## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-38/1997, U-I-55/1997, U-I-114/1997, U-I-120/1997, U-I-184/1997, U-I-981/1997, U-I-1262/1997 od 4. ožujka 1998. i izdvojeno mišljenje predsjednika Us

### NN 35/1998 (13.3.1998.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-38/1997, U-I-55/1997, U-I-114/1997, U-I-120/1997, U-I-184/1997, U-I-981/1997, U-I-1262/1997 od 4. ožujka 1998. i izdvojeno mišljenje predsjednika Us

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, rješavajući o prijedlozima
za pokretanje postupka za ocjenu ustanovnosti zakona, na sjednici Suda
održanoj dana 4. ožujka 1998. godine, donio je sljedeće

## **RJEŠENJE**

1. Obustavlja se postupak za ocjenu ustavnosti članaka 26., 27., 28.
stavak 2. i 30. Zakona o izvršavanju Državnog proračuna Republike Hrvatske
za 1997. godinu ("Narodne novine", broj 111/96) te odredbi Zakona
o izmjeni i dopuni Zakona o izvršavanju Državnog proračuna Republike Hrvatske
za 1997. godinu ("Narodne novine", broj 109/97).

2. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju ("Narodne
novine", broj 109/97).

3. Ovo rješenje će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

1. Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti odredbi članka
30. Zakona o izvršavanju Državnog proračuna Republike Hrvatske za 1997.
godinu podnijeli su Samostalni sindikat energetike, kemije i nemetala Hrvatske,
Savez samostalnih sindikata Hrvatske, te Grupa za ženska ljudska prava
B.a.B.e., zastupane po punomoćnici Gordani Lukač-Koritnik, odvjetnici iz
Zagreba, smatrajući da osporena zakonska odredba nije u skladu s ustavnim
odredbama iz članaka 1., 3., 5., 14., 16., 55. stavak 1., 56. stavak 1.,
62. i 91. Ustava Republike Hrvatske.

Nesuglasje osporene zakonske odredbe s Ustavom, prema tvrdnjama ovih
predlagatelja, postoji stoga što se tom odredbom uređuje pitanje visine
nadoknade plaće za korištenje porodnog i drugog dopusta, a koje pravo je
već priznato i koristi se na način i pod pretpostavkama utvrđenima odredbama
Zakona o zdravstvenom osiguranju ("Narodne novine", broj 75/93,
55/96, 1/97 - proč. tekst i 109/97).

Ustavni sud Republike Hrvatske je prijedloge predlagatelja ocijenio
osnovanim te je rješenjem broj U-I-55/1997, U-I-114/1997 i U-I-120/1997
od 26. ožujka 1997. godine ("Narodne novine", broj 41/97), pokrenuo
postupak za ocjenu ustavnosti osporene zakonske odredbe.

Tijekom postupka podnijeti su i drugi prijedlozi za ocjenu ustavnosti
odredbi osporenog Zakona o izvršavanju Državnog proračuna za 1997. godinu.
Tako je Katica Abramović iz Zagreba, V. Ruždjaka 9/c, podnijela prijedlog
za ocjenu ustavnosti već navedenog članka 30. Zakona, jer smatra da je
isti nesuglasan člancima 3., 14. i 56. stavak 2. Ustava, Ivica Kramarić
iz Siska, Križanićeva 8/VI, predložio je ocjenu ustavnosti članka 26. Zakona
zbog njegove nesuglasnosti s člankom 14. stavak 2. Ustava. Eduard Vostrel
iz Zagreba, Nalješkovićeva 1, predložio je ocjenu ustavnosti članka 27.
Zakona zbog suprotnosti s člancima 3., 5. i 14. Ustava. Ocjenu ustavnosti
članka 28. stavak 2. istog Zakona podnijeli su Hotel LIBERTAS d.d. iz Dubrovnika,
Liechtensteinov put 3, PGM RAGUSA d.d. iz Dubrovnika, Obala S. Radića 25
i Specijalna bolnica za dječje bolesti "Nemanja Vlatković" iz
Cavtata, jer smatraju da je isti nesuglasan člancima 3. i 14. Ustava Republike
Hrvatske.

Kako je Zakonom o izmjeni i dopuni Zakona o izvršavanju Državnog proračuna
Republike Hrvatske za 1997. godinu osporeni članak 30. izmijenjen, a Zakonom
o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju su izmijenjene
odredbe u svezi s priznavanjem prava na nadoknadu plaće za vrijeme korištenja
porodnog dopusta, Samostalni sindikat energetike, kemije i nemetala Hrvatske
predložio je pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti i za ta dva propisa.

2. Prijedlozi su suglasno članku 40. stavak 1. Poslovnika Ustavnog suda
Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) dostavljeni
Vladi Republike Hrvatske radi očitovanja na navode predlagatelja.

Vlada Republike Hrvatske u svom odgovoru od 12. veljače 1998., klasa:
400-06/96-01/08, ur.broj: 5030115-98-2, osporila je osnovanost prijedloga
u bitnome ističući da osporenim propisima nije doveden u pitanje sustav
Ustavom zajamčene zaštite majčinstva i djece, kao ni sustav prava koja
su u svezi te zaštite osigurana kroz osporene zakonske odredbe. Posebice
su istaknute odredbe članka 47. t. 1., 2. i 3. Zakona o zdravstvenom osiguranju,
prema kojima se sredstva za provedbu prava na nadoknadu porodnih dopusta
osiguravaju u državnom proračunu te se ovisno o osiguranim sredstvima u
državnom proračunu utvrđuje i visina novčanih naknada radi korištenja toga
prava.

Budući da se državni prihodi i rashodi utvrđuju u državnom proračunu,
a način izvršavanja državnog proračuna i upravljanje prihodima i izdacima
proračuna, te prava i obveze korisnika proračunskih sredstava uređuju Zakonom
o izvršavanju Državnog proračuna, to se, tvrdi dalje Vlada, i izdaci državnog
proračuna trebaju urediti tim Zakonom. Stoga navode predlagatelja prema
kojima bi se visina predmetnih naknada trebala utvrditi posebnim zakonom,
u ovom slučaju Zakonom o zdravstvenom osiguranju, iz navedenih razloga
Vlada ne ocjenjuje osnovanim.

Propisani način utvrđivanja visine navedenog prava ne predstavlja, po
stajalištu Vlade, povredu socijalne pravde i vladavine prava, jer se Zakonom
o izvršavanju Državnog proračuna pod jednakim uvjetima za sve korisnike
toga prava, a ovisno o osiguranim sredstvima u državnom proračunu, utvrđuje
visina sporne naknade.

3. Ustavni sud Republike Hrvatske je postupak za ocjenu ustavnosti osporenih
odredbi propisa navedenih u t. 1. izreke obustavio.

Uvodno označenim prijedlozima osporen je propis kojim je uređen način
izvršavanja (provedba) Državnog proračuna Republike Hrvatske za 1997. godinu
("Narodne novine", broj 111/96). Osporeni propis je stupio na
snagu 1. siječnja 1997. godine.

Kako se od 1. siječnja 1998. godine primjenjuje Zakon o izvršavanju
Državnog proračuna Republike Hrvatske za 1998. godinu ("Narodne novine",
broj 141/97), Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da su nastupile
ustavnopravne pretpostavke utvrđene u članku 27. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91), prema
kojem se postupak obustavlja ako tijekom postupka osporeni akti prestanu
važiti ili budu usklađeni s Ustavom i zakonom.

Stoga je temeljem navedene odredbe Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske riješeno kao u t. 1. izreke.

4. Ustavni sud Republike Hrvatske nije prihvatio prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu ustavnosti odredbi Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o zdravstvenom osiguranju, navedenog u t. 2. izreke.

Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti ovog Zakona podnijet
je kao dopuna prijedloga za ispitivanje ustavnosti odredbi članka 30. Zakona
iz t. 1. izreke.

Predlagatelj ocjene ustavnosti ovog Zakona smatra da nova zakonska rješenja
suštinski ne rješavaju problem istaknut u prvotnom prijedlogu. To iz razloga
što, prema mišljenju predlagatelja, utvrđivanje visine nekog prava zakonom
čija primjena traje samo jednu kalendarsku godinu, a ne posebnim zakonom,
dovodi do pravne nesigurnosti korisnika toga prava, tim više što se ta
visina mijenja ovisno o sredstvima proračuna. Stoga je ponovno istaknuto
kako se Zakonom o izvršavanju Državnog proračuna ne mogu uređivati prava
i obveze koje se uređuju ostalim zakonima.

U postupku je utvrđeno da prijedlog nije osnovan.

Ustavom Republike Hrvatske je određeno da se prava u svezi s porođajem,
materinstvom i njegom djece uređuju zakonom (članak 56. stavak 2.).

Pravo na porodni dopust te pravo na novčanu naknadu koja korisniku prava
na porodni dopust pripada za vrijeme korištenja toga dopusta, su nedvojbeno
prava koja ima u vidu ova ustavna odredba, a dio su prava i obveza koja
se osiguravaju obveznim zdravstvenim osiguranjem, koje je u Republici Hrvatskoj
uređeno Zakonom o zdravstvenom osiguranju.

Uvjeti i način ostvarivanja prava na nadoknadu plaće zbog korištenja
porodnog dopusta utvrđeni su odredbama članaka 21. i 25. Zakona o zdravstvenom
osiguranju, dok je člankom 34. utvrđena visina te uređen način na koji
se to pravo obračunava. Člankom 47. je utvrđeno da se za ostvarivanje toga
prava sredstva osiguravaju u proračunu Republike Hrvatske.

Osporenim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju
izmijenjene su odredbe kojima je do tada bilo utvrđeno trajanje, kriteriji
za ostvarivanje te način obračunavanja nadoknade plaće za vrijeme korištenja
porodnog dopusta - članci 25. i 34. Zakona o zdravstvenom osiguranju.

Tako je člankom 1. Zakona o izmjenama i dopunama utvrđeno da se u članku
25. stavku 2. Zakona o zdravstvenom osiguranju riječi: "u visini iznosa
od tri najniže plaće koju utvrđuje Vlada Republike Hrvatske" zamjenjuju
riječima: "najmanje u visini najnižeg iznosa propisanog Zakonom o
izvršavanju Državnog proračuna". Dodani su i novi stavci 3. i 4. u
kojima je utvrđeno da navedena nadoknada ne može biti viša od najvišeg
iznosa nadoknade plaće utvrđenog Zakonom o izvršenju državnog proračuna,
te da Vlada Republike Hrvatske može povećavati najniži i najviši iznos
te nadoknade uzimajući u obzir kretanje troškova života i ovisno o sredstvima
osiguranim u državnom proračunu.

Člankom 2. toga Zakona je u članku 34. stavku 2. Zakona o zdravstvenom
osiguranju izmijenjena t. 3. tako da sada glasi: "3. Za vrijeme korištenja
obveznog porodiljnog dopusta".

Člankom 3. osporenog Zakona utvrđeno je da će do donošenja Zakona o
izmjeni i dopuni Zakona o izvršavanju Državnog proračuna Republike Hrvatske
za 1997. godinu najniži iznos nadoknade plaće biti 1.540,00 kuna, a najviši
2.400,00 kuna. Prema članku 4. taj Zakon stupa na snagu danom objave u
"Narodnim novinama", tj. 20. listopada 1997. godine.

U odnosu na odredbu članka 3. osporenog Zakona valja reći da ona više
nije na snazi budući da je prestankom važenja Zakona o izvršavanju Državnog
proračuna Republike Hrvatske za 1997. prestala postojati i pravna osnova
za obračun nadoknade za porodni dopust u visini i na način utvrđen u tom
članku.

Određivanje visine nadoknade za porodni dopust u ovisnosti od visine
koja će biti propisana Zakonom o izvršavanju Državnog proračuna, kao što
je to učinjeno dopunjenim odredbama članka 25. Zakona o zdravstvenom osiguranju
(izmijenjeni stavak 2. te novi stavci 3. i 4.), po ocjeni Ustavnog suda,
u značenju je dopunjavala već postojeće pravne (zakonske) osnove za uređivanje
toga pitanja propisom kojim se uređuje način izvršavanja državnog proračuna,
budući da je već navedenom a neosporenom odredbom članka 47. Zakona o zdravstvenom
osiguranju propisano da se sredstava za spornu nadoknadu osiguravaju u
državnom proračunu.

Nije upitno kako je ostvarivanje temeljne odredbe Ustava o Republici
Hrvatskoj kao socijalnoj državi (članak 1. stavak 1.), zatim najviših vrednota
ustavnog poretka Republike Hrvatske iz članka 3. Ustava, kao što su jednakost,
socijalna pravda, poštivanje prava čovjeka te vladavina prava, kao i Ustavom
zajamčenih prava i sloboda, posebice socijalnih, u ovisnosti od određenih
pravnih, materijalnih i drugih pretpostavki, koje se u skladu s Ustavom
i zakonom kroz pravni sustav moraju osigurati.

Vladavina prava nije povrijeđena u slučaju kada zakonodavac, slijedeći
svoje ustavnopravne ovlasti o neposrednom i samostalnom uređivanju gospodarskih,
pravnih i političkih odnosa (članak 2. stavak 4. al. 1. Ustava), posebice
onih iz već rečenog članka 56. stavak 2. Ustava, na opisani način uredi
pitanje visine i isplate nadoknade koja pripada korisnicima prava na porodni
dopust. Nije povrijeđeno niti načelo pravne sigurnosti, budući da se ta
regulacija odnosi jednako na sve one koji ispunjavaju zakonom propisane
uvjete za priznanje prava na ovu nadoknadu.

Iz tih razloga Ustavni sud je ocijenio da navodi predlagatelja glede
neustavnosti odredbi Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom
osiguranju nisu ustavnopravno utemeljeni.

Stoga je suglasno članku 45. stavak 1. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske, riješeno kao u t. 2 izreke.

Objava ovog rješenja (t. 3. izreke) zasniva se na odredbi članka 20.
stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-38/1997
U-I-55/1997
U-I-114/1997
U-I-120/1997
U-I-184/1997
U-I-981/1997
U-I-1262/1997
Zagreb, 4. ožujka 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

**IZDVOJENO MIŠLJENJE
PREDSJEDNIKA USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE  JADRANKA CRNIĆA**

u odnosu na odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-55/1997
i dr. od 4. ožujka 1998.

Glasovao sam protiv toč. 2. izreke kojom nije prihvaćen prijedlog za
pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o zdravstvenom osiguranju ("Narodne novine" br. 109/97
- u nastavku teksta: osporeni Zakon). Ne slažem se ni sa obrazloženjem
o tom dijelu rješenja Ustavnog suda, kada se u njemu navodi da nije povrijeđeno
načelo pravne sigurnosti, budući da se regulacija odnosi jednako na sve
koji ispunjavaju zakonom propisane uvjete za priznanje prava na nadoknadu
za porodni dopust, te da je zakonodavac imao ustavnopravnu ovlast da to
pitanje uredi na način kako je osporenim zakonom i uredio.

Smatram da je trebalo prihvatiti prijedlog za pokretanje postupka ocjene
ustavnosti osporenog zakona, te utvrditi da nije suglasan s Ustavom ukoliko
se odnosi već na zatečene korisnike prava na nadoknadu.

Učinak tog utvrđenja bio bi u odnosu na tu neustavnost osporenog zakona
jednak učinku odluke o ukidanju cijelog ili pojedinih odredaba zakona (članak
126. stavak 1. Ustava i članak 21. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske - "Narodne novine", br. 13/91 - u nastavku teksta: Ustavni
zakon). Time bi svatko kome je povrijeđeno pravo pravomoćnim pojedinačnim
aktom donijetim na osnovu odredbi za koje je utvrđeno da nisu u suglasnosti
s Ustavom imao pravo tražiti od nadležnog tijela izmjenu tog pojedinačnog
akta odgovarajućom primjenom odredaba o ponavljanju postupka (članak 23.
stavak 2. Ustavnog zakona). Razlozi koje sam iznosio u tijeku ustavnopravnog
postupka, a posebno u mom pismenom koreferatu od 11. velječe 1998. godine
br. U-I-55/1997 i dr., temelj su i ovog izdvojenog mišljenja, te ih iznosim
kako slijedi:

1. a) Ne dvojim da zakonodavac može zakone koje je donio i suštinski
mijenjati, pa odrediti i prestanak njihovog važenja. To je ustavno pravo
Hrvatskog državnog sabora.

b) Smatram, međutim, da od tog načela postoje iznimke. Ovdje se neću
upuštati u "vječno" pitanje **retroaktivnosti zakona,** a
nti ono o **stečenim pravima.** Nema sumnje da su oba ta pitanja od
značaja i za ocjenu ustavnosti u ovoj stvari. Međutim, svoje razmišljanje
o neustavnosti osporenih odredbi temeljim prije svega na odredbi članka
1. stavak 1. Ustava o Republici Hrvatskoj kao **socijalnoj državi,**
te odredbi članka 3. Ustava o **socijalnoj pravdi i vladavini prava.**
Iz tih odredbi izvodim da i ustavno pravo (bolje reći deklaraciju) iz članka
56. stavak 2. Ustava prema kome se: "prava u svezi s porođajem, materinstvom
i njegom djece uređuju zakonom", treba zasnivati na spomenutim temeljnim
odredbama Ustava, te smatram da je osporenim Zakonom i ono povrijeđeno.

2. Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske usvojio je Nacionalni program
demografskog razvitka Republike Hrvatske. Ukazujući na izuzetno nepovoljnu
demografsku sliku Republike Hrvatske razmotrio je brojne prijedloge ne
samo za stvaranje pozitivnog duhovnog ozračja u razrješenju ovog jednog
od najtežih pitanja, već i prijedloge **poticajnih mjera** (sve masnim
slovima u ovom izdvojenom mišljenju naznačio J. C.) populacijske politike,
koje su se odnosile **i na materijalni položaj obitelji,** a i status
roditelja. Čini mi se korisnim iz tog programa navesti slijedeće:

*"Višedesetljetna protuhrvatska politika sustavno provođena radi
zatiranja hrvatske nacije, svoje najpogubnije očitovanje ima u demografskim
pokazateljima koji su:*

*\* s današnjeg gledišta vrlo nepovoljni jer više Hrvata godišnje umire
nego li ih se rodi;*

*\* s gledišta budućnosti pogubni jer ova opaka zbilja ima usmjerenost
negativnog porasta pa bi iz godine u godinu demografska slika Hrvatske
mogla biti sve nepovoljnija i voditi prema izumiranju."*

U svojem izvješću Saboru o stanju hrvatske države i nacije, predsjednik
Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman još u prosincu 1994. rekao je o ovoj
temi i slijedeće:

*"Krajnji je čas da vrhovno državno vodstvo, hrvatski Sabor i
Vlada donesu program demografske obnove Hrvatske.*

*Nužno nam je potreban takav program demografske politike koji mora
osigurati demografsku obnovu hrvatskoga naroda i obitelji.*

*On se mora zasnivati na duhovnim (političko-odgojnim), gospodarskim
i socijalnim pretpostavkama.*

*Smatram da bi priprema i provedba programa demografske obnove morala
biti jedna od najvažnijih zadaća državnog ministarstva za razvitak i obnovu,
ali da se za njegovo oživotvorenje mora smatrati odgovornim ne samo sveukupni
državni ustroj od vrha do dolje, nego i sve sastavnice nacionalnog i društvenog
života.*

*Zbog dalekosežne, strateške važnosti demografske obnove Hrvatske
- u unutarnjoj izgradnji danas nema prešnije zadaće!"*

Izražujući u petom poglavlju Nacionalnog programa potrebu stvaranja
pozitivnog duhovnog ozračja, u šestom je poglavlju iznesen Prijedlog **poticajnih**
mjera populacijske politike. U njemu se navodi i ovo:

*"Sve zakonske mjere trebaju biti afirmativne. One trebaju sadržavati
takve principe koji će omogućiti jednakost roditelja i njihovu jednaku
odgovornost za odgoj djeteta.*

***Cilj poticajnih mjera** je demografski razvitak hrvatskog naroda,
kao i cjelokupnog pučanstva Republike Hrvatske. **Ovdje navedene mjere
odnose se prije svega na materijalnu pomoć** obiteljima u rađanju**i odgajanju djece."***

U odjeljku "Materijalni položaj obitelji", rečeno je slijedeće:

***"Dječji i obiteljski doplatak***

*Dječji doplatak bi se plaćao iz državnog proračuna.*

*Potrebno je osigurati takav doplatak za djecu koji bi ovisio **o
prosječnoj plaći zadnjeg tromjesečja u Republici Hrvatskoj**, da on bude
uređen kao pravo djeteta bez obzira na radno-pravni status roditelja te
da diferenciranim pristupom u odnosu na stvarni materijalni položaj određene
obitelji osigura da veću razinu prava ostvaruju one obitelji s djecom kojih
je materijalni položaj slabiji od drugih obitelji s djecom.*

*Pravo na dječji doplatak za prvih dvoje djece ovisio bi o imovinskom
cenzusu. Za obitelji s stroje i četvero djece rastao bi progresivnom stopom.
Za peto dijete porast bi bio isti kao i za četvrto. Za šesto i daljnje
dijete imao bi degresivnu stopu."*

U odjeljku "Status roditelja", uz ostalo je rečeno:

***"Plaćeni porodiljni i roditeljski dopust***

*Valja predvidjeti obvezni porodiljni dopust koji isključivo vrijedi
samo za majku u trajanju od 6 mjeseci, te dodatni - roditeljski dopust
do navršenih godinu dana života djeteta, odnosno do treće godine života
djeteta za treće i svako daljnje dijete. Nakon toga ni jedan od roditelja
ne bi imao pravo na skraćeno radno vrijeme.*

*Alternativa. Za treće i daljnje dijete jedan od roditelja bi imao
pravo na roditeljski dopust do navršene druge godine života djeteta s tim
da bi uz to ostvarivao pravo na skraćeno radno vrijeme do navršene osme
godine najmlađeg djeteta.*

*Ukoliko je majka nezaposlena, za trajanja porodiljnog i roditeljskog
dopusta dobivala bi prosječnu plaću u RH, imala bi zdravstveno i socijalno
osiguranje te bi joj tekao mirovinski staž.*

*Samohranom roditelju treba osigurati jednako pravo na plaćeni porodiljni
i roditeljski dopust kao u slučaju trećeg djeteta u obitelji.*

***Plaćeni status roditelja-odgojitelja***

*Za četvrto i daljnje dijete jednom od roditelja pružiti mogućnost
pravnog statusa roditelja-odgojitelja s novčanom naknadom odgojiteljice
u vrtiću."*

U fonogramu 14. sjednice Zastupničkog doma od 28. studenog 1996., zastupnica
gospođa Vera Stanić upozorava na kašnjenje u isplati naknada za dodatni
dopust kao i na nedostatnost proračunskih sredstava za 1997., da bi prema
fonogramu 15. izvanredne sjednice Zastupničkog doma od 19. prosinca 1996.,
zastupnik gospodin dr. Ante Tukić naveo i slijedeće:

*"Ja bih ovdje se osvrnuo na dva članka, prije svega na članak
30. Naime, tu se radi o tome da putem izvršenja proračuna se limitira za
sve one koji koriste porodni dopust do tri godine svota od 1540 kuna. Međutim,
mi **znamo da smo Nacionalnim programom demografske obnove upravo htjeli
uspostaviti stimuliranje da se popravi demografska situacija** u Hrvatskoj.
S ovom situacijom bojim se da radimo protiv toga. Ovo bi bila kako netko
reče već danas jedna uranilovka."*

*I nadalje:*

*"Međutim, moramo **dobro promisliti da li ćemo poštovati ono
što smo već donijeli**, kako to napraviti ili da demantiramo sami sebe
sa onim našim zaključcima, odnosno zakonima koje smo donijeli, bojim se
da bi mogli i ovo ako to ne usvojimo barem neku od ovih varijanti, a na
prijedlogu su tri varijante da bi to moglo imati jako negativne reperkusije
kako sam već rekao."*

Prema fonogramu 21. sjednice Zastupničkog doma od 3. listopada 1997.
na istu i sličnu problematiku gospođa Vera Pišćević-Stanić upozorila je
i na slijedeće:

*"U raspravi članovi Odbora su podsjetili na sva ranija nastojanja
i prijedloge Odbora u svezi sa **zaštitom djeteta i stečenih prava zaposlenih
majki** za porodnu naknadu. Članovi Odbora su istakli da je predmet ovoga
zakona provedba tek malog dijela sustava skrbi za obitelj i djecu koji
je zacrtan u Nacionalnom programu demografskog razvitka Republike Hrvatske.
Većina članova Odbora je ovaj zakonski prijedlog ocijenila kao privremeno
rješenje do donošenja kvalitetnog Zakona o dječjem doplatku. Odbor također
upućuje ozbiljan prigovor Vladi Republike Hrvatske što ne izvršava zadaće
na koje je zaključcima Zastupničkog doma Sabora višestruko obvezivana…*

*U cjelovitoj problematici zaštite obitelji, ovaj je Odbor raspravljao
u više navrata. Nakon donošenja Zakona o izvršenju državnog proračuna Republike
Hrvatske za 97. godinu kojim je svima majkama određen isti iznos naknade
za dodatni porodni dopust u tematskoj raspravi na sjednici Odbora u veljači
ove godine Odbor je izrazio slijedeće stajalište. **Majkama se nisu smjela
ukinuta ranije stečena prava koja su im data bez njihovog traženja, a onda
bez najave oduzeta. Time su mnoge obitelji od socijalno stabilnih koje
su sa određenom materijalnom sigurnošću planirale rast obitelji** ograničenjem
naknade bile primorane tražiti određene vrste pomoći, čak i s naslova socijalne
skrbi.*

*Smjanjenje naknade ocijenjeno je kao potpuno neprimjeren prijedlog
Vlade, jer u vrijeme donošenja zakona kojim je smanjena naknada kapacitet
predškolskih ustanova, a posebice jaslica nisu bili ni kadrovski, ni opremom,
pa ni prostorom prihvatiti djecu **čije su majke iz materijalnih razloga
morale prekinuti porodni dopust i vratiti se na posao**. U promicanju
pronatalitetne politike i provedbe nacionalne strategije demografskog razvitka
Republike Hrvatske potrebno je hitno donijeti propise, koji bi pridonijeli
ostvarivanju ciljeva postavljenih u ovom dokumentu zakonsko uređenje doplatka
za djecu, uvođenje institucije majke odgajateljice i td., čime bi se omogućila
**pravna i socijalna sigurnost** pri planiranju obitelji.*

*U zaključcima koje je na istoj sjednici Odbor donio, zadužena je
Vlada Republike Hrvatske hitno osigurati sredstva za puni iznos naknade
za porodni dopust za prosinac 96. godine."*

I pored ostalog nadalje:

*"Amandman se predlaže jer je stajalište **Odbora da se majkama
koje su zakinute u svojim pravima smanjenjem iznosa naknade** već za
prosinac prošle godine treba isplatiti razlika prema odredbama ovoga zakona."*

U istom smislu višekratno i zastupnik gospodin Mato Arlović.

3. Zbog čega sam sve ovo iz zakonodavnog postupanja navodio. Zakoni
ciljaju na upravljanje ljudskog ponašanja. Oni usmjeruju ljude i njihovo
ponašanje na razne načine. Zakonodavna djelatnost koja se odnosi na osporene
odredbe, a koja ima (kao uostalom zakoni i inače) svoje utemeljenje u određenim
odredbama Ustava, spada u red onih zakona koji se ne bave općenito ljudskim
ponašanjem, ukazivanjem eventualno na određene granice, ili određeni sustav
uređenja. Ove odredbe koje svoje temelje imaju i u Nacionalnom programu
demografskog razvitka Republike Hrvatske **poticajne** su. One u namjeri
demografske obnove Hrvatske, za koju je izričito rečeno i u Izvješću predsjednika
Republike Hrvatske od 1994. godine, da zbog dalekosežne, strateške važnosti,
u unutarnjoj izgradnji danas nema prešnije zadaće, ukazuju, među ostalim,
i na jedan od puteva kojim se osigurava demografska obnova hrvatskog naroda
i obitelji, **na dugoročnu aktivnu populacijsku politiku.** Predsjednik
Republike u navedenom Izvješću kazao je i ovo:

*"Koliko je to teška, a strateški važna zadaća proizlazi iz činjenice
da se to stanje **može promijeniti tek za 20-30 godina odlučnom provedbom
aktivne populacijske politike."***

Hrvatski državni sabor donio je i na temelju tog Izvješća, dakle i na
temelju tih smjernica jasan Nacionalni program demografskog razvitka Republike
Hrvatske, time i **aktivne populacijske** politike, za koju **je najavljeno
da se njezino provođenje očekuje odmah, ali i na dugi rok od 20-30 godina.**
To, kao i doneseni zakoni u provođenju takve politike, dakle - mogli bismo
kazati - smjernice zakonodavca, a kroz sve navedeno i određeno **jamstvo**
provođenja takve politike, **uputili** su "buduće roditelje",
(time dakako uputili su i buduće majke) **što mogu očekivati** ako čuju
taj plemeniti glas, taj plemeniti poziv na majčinstvo, **u narednom razdoblju,
onom za koje je zakonodavac izrekom propisao da im kroz to razdoblje pripadaju
određena prava.** Riječ je dakle o zakonom određenim razdobljima koja
se broje ili mjesecima ili nekoliko godina. Prema tome sve se to odnosi
na već tim razdobljima "zahvaćeni" broj majki i samo na određeno
vrijeme. To ujedno upućuje i da se ne radi o izuzetno velikim sredstvima
(što tek uzgredno napominjem).

Međutim, ovdje valja upozoriti, bez obzira o kolikim bi se sredstvima
radilo, ta ne bi smjela biti upitna. Naime, već kod donošenja Zakona o
zdravstvenom osiguranju, dakle onog kojim su bila prvotno utvrđena, sada
i osporenim zakonom smanjena prava na nadoknadu, zakonodavac je bio dužan
temeljem čl. 127. st. 1. podstavka 3. Poslovnika Zastupničkog doma Sabora
("Narodne novine", br. 99/95) putem prijedloga Zakona ocijeniti
i potrebna sredstva za provođenje zakona. Moram pretpostaviti da je to
učinio, te da Zakon nije donesen, a da sredstva nisu pouzdano bila osigurana.
Postupanje suprotno tome ne bi bilo u skladu sa Poslovnikom Zastupničkog
doma Sabora, a tada bi se moglo dovesti i s tog razloga u pitanje i suglasnost
zakona s Ustavom.

Svoje usmjerenje ljudi, a i njihovog ponašanja (ovdje ponašanja budućih
roditelja) zakoni (i propisi uopće) ispunjavaju tada kada se oni koji podliježu
odredbama zakona mogu usmjeriti povjerenjem u zakon, prema pravnoj i stvarnoj
situaciji koja je nastala temeljem važećeg zakona. Iznenadni zahvati zakonodavca
u srž zakonske materije (a to je ovdje i visina zakonom obećane nadoknade)
zahvati su u obećane, time i stečene pravne položaje, u čiju su se opstojnost
majke (korisnici nadoknade) mogle iz dobrih razloga pouzdati.

Upravo u tome nalazim, da zakonodavac **nije smio za razdoblje koje
je tim obiteljima jamčio, smanjiti njihova prava.** Ne dvojim da je za
budućnost, u odnosu na one koji **nisu** stekli pravo, mogao propisati
drugačije. Međutim, kada je smanjio prava onima u odnosu na koje su nastale
pretpostavke za korištenje takvog prava, tada je povrijedio već spomenute
temeljne odredbe Ustava i ustavna prava, u okviru članka 3. Ustava i odredbu
o vladavini prava. Naime, ta odredba u sebi, u svom bitnom sadržaju uključuje
i **pravnu sigurnost.** Ona u konkretnoj materiji znači **pouzdanje**
u zakonodavca, **vjeru u njegove smjernice,** time i u **materijalnu
sigurnost** koja im je za **konkretnu situaciju obećana.**

Stoga je, **smanjujući** visinu naknade, **koju je u jednom trenutku
zakonom zajamčio,** zakonodavac povrijedio sve spomenute odredbe Ustava.

4. Ako je tome tako, a po mom uvjerenju - jest, tada se treba upitati,
ne sporeći pravo zakonodavca da mijenja zakone u pogledu materije koju
neki zakon sadržava, na koga se ova povreda odnosi. Naime, ona bi se mogla
odnositi ili na majke kod kojih je došlo **do začeća** nakon stupanja
na snagu prvobitnog zakona ili na one koje su u to vrijeme ili u nekom
razdoblju nakon stupanja tog zakona na snagu **rodile,** kao i bezbrojne**druge varijacije.** Smatram da na svoj način treba ovdje poći od odredbe
članka 21. stavak 1. Ustava prema kojoj svako ljudsko biće ima pravo na
život. Mislim da bi **trenutak začeća** nakon stupanja na snagu spomenutog
zakona (znam da to trpi brojne kritike), trebao biti trenutak od koga se
za one koje su na svijet donijele djecu, a kroz razdoblje koje im je zakon
davao pravo, treba zabraniti smanjivanje visine tog prava. Veća prava su
dopuštena.

5. Kod toga želim naglasiti da ovo razmišljanje treba uzeti restriktivno,
za konkretni spor. Njegovo širenje na drugu problematiku, bez razmatranja
te druge konkretne problematike, a prije svega i pitanja da li je zakonodavac
nekoga **izričito poticao** na određeno ponašanje (što je ovdje činio),
ne može se automatski primijeniti niti tumačiti zalaganjem za isto takvo
stajalište u materiji koja ne bi bila suštinski istovjetna.

6. Obzirom na sve navedeno, smatrajući ovo tek natuknicama problematike,
pokušao sam u koreferatu iznijeti prijedlog, na do sada u ustavnosudskoj
praksi nepoznati način, te sam se, obzirom na mogućnosti iz postupovnih
propisa, opredijelio za izreku u odnosu na ovaj dio osporenih odredbi.
Naime, ovlaštenja Ustavnog suda kad je riječ o ocjeni suglasnosti zakona
sa Ustavom, svode se u slučaju nesuglasnosti zakona sa Ustavom na ukidanje
zakona (dakako ili pojedinih njegovih odredbi), tada kada Ustavni sud utvrdi
da je neki zakon ili da su pojedine njegove odredbe neustavne (članak 126.
stavak 1. Ustava). To vrijedi i prema odredbi članka 21. stavak 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91).

7. Ovdje nema razloga za ukidanje bilo cijelog zakona bilo samo osporenih
odredbi pro futuro. Naime, tim ukidanjem prestalo bi majkama i ono, sada
smanjeno, pravo na isplatu nadoknade. Stoga treba razmišljati o slijedećem.
Ustavni sud može ukinuti zakon ili pojedine njegove odredbe, te tada oni
kojima su povrijeđena prava pravomoćnim pojedinačnim aktom donijetim na
osnovi ukinutog zakona imaju pravo tražiti izmjenu tog pojedinačnog akta
odgovarajućom primjenom odredaba o ponavljanju postupka (članak 23. stavak
2. i sl. Ustavnog zakona). Tvrdim da se u ovlaštenju Ustavnog suda, unutar
prava na ukidanje, a zbog zaštite ustavnosti, nalazi i pravo Ustavnog suda
da utvrdi kako je zakon (sada važeći zakon, a slijedi ga i sve što je prethodilo),
neustavan u odnosu na korisnike određenog prava kojima je smanjio prvobitno
zajamčenu visinu određenih primanja.

Stoga smatram da je Ustavni sud umjesto izreke rješenja pod toč. 2.
trebao donijeti odluku o prihvaćanju prijedloga i utvrditi da odredbe Zakona
o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju ("Narodne
novine", broj 109/1997) nisu u suglasnosti s Ustavom ukoliko se odnose
na one korisnike prava na nadoknadu prema tim propisima, koji su ispunjavali
uvjete za ostvarivanje tog prava u visini i na temeljima iz članka 25.,
33., 34. i 47. točka 1. i 2. Zakona o zdravstvenom osiguranju ("Narodne
novine", broj 75/93, 55/96 i 1/97 - pročišćeni tekst) u vrijeme stupanja
na snagu (nakon stupanja na snagu 20. listopada 1997.) Zakona o izmjenama
i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju a u svezi sa člankom 58., 59.,
65. i 67. Zakona o radu ("Narodne novine", broj 38/95).

Time bi za majke na koje se odnosilo određeno pravo, a ono im je osporenim
Zakonom bilo smanjeno, nastalo pod pretpostavkama iz članka 23. Ustavnog
zakona pravo da za razdoblje za koje im je bila smanjena visina nadoknade,
zatraže ponavljanje postupka i donošenje rješenja kojim im se za to razdoblje
priznaje pravo na isplatu razlike koja im je neustavno uskraćena osporenim
propisima. Time se ne bi dovelo ni u kojem dijelu u pitanje njihovo pravo
na već isplaćeno, a ni pravo drugih majki iz proširenog kruga majki koje
imaju pravo na nadoknadu bilo za isplaćeno ili za buduću isplatu.

To su razlozi zbog kojih smatram da zakonodavac, koji je poticao na
rađanje, nije imao pravo donijeti bilo koji propis u odnosu na majke koje
su u tom razdoblju takvo pravo stekle, te da je povrijedio ustavnopravne
ovlasti iz čl. 2. st. 4. podstavka 1. Ustava, načela iz članka 3. Ustava
o vladavini prava, time i pravnoj sigurnosti, te odredbe čl. 1. stavak
1. Ustava o Republici Hrvatskoj kao socijalnoj državi i već spomenutog
članka 3. Ustava o socijalnoj pravdi, koja je uz vladavinu prava jedna
od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske, kao i ustavno
pravo iz članka 56. stavak 2. Ustava. Stoga smatram, da je osporeni zakon
trebalo utvrditi neustavnim, time upozoriti i zakonodavca, a ujedno time
omogućiti svakome čija su ustavna prava osporenim zakonom povrijeđena,
da na temelju Ustavnog zakona i pod pretpostavkama propisanim u članku
23. Ustavnog zakona ostvari ta prava.

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

**IZDVOJENO MIŠLJENJE
SUCA MR. HRVOJA MOMČINOVIĆA U PREDMETU**

broj: U-I-55/1997 i dr.

1. Prihvaćam, u cijelosti, razloge, zaključke i prijedloge navedene
u izdvojenom mišljenju predsjednika Ustavnog suda Republike Hrvatske Jadranka
Crnića.

2. Tim razlozima i zaključcima dodajem sljedeće:

Zakonodavac je izrijekom propisao da određenoj kategoriji građana pripadaju
u određenom (budućem) razdoblju neka prava. Norme zakona, dakle, vrijede
za određeno vrijeme i odnose se na ponašanje građana koje će se zbivati
u tijeku toga vremena.

Kategorija građana na koju se odnose ove odredbe zakona, povjerenjem
u pravnu situaciju (pravno stanje) koje im je - za određeno vrijeme u budućnosti
- obećao i jamčio zakonodavac, izrazila je svoju volju koja se tiče određenog
uzajamnog ponašanja - u kojem je zakonodavac bio vezan pravnim normama
u svom odnosu prema tim građanima.

Pravno stanje, nastalo voljom dviju strana - zakonodavca i određene
kategorije građana - mora, iz razloga pravne sigurnosti ostati to razdoblje
na snazi - čak i ako kasnije jedna strana (zakonodavac) više ne želi učinke
koje je ponudila drugoj strani (određenoj skupini građana) u trenutku donošenja
propisa.

Zato smatram da zakonodavac nije smio, za razdoblje koje je nekoj kategoriji
građana ponudio - i jamčio - određena prava, smanjiti ova prava. Smanjivanjem
tih prava povrijeđene su odredbe o vladavini prava i socijalnoj pravdi
- najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske (čl. 3. Ustava Republike
Hrvatske).

Zagreb, 4. ožujka 1998.

Sudac
**mr. Hrvoje Momčinović,** v. r.

**IZDVOJENO MIŠLJENJE
GOSPODINA ANTE JELAVIĆA SUCA USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE**

u odnosu na odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske
broj U-I-55/1997 i dr. od 4. ožujka 1998.

Prihvaćam razloge izdvojenih mišljenja predsjednika Ustavnog suda gospodina
Jadranka Crnića i gospodina mr. Hrvoja Momčinovića, suca Ustavnog suda
Republike Hrvatske.

Sudac
**Ante Jelavić,** v. r.

Rješenje, NN 35/1998-445
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)