnica na primjeren način obavještava dužnika o svoti
davanja.

Obavještavanje dužnika o dugu neće se provoditi nakon isteka roka od
tri godine od dana kad je dug nastao. Ako zbog kaznenoga djela dužnika
carinarnica ne može utvrditi svotu duga, dužnik može o dugu biti obaviješten
i nakon isteka roka od tri godine ako to propisi dopuštaju.

*b) Rokovi i postupci za plaćanja duga*

Članak 226.

Svotu davanja priopćenu u skladu s člankom 225. ovoga Zakona dužnici
moraju platiti u roku od 15 dana od dana priopćavanja duga dužniku, a u
slučaju jednostrukog knjiženja 15 dana od dana isteka razdoblja odobrenog
za jednostruko knjiženje.

Produljenje roka dopustit će se po službenoj dužnosti ako je dužnik
bio prekasno obaviješten o dugu te s tog razloga nije mogao izvršiti plaćanje
u propisanome roku.

Vlada Republike Hrvatske će propisati uvjete pod kojima se naplata duga
može obustaviti ako je podnesen zahtjev za otpuštanje duga u skladu s člancima
233. do 235. ovoga Zakona ili ako je roba zaplijenjena s namjerom da se
oduzme u skladu s člankom 230. točkom c) podtočkom drugom ili točkom d)
ovoga Zakona.

Članak 227.

Plaćanje može biti obavljeno u domaćoj valuti u gotovini ili kojim drugim
sredstvom plaćanja u skladu s propisima.

Članak 228.

Ministar financija propisat će u kojim slučajevima carinarnica može
carinski dug naplatiti u gotovini.

Svotu duga može umjesto dužnika platiti treća osoba pod uvjetima i na
način koji propiše ministar financija.

Članak 229.

Ako svota duga nije plaćena u roku:

a) carinarnica će poduzeti sve zakonski propisane mogućnosti, uključujući
i prisilnu ovrhu. Osnova je za naplatu u postupku ovrhe:

- ovršno rješenje carinarnice,

- carinska deklaracija po kojoj je obavljeno carinjenje;

b) obračunat će se zatezne kamate na svotu duga sukladno posebnom propisu.

Naloge carinskoga dužnika za uplatu carinskoga duga i ovršne naslove
iz stavka 1. ovoga članka za naplatu carinskoga duga ovlaštene organizacije
za platni promet provode prije svih drugih obveza carinskoga dužnika.

Vlada Republike Hrvatske može propisati svotu carine i kamata koje se
neće prisilno naplaćivati.

4. OTPIS CARINSKOGA DUGA

Članak 230.

Uz poštivanje propisa koji se odnose na zastaru duga ili neplaćanje
duga u slučajevima pravno utvrđene nesposobnosti plaćanja dužnika, carinski
dug bit će otpisan:

a) plaćanjem svote duga,

b) otpustom svote duga,

c) ako je za robu deklariranu u carinski postupak za koji nastaje obveza
plaćanja carine:

- carinska deklaracija poništena,

- roba prije puštanja ili zadržavanja i istodobno ili naknadno i oduzeta,
uništena po nalogu carinarnice, uništena ili ustupljena u korist države
prema članku 185. ovoga Zakona ili uništena ili nepovratno izgubljena kao
posljedica vrste robe ili nepredvidivih okolnosti ili više sile;

d) ako je roba za koju je carinski dug nastao prema članku 205. ovoga
Zakona zadržana zbog nezakonita unosa i istodobno ili naknadno oduzeta.

U slučaju zapljene i oduzimanja robe smatrat će se da carinski dug nije
otpisan ako je prema kaznenomu zakonu carinski dug podloga za utvrđivanje
prekršajne kazne ili je postojanje carinskoga duga podloga za pokretanje
kaznenoga postupka.

Carinski dug nastao prema članku 220. ovoga Zakona bit će otpisan kad
se ponište sve radnje i postupci učinjeni radi stjecanja prava na povlaštenu
carinu kako je to navedeno u članku 220. ovoga Zakona.

5. POVRAT I OTPUST CARINSKOGA DUGA

Članak 231.

Izrazi koji se rabe u ovom poglavlju:

a) povrat: potpun ili djelomičan povrat plaćenoga izvoznog ili uvoznog
duga,

b) otpust: odustajanje od naplate cijeloga duga ili dijela duga ili
akt kojim se utvrđuje neosnovanost knjiženja cijeloga uvoznog ili izvoznog
duga koji nije plaćen ili njegova dijela.

Članak 232.

Povrat uvoznoga ili izvoznoga duga izvršit će se do iznosa za koji se
dokaže da u trenutku plaćanja nije trebao biti plaćen ili ako je uknjižen
protivno članku 224. stavku 2. ovoga Zakona.

Uvozni i izvozni dug bit će otpušten ako se utvrdi da je nezakonito
uknjižen ili da je uknjižen protivno odredbama članka 224. stavka 2. ovoga
Zakona.

Povrat ili otpust neće se odobriti kad su činjenice koje su dovele do
plaćanja ili knjiženja svote koja nije zakonski utemeljena rezultat namjernog
postupanja određene osobe.

Uvozni ili izvozni dug bit će vraćen ili otpušten nakon podnošenja zahtjeva
carinarnici u roku od tri godine od dana kad je o svoti duga obaviješten
dužnik. Rok će se produljiti ako osoba pruži dokaze da je bila spriječena
podnijeti zahtjev u navedenu roku zbog nepredviđenih okolnosti ili više
sile.

Carinarnica će vratiti ili otpustiti dug po službenoj dužnosti ako u
roku od tri godine od dana kad je o svoti duga obaviješten dužnik utvrdi
nepravilnosti iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 233.

Svota uvoznoga ili izvoznoga duga bit će vraćena ako je carinska deklaracija
ukinuta, a carina plaćena. Povrat će biti odobren na zahtjev osobe u roku
koji je propisan za podnošenje zahtjeva za ukidanje carinske deklaracije
sukladno članku 78. ovoga Zakona.

Članak 234.

Uvozni dug bit će vraćen ili otpušten u svoti za koju se dokaže da je
knjižena za robu koja je puštena u odgovarajući carinski postupak, a uvoznik
je vratio robu zbog toga što je u trenutku prihvaćanja carinske deklaracije
imala nedostatke ili nije odgovarala uvjetima utvrđenim ugovorom temeljem
kojeg je roba uvezena.

Povrat ili otpust uvoznoga duga odobrit će se pod uvjetom:

a) da roba nije bila upotrebljavana, osim radnja nužnih da bi se utvrdili
nedostaci te da roba ne odgovara uvjetima iz ugovora, te

b) da je roba izvezena iz carinskoga područja Republike Hrvatske.

Na zahtjev stranke carinarnica će dopustiti da roba bude uništena ili
da radi ponovnog izvoza bude stavljena u postupak provoza, postupak skladištenja,
u slobodnu zonu ili slobodno skladište umjesto da bude izvezena. U svrhu
stavljanja robe u jedan od navedenih carinskih postupaka ili uporaba smatrat
će se da roba ima status strane robe.

Uvozni dug neće se vratiti ili otpustiti za robu koja je prije nego
što je puštena u slobodni promet bila privremeno uvezena radi ispitivanja,
osim ako se ne utvrdi da takvim ispitivanjem¸ nije bilo moguće ustanoviti
činjenicu da roba ima nedostatke ili da ne odgovara uvjetima iz ugovora.

Uvozni dug bit će vraćen ili otpušten iz razloga navedenih u stavku
1. ovog članka ako stranka podnese zahtjev carinarnici u roku od 12 mjeseci
od dana kad je o svoti toga duga obaviješten dužnik.

Carinarnica može produljiti rok iz opravdanih i pravodobno navedenih
razloga.

Članak 235.

Vlada Republike Hrvatske može propisati i druge slučajeve povrata ili
otpusta uvoznoga ili izvoznoga duga, osim onih navedenih u članku 232.,
233. i 234. ovoga Zakona, koji se ne mogu pripisati prijevarnim namjerama
ili gruboj nemarnosti carinskoga dužnika ili drugih sudionika u odgovarajućemu
carinskom postupku te da utvrdi posebne uvjete i postupak ostvarivanja
povrata ili otpusta carine.

Povrat ili otpust carinskoga duga iz razloga navedenih u stavku 1. ovoga
članka odobrit će se na zahtjev deklaranta podnesen carinarnici u roku
od 12 mjeseci od dana kad je dužnik obaviješten o dugu.

Članak 236.

Vlada Republike Hrvatske odredit će svotu carinskoga duga za koji se
neće prema odredbama članka 231. do 235. ovoga Zakona odobriti otpust ili
povrat duga.

Članak 237.

Ako carinarnica vrati svotu uvozne ili izvozne carine, uključujući i
svotu kamate odnosno zatezne kamate koje je zaračunavala prilikom naplate,
na vraćeni iznos obračunat će i platiti kamatu u visini utvrđenoj propisima
o zateznoj kamati.

Članak 238.

Ako je plaćena neka od kamata iz članka 237. ovoga Zakona, treba je
vratiti.

Ako je carinski dug nezakonito ili greškom otpušten ili vraćen, dužnik
je obvezan platiti prvotni dug.

Na svotu duga iz stavka 2. ovoga članka obračunat će se i naplatiti
kamata sukladno propisima o zateznoj kamati.

VIII. KAZNENE ODREDBE

Članak 239.

Novčanom kaznom od 50.000,00 do 2.000.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
pravna ili fizička osoba:

1) ako carinarnici ne prijavi opojne droge ili sirovine za izradbu opojnih
droga,

2) ako carinarnici ne prijavi oružje, streljivo ili eksploziv što ih
unosi radi preprodaje,

3) ako carinarnici ne prijavi opasni otpad.

Novčanom kaznom od 4.000,00 do 20.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
i odgovorna osoba u pravnoj osobi.

Članak 240.

Novčanom kaznom od 20.000,00 do 1.750.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
pravna ili fizička osoba:

1) ako unese ili iznese, odnosno pokuša unijeti ili iznijeti robu u
carinsko područje izvan graničnoga prijelaza ili preko graničnoga prijelaza
u vrijeme kad granični prijelaz nije otvoren,

2) ako unese ili iznese, odnosno pokuša unijeti ili iznijeti skrivenu
robu preko graničnoga prijelaza,

3) ako ne prijavi kulturna ili prirodna dobra koja iznosi iz carinskoga
područja ili unosi u carinsko područje.

Novčanom kaznom od 2.000,00 do 10.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
i odgovorna osoba u pravnoj osobi.

Članak 241.

Novčanom kaznom od 10.000,00 do 1.500.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
pravna ili fizička osoba:

1) ako ne prijavi robu,

2) ako bez prijave prilikom ulaska ili izlaska iz carinskoga područja
pokuša ili u carinsko područje uđe s vozilom na kojemu su krivotvoreni
identifikacijski brojevi šasije ili na koji su stavljene nepripadajuće
registarske oznake ili ako za vozilo podnese krivotvorene ili nepripadajuće
prometne isprave ili krivotvorene isprave o podrijetlu i vlasništvu nad
vozilom,

3) ako ne podnese skraćenu deklaraciju,

4) ako istovari ili pretovari robu bez odobrenja carinarnice ili na
mjestu koje nije za to određeno ili odobreno,

5) ako ne preveze unesenu robu putem i na način koji je odredila carinarnica,

6) ako premjesti robu iz mjesta na koje je prvotno smještena bez odobrenja
carinarnice,

7) ako robu u privremenome smještaju upotrebljava suprotno uvjetima
koje je odobrila carinarnica,

8) ako u provoznome postupku ne preda robu i pripadajuće isprave odredišnoj
carinarnici ili robu preda u promijenjenu stanju,

9) ako ne pruži isprave, podatke ili objašnjenja potrebna carinskoj
službi za provedbu carinskih propisa,

10) ako ne čuva isprave ili podatke sukladno rokovima određenim ovim
Zakonom,

11) ako ne podnese deklaraciju za carinski dopušteno postupanje ili
uporabu sukladno rokovima određenim ovim Zakonom,

12) ako u carinskoj deklaraciji netočno označi količinu, vrstu, kakvoću,
vrijednost ili podrijetlo robe ili ne navede svu robu,

13) ako podnese isprave u svezi s provedbom carinskoga postupka u kojima
je navedena druga količina, vrsta, kakvoća, vrijednost ili podrijetlo robe,

14) ako neistinitim prikazivanjem činjenica ostvari ili pokuša ostvariti
oslobođenje od plaćanja uvozne carine ili primjenu povoljnije carine,

15) ako ometa ovjerovljenje prihvaćene deklaracije,

16) ako upotrebljava robu ili raspolaže njome prije nego što je carinarnica
pusti u zahtijevani carinski postupak,

17) ako ukloni, ošteti ili uništi carinska obilježja,

18) ako ne podnese dopunsku deklaraciju u propisanu roku,

19) ako o robi ne vodi evidenciju propisanu za određeni carinski postupak
ili drugi oblik carinski dopuštenoga postupanja s robom,

20) ako ne obavijesti carinarnicu o činjenicama koje su nastale nakon
donošenja odobrenja za carinski postupak s odgodom ili za carinski postupak
s gospodarskim učinkom,

21) ako robu oslobođenu od plaćanja uvozne carine ili puštenu uz plaćanje
povoljnije carine prije isteka propisana roka proda, posudi, da drugome
na uporabu, u zalog, najam ili kao osiguranje za druge obveze, a da prethodno
ne podmiri carinski dug,

22) ako raspolaže robom kao da je puštena u slobodni promet iako nisu
provedene sve formalnosti za puštanje robe u slobodni promet, odnosno nije
plaćena uvozna carina ili nisu ispunjeni drugi uvjeti propisani za uvoz
robe,

23) ako ne postupa u skladu s propisanim uvjetima i obvezama te odobrenju
carinarnice za carinski postupak s odgodom i carinski postupak s gospodarskim
učinkom,

24) ako onemogućuje carinski nadzor nad poslovanjem u slobodnoj zoni
ili slobodnome skladištu,

25) ako u slobodnoj zoni ili slobodnome skladištu obavlja djelatnost
suprotno zakonskim odredbama ili bez suglasnosti carinarnice,

26) ako robu čiji je uvoz zabranjen ne odveze iz carinskoga područja
u roku koji je odredila carinarnica,

27) ako neistinitim prikazivanjem činjenica ostvari ili pokuša ostvariti
povrat ili otpust carinskoga duga.

Novčanom kaznom od 1.000,00 do 5.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
i odgovorna osoba u pravnoj osobi.

Članak 242.

Novčanom kaznom od 1.000,00 do 100.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
pravna osoba i fizička osoba:

1) ako robu u provoznome postupku ne preda u određenu roku odredišnoj
carinarnici,

2) ako privremeno uvezenu ili privremeno izvezenu robu u određenu roku
ponovno ne izveze ili uveze,

3) ako robu u postupku unutarnje proizvodnje u određenu roku ne izveze
ili ponovno izveze ili ishodi drugi carinski dopušten postupak ili uporabu,

4) ako robu u postupku vanjske proizvodnje u određenu roku ponovno ne
uveze,

5) ako robu u postupku vanjske proizvodnje u slučaju prethodnog uvoza
nadomjesnih proizvoda privremeno ne izveze u propisanu roku,

6) ako u propisanu roku ne plati obračunani carinski dug ili uplati
manju svotu od svote obračunanoga carinskog duga.

Novčanom kaznom od 500,00 do 2.500,00 kuna kaznit će se za prekršaj
i odgovorna osoba u pravnoj osobi.

Članak 243.

Osoba koja na bilo kojoj osnovi primi robu za koju zna ili je prema
okolnostima slučaja mogla znati da je njome počinjen prekršaj iz članka
239. do 241. ovoga Zakona kaznit će se kao da je sama počinila prekršaj,
istom kaznom koja je propisana za počinitelja prekršaja.

Novčanom kaznom iz članka 239. stavka 2., članka 240. stavka 2. i članka
241. stavka 2. ovoga Zakona kaznit će se za prekršaj iz stavka 1. ovoga
članka i odgovorna osoba u pravnoj osobi.

Članak 244.

Novčanom kaznom od 400,00 kuna kaznit će se na mjestu počinjenja prekršaja
fizička osoba koja počini prekršaj iz članka 241. ili članka 242. ovoga
Zakona, ako se radi o robi do vrijednosti 4.000,00 kuna.

Novčanu kaznu iz stavka 1. ovoga članka izriče i naplaćuje carinski
službenik. Ako počinitelj prekršaja odbije platiti kaznu, protiv njega
se pokreće redoviti prekršajni postupak.

Članak 245.

Roba koja je predmet prekršaja iz članka 239. stavka 1. točke 1) i 2),
roba koja je predmet prekršaja iz članka 240. stavka 1. točke 1) i 2) i
roba koja je predmet prekršaja iz članka 243. u svezi s člankom 239. stavkom
1. točkom 1) i 2) i člankom 240. stavkom 1. točkama 1) i 2) ovoga Zakona
mora se oduzeti.

Roba koja je predmet prekršaja iz članka 240. stavka 1. točke 3) i roba
koja je predmet prekršaja iz članka 243. u svezi sa člankom 240. stavkom
1. točkom 3) ovoga Zakona može se oduzeti.

Roba koja je predmet prekršaja iz članka 239. stavka 1. točke 3) i roba
koja je predmet prekršaja iz članka 243. u svezi s člankom 239. stavkom
1. točkom 3) ovoga Zakona mora se vratiti u inozemstvo ili uništiti na
način dopušten od ovlaštenih tijela o trošku osoba koje su počinile prekršaj
iz članka 239. stavka 1. točke 3) i članka 243. ovoga Zakona.

Članak 246.

Roba će se oduzeti ako je vlasništvo počinitelja carinskoga prekršaja
koji nije dostupan ili ako je počinitelj carinskoga prekršaja nepoznat.

Članak 247.

Ako se roba za koju je propisano oduzimanje ne pronađe, carinarnica
mora od počinitelja prekršaja naplatiti njezinu carinsku vrijednost i provesti
postupak naplate uvozne carine u skladu s propisima o nastanku carinskoga
duga.

Smatrat će se da roba nije pronađena ako se iz bilo kojih razloga ne
može oduzeti od počinitelja prekršaja ili od njezina posjednika.

Za vrijednost nepronađene robe i carinskoga duga počinitelji prekršaja
odgovaraju solidarno.

Članak 248.

Prijevozno ili prijenosno sredstvo čija su skrovita mjesta iskorištena
za prijevoz odnosno prijenos robe preko granične crte, odnosno na carinsko
područje, a koja je predmet prekršaja iz članka 240. ovoga Zakona, može
se oduzeti ako je vrijednost robe koja je predmet prekršaja veća od 1/3
vrijednosti prijenosnog ili prijevoznog sredstva.

Prijevozno ili prijenosno sredstvo koje je iskorišteno za prijevoz robe
iz članka 239. ovoga Zakona ili prijevozno ili prijenosno sredstvo u koje
je ugrađen poseban prostor za skrivanje robe može se oduzeti i ako vrijednost
robe koja je predmet prekršaja nije veća od 1/3 vrijednosti prijevoznog
ili prijenosnog sredstva.

Prijevozno ili prijenosno sredstvo može se oduzeti i kad nije vlasništvo
počinitelja prekršaja ako je njegov vlasnik znao ili je mogao znati da
je ono upotrijebljeno za izvršenje prekršaja iz članka 239. i 240. ovoga
Zakona.

Članak 249.

Roba koja je predmet carinskoga prekršaja za koji je propisano oduzimanje
robe zadržat će se pod carinskim nadzorom do okončanja prekršajnoga postupka.

Carinarnica može u opravdanim slučajevima uz polaganje jamstva u visini
vrijednosti robe zadržanu robu ostaviti kod dotične osobe, upozoriti da
robu ne smije upotrijebiti, prodati ili na drugi način raspolagati njome.

Prilikom zadržavanja robe sastavlja se zapisnik koji između ostalog
sadržava iscrpan opis robe. Primjerak tog zapisnika i potvrdu o primitku
predmetne robe carinarnica treba uručiti osobi koja je predala robu, odnosno
od koje je roba uzeta.

Carinarnica može do okončanja carinskoga postupka također zadržati robu
koja nije navedena u stavku 1. ovoga članka ako postoji opravdana sumnja
da je roba bila upotrijebljena ili namijenjena za izvršenje prekršaja,
odnosno da je nabavljena carinskim prekršajem ili da je dobivena u zamjenu
za robu nabavljenu carinskim prekršajem.

Ako zadržavanje robe nije više potrebno radi daljnjega postupka, robu
treba vratiti osobi od koje je bila oduzeta.

Carinarnica može zadržati robu sukladno stavku 1. i stavku 4. ovog članka
bez obzira na prava trećih osoba.

Članak 250.

Postupak za carinski prekršaj ne može se pokrenuti ako je proteklo više
od dvije godine od dana kad je prekršaj učinjen (zastara).

Zastara prekida svaku radnju ovlaštenoga tijela koja se poduzima za
gonjenje počinitelja prekršaja. Sa svakim prekidom rok zastare počinje
iznova teći, ali se postupak za carinski prekršaj ne može ni u kojemu slučaju
pokrenuti niti dalje voditi nakon isteka četiri godine od dana kad je prekršaj
učinjen.

Članak 251.

Robu koja je oduzeta u carinskome prekršajnom postupku carinarnica može
vratiti na zahtjev vlasnika robe ili počinitelja prekršaja ako se radi
o robi za koju su ispunjeni uvjeti za uvoz te pod uvjetom da podnositelj
zahtjeva plati vrijednost robe i uvoznu carinu.

Članak 252.

Carinarnica koja je vodila prekršajni postupak u prvome stupnju može
u opravdanim slučajevima dopustiti da se izrečena novčana kazna i vrijednost
oduzete robe uplaćuje u ratama, ali rok otplate ne može biti dulji od jedne
godine.

Članak 253.

Naplaćene svote novčanih kazna i svote dobivene prodajom oduzete robe
ili svote naplaćene na ime vrijednosti takve robe nakon odbitka troškova
prihod su državnog proračuna.

IX. PRODAJA ROBE

Članak 254.

Roba oduzeta u prekršajnome postupku i roba koju je carinarnica oduzela
prema drugim odredbama ovog zakona izložit će se prodaji.

Carinarnica može odmah prodati lako pokvarljivu robu i životinje zadržane
sukladno članku 249. stavku 1. ovoga Zakona.

Članak 255.

Carinarnica prodaje robu u pravilu izlaganjem javnoj prodaji, pri čemu
postupa sukladno posebnim propisima.

Ako se radi o robi koja se ne smije izložiti javnoj prodaji, carinarnica
je može prodati osobi koja je sukladno posebnim propisima ovlaštena raspolagati
tom robom.

Ako se radi o robi koja se ne može prodati, odnosno upotrijebiti zbog
zdravstvenih, veterinarskih, fitopataloških, sigurnosnih ili drugih razloga
propisanih posebnim propisima, carinarnica će njome raspolagati, odnosno
pitanje te robe riješiti sukladno posebnim propisima.

Članak 256.

Sredstva ostvarena prodajom robe moraju se najprije rasporediti tako
da se naplati carina, porezi i druge pristojbe koje se obračunavaju prilikom
uvoza robe, zatim troškovi postupka, pa troškovi smještaja, te novčane
kazne izrečene sukladno carinskim propisima. Ostatak sredstava prihod je
državnoga proračuna.

Članak 257.

Osim prodaje može se i na drugi način raspolagati robom iz članka 254.
ovoga Zakona.

Ovlašćuje se Vlada Republike Hrvatske da propiše postupak za druge oblike
raspolaganja robom iz stavka 1. ovoga članka.

X. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 258.

Prava iz rješenja i drugih upravnih akata u svezi s oslobađanjem od
plaćanja carine ili drugih carinskih povlastica koje su donijela mjerodavna
tijela, a nisu ili nisu u cijelosti iskorištena do dana početka primjene
ovoga Zakona, mogu se iskoristiti u rokovima naznačenim u tim aktima.

Ako je za robu uvezenu uz carinsku povlasticu prema propisima koji danom
početka primjene ovoga Zakona prestaju važiti bila za određeno razdoblje
predviđena zabrana otuđenja, davanja drugomu na uporabu ili uporaba robe
u druge svrhe, a ne u one zbog kojih je carinska povlastica odobrena, odgovarajuće
odredbe tih propisa koje se odnose na razdoblje zabrane raspolaganja, primjenjuju
se i nakon početka primjene ovoga Zakona pa do isteka tim propisima utvrđenog
razdoblja zabrane otuđenja, davanja na uporabu ili uporabe robe u druge
svrhe. Carina će se obračunati sukladno članku 187. ovoga Zakona.

Članak 259.

Upravni postupci koji su započeti prije početka primjene ovoga Zakona
okončat će se po propisima koji su vrijedili do početka primjene ovoga
Zakona.

Članak 260.

Svi prekršajni postupci koji su započeti prije početka primjene ovoga
Zakona okončat će se po odredbama ovoga Zakona ako je to povoljnije za
počinitelja prekršaja.

Svi prekršajni postupci koji su započeti prije početka primjene ovoga
Zakona za prekršajna djela koja nisu propisana ovim Zakonom obustavit će
se.

Članak 261.

Za robu koja je bila privremeno uvezena prije početka primjene ovoga
Zakona i za koju postoji obveza plaćanja carine sukladno članku 291. prijašnjeg
zakona carina će se obračunati i platiti prema propisima koji su važili
do dana početka primjene ovoga Zakona.

Članak 262.

Carinska skladišta, željezničkocarinska skladišta, carinska smjestišta,
konsignacijska skladišta, specijalizirana skladišta strane robe i robe
domaće proizvodnje te centralna skladišta osnovana prema propisima koji
danom početka primjene ovoga Zakona prestaju važiti nastavljaju poslovanje
kao carinska skladišta prema odredbama ovoga Zakona, uz uvjet da posjednik
skladišta u roku od šest mjeseci od dana početka primjene ovoga Zakona
ishodi rješenje o osnivanju i poslovanju carinskog skladišta prema ovomu
Zakonu.

Zahtjev za otvaranje carinskog skladišta prema ovomu Zakonu može se
podnijeti i prije dana početka primjene ovoga Zakona, s tim da se rješenje
ovlaštene carinarnice primjenjuje od dana početka primjene ovoga Zakona.

Ako posjednik skladišta ne ishodi rješenje carinarnice iz stavka 1.
ovoga članka, odnosno ako carinarnica utvrdi da posjednik ne ispunjava
ovim Zakonom propisane uvjete za osnivanje i vođenje poslovanja carinskog
skladišta, ovlaštena carinarnica donijet će rješenje o prestanku poslovanja
carinskog i drugih skladišta iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 263.

Propisi za provedbu ovoga Zakona donijet će se u roku od šest mjeseci
od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Do stupanja na snagu propisa iz stavka 1. ovoga članka odgovarajući
se primjenjuju propisi doneseni na temelju zakona koji danom početka primjene
ovoga Zakona prestaju važiti.

Članak 264.

Danom početka primjene ovoga Zakona prestaje važiti:

1. Carinski zakon ("Narodne novine", br. 53A/91., 33/92., 106/93., 92/94.
i 62/99.),

2. u Zakonu o slobodnim zonama ("Narodne novine", br. 44/96), članci
27.-32., te 34. i 35.,

3. u Zakonu o područjima posebne državne skrbi ("Narodne novine", br.
44/96 i 57/96) članak 17., te

4. u Zakonu o vatrogastvu ("Narodne novine", br. 58/96 i 87/96) članak
40a.

Danom početka primjene ovoga Zakona u Zakonu o obrani ("Narodne novine",
br. 74/93 i 57/96) u članku 182. stavak 2. riječ: "carine" briše se.

Članak 265.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u "Narodnim novinama"
i primjenjuje se od 1. siječnja 2000.

Klasa: 413-01/98-02/04
Zagreb, 30. lipnja 1999.

ZASTUPNIČKI DOM
HRVATSKOGA DRŽAVNOG SABORA

Predsjednik
Zastupničkog doma
Hrvatskoga državnog sabora
**akademik Vlatko Pavletić**, v. r.

Zakon, NN 78/1999-1392
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)