## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1449/2001 od 16. svibnja 2003.

### NN 99/2003 (13.6.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1449/2001 od 16. svibnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1287

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću trojice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija i Jasna
Omejec, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom M. Đ. iz O.,
kojeg zastupa punomoćnik D. K., odvjetnik iz O., na sjednici Vijeća održanoj
dana 16. svibnja 2003. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I.
Ustavna tužba se odbacuje.

II.Ovo
će se rješenje objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Vrhov­nog suda Republike
Hrvatske, broj: III Kr-387/98-4 od 11. travnja 2001. godine, kojim je odbijen
kao neosnovan zahtjev osuđenog M. Đ. za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude.

2. Podnositelj smatra da su osporavanom presudom
povri­jeđene odredbe članaka 29. i 117. Ustava, te predlaže da Ustavni sud
usvoji ustavnu tužbu i ukine osporavanu presudu.

*Ustavni sud nije nadležan za odlučivanje.*

3.
Odredba članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon) propisuje:

»Svatko
može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim
aktom tijela državne vlasti ... kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama
ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom .... (u daljnjem tekstu: ustavno pravo)«.

Sukladno tome, samo ona odluka kojom je nadležni sud
meritorno odlučio o biti stvari, odnosno o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela
podnositelja, jest pojedinačni akt u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona u povodu kojega je Ustavni sud Republike Hrvatske, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom, nadležan štititi ljudska prava i temeljne slobode
podnositelja, zajamčene Ustavom Republike Hrvatske.

4. Tijekom ustavnosudskog postupka utvrđeno je da
osporavana presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske ne predstavlja pojedinačni
akt u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona protiv kojeg bi Ustavni sud
bio nadležan pružiti ustavnosudsku zaštitu podnositelju.

Naime, članak 414. Zakona o krivičnom postupku
(»Narodne novine«, broj 34/93), koji je primijenjen na ovaj slučaj, kao i članak
425. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98, 58/99 i
112/99) koji je sada na snazi, propisuju da je zahtjev za izvanredno
preispitivanje pravomoćne presude izvanredni pravni lijek koji se podnosi nakon
što je okrivljenik pravomoćno osuđen, dakle, nakon što je pravomoćno odlučeno o
njegovoj krivnji ranijom presudom.

5. Prema tome o krivnji osuđenog prethodno je već
pravo­moćno odlučeno u postupku koji se završio osuđujućom presudom čije se
izvanredno preispitivanje traži, te je podnositelj imao pravo Ustavnom sudu
podnijeti, nakon donošenja drugostupanjske presude, ustavnu tužbu radi zaštite
ustavnih prava.

**6.** Slijedom iznijetoga, a na temelju članka 72. u svezi
s člankom 62. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci.

**7.** Objava ovog rješenja se temelji na članku 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1449/2001
Zagreb, 16. svibnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća, **Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 99/2003-1287