## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2986/2006 od 11. lipnja 2008.

### NN 74/2008 (27.6.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2986/2006 od 11. lipnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2479**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo P. B. iz D., kojeg zastupa
I. J., odvjetnik u N. G., na sjednici održanoj 11. lipnja 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se rješenje Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, broj: Gž-405/04
od 21. ožujka 2006. godine, te se predmet vraća Visokom prekršajnom sudu
Republike Hrvatske na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Visokog prekršajnog suda Republike
Hrvatske, broj: Gž-405/04 od 21. ožujka 2006. godine, kojim je potvrđeno
rješenje Prekršajnog suda u Novoj Gradiški, broj: III-G-205/04 od 3. studenoga
2005. godine, te je počinjeni prekršaj pravilno označen kao prekršaj iz članka
108. stavka 1. podstavka 1. Zakona o zaštiti na radu (»Narodne novine«, broj
59/96., 94/96. i 114/03.).
Prvostupanjskim rješenjem podnositelj je oglašen krivim zbog počinjenja djela iz
članka 108. stavka 1. točke 11. Zakona o zaštiti na radu te je kažnjen novčanom
kaznom u iznosu od 2.000,00 kuna.
2. Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjima povrijeđena ustavna prava
zajamčena odredbama članaka 19. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.
Polazeći od navoda ustavne tužbe, a imajući u vidu sadržaj ustavnog prava
jednakosti pred zakonom, zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava, koji je
ograničen na primjenu mjerodavnog materijalnog prava, Ustavni sud ocjenjuje da
se podnositelj poziva i na povredu tog ustavnog prava. Ističe da se presude
temelje na pogrešno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju te pogrešnoj
primjeni materijalnog prava. Nadalje, navodi da prvostupanjski sud nije saslušao
svjedoke na okolnost vremena i načina osposobljavanja za rad na siguran način
kao i da izrečena novčana kazna nije pravična jer je podnositelj lošeg imovnog
stanja.
Podnositelj također ističe da je Visoki prekršajni sud pogrešno primijenio
materijalno pravo, jer prilikom rješavanja o žalbi podnositelja nije uočio da je
nastupila apsolutna zastara prekršajnog progona, već je osporeno drugostupanjsko
rješenje donio 21. ožujka 2006. godine, nakon proteka roka od dvije godine od
počinjenja prekršaja.
Predlaže da Ustavni sud usvoji tužbu, ukine osporena rješenja i predmet vrati na
ponovno odlučivanje.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, podnijete na temelju članka
62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne
upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i
ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. U konkretnom slučaju Ustavni sud ispitivao je navode ustavne tužbe s aspekta
ustavnog prava sadržanog u članku 14. stavku 2. Ustava, kojim se jamči jednakost
svih pred zakonom.
4.1. U prekršajnom postupku utvrđeno je da je podnositelj kao vlasnik
ugostiteljskog objekta, 9. ožujka 2004. godine, dozvolio obavljanje poslova
konobara, zaposlenicima koji nisu bili osposobljeni za rad na siguran način na
tim poslovima te je time počinio prekršaj iz članka 108. stavka 1. podstavka 1.
Zakona o zaštiti na radu.
Rješavajući o žalbi podnositelja ustavne tužbe Visoki prekršajni sud odbio je
žalbu kao neosnovanu i potvrdio prvostupanjsko rješenje ocijenivši da je
činjenično stanje u potpunosti i pravilno utvrđeno, te da je djelo podnositelja
kao okrivljenika pravilno označeno kao prekršaj iz mjerodavnog propisa. Navedeno
drugostupanjsko rješenje doneseno je 21. ožujka 2006. godine.
Članak 76. Zakona o prekršajima (»Narodne novine«, broj 88/02., 122/02.,
187/03., 105/04. i 127/04.) glasi:
*(1) Prekršajni postupak ne može biti pokrenut kada protekne jedna godina od dana
počinjenja prekršaja.
(2) Posebnim zakonom može se propisati duži rok za pokretanje prekršajnog
postupka za prekršaje propisane tim zakonom.
(3) Zastara ne teče za vrijeme za koje se prema zakonu postupak ne može
pokrenuti ili se ne može nastaviti.
(4) Zastara se prekida podnošenjem zahtjeva za pokretanje prekršajnog postupka,
kao i izdavanjem prekršajnog naloga od strane nadležnog tijela, te svakom
radnjom nadležnog tijela poduzetom radi gonjenja počinitelja prekršaja.
(5) Nakon svakog prekida zastara počinje ponovno teći. Zastara nastupa u svakom
slučaju kad protekne dvostruko vrijeme od onoga predviđenog stavkom 1. ovoga
članka, odnosno kad protekne dvostruko vrijeme od onoga koje je za zastaru
predviđenu posebnim zakonom iz stavka 2. ovoga članka.*
Budući da Zakon o zaštiti na radu kao lex specialis ne predviđa duži rok zastare
pokretanja prekršajnog postupka, apsolutna zastara nastupa protekom dvije godine
od počinjenja prekršaja. Kako je u konkretnom slučaju prekršaj počinjen 9.
ožujka 2004. godine, pravilnom primjenom članka 76. stavka 5. Zakona o
prekršajima apsolutna zastara prekršajnog progona nastupila je protekom 9.
ožujka 2006. godine. Drugostupanjsko rješenje doneseno 21. ožujka 2006. godine,
dakle izvan navedenog roka.
Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je osporenim rješenjem Visokog
prekršajnog suda Republike Hrvatske podnositelju povrijeđeno ustavno pravo
jednakosti pred zakonom zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava, jer je taj sud
unatoč činjenici da je nastupila apsolutna zastara prekršajnog progona donio
rješenje kojim je potvrdio prvostupanjsko rješenje o prekršaju, iz čega
proizlazi da je u konkretnom predmetu pogrešno primijenio mjerodavni propis.
5. Budući da je utvrđena povreda prava zajamčena odredbom članka 14. stavka 2.
Ustava, Ustavni sud nije razmatrao povredu ustavnog prava, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava.
6. U vezi s istaknutom povredom ustavnog prava zajamčenog člankom 19. Ustava,
valja istaći da podnositelj osporava odluke sudbene vlasti, dok se odredbe
članka 19. Ustava odnose na akte državne uprave i tijela koja imaju javne
ovlasti i nije mjerodavna u konkretnom slučaju.
7. Slijedom navedenog, a na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučeno je kao u izreci (točke I. i II.).
Točka III. izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2986/2006
Zagreb, 11. lipnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 74/2008-2479
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)