## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1098/2004 od 16. studenoga 2004.

### NN 174/2004 (10.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1098/2004 od 16. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3031

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom V. J. iz Š.,
koju zastupa opunomoćneica I. N.-V., odvjetnica iz S., na sjednici održanoj 16.
studenoga 2004., donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju presuda Županijskog suda u Šibeniku,
broj: Gž-80/2003 od 2. veljače 2004. i presuda Općinskog suda u Šibeniku, broj:
P-160/00 od 20. ožujka 2001.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Šibeniku na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Šibeniku, broj: Gž-80/2003
od 2. veljače 2004. i presude Općinskog suda u Šibeniku, broj: P-160/00 od 20.
ožujka 2001.

Drugostupanjskom
presudom od 2. veljače 2004. odbijena je kao neosnovana žalba podnositeljice
protiv prvostupanjske presude od 20. ožujka 2001. i ta je presuda potvrđena.

Prvostupanjskom
presudom od 20. ožujka 2001. naloženo je podnositeljici i S. M., A. M. i I. M.
iseliti iz stana u Š., površine 54,70 m2 i predati ključeve toga stana slobodnog od osoba i
stvari tužitelju HEP d.d., D. P. Elektra Š., kao nositelju prava raspolaganja i
korištenja.

2. U
ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je kao nositeljica stanarskog prava, za
uporabu predmetnog stana, s Gradom Š. sklopila 20. ožujka 1998. ugovor o najmu
toga stana, a da ju je Grad Š. 17. siječnja 2000. obavijestio da raskida taj
ugovor, jer svoje pravo raspolaganja predmetnim stanom prenosi na treću osobu
(tužiteljicu u sudskom postupku). Smatra da osporavane presude, donesene na
zahtjev tužiteljice HEP d.d. DP Elektre Š., kao treće osobe, iz razloga jer ona
stan navodno koristi bez valjane pravne osnove, nisu osnovane na zakonu.

Smatra
da su joj osporavanim presudama povrijeđena prava iz članka 5. stavka 2.,
članka 14. stavka 2., članka 26., članka 34. stavka 1., članka 35. i članka 56.
stavka 1. Ustava.

Predlaže
usvojiti ustavnu tužbu, ukinuti osporavane presude i predmet vratiti na ponovni
postupak.

Temeljem
odredbe članka 67. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
predlaže odgodu ovrhe do donošenja odluke o ustavnoj tužbi.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona, svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno
o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela,
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno
Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

4. Konkretno, podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe
povredu odredbe članka 14. stavka 2. Ustava, koja jamči jednakost svih pred
zakonom. Kao razlog navodi svoju prosudbu da u konkretnom slučaju nisu pravilno
primijenjene odredbe Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj 91/96,
48/98 i 66/98), jer ona posjeduje uredan ugovor o najmu predmetnog stana na
kojem je prije toga bila nositeljica stanarskog prava.

U spomenutom ugovoru o najmu stana, Grad Š. označen
je kao vlasnik stana, u njegovoj točki 12. navedeno je da je zaključen na
neodređeno vrijeme, a u točki 13. ugovoreno je da prestaje važiti na temelju
otkaza ili raskida u skladu sa zakonom.

Razlozi
za otkaz ugovora o najmu stana određeni su u članku 19. stavku 1., članku 20.
stavku 1., članku 21. i članku 40. stavku 1. Zakona o najmu stanova.

U obavijesti
o raskidu ugovora, klasa: 371-02/98-01/33, urbroj: 2182/01-03/1-99-3 od 17.
siječnja 2000., Grad Š. nije naveo ni jedan od razloga za otkaz ugovora
propisanih u Zakonu o najmu stanova, niti se pozvao na ikoji drugi mjerodavni
propis.

Grad Š.
je već u izračunu zaštićene najamnine od 24. veljače 1998. označen kao vlasnik
stana.

Prilikom
sklapanja ugovora o najmu stana od 20. ožujka 1998., Grad Š. je opet označen
kao vlasnik stana, pa je i sklopio ugovor o njegovom najmu s podnositeljicom
kao bivšom nositeljicom stanarskog prava.

Pravilnost
i zakonitost sklapanja tog ugovora, ni pravo podnositeljice na sklapanje tog
ugovora, prema stanju sudskog spisa predmeta, nikada nitko nije doveo u
pitanje. Stoga i opstojnost tog ugovora ne može biti dovedena u pitanje izvan
razloga određenih u Zakonu o najmu stanova, ili nekom drugom mjerodavnom
propisu, na koji se, međutim, sudovi u osporavanim presudama nisu pozvali, a
Ustavni sud u ovom postupku nije nadležan ispitivati mogućnost postojanja
takvih razloga.

Pozivanje
Grada Š. na ugovor koji su pravni prednik tužitelja i »P.« iz Š., sklopili 24.
prosinca 1985., prema stajalištu Ustavnog suda, ne može biti osnova za
udovoljavanje tužbenom zahtjevu radi iseljenja podnositeljice iz predmetnog
stana, jer je podnositeljica s Gradom Š., još 20. ožujka 1998. sklopila ugovor
o najmu stana kao s vlasnikom stana, pa i Grad Š. u dopisu od 17. siječnja
2000., kojim podnositeljicu obaviještava o raskidu ugovora, sam ističe da je on
nositelj prava raspolaganja s istim stanom.

U
postupku koji je prethodio ustavnoj tužbi, tužitelj je pravna osoba s kojom
podnositeljica nikad, ni u kojem svojstvu nije bila ni u kakvom odnosu, niti je
prema njemu imala ikakva prava ili obveze. Ona je samo u najamnom ugovornom
odnosu s Gradom Š., pa je trebalo utvrditi je li jednostrani raskid ugovora
koji je Grad Š. učinio dopisom od 17. siječnja 2000. osnovan na nekom mjerodavnom
propisu te, ima li takav raskid uopće pravnog učinka.

Također,
trebalo je utvrditi je li Grad Š. uopće imao pravo sklopiti ugovor o najmu
stana, i ovisno o tome utvrditi je li Grad Š. nekim pravnim poslom ili na drugi
valjani način prenio svoje pravo na predmetnom stanu na tužitelja, koji bi onda
stekao aktivnu legitimaciju da sudskim putem traži podnositeljičino iseljenje
iz predmetnog stana.

Grad Š., kao najmodavac predmetnog stana,
legitimirajući se kao njegov vlasnik, nije bio strana u ugovoru koji je tužiteljev
prednik sklopio 24. prosinca 1985. s »P.« iz Š., pa ne može on jednostrano
raskidati ugovor o najmu stana koji je sklopio s podnositeljicom, samo da bi
trećoj osobi omogućio ostvarenje njezinih eventualnih prava.

Ako ne postoje razlozi za raskid ugovora, ili se pak
za njegovu pobojnost ili ništavost ne navode razlozi, trećoj osobi koja na
predmet najamnog odnosa polaže kakvo pravo, stoje na raspolaganju pravna
sredstva u skladu s propisima obveznog prava.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da je osporavanim
presudama podnositeljici povrijeđeno jamstvo jednakosti svih pred zakonom, iz
članka 14. stavka 2. Ustava.

5. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe i povredu
odredbe članka 26. Ustava, koja jamči jednakost svih državljana Republike
Hrvatske i stranaca pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju
javne ovlasti.

U konkretnom slučaju navedena ustavna odredba nije
mjerodavna, jer podnositeljica nije stranac, niti je tužitelj u sudskom
postupku strana pravna osoba.

6.
Utvrdivši da je osporavanim presudama podnositeljici povrijeđeno jamstvo
jednakosti svih pred zakonom, Ustavni sud nije razmatrao mogućnost povrede
odredaba članka 34. stavka 1., članka 35. i članka 56. stavka 1. Ustava.

7.
Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe i povredu odredbe članka 5. stavka 2.
Ustava, prema kojoj je svatko dužan držati se Ustava i zakona i poštivati
pravni poredak Republike Hrvatske.

Ta
ustavna odredba ne sadrži ljudsko pravo ili temeljnu slobodu koja se štiti
ustavnom tužbom temeljem odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

8.
Stoga je temeljem odredbe članka 73. stavka 2. i članka 74. Ustavnog zakona
odlučeno kao u izreci.

O
prijedlogu podnositeljice za odgodu ovrhe, nije raspravljano niti odlučivano,
jer je o ustavnoj tužbi odmah odlučeno.

9. Objava
ove odluke temelji se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-1098/2004
Zagreb, 16. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda **dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 174/2004-3031