## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9032/2009-7 od 9. prosinca 2010.

### NN 39/2011 (4.4.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9032/2009-7 od 9. prosinca 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

940

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš-Beroš kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i Smiljana Mikuša kao članova vijeća, te sudske savjetnice Marije Tomas Mišetić kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/08-01/547, urbroj: 376-11-09-22 od 19. lipnja 2009. godine, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Metronet telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Ulica grada Vukovara 269d, radi usluge pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 9. prosinca 2010.,

presudio je

Tužba se uvažava.

Poništava se rješenje tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/08-01/547, urbroj: 376-11-09-22 od 19. lipnja 2009.

Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela određene su izmjene i dopune standardne ponude HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji od 22. studenoga 2005. godine, a kako je to detaljno navedeno u izreci osporenog rješenja.

U tužbi kojom osporava rješenje tuženika, tužitelj ističe da je isto nepravilno i nezakonito zbog toga što u pobijanom aktu nije pravilno primijenjen zakon, te zbog toga što u postupku koji je prethodio činjenično stanje nije pravilno utvrđeno, te što je iz činjenica izveden nepravilan zaključak. Tužitelj smatra da ne postoji valjana zakonska osnova za izmjenu postojeće standardne ponude budući je tuženik na temelju Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) bio dužan provesti postupak analize mjerodavnih tržišta, te nakon tako utvrđenog činjeničnog stanja, ako to rezultati analize pokažu potrebnim, ovlašten provesti zakonom propisani postupak i odrediti odgovarajuće regulatorne obveze u skladu sa zakonom. S obzirom da je ovaj postupak započet nakon stupanja na snagu Zakona primjenjuju se odredbe tog propisa, što u smislu članka 52. stavak 1. i članka 128. stavak 1. Zakona znači da se mora najprije provesti postupak analize tržišta na temelju kojeg vijeće tuženika može odrediti regulatorne obveze operatorima sa značajnom tržišnom snagom. Također, stavkom 2. članka 128. Zakona određuje se da do završetka ovih postupaka ostaju na snazi regulatorne obveze koje su određene ili propisane na temelju propisa koji su bili na snazi do stupanja na snagu zakona. Stoga je zahtjev za izmjenom standardne ponude u kontradikciji sa stavkom 2. članka 128. Zakona kojeg treba tumačiti na način da se postojeće regulatorne obveze neće mijenjati do završetka postupka analize tržišta. Na temelju iznijetog tužitelj smatra da tuženo tijelo nije imalo zakonsku osnovu naložiti dodatne izmjene i dopune standardne ponude. Nepravilno utvrđeno činjenično stanje tužitelj vidi u činjenici da tuženik pogrešno zaključuje da su pravo na privremenu obustavu usluge i pravo na potraživanje zakonskih zateznih kamata surogati za instrument financijske garancije, budući da su navedeni mehanizmi usmjereni na već dospjela potraživanja dok financijska garancija osigurava plaćanje budućih potraživanja. Tužitelj osporava točku 2. i 3. rješenja tuženika jer izmjenom koju je propisalo tuženo tijelo znatno se smanjuju mogućnosti tužitelja da namiri svoja potraživanja te de facto onemogućuje primjenu instituta financijske garancije jer ukoliko po dospijeću plaćanja operator korisnik nije u mogućnosti podmiriti svoja potraživanja redovnim putem dovoljno je iste, čak i bezrazložno, osporiti kako bi otežao naplatu za usluge tužitelja koje je koristio. Time se pridonosi kako pravnoj tako i poslovnoj nesigurnosti jer se dužnika ne potiče na podmirenje dugovanja, već na osporavanje istih i neplaćanje, što je tužitelju poslovno neprihvatljivo, a i protivno je načelu zakonitosti poslovanja.

Na temelju svega iznijetog tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje kao nezakonito poništi.

U odgovoru na tužbu tuženo tijelu u bitnom ostaje kod navoda iz osporenog rješenja te dodaje da tužitelj pogrešno zaključuje da ne postoji valjana zakonska osnova za izmjenu postojeće standardne ponude HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji. Naglašava da je u skladu s obvezom propisanom člankom 128. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama započeo s provođenjem postupaka analize tržišta, međutim sukladno odredbi članka 128. stavak 2. tog Zakona do dovršetka predmetnih postupaka analiza tržišta, na snazi ostaju i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su operatorima sa značajnom tržišnom snagom određene ili propisane na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu Zakona. Kako u trenutku donošenja rješenja nije bio dovršen postupak analize tržišta, to je tuženik valjano primijenio članak 128. stavak 2. Zakona i regulatorne obveze koje su tužitelju određene i propisane na temelju Zakona o telekomunikacijama i Pravilnika o pristupu izdvojenoj lokalnoj petlji. Što se tiče navoda glede osporenih točaka 2. i 3. izreke rješenja tuženik Sudu skreće pažnju na činjenicu da postojeći instrumenti kojima tužitelj raspolaže u slučaju nepodmirivanja računa od strane operatora korisnika, a tu su mogućnost privremene obustave usluge, te naplaćivanje zakonskih zateznih kamata, predstavljaju dovoljno osiguranje tužitelju u slučaju neplaćanja računa od strane operatora korisnika. Najveće osiguranje koje tužitelj može imati u slučaju neplaćanja računa je povratak njegovih korisnika s mreže operatora korisnika natrag na tužiteljevu mrežu. Stoga je tuženik u cilju osiguranja ravnopravnosti među operatorima, osnovano odlučio na način kao je navedeno u točki 2. i 3. izreke osporavanog rješenja.

Na temelju iznijetog tuženo tijelo predlaže da se tužba kao neosnovana odbije.

Odgovor na tužbu podnijela je i zainteresirana osoba Metronet telekomunikacije d.d. iz Zagreba u kojem u bitnom smatra kako je osporeno rješenje tuženog tijela zakonito, te predlaže da Sud tužbu kao neosnovanu odbije.

Tužba je osnovana.

Iz spisa predmeta je razvidno da je tuženo tijelo po službenoj dužnosti dana 8. travnja 2009. godine u skladu s člankom 128. stavak 2. Zakona o elektroničkim telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08., u daljnjem tekstu – ZEK), te člankom 60. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj 122/03., 158/03., 60/04. i 70/05. – u daljnjem tekstu ZOT) pokrenula postupak izmjene standardne ponude Hrvatskih telekomunikacija d.d. za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji od 22. studenog 2005. godine.

Nakon provedenog postupka, tuženo tijelo je donijelo sada osporeno rješenje u kojem je odredilo izmjene i dopune standardne ponude tužitelja za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji od 22. studenog 2005. godine, a kako je to navedeno u izreci osporenog rješenja.

Prigovori u tužbi su osnovani.

Naime, odredbom članka 128. ZEK-a propisano je da će danom stupanja na snagu ovog Zakona Agencija po službenoj dužnosti započeti provedbu postupaka iz članka 52. stavak 1. ovoga Zakona, vodeći pritom osobito računa o stanju na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga u Republici Hrvatskoj, te o mjerodavnoj preporuci Komisije o mjerodavnim tržištima podložnima prethodnoj regulaciji. Stavkom 2. propisano je da do završetka postupaka iz stavka 1. ovog članka i određivanja, zadržavanja, izmjene ili ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom u skladu s odredbama ovoga Zakona, ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ovoga Zakona.

S obzirom na to da je tuženo tijelo postupak izmjene standardne ponude tužitelja po službenoj dužnosti pokrenulo dana 8. travnja 2009. godine, dakle nakon stupanja na snagu ZEK-a, a predmet izmjene bila je izmjena standardne ponude tužitelja od 22. studenog 2005. godine, to nije bilo zakonom propisanog osnova da se na tužitelja primjene odredbe Zakona o telekomunikacijama (ZOT-a) jer taj Zakon u trenutku pokretanja postupka nije više bio na snazi te se njegove odredbe nisu mogle primjenjivati. Kako je među strankama nesporno da postupak analize tržišta u trenutku donošenja osporenog rješenja nije bio završen, to se nije mogla primijeniti odredba članka 128. stavak 2. ZEK-a, naprijed citirana, koja propisuje da na snazi ostaju i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ovog Zakona. Standardna ponuda tužitelja od 22. studenog 2005. godine upravo potpada pod tu obvezu dakle ona je morala ostati na snazi nepromijenjena, a njena izmjena mogla je započeti tek nakon što se ispune uvjeti propisani odredbom stavka 1. članka 128., što u trenutku pokretanja i donošenja osporenog rješenja nije bio slučaj što proizlazi iz sukladnih izjava obje strane u ovom upravnom sporu.

Na temelju iznijetog, Sud utvrđuje da je osporenim rješenjem tuženog tijela povrijeđen zakon na štetu tužitelja, radi čega je valjalo tužbu uvažiti i osporeno rješenje poništiti primjenom odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.).

Broj: Us-9032/2009-7

Zagreb, 9. prosinca 2010.

Predsjednica vijeća
Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 39/2011-940