## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3575/2003. od 2. prosinca 2004.

### NN 175/2004 (13.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3575/2003. od 2. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3041

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata
Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom M. K. iz V., kojeg zastupa Lj. K.-S., odvjetnica u
V., na sjednici održanoj 2. prosinca 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-851/03-2 od 25. rujna 2003.
godine, i

–
presuda Općinskog suda u Virovitici, broj: P-142/03-4 od 10. ožujka 2003.
godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Virovitici na ponov­ni postupak i odlučivanje.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je dana 10. studenoga 2003. godine protiv presude Županijskog
suda u Virovitici, broj: Gž-851/03-2 od 25. rujna 2003. godine. Tom je presudom
odbijena žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u Virovitici,
broj: P-142/03-4 od 10. ožujka 2003. godine.

2. U
spornoj pravnoj situaciji, 19. svibnja 1995. godine, L. R. iz S. zaključio je
sa Z. š.-k. z. V. Ugovor o kreditu broj 353, na iznos od 5.000,00 kuna s godišnjim
kamatama u visini od 84%, te u slučaju nevraćanja kredita u ugovorenom roku,
zateznu kamatu po stopi od 360% godišnje. U navedenom ugovoru u svojstvu
solidarnih jamaca bili su navedeni podnositelj, te Ž. A., J. G. i J. Z.

Na
temelju presude Općinskog suda u Virovitici broj: P-52/97 (pravomoćna i ovršna)
ovrhovoditelj (Z. š.-k. z. iz V.) pokrenuo je ovršni postupak pred Općinskom
sudom u Virovitici koji se vodi pod brojem: Ovr-96/02.

Glavni
dužnik, L. R. pokrenuo je pred Općinskim sudom u Virovitici parnični postupak
broj: P-613/01, radi utvrđivanja ništavosti odredbi tako zaključenog ugovora o
kreditu, a koje se odnose na visinu ugovorenih zateznih kamata. Odlukom
prvostupanjskog suda broj: P-613/01 od 5. lipnja 2002. godine (po­tvrđena
presudom i rješenjem Županijskog suda u Bjelovaru broj: Gž-2101/02-2 od 24.
listopada 2002. godine) utvrđeno je da su ništave odredbe iz članka 2. Ugovora
o kreditu u dijelu u kojem ugovorene kamate prelaze visinu stope od 25% godišnje
i odredba članka 4. kojom je određeno da će davalac kredita pored ugovorene
kamate naplatiti i zateznu kamatu po stopi od 360% godišnje.

3. S
obzirom na izreku deklaratorne presude u predmetu broj: P-613/01, podnositelj
je u ovršnom predmetu broj: Ovr-96/02 podnio žalbu iz razloga navedenih u članku
46. stavku 2. točki 9. Ovršnog zakona (»Narodne novine«, broj 57/96., 29/99.,
42/00. – odluka Ustavnog suda, 173/03., u daljnjem tekstu: OZ).

U
tijeku ovršnog postupka, podnositelj je upućen na parnicu, te je presudom Općinskog
suda u Virovitici broj: P-142/03-4 od 10. ožujka 2003. godine, odbijen s tužbenim
zahtjevom koji je glasio:

»Proglašava
se da ovrha u ovršnom predmetu Općinskog suda u Virovitici broj: Ovr-96/02,
pokrenuta po ovršnom prijedlogu tužene Z. š. k. z. V., M. 19, protiv tužitelja
M. K. iz V., P. 19, nije dopuštena, a što je tužena dužna priznati, te tužiteljima
na­dok­naditi trošak ovog postupka, a sve to u roku od 15 dana pod prijetnjom
ovrhe«.

Osporenom
presudom Županijski sud u Virovitici odbija žalbu podnositelja, izjavljenu
protiv navedene presude Općinskog suda u Virovitici, prihvaćajući u cijelosti
pravno tumačenje suda u prvom stupnju.

4. U ustavnoj tužbi podnositelj u bitnome iznosi
razloge navedene u žalbenom postupku. Ističe da su osporavanom presudom,
uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, te pogrešne primjene
postupovnog i materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske. Ističe i povredu odredaba članaka 19.
stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava.

Podnositelj ističe da su osporene presude donesene
pogreš­nom primjenom odredbi članka 46. stavaka 9. i 10. OZ-a. Smatra da je
sudska odluka na temelju koje je ovrha pokrenuta naknadnom sudskom odlukom
djelomično izmijenjena, jer je utvrđeno da je ugovor o kreditu u odnosu na
odredbe o ugovornim i zateznim kamatama djelomično ništav u pogledu kamata od
25% godišnje na pozajmljenu glavnicu od 5.000,00 kuna. Ističe da je druga
sudska odluka (P-613/01) donesena 5. lipnja 2002. godine, odnosno u vrijeme
kada se više nije mogla zaustaviti ovrha koja je pokrenuta na temelju ovršne
isprave (odnosno presude Općinskog suda u Virovitici, broj: P-52/97 od 30.
travnja 1997. godine).

I
nadalje smatra da bi provođenje ovrhe uz utvrđene kamate od 444% godišnje, koje
su utvrđene zabranjenima i nezakonitima, bila grubo povrijeđena ustavna prava
koja su naprijed navedena. Ističe da kada bi se ovrha nastavila po prvotnoj
presudi, njegova bi imovina bila prodana po znatno nižoj cijeni od stvarne
vrijednosti, zbog čega bi on i njegova obitelj postali socijalni slučaj.

Zaključno,
cijeneći osporavanu odluku, kao i njoj prethodeću prvostupanjsku presudu
nezakonitima, podnositelj predlaže Ustav­­nom sudu podnesenu ustavnu tužbu
usvojiti i osporene presude ukinuti.

5.
Povodom prijedloga podnositelja ovaj Sud je rješenjem broj: U-III-3575/2004 od
8. srpnja 2004. godine, privremeno odgodio ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog
suda u Pitomači broj: Ovr-234/04 (ranije broj: Ovr-96/02) do donošenja
predmetne Odluke.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

6.
Analizom osporavanih presuda, navoda ustavne tužbe i spisa predmeta, utvrđeno
je da je presuđujući u spornoj pravnoj situaciji, prvostupanjski sud utvrdio
kao nesporne činjenice postojanje ugovora o kreditu, zatim postojanje pravomoćne
i ovršne presude kojom se nalaže, između ostalih i podnositeljima kao
solidarnim dužnicima izvršenje dospjele a neispunjene obveze, te postojanje
pravomoćne presude kojom se utvrđuju ništavim od­red­be spornog ugovora o
kreditu, preko godišnje kamate u visini od 25%, jer je sud utvrdio da su više
kamate zelenaške.

Glede
dopuštenosti ovrhe u konkretnom slučaju prvostupanjski sud je izrazio stajalište
prema kojemu ovršna isprava na temelju koje je tražena ovrha nije stavljena
izvan snage. Sud ističe da je činjenica utvrđenja ništavosti odredaba spornog
ugovora o kreditu valjana pravna osnova za podnošenje zahtjeva za ponavljanje
pravomoćno dovršenoga parničnog postupka iz kojega je proizašla ovršna isprava,
međutim da deklaratorna presuda donesena u konkretnom slučaju ne može mijenjati
obvezu utvrđenu kondemnatornom ovršnom ispravom.

Protiv prvostupanjske presude podnositelj je izjavio žalbu,
koja je osporenom presudom Županijskog suda u Virovitici u cijelosti odbijena
kao neosnovana. U obrazloženju osporene presude Županijskog suda u Virovitici
navedeno je, između ostalog, da se sadržaj pravomoćne i ovršne isprave može
mijenjati samo u parničnom postupku pod uvjetima utvrđenim u Zakonu o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.), a
nikako u ovršnom postupku, pogotovo imajući u vidu razloge za žalbu sadržane u
odredbi članka 46. Ovršnog zakona.

7. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenoga pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu
ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnih osoba s
javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih
Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja
ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku iz
kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama došlo do
ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

8. U
konkretnom slučaju mjerodavne su odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a,
koje glase:

(2) Ovršenik
može izjaviti žalbu osobito: (...)

9. ako
je tražbina prestala na temelju činjenice koja je nastala u vrijeme kad ovršenik
nije više mogao uspješno istaknuti u postupku iz kojega potječe odluka, odnosno
ako je tražbina prestala na temelju činjenice koja je nastala nakon zaključenja
sudske ili upravne nagodbe ili sastavljanja javnobilježničke isprave, (...)

i
odredbe članka 109. stavka 1. i članka 110. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 91/96. i 112/99., u
daljnjem tekstu: ZOO), koje glase:

»Na ništavost
sud pazi po službenoj dužnosti i na nju se može pozivati svaka zainteresirana
osoba.

Pravo
na isticanje ništavosti ne gasi se«.

9. Na
temelju ustavnog jamstva iz članka 29. stavka 1. Ustava svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči
o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Ustavni
sud utvrđuje da je u provedenom postupku zbog pogrešne primjene odredbe članka
46. stavka 2. točke 9. OZ-a u svezi s člancima 109. stavkom 1. i 110. ZOO-a,
podnositeljima povrijeđeno pravo na pravično suđenje. Naime, pogrešno je prav­no
stajalište nadležnih sudova izneseno u osporenim presudama (točka 6. obrazloženja).

Prema
pravnom stajalištu Ustavnog suda, u pravnoj situaciji u kojoj postoji
kondemnatorna presuda kojom se nalaže plaćanje obveze i deklaratorna presuda
donesena naknadno između istih stranaka kojom se utvrđuje da je dio obveze koja
je utvrđena kondemnatornom presudom ništav, a ne postoje uvjeti za ponav­ljanje
postupka u kojemu je donesena kondemnatorna presuda, sudovi neće dozvoliti
ovrhu kondemnatorne presude u cijelosti, već samo u dijelu koji nije obuhvaćen
ništavošću.

Navedeno stajalište temelji se na primjeni odredbe članka
46. stavka 2. točke 9. OZ-a, jer u konkretnom slučaju treba smatrati da je tražbina
djelomično prestala na temelju činjenice koja je nastala u vrijeme kad je ovršenik
više nije mogao uspješno isticati u postupku u kome je nastala kondemnatorna –
ovršna presuda. Isto tako, uzevši u obzir odredbu članka 109. stavka 1. ZOO-a
prema kojoj se na ništavost pazi po službenoj dužnosti, dužnost je sudova, kada
ih ovršenik upozori da je ovršna isprava dijelom ništava, a ta ništavost je
utvrđena pravomoćnom sudskom odlukom između istih stranaka koje sudjeluju u ovršnom
postupku, da utvrde da je ovrha nedopuštena u dijelu koji je obuhvaćen ništavošću,
te da dopuste ovrhu u preostalom – valjanom dijelu.

Iz navedenoga
proizlazi da je postupak radi proglašenja ovrhe nedopuštenom u odnosu na
podnositelja bio nepravičan, što je posljedica pogrešnoga pravnog stajališta u
svezi primjene odred­be članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a. Stoga je
podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno odred­bom članka
29. stavka 1. Ustava.

10. U
ustavnoj tužbi podnositelj ističe i povredu odredaba članaka 19. stavka 1. i
117. stavka 3. Ustava.

Istaknute
povrede navedenih ustavnih odredbi ne mogu biti osnova za pružanje
ustavnosudske zaštite jer one ne sadrže ljud­ska prava i temeljne slobode u
smislu članka 62. stavka 1. Ustav­nog zakona.

11.
Slijedom svega iznijetog, utvrdivši da je podnositelju osporavanim presudama
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje sadržano u članku 29. stavku 1.
Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova
odluka utemeljena je na odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, a objava
iste temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-3575/2003

Zagreb,
2. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 175/2004-3041