## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2888/2006 od 24. rujna 2008.

### NN 115/2008 (7.10.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2888/2006 od 24. rujna 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3345**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća,
u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo J. M. iz Z., na sjednici održanoj
24. rujna 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Pravodobna i dopuštena ustavna tužba podnesena je protiv presude Upravnog
suda Republike Hrvatske broj: Us-4587/2002-4 od 8. lipnja 2006. godine, kojom je
odbijena tužba podnositelja (tužitelja u upravnom sporu radi plaćanja komunalne
naknade) protiv rješenja tužene Zadarske županije, Upravnog odjela za prostorno
uređenje i komunalnu djelatnost, klasa: UP/II-363-01/02-01/58, urbroj:
2198/1-07-02-2 od 3. svibnja 2002. godine.
Tim rješenjem odbijena je žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Zadarske
županije, Upravnog odjela za gospodarstvo i komunalne djelatnosti, klasa: UP/I-363-01/02-02/58731,
urbroj: 2198/01-4/2-02-2 od 20. veljače 2002. godine.
Navedenim rješenjem prvostupanjskog upravnog tijela podnositelju se određuje
plaćanje komunalne naknade u korist proračuna Grada Zadra za 2002. godinu po
osnovi korištenja/vlasništva 67,70 m2 stambenog prostora (stana) u Zadru, u
mjesečnom iznosu od 43,33 kune.
2. Podnositelj smatra da su mu pobijanom presudom, kao i osporavanim aktima
upravnih tijela donesenima u prethodno provedenom upravnom postupku, povrijeđena
ustavna prava zajamčena člancima 12. i 35. Ustava Republike Hrvatske, na način
da je prvostupanjsko tijelo u osporavanom rješenju, legitimirajući ga, pogrešno
naznačilo puno ime podnositelja, navevši prvo prezime, a tek potom ime
podnositelja. Navodi da hrvatski jezik predmnijeva uporabu hrvatskog pravopisa.
Hrvatski pravopis određuje pisanje prvo imena pa zatim prezimena. Obrazlažući
navedeno stajalište, u bitnom ističe da su, prema odredbi članka 12. Ustava,
tijela hrvatskih vlasti obvezna u svojoj djelatnosti koristiti se hrvatskim
jezikom te je pravo građana Republike Hrvatske da im se te vlasti obraćaju na
hrvatskom jeziku. Iako je, kako u žalbi protiv prvostupanjskog rješenja, tako i
u tužbi u upravnom sporu, isticao povredu ovog ustavnog prava, ni
drugostupanjsko tijelo ni Upravni sud Republike Hrvatske nisu tome pridavali
značaja te se u obrazloženju osporavanih akata niti jednom riječju nisu
izjasnila o tome, kroz koje postupanje se, smatra podnositelj, očituje i povreda
ustavnog prava zajamčenog člankom 35. Ustava.
Od Ustavnog suda traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje pobijane presude
Upravnog suda Republike Hrvatske, te ukidanje osporavanih rješenja donesenih u
upravnom postupku.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon)
Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje
i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. U upravnom postupku utvrđeno je da podnositelj koristi 67,70 m2 predmetnog
stambenog prostora, te da je komunalnu naknadu obvezan plaćati sukladno odredbi
članka 19. stavka 2. Zakona o komunalnom gospodarstvu (»Narodne novine«, broj
36/95., 70/97., 128/99., 57/00., 129/00. i 59/01.), kojom je propisano:
*Komunalnu naknadu plaćaju vlasnici, odnosno korisnici stambenog prostora,
poslovnog prostora, garažnog prostora, građevinskog zemljišta koje služi u svrhu
obavljanja poslovne djelatnosti i neizgrađenog građevinskog zemljišta.*
Prvostupanjsko rješenje doneseno je 20. veljače 2002. godine na temelju navedene
odredbe Zakona o komunalnom gospodarstvu, a mjesečni iznos naknade je određen i
izračunat prema Odluci o komunalnoj naknadi i Odluci o vrijednosti boda za
obračun komunalne naknade, koje je 22. studenoga 2001. godine donijelo Gradsko
vijeće Grada Zadra (»Glasnik Grada Zadra«, broj 7/01.).
U skladu s utvrđenim činjeničnim stanjem i navedenim zakonskim odredbama,
upravna tijela su odredila plaćanje komunalne naknade podnositelju, a Upravni
sud Republike Hrvatske ocijenio je da su upravna tijela zakonito odlučivala te
je odbio tužbu podnositelja kao neosnovanu.
5. U odnosu na navode ustavne tužbe u vezi s osobnim imenom, Ustavni sud
utvrđuje da su za pisanje i uporabu osobnog imena u pravnom prometu mjerodavne
sljedeće odredbe Zakona o osobnom imenu (»Narodne novine«, broj 62/92. i
26/93.).

*Članak 2.*

*Osobno ime se sastoji od imena i prezimena.
Ime odnosno prezime može se sastojati od više riječi. Osoba čije se ime ili
prezime ili ime i prezime sastoji od više riječi, dužna je služiti se istim
osobnim imenom u pravnom prometu.
Ime i prezime kojim se osoba služi u pravnom prometu može sadržavati svako za
sebe najviše dvije riječi.*Sukladno navedenom zakonskom propisu u pravnom prometu se fizička osoba koristi
imenom i prezimenom na način da se prvo navodi ime, a potom prezime.
6. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo povredu ustavnog prava zajamčenog
člankom 35. Ustava, koji propisuje:
*Svakom se jamči štovanje i pravna zaštita njegova osobnog i obiteljskog života,
dostojanstva, ugleda i časti.*Ocjenjujući je li navedeni članak Ustava mjerodavan u konkretnom slučaju, budući
da ne sadrži izričite odredbe o osobnom imenu, Ustavni sud je pošao od
definicije osobnog imena kao oznake identiteta fizičke osobe. Osim oznake
identiteta fizičke osobe kao nositelja prava i obveza u pravnom prometu, osobno
ime predstavlja i način identificiranja osoba unutar njihovih obitelji i
zajednice, a za pojedinca pravo na osobno ime njegovo je osobno pravo.
U tom smislu zaštita osobnog i obiteljskog života, dostojanstva, ugleda i časti,
zajamčena i zaštićena Ustavom svakako se odnosi i na osobno ime. To znači da
svatko ima pravo na osobno ime, da se ono radi zaštite njegovog nositelja i
pravne sigurnosti upisuje u određene javne knjige, da svatko može (a i dužan je)
njime se služiti, da se nikoga ne može prisiljavati da mijenja osobno ime iz
etničkih, jezičnih, političkih, kulturnih ili bilo kojih drugih razloga.
Navedeno stajalište Ustavni sud je zauzeo u odluci broj: U-III-484/
1998 od 11. srpnja 2007. godine (»Narodne novine«, broj 87/07.).
7. U konkretnom slučaju, prvostupanjsko rješenje o komunalnoj naknadi izdano je
automatskom obradom podataka uporabom računalnog programa i javnog registra u
koji su osobe unesene prvo po prezimenu, a zatim po imenu. Nesporno je da je
doneseno u postupku u kojem je bilo u službenoj uporabi hrvatski jezik i
latinično pismo, sukladno odredbi članka 12. stavak 1. Ustava, jednako kao što
je i nesporno da oživotvorenje te ustavne odredbe predstavlja svakodnevni
zadatak svih donositelja i sastavljača javnih i službenih isprava u Republici
Hrvatskoj.
Vezano uz razloge zbog kojih se podnositelj najprije žalio a potom i podnio
tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske, Ustavni sud u ovom slučaju utvrđuje da
se ustavna zaštita osobnog i obiteljskog života prema članku 35. Ustava proteže
i na pravo na uporabu osobnog imena te zaštitu od prisile na njegovo mijenjanje,
posebice onda kada neka osoba zahtijeva da se ono piše, sukladno neprijepornom
pravopisnom pravilu hrvatskog jezika, tako da se prvo navede ime a potom prezime
neke osobe.
8. Međutim, kako se u podnositeljevom slučaju radilo o prvostupanjskom rješenju
donesenom uporabom računalnog programa i abecednog redoslijeda u računalno
vođenom registru korisnika komunalnih usluga, dakle o velikom broju osoba u
odnosu na koje se donose istovrsna rješenja u cilju propisanom zakonom, Ustavni
sud utvrđuje da je u takvim slučajevima, sukladno načelu razmjernosti, dopušteno
ograničiti zajamčenu zaštitu osobnog imena kao sastavnice zaštite osobnog
života, dostojanstva i časti te osobno ime pisati na način da se prvo navede
prezime, a potom ime. U svim drugim javnim ispravama (ugovorima, potvrdama,
presudama i rješenjima) tijela državne vlasti, tijela jedinica lokalne
samouprave i tijela s javnim ovlastima su dužna fizičku osobu identificirati
osobnim imenom, odnosno imenom i prezimenom.
Stoga podnositelju postupanjem prvostupanjskog tijela nije povrijeđeno ustavno
pravo iz članka 35. Ustava. Pri tome, propust drugostupanjskog dijela i Upravnog
suda da odgovore na navode podnositelja vezane uz uporabu njegovog imena Ustavni
sud ne ocjenjuje bitnim za postojanje povrede toga prava u konkretnom slučaju.
9. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u izreci (točka I.).
Točka II. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2888/2006
Zagreb, 24. rujna 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolovi**ć, v. r.

Odluka, NN 115/2008-3345
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)