## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-1130/2002 od 9. srpnja 2003.

### NN 120/2003 (26.7.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-1130/2002 od 9. srpnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1704

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Po­toč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o prijedlogu »Milišić« d.o.o. Čazma, za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti drugog propisa s Ustavom i zakonom,
na sjednici održanoj dana 9. srpnja 2003. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i
zakonom odredbe članka 5. stavka 1. Pravilnika o obveznom označivanju životinja
(»Narodne novine«, broj 139/97 i 164/98).

II. Ovo
će se rješenje objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom
dijela odredbe članka 5. stavka 1. u izreci navedenog propisa podnio je
»Milišić« d.o.o. Čazma.

Podnositelj
smatra da osporena odredba nije u suglasnosti s člankom 49. stavcima 1., 2. i
3. Ustava.

U
obrazloženju prijedloga podnositelj navodi da je temeljem osporenog Pravilnika,
Centar za reprodukciju u stočarstvu Hrvat­ske jedini i isključivi distributer
markica za obilježavanje stoke u Republici Hrvatskoj sa stopostotnim pravom na
jedinstveno hrvat­sko tržište u tim poslovima. Ističući da je Centar za
reprodukciju u stočarstvu Hrvatske, društvo s ograničenom odgovornošću,
predlagatelj smatra da bi trebao u odnosu na druga društva imati jednak pravni
položaj na tržištu. Predlagatelj navodi da je osporenom odredbom samo jednoj
pravnoj osobi omogućena prodaja markica na tržištu Republike Hrvatske, čime joj
je, po mišljenju predlagatelja, omogućen monopolistički položaj na tržištu,
stvaranje ekstra profita i visoke zarade, a time i zlouporaba položaja na
tržištu koja se očituje u onemogućavanju drugih poduzetnika u pristupu tržištu.
Smatra da se osporenom odredbom narušava slobodno tržišno natjecanje, a što je
protivno članku 49. stavku 2. u svezi sa stavcima 1. i 3. Ustava Republike
Hrvatske.

2. Na temelju članka 42. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst)
prijedlog je dostavljen na odgovor Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva, kao
donositelju osporenog propisa. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona, zatraženo
je stručno mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja.

Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva dostavilo je
odgovor kojim osporava osnovanost podnesenog prijedloga.

Prema mišljenju Agencije za zaštitu tržišnog
natjecanja, os­po­rena odredba nije suprotna Zakonu o zaštiti tržišnog
natjecanja (»Narodne novine«, broj 48/95, 52/97 i 89/98).

*Prijedlog nije osnovan.*

3. Prema odredbama članka 5. Ustava, zakoni moraju
biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi i s Ustavom i sa zakonom te je
svatko dužan držati se Ustava i zakona te poštivati pravni poredak Republike
Hrvatske.

O suglasnosti zakona s Ustavom, odnosno drugih
propisa s Ustavom i zakonom, odlučuje Ustavni sud Republike Hrvatske na temelju
članka 128. podstavaka 1. i 2. Ustava, na način i prema postupku koji su
propisani Ustavom i Ustavnim zakonom o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske.

Kada je predmet ustavnosudske ocjene drugi propis,
koji se u pravilu donosi radi provedbe zakona, on mora biti u skladu sa zakonom
na temelju kojega je donesen, te s Ustavom. U postupku ocjene zakonitosti i
ustavnosti takvog propisa ispituje se, stoga, je li donesen od strane ovlaštene
osobe, zatim je li donositelj imao zakonsko ovlaštenje za njegovo donošenje
(pravna osnova donošenja) te odgovara li propis po svom sadržaju onim okvirima
koje mu je odredio zakon.

4. Člankom 16. Zakona o sustavu državne uprave
(»Narodne novine«, broj 75/93, 48/99, 15/00 i 59/01), propisano je da ministri
i ravnatelji državnih upravnih organizacija donose pravilnike, naredbe i
naputke za provedbu zakona i drugih propisa kad su na to izrijekom ovlašteni u
granicama date ovlasti. U članku 18. taj Zakon propisuje da se pravilnikom
potanje razrađuju pojedine odredbe zakona radi njihove primjene. Dakle,
pravilnik, kao provedbeni propis, samo razrađuje zakonske odredbe i pri tome se
mora kretati u okviru ovlaštenja koja su mu zakonom dana. Sve što bi bilo izvan
zakonom utvrđenih granica, dovodilo bi u sumnju zakonitost takvog propisa, a
time i njegovu ustavnost.

5. Osporeni Pravilnik donio je ministar poljoprivrede
i šumarstva, na temelju članka 16. stavaka 1., 3., 5. i 6. Zakona o
veterinarstvu (»Narodne novine«, broj 70/97 i 105/01), koji glase:

»Članak 16.

(1) Goveda, ovce, koze, svinje i konji podliježu
obveznom označivanju koje provode ovlaštene veterinarske stanice i ambulante i
vode o tome evidenciju.

(3) Troškove označivanja životinja iz stavka 1. ovoga
članka snosi njihov posjednik.

(5) Oblik i sadržaj obvezne oznake za označivanje
životinja, način i postupak označivanja, način vođenja evidencije i oblik
obrazaca, propisuje ministar.

(6) Pravnu osobu za vođenje podataka sa cijelog
područja Republike Hrvatske, određuje ministar.«

6. Odredba članka 5. stavka 1. Pravilnika glasi:

»Članak
5.

(1) Izdavanje i distribuciju ušnih markica za obvezno
ozna­čivanje životinja, kao i distribuciju propisanih obrazaca dokumentacije o
označenim životinjama te obradu podataka obavlja, od Ministarstva poljoprivrede
i šumarstva ovlaštena pravna osoba, Centar za reprodukciju u stočarstvu
Hrvatske.«

7. Iz odredaba stavaka 5. i 6. članka 16. Zakona o
veterinarstvu proizlazi da je ministar poljoprivrede i šumarstva bio ovlašten
Pravilnikom propisati:

– oblik i sadržaj obvezne oznake za označavanje
životinja,

– način i postupak označavanja,

– način vođenja evidencije i oblik obrazaca, te
odrediti:

– pravnu osobu za vođenje podataka s cijelog područja
Republike Hrvatske.

Analizirajući navedene odredbe Zakona o
veterinarstvu, kao i sadržaj osporenog Pravilnika, a osobito osporenu odredbu
članka 5. kojom je određena pravna osoba za obavljanje poslova izdavanja i
distribucije ušnih markica za obvezno označavanje životinja, Ustavni sud je
utvrdio sljedeće:

Odredbom članka 16. stavka 5. Zakona o veterinarstvu,
ministar poljoprivrede i šumarstva ovlašten je propisati, između ostalog, način
i postupak označavanja životinja. Pod načinom označavanja podrazumijeva se
vrijeme i mjesto postavljanja propisane oznake za označavanje životinja, dok se
pod postupkom označavanja podrazumijeva definiranje izrade propisanih oznaka,
izdavanje i distribucija ušnih markica, izvještavanje o obavljenom označavanju,
te vođenje registra označenih životinja.

Iz navedenog proizlazi zaključak da izdavanje i
distribucija ušnih markica predstavlja sastavni dio postupka označavanja
životinja. Kako je ministar poljoprivrede i šumarstva imao izri­čito zakonsko
ovlaštenje propisati postupak označavanja životinja (a čiji je sastavni dio
izdavanje i distribucija ušnih markica), Ustavni sud je utvrdio da je ministar
poljoprivrede i šumarstva postupio u okvirima zakonskog ovlaštenja iz članka
16. stavka 5. Zakona o veterinarstvu.

Izdavanje i distribucija ušnih markica za obvezno
ozna­čavanje životinja, distribucija propisanih obrazaca dokumentacije o
označenim životinjama, obrada i vođenje podataka, osporenom je odredbom
povjerena Centru za reprodukciju u stočarstvu Hr­vat­ske koji vodi središnju
Evidenciju označene stoke i Upisnik označene rasplodne stoke, a koji je dužan
Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva, Upravi za veterinarstvo, dostavljati
mjesečna i godišnja izvješća o distribuciji markica i broju označene stoke.

Označavanje životinja radi njihove identifikacije od
iznimne je važnosti za provođenje kontrole proizvodnje i prometa životinja, a u
svrhu zaštite zdravlja životinja i ljudi. Stoga provođenje ove mjere zahtijeva
efikasnu organizaciju s precizno određenom podjelom odgovornosti radi
provođenja potrebne kontrole. Ima­jući u vidu svrhu označavanja životinja, kao
i činjenicu da je evidencija svih relevantnih podataka, jedan od najvažnijih
elemenata postupka označavanja životinja, Ustavni sud je ocijenio da je
određivanje pravne osobe za izdavanje i distribuciju markica koja je određena i
za vođenje evidencije, učinjeno radi točne evidencije podataka o distribuciji
markica i broju označene stoke, u cilju što uspješnijeg provođenja navedene
mjere za otkrivanje i sprečavanje pojave zaraznih bolesti.

8. Ustav Republike Hrvatske u članku 49. stavcima 1.,
2. i 3. propisuje:

 »Poduzetnička
i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike Hrvatske.

 Država
osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu. Zabranjena je
zlouporaba monopolskog položaja određenog zakonom.

 Država potiče
gospodarski napredak i socijalno blagostanje građana i brine se za gospodarski
razvitak svih svojih krajeva.«

Sukladno ustavnom određenju poduzetničke i tržišne
slobode kao temelja gospodarskog ustroja Republike Hrvatske, Ustav Republike
Hrvatske poduzetnicima jamči jednak pravni položaj na tržištu, što
podrazumijeva jednakost svih poduzetnika u ostvarivanju i zaštiti prava, te
izvršavanju obveza koje za poduzetnike, kao gospodarske subjekte, u obavljanju
njihove poduzetničke djelatnosti, proizlaze iz zakona i na zakonu utemeljenih
propisa.

Odredbom članka 50. stavka 2. Ustava propisana je
moguć­nost ograničavanja poduzetničkih sloboda zakonom iznimno radi zaštite
interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja
ljudi. Zaštita takvih općedruštvenih vrijednosti kao što je zdravlje ljudi,
daje legitimitet mogućem ograničenju Ustavom zajamčenih poduzetničkih sloboda.

Polazeći od navedenih ustavnih odredaba, a imajući u
vidu odredbu članka 1. stavka 2. Zakona o veterinarstvu, prema kojoj su ustroj
i provedba zaštite zdravlja životinja te provedba mjera veterinarskog javnog
zdravstva, od interesa za Republiku Hrvat­sku, Ustavni sud je ocijenio da se
određivanje pravne osobe za obavljanje poslova izdavanja i distribucije ušnih
markica za obvezno označavanje životinja u cilju provedbe mjera za zaštitu
zdravlja životinja od zaraznih bolesti, (koje je osporenom odred­bom učinjeno u
okviru zakonskog ovlaštenja), ne može smatrati ograničavanjem poduzetničkih
sloboda na način koji bi bio protivan Ustavu Republike Hrvatske.

9. Stoga je, temeljem odredbe članka 43. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, riješeno kao u točki I.
izreke.

Točka
II. izreke ovog rješenja temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj:
U-II-1130/2002
Zagreb, 9. srpnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik suda **dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 120/2003-1704