## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1315/2007 od 9. travnja 2010.

### NN 56/2010 (7.5.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1315/2007 od 9. travnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1359

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Slavica Banić, Davor Krapac, Ivan Matija i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula I. L. iz K., koju zastupa M. Š., odvjetnica iz G., na sjednici održanoj 9. travnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Bjelovaru broj: Gž-2141/06-2 od 25. siječnja 2007. godine.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Bjelovaru na ponovni postupak.

IV. Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Pravodobna i dopuštena ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Bjelovaru broj: Gž-2141/06-2 od 25. siječnja 2007., kojom je uvažena žalba tužitelja N. H. iz P. te je preinačena presuda Općinskog suda u Garešnici broj: P-15/05-24 od 9. lipnja 2006. godine. Županijski sud je utvrdio da je tužitelj vlasnik osobnog automobila marke Mazda, neregistriranog, pobliže označenog u toj izreci, te je naložio podnositeljici ustavne tužbe, tuženici, da je dužna priznati i izdati valjanu tabularnu ispravu podobnu za prijenos prava vlasništva na tom automobilu sa svog imena na ime tužitelja, što će u protivnom zamijeniti navedena presuda.

Općinski sud u Garešnici presudom broj: P-15/05 od 9. lipnja 2006. odbio je tužbeni zahtjev N. H. za utvrđenje da je on vlasnik osobnog vozila marke Mazda, kao i zahtjev da mu podnositeljica (tužena) izda valjanu ispravu za prijenos prava vlasništva tog vozila.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da su osporenom presudom povrijeđena njezina ustavna prava zajamčena člankom 14. stavkom 2. i člankom 48. Ustava Republike Hrvatske te članak 3. Ustava. Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da podnositeljica ukazuje na pogrešnu primjenu materijalnog prava, odnosno povredu prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi navodi nespornim da je S. S., nakon što je predmetni automobil kupio od podnositeljice i preuzeo ga u posjed, taj isti automobil zamijenio s N. H., tužiteljem, te su obojica automobile primili u posjed. Navodi da je S. S. na temelju valjane kupoprodaje stekao pravo vlasništva na automobilu marke Mazda, koji mu je podnositeljica prodala. Podnositeljica smatra da činjenica da S. S. nije prenio i u službenim evidencijama taj auto na sebe ne znači da tužitelj sada može od podnositeljice potraživati da mu izda ispravu podobnu za upis prava vlasništva na tom automobilu. Pojašnjava da je S. S. dala ovlaštenje, punomoć, na temelju koje je mogao predmetni automobil dalje podati i učiniti sve potrebno da vlasništvo upiše u službenim evidencijama.

Od Ustavnog suda podnositeljica traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje presude Županijskog suda u Bjelovaru.

Ustavna tužba je osnovana.

3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, kao mjerodavnog prava u konkretnom slučaju, Ustavni sud je utvrdio da je osporenom drugostupanjskom presudom podnositeljici povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje.

4.1. Predmet spora u parnici, koja je prethodila ustavnosudskom postupku, zahtjev je tužitelja, N. H., da se utvrdi vlasnikom osobnog automobila marke Mazda te zahtjev da mu tužena, podnositeljica ustavne tužbe, izda valjanu ispravu za prijenos prava vlasništva.

U postupku je utvrđeno da je tužitelj sa S. S. izvršio zamjenu vozila na način da je tužitelj predao S. S. u vlasništvo svoj automobil marke BMW, a S. S. je predao tužitelju u zamjenu ovdje predmetni automobil marke Mazda. U parničnom postupku je utvrđeno da je S. S. bio vlasnik predmetnog automobila marke Mazda jer ga je stekao kupnjom od podnositeljice u lipnju 2003., kad mu je automobil predan u posjed te mu je izdana punomoć za korištenje, registriranje i prodaju vozila, s obzirom da automobil nije prenesen na ime kupca.

Činjenično stanje u konkretnom slučaju nije sporno, međutim, nižestupanjski sudovi različito su primijenili materijalno pravo. Naime, uz činjenicu da podnositeljica tužitelju nije osporavala vlasništvo na predmetnom vozilu niti je to činio S. S., sporno je bilo pitanje izdavanja isprave na temelju koje bi tužitelj mogao u službenim evidencijama policije upisati svoje vlasništvo na predmetnom automobilu te ga registrirati.

Prvostupanjski sud je ocijenio da, budući da podnositeljica nije ni u kakvom pravnom odnosu s tužiteljem, a ne polaže nikakva prava na taj automobil, tužitelj od nje niti ne može tražiti priznanje prava vlasništva na tom automobilu jer ona više nije njegova vlasnica. Stoga, podnositeljica, prema zaključku suda prvog stupnja, tužitelju ne može izdati ispravu za upis vlasništva tužitelja na tom automobilu. Prvostupanjski sud je naveo da je svoj tužbeni zahtjev tužitelj trebao usmjeriti protiv S. S., koji je na tužitelja prenio pravo vlasništva na tom automobilu.

Drugostupanjski sud je preinačio navedenu prvostupanjsku presudu ocijenivši da je sud prvog stupnja na utvrđeno činjenično stanje pogrešno primijenio materijalno pravo. Drugostupanjski sud je ocijenio nespornim da je prednik tužitelja bio vlasnik predmetnog automobila te je taj automobil zamijenio s tužiteljem i predao mu ga u posjed. Stoga je tužitelj, prema ocjeni Županijskog suda, stekao pravo vlasništva. Županijski sud je naveo da, iako tužitelj nije bio u pravnom odnosu s podnositeljicom, ona je propustila osobi kojoj je vozilo prodala izdati valjanu ispravu. Stoga da je podnositeljica, s obzirom da je ona upisana u javnoj ispravi kao vlasnica vozila, dužna izdati tužitelju, kao novom vlasniku, takvu ispravu.

4.2. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni drugostupanjski sud, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku, zauzeo pogrešno stajalište o stjecanju prava vlasništva na predmetnom automobilu (pokretnini), za koje se može utvrditi da je posljedica arbitrarnog suđenja, odnosno pogrešne primjene mjerodavnog materijalnog prava, što je dovelo do povrede prava na pravično suđenje.

Naime, nesporno je da je tužitelj stekao pravo vlasništva na predmetnom automobilu marke Mazda jer se kod pokretnina za stjecanje prava vlasništva ne traži kao modus da za istu bude izvršen upis u službenim evidencijama.

Naime, člankom 116. stavkom 1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, »Narodne novine«, broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 114/01., 79/06., 141/06. i 146/08. propisano je:

»Vlasništvo pokretne stvari stječe se predajom te stvari stjecatelju u samostalan posjed na temelju valjano očitovane volje dotadašnjega vlasnika usmjerene na to da njegovo vlasništvo prijeđe na stjecatelja, ako zakonom nije određeno drukčije.«

Budući da je utvrđeno da podnositeljica nije ni u kakvom pravnom odnosu s tužiteljem, to tužitelj ne može od nje tražiti priznanje prava vlasništva na tom automobilu niti mu ona može izdati ispravu podobnu za upis u službenim evidencijama.

5. Ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 48. Ustava, koje podnositeljica navodi u ustavnoj tužbi, nisu mjerodavna u konkretnom slučaju.

6. U vezi s istaknutom povredom članka 3. Ustava, potrebno je istaći da ta odredba ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku, pokrenutom ustavnom tužbom u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

7. Slijedom svega navedenog, a na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao točkama I., II. i III. u izreke.

8. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1315/2007

Zagreb, 9. travnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 56/2010-1359