## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-716/1998 od 27

### NN 29/1999 (26.3.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-716/1998 od 27

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o ustavnoj
tužbi V. N. iz P., zastupanog po punomoćnicima F. R. i I. P., odvjetnicima
iz D., na sjednici održanoj 27. siječnja 1999. godine, donio je

## **RJEŠENJE**

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo će se rješenje objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

V. N. podnio je ustavnu tužbu povodom rješenja Županijskog suda u D.,
broj: Kv-110/98 (Kir-258/98) od 27. srpnja 1998. godine, kojim je odbijena
žalba podnositelja podnijeta povodom rješenja istražnog suca broj: Kir-258/98
od 22. srpnja 1998. godine. Rješenjem istražnog suca protiv podnositelja
je određen pritvor temeljem zakonske osnove iz članka 102. stavka 2. točke
1. Zakona o kaznenom postupku ("Narodne novine", broj 110/97, nastavno:
ZKP), u svezi s člankom 515. ZKP.

Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjima povrijeđena ustavna
prava iz članaka 22. i 26. Ustava Republike Hrvatske. Smatra kako ne postoje
zakonske pretpostavke za primjenu članka 102. stavak 2. točke 1. ZKP jer
činjenice da je stranac i da je privremeno u Republici Hrvatskoj ne upućuju
na zaključak da će pobjeći.

Ne postoje pretpostavke za odlučivanje o ustavnoj tužbi.

Odredbom članka 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/91 - nastavno: Ustavni zakon) propisano je da
svatko može podnijeti Ustavnom sudu tužbu ako smatra da mu je odlukom sudbene,
upravne vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno
jedno od Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.

Svrha i cilj ustavnosudske zaštite povodom ustavne tužbe je da se ukine
protuustavna odluka kojom je povrijeđeno neko ustavno pravo. Prema odredbi
članka 30. Ustavnog zakona Ustavni sud će odlukom kojom usvaja ustavnu
tužbu ukinuti osporeni akt kojim je povrijeđeno ustavno pravo i vratiti
ga nadležnom tijelu na ponovni postupak.

Odredbom članka 26. Ustavnog zakona propisano je da će Sud rješenjem
odbaciti ustavnu tužbu, između ostalih propisanih slučajeva i u slučaju
kada ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

U konkretnom slučaju u vrijeme podnošenja ustavne tužbe, ona je bila
pravodobna i dopuštena. Međutim, tijekom ustavnosudskog postupka, istražni
sudac je rješenjem, broj: Kir-258/98 od 9. listopada 1998. godine, ukinuo
pritvor protiv podnositelja ustavne tužbe.

Budući da je pritvor ukinut te je odluka koja se osporava ustavnom tužbom
stavljena izvan snage, to su prestale postojati pretpostavke za odlučivanje
o biti stvari podnesene ustavne tužbe.

Iz tih razloga je, temeljem odredbe članka 26. Ustavnog zakona, riješeno
kao u izreci.

Odluka o objavi iz točke II. izreke temelji se na odredbi članka 20.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-716/1998
Zagreb, 27. siječnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

**\*\*\***

Da se može tražiti ustavnosudska zaštita ustavnih prava ako je do povrede
istih došlo u kaznenom postupku u svezi pritvora, to proizlazi već iz odluke
Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-III-1162/1997 od 2. prosinca
1998. godine.

Zato se u ovom predmetu postavlja samo pitanje, da li je ovdje presudni
uvjet da u času donošenja odluke Ustavnog suda mora egzistirati pritvor.

Naime, Ustavni sud Republike Hrvatske je svojim rješenjem broj: U-III-716/1998
od 27. siječnja 1999. godine, odbacio ustavnu tužbu V. N. podnijetu radi
povrede ustavnih prava iz članaka 22. i 26. Ustava.

U obrazloženju svoje odluke Sud je zauzeo stajalište da se u konkretnom
slučaju ne može raspravljati o biti razloga ustavne tužbe, jer je nad podnositeljem
ustavne tužbe pritvor ukinut te je odluka koja se osporava stavljena van
snage.

Smatram da je takvo stajalište neprihvatljivo i to zato što se niti
jedna pa prema tome ni ova ustavna tužba ne podnosi protiv nekog rješenja
ili odluke. Ustavna tužba se može podnijeti prema članku 28. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ako podnositelj smatra da mu je odlukom
sudbene, upravne vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti povrijeđeno
ustavno pravo. Prema tome, ustavna tužba se ne podnosi niti protiv organa,
niti protiv njegove odluke, nego samo radi povrede ustavnih prava ako im
je taj organ svojom odlukom ista povrijedio.

Zbog toga, držim da je u ovom slučaju Ustavni sud morao odlučivati o
meritumu, a to znači o tome da li su podnositelju povrijeđena ustavna prava
ili ne, zbog čega nije bilo osnova da se ustavna tužba odbaci. Naime, radi
se o tome da podnositelj ustavne tužbe ukazuje na povredu jednog od najznačajnijih
ustavnih prava a to je čovjekova sloboda kako je to regulirano u članku
22. Ustava Republike Hrvatske.

Kako se ovdje radi o pritvoru, postavlja se pitanje kada je moglo doći
do povrede toga prava. Po mom mišljenju to se ustavno pravo moglo povrijediti
samo u času donošenja rješenja o pritvoru ili rješenja o produženju pritvora.
Nije i ne može biti odlučno to da li u času rješavanja ustavne tužbe pritvor
egzistira ili ne. Ako je u tom času pritvor i prestao nije time sanirana
povreda ustavnog prava do koje je došlo u času pritvaranja. Eventualna
povreda tog ustavnog prava može se riješiti samo na taj način da Ustavni
sud utvrdi da li je do nje došlo ili ne, što znači da Ustavni sud u tom
slučaju ustavnu tužbu može ili usvojiti ili odbiti, ali nikako ne može
i odbaciti.

Da činjenica ne egzistiranja pritvora u času donošenja odluke ne bi
smjela biti odlučna proizlazi i odatle što postoji zakonska mogućnost da
redovni sud donese rješenje o pritvoru i protiv osobe koja je trenutno
nedostupna sudu. U takvom slučaju se sigurno ne bi mogla tražiti zaštita
ustavnog prava slobode sve da je u tom rješenju i povrijeđen zakon, prije
nego ta osoba bude pritvorena.

To znači sigurno da povreda prava na slobodu može nastati i nastaje
samo u času nezakonitog pritvaranja. Time, što je ta osoba nakon toga puštena
iz pritvora, ne može se reći da toj osobi nisu bila povrijeđena ustavna
prava, ako su ona u času pritvaranja doista bila povrijeđena.

Naravno, da u svezi s takvim stajalištem postoji pravni problem u slučaju
usvajanja ustavne tužbe, a on se odnosi na to kako primijeniti odredbu
članka 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu te nakon što se utvrdi da je
došlo do povrede ustavnog prava, ukinuti osporeni akt koji više ne postoji
i vratiti predmet nadležnom organu na ponovni postupak. Odredba citiranog
zakona doista stvara problem koji se po mom mišljenju može riješiti ustavnosudskom
praksom, donošenjem deklaratorne odluke kojom se u stvari samo utvrđuje
da je došlo ili nije došlo do povrede ustavnog prava.

Takva deklaratorna odluka u slučaju kad pritvor više ne postoji je potpuno
dovoljna te činjenica što je nemoguće ukinuti nepostojeće rješenje ništa
ne mijenja na stvari kao ni nemogućnost vraćanja na ponovni postupak nadležnom
organu. Podnositelj ustavne tužbe u tom slučaju nema razlog tražiti ukidanje
nepostojećeg rješenja i zahtijevati da se predmet vrati na ponovni postupak,
već mu je za ostvarenje dovoljna i deklaratorna odluka Ustavnog suda. Uostalom,
takva dužnost Ustavnog suda proizlazi iz članka 125. alineje 3. Ustava
Republike Hrvatske prema kojoj Ustavni sud mora štititi ustavne slobode
i prava čovjeka i građanina.

Uostalom najnaprednije demokratske europske države kao npr. Njemačka,
pa i Slovenija provode takvu praksu te donose meritornu odluku i u onim
slučajevima kada pritvor u času donošenja odluke više ne egzistira.

Zato smatram, da je Ustavni sud Republike Hrvatske u konkretnom slučaju
trebao donijeti meritornu odluku, a to znači ili usvojiti ustavnu tužbu
ili ju odbiti, a ne odbaciti.

Pravo na slobodu je tako značajno i veliko pravo, da je notorno da svatko
komu je to pravo povrijeđeno makar i na jedan dan imade i te kakvog interesa
tražiti zaštitu tog ustavnog prava.

Prema tome netočna je tvrdnja da je u času ukidanja nezakonitog pritvora
sanirana povreda ustavnog prava, te da osoba puštena iz pritvora nema više
interesa tražiti zaštitu ustavnog prava.

Iz tih razloga za mene je neprihvatljivo rješenje Suda kojim se ustavna
tužba odbacuje.

Zagreb, 5. veljače 1999.

Sudac
Ustavnog suda
Republike Hrvatske
**Zdravko Bartovčak,** v. r.

Rješenje, NN 29/1999-599