## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-248/1994. od 8. svibnja 1996.

### NN 41/1996 (24.5.1996.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-248/1994. od 8. svibnja 1996.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dopredsjednik Suda Zdravko
Bartovčak, te suci Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući
o prijedlogu Ante Žuvelića iz Zagreba za pokretanje postupka za ocjenu
ustavnosti zakona, na sjednici održanoj dana 8. svibnja 1996. godine, donio
je ovo

## **RJEŠENJE**

1. Pokreće se postupak za ocjenu ustavnosti odredaba članka 209. Zakona
o općem upravnom postupku, ("Narodne novine", broj 53/91), i to za ocjenu
stavka 3, druga rečenica, i za ocjenu stavka 4.

2. Ovo će se rješenje objaviti u "Narodnim novinama".

**Obrazloženje**

Prema odredbi stavka 3. članka 209. Zakona kad je nadležni organ zakonom,
ili drugim propisom utemeljenim na zakonu, ovlašten riješiti stvar po slobodnoj
ocjeni, dužan je u obrazloženju, pored podataka iz stavka 2. ovog članka,
navesti taj propis i izložiti razloge kojima se pri donošenju rješenja
rukovodio. Druga rečenica tog stavka, koja se osporava, glasi: "Ti se razlozi
ne moraju navesti kad je to u javnom interesu zakonom ili uredbom izričito
predviđeno."

Prema osporenoj odredbi stavka 4:

"Ako je zakonom ili uredbom posebno predviđeno da se u rješenju donesenome
po slobodnoj ocjeni ne moraju navesti razlozi kojima se organ pri donošenju
rješenja rukovodio, u obrazloženju rješenja navode se podaci iz stavka
2. ovog članka, propis kojim je organ ovlašten da riješi stvar po slobodnoj
ocjeni i propis kojim je ovlašten da ne mora navesti razloge kojim se pri
donošenju rješenja rukovodio."

Polazeći od odredbe članka 206. stavak 3. Zakona prema kojem pismeno
rješenje sadrži, pored ostalog, obrazloženje, te od odredbe članka 209.
stavak 2. Zakona prema kojem obrazloženje rješenja sadrži i razloge zbog
kojih nije uvažen koji od zahtjeva stranaka, što je prema Zakonu o općem
upravnom postupku pravilo, podnositelj prijedloga smatra da citirane odredbe,
same po sebi te zato što - kao odredbe sustavnog zakona - daju temelj i
drugim zakonima i propisima da propišu nenavođenje razloga za određeno
rješenje, nisu suglasne odredbama članaka 18. i 19. Ustava Republike Hrvatske.

Odredbama članka 18. Ustava jamči se pravo na žalbu protiv pojedinačnih
pravnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili drugim
ovlaštenim tijelom, s tim da pravo na žalbu može biti iznimno isključeno
u slučajevima određenim zakonom ako je osigurana druga pravna zaštita.
Prema odredbama članka 19. Ustava pojedinačni akti državne uprave i tijela
koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu, i zajamčuje
se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela
koja imaju javne ovlasti.

Stajalište je podnositelja prijedloga da se pravo na žalbu, odnosno
drugu pravnu zaštitu, može učinkovito ostvarivati samo ako žalitelj znade
zašto pojedini od njegovih zahtjeva nije uvažen, odnosno da se kontrola
zakonitosti pojedinačnih akata ne može potpuno provesti ako ni nadzorno
tijelo, a ni pojedinac na kojeg se rješenje odnosi, nemaju uvid u razloge
na kojima se rješenje zasniva.

Ustavni sud prihvatio je prijedlog.

Donoseći ovo rješenje o pokretanju postupka za ocjenu ustavnosti u izreci
navedenih zakonskih odredaba Sud je ocijenio da se osnovano može posumnjati
u njihovu usuglašenost s odredbama Ustava Republike Hrvatske od kojih je
polazio i podnositelj prijedloga: Ustav građanima jamči pravo na žalbu
protiv pojedinačnih akata ovlaštenih tijela donesenih u postupku prvog
stupnja (članak 18. stavak 1. Ustava), ti akti moraju biti utemeljeni na
zakonu (članak 19. stavak 1, te članak 115. stavak 3. Ustava). Pravo na
žalbu može biti iznimno isključeno ako je osigurana druga pravna zaštita
(članak 18. stavak 2.), a u svakom se slučaju jamči sudska kontrola zakonitosti
pojedinačnih akata ovlaštenih upravnih i drugih vlasti (članak 19. stavak
2.).

Pored toga, ovaj Sud drži da osporene zakonske odredbe valja ocijeniti
i u odnosu prema odredbama članaka 26. i 16. Ustava Republike Hrvatske.

Pravo na žalbu može se učinkovito ostvariti samo ako tijelo koje je
donijelo rješenje navede svoje razloge za to rješenje, koji se onda mogu
pobijati u obrani žaliteljevih prava i na zakonu zasnovanih interesa. Bez
upućenosti u te razloge onemogućeno je ili bitno otežano učinkovito korištenje
ustavnim pravom na žalbu odnosno drugu pravnu zaštitu. Samo građanin kojem
su razlozi rješenja poznati može ga uspješno pobijati, a isto tako i doći
do uvjerenja o bezizglednosti žalbe protiv tog rješenja, čime se pridonosi
i načelima efikasnosti i ekonomičnosti postupka.

I dalje, obrazloženje određenog rješenja učvršćuje načelo zakonitosti,
te djeluje protiv eventualne samovolje i proizvoljnosti. Preko obrazloženja
najlakše se utvrđuje da li se je upravno tijelo vodilo načelom zakonitosti
i postupalo tako da u vođenju postupka i odlučivanju strankama omogućuje
da što lakše zaštite svoja prava, vodeći računa i o tome da ostvarenje
njihovih prava ne bude u suprotnosti sa zakonom utvrđenim javnim interesom.

Osim toga, osnovano se može postaviti i pitanje ustavnosti osporenih
odredaba sa stajališta odredbe članka 26. Ustava: ne dolazi li time i do
povrede ustavnog prava na jednaki položaj pred sudovima i drugim državnim
organima (članak 26. Ustava), jer je realno pretpostaviti da su u povoljnijem
položaju osobe koje se žale protiv onih pojedinačnih pravnih akata koji
sadrže i razloge na kojima se zasnivaju, od onih osoba koje su prisiljene
štititi svoja prava pravnim sredstvima protiv pojedinačnih akata što obrazloženje
ne sadrže.

I konačno, u ovom postupku će se odgovoriti i na pitanje da li je ustavna
osnova za donošenje osporenih odredaba sadržana u odredbi članka 16. Ustava.
Prema toj odredbi slobode i prava mogu se ograničiti zakonom (samo zakonom)
da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni
moral i zdravlje. Sa stajališta te ustavne odredbe valja ocijeniti da li
javni interes, o kojem je riječ u odredbi stavka 3. članka 209. Zakona,
odgovara pojmu pravnog poretka u citiranoj ustavnoj odredbi.

Navedena pitanja Ustavni sud je postavio, i ovdje iznesena stajališta
već zastupao, donoseći svoju odluku o ustavnosti odredbe članka 26. stavak
3. Zakona o hrvatskom državljanstvu, što je objavljena u "Narodnim novinama",
broj 113/1993.

Temeljem odredbe članka 40. stavak 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/1994) ovo se rješenje dostavlja sudionicima
u postupku.

Objava ovog rješenja zasniva se na odredbi članka 45. stavak 3. Poslovnika.

Broj: U-I-248/1994

Zagreb, 8. svibnja 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik

**Zdravko Bartovčak,** v. r.

Rješenje, NN 41/1996-830