## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2782/2004 od 17. ožujka 2005.

### NN 44/2005 (5.4.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2782/2004 od 17. ožujka 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**864**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst i
Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom Đ. V. iz S. G. i P. B. iz P., koje zastupa Lj.
K.-S., odvjetnica u V., na sjednici održanoj 17. ožujka 2005. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-469/04-2
od 11. lipnja 2004. godine i

–
presuda Općinskog suda u Pitomači, broj: P-22/03-6 od 26. veljače 2004. godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Pitomači na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude
Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-469/03-2 od
11. lipnja 2004. godine. Tom je presudom odbijena žalba podnositelja i
potvrđena presuda Općinskog suda u Pitomači, broj: P-22/04-6 od 26. veljače
2004. godine.

2. U spornoj pravnoj situaciji, 16. veljače
1996. godine, Đ. V. je sklopio sa Z. š.-k. z. V. ugovor o kreditu broj: 226 na
iznos od 7.000,00 kuna s godišnjim kamatama u visini od 84%, te u slučaju nevraćanja kredita u ugovorenom roku, zatezne kamate po
stopi od 168% godišnje. U navedenom ugovoru u svojstvu korisnika kredita
naveden je Đ. V. dok je P. B. solidarni jamac.

S obzirom na činjenicu da dužnik nije ispunjavao
preuzete obveze po ugovoru o kreditu, vjerovnik je u parničnom postupku koji se
vodio pred Općinskim sudom u Virovitici pod brojem: P-323/97, ishodio
pravomoćnu i ovršnu presudu. Na temelju ovršne isprave ovrhovoditelj (Z. š.-k.
z. iz V.) je pokrenuo ovršni postupak pred Općinskom sudom u Pitomači, pod
brojem: Ovr-563/01.

Podnositelji su pokrenuli pred Općinskim sudom u
Virovitici parnični postupak broj: P-132/02, radi utvrđivanja ništavosti
odredbi tako zaključenog ugovora o kreditu, a koje se odnose na visinu
ugovorenih zateznih kamata. Odlukom prvostupanjskog suda utvrđeno je da su te
odredbe spornog ugovora u cijelosti ništave uz utvrđenje da se na njega treba
primjenjivati kamata po stopi koja iznosi 23% godišnje.

3. S obzirom na izreku deklaratorne
presude u predmetu broj: P-132/02, podnositelj je u ovršnom predmetu broj: Ovr-563/01, podnio žalbu iz razloga navedenih u članku 46.
stavku 2. točki 9. Ovršnog zakona (»Narodne novine«, broj 57/96., 29/99. i
42/00. – odluka Ustavnog suda i 173/03., u daljnjem tekstu: OZ).

U tijeku ovršnog postupka, podnositelj je upućen
na parnicu, te je presudom Općinskog suda u Pitomači, broj: P-22/04-3 od 26.
veljače 2004. godine, odbijen s tužbenim zahtjevom koji je glasio:

»Proglašava se da ovrha u ovršnom predmetu
Općinskog suda u Pitomači, broj: O-563/01, pokrenuta po ovršnom prijedlogu
tužene Z. š.-k. z. V., M. 19, protiv I. tužitelja Đ. V. iz S. G., M. T. 20 i
II. tužitelja P. B. iz P., G. bb, nije dopuštena, a
što je tužena dužna priznati, te tužitelju nadoknaditi trošak ovog postupka, a
sve to u roku od 15 dana pod prijetnjom ovrhe.«

4. U ustavnoj tužbi podnositelj u bitnome iznosi
osporavajuće razloge iznesene u žalbenom postupku. Ističe da su osporavanom
presudom, uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, te
pogrešne primjene postupovnog i materijalnog prava,
povrijeđena ustavna prava sadržana u člancima 19. stavak 1. i 29. stavak 1. i
117. stavak 3. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelji ističu da su osporene presude
donesene uz nepravilnu primjenu odredbi članka 46. stavaka 9. i 10. OZ-a, jer
smatra da je sudska odluka na temelju koje je ovrha pokrenuta naknadnom sudskom
odlukom djelomično izmijenjena, budući da je utvrđeno između istih stranaka da
je ugovor o kreditu u odnosu na odredbe o ugovornim i zateznim kamatama
djelomično ništav, odnosno da nisu ništave kamate od 23% godišnje na
pozajmljenu glavnicu od 7.000,00 kuna. Ističu da je druga sudska odluka
donesena 4. travnja 2002. godine, odnosno u vrijeme kada više nije mogao
zaustaviti ovrhu koja je pokrenuta na temelju ovršne isprave (odnosno presude
Općinskog suda u Virovitici, broj: P-323/97 od 15. listopada 1997. godine).

I nadalje smatraju da bi provođenjem ovrhe uz
utvrđene kamate od 84% odnosno 168% godišnje, koje su utvrđene zabranjenima i
nezakonitima, bila grubo povrijeđena ustavna prava koja su naprijed navedena.
Ističu da kada bi se ovrha nastavila po prvotnoj presudi, njegove bi obiteljske
kuće bile prodane po znatno nižoj cijeni od stvarne vrijednosti te bi ostali
bez svoje cjelokupne imovine. Ističu da se to već dogodilo brojnim obiteljima
na području P. i V.

Zaključno, cijeneći osporavanu odluku, kao i
njoj prethodeću prvostupanjsku presudu nezakonitima,
podnositelji predlažu Ustavnom sudu podnesenu ustavnu tužbu usvojiti i osporene
presude ukinuti.

5. Povodom prijedloga podnositelja, Ustavni sud
je rješenjem, broj: U-III-2782/04 od 23. rujna 2004. godine, privremeno odgodio
ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog suda u Pitomači broj: Ovr-563/01
do donošenja konačne odluke.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

6. Analizom osporavanih presuda, navoda ustavne
tužbe i spisa predmeta, utvrđeno je da je presuđujući u spornoj pravnoj
situaciji, prvostupanjski sud utvrdio kao nesporne činjenice postojanja ugovora
o kreditu, zatim postojanja pravomoćne i ovršne presude kojom se nalaže, između
ostalih i podnositeljima izvršenje dospjele, a neispunjene obveze, te
postojanja pravomoćne presude kojom se utvrđuju ništavim odredbe spornog
ugovora o kreditu, preko godišnje kamate u visini od 23%, jer je sud utvrdio da
su više kamate zelenaške.

Glede dopuštenosti ovrhe u konkretnom slučaju
prvostupanjski sud je izrazio stajalište prema kojemu ovršna isprava na temelju
koje je tražena ovrha nije stavljena izvan snage. Taj sud je istaknuo da je
činjenica utvrđenja ništavosti odredaba spornog ugovora o kreditu valjana
pravna osnova za podnošenje zahtjeva za ponavljanje pravomoćno dovršenog
parničnog postupka iz kojega je proizašla ovršna isprava, međutim da deklaratorna presuda donesena u konkretnom slučaju ne može
mijenjati obvezu utvrđenu kondemnatornom ovršnom
ispravom. Zaključno, prvostupanjski sud je utvrdio da se sadržaj pravomoćne i
ovršne isprave može mijenjati samo u parničnom postupku pod uvjetima utvrđenim
u Zakonu o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99.,
88/01. i 117/03.), a nikako u ovršnom postupku, pogotovo imajući u vidu razloge
za žalbu sadržane u odredbi članka 46. OZ-a.

Protiv prvostupanjske presude podnositelj je
izjavio žalbu, koja je osporenom presudom Županijskog suda u Virovitici u cijelosti
odbijena kao neosnovana.

7. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka
2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
svatko može po iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu
redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu
pojedinačnih akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite
ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom. Slijedom navedenog,
Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na temelju
činjeničnog stanja utvrđenog u postupku iz kojega je proizašla osporavana
odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u
ljudska prava i temeljne slobode.

8. U konkretnom slučaju mjerodavne su odredbe
članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a, koje glase:

»(2) Ovršenik može
izjaviti žalbu osobito: (...)

9. ako je tražbina prestala na temelju činjenice
koja je nastala u vrijeme kad je ovršenik nije više
mogao uspješno istaknuti u postupku iz kojega potječe odluka, odnosno ako je
tražbina prestala na temelju činjenice koja je nastala nakon zaključenja sudske
ili upravne nagodbe ili sastavljanja javnobilježničke isprave, (...).«

i odredbi članka 109. stavka 1. i članka 110.
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94.,
7/96., 91/96. i 112/99., u daljnjem tekstu: ZOO), koje glase:

»Na ništavost sud pazi po službenoj dužnosti i
na nju se može pozivati svaka zainteresirana osoba.

Pravo na isticanje ništavosti ne gasi se.«

9. Na temelju ustavnog jamstva propisanog
člankom 29. stavkom 1. Ustava, svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima
i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Ustavni sud utvrđuje da je u provedenom postupku
podnositeljima povrijeđeno pravo na pravično suđenje. Naime, pogrešno je pravno
stajalište nadležnih sudova u vezi s primjenom odredbe članka 46. stavka 2.
točke 9. OZ-a u svezi s člancima 109. stavkom 1. i 110. ZOO-a, izneseno u
osporenim presudama (točka 6. obrazloženja).

Prema pravnom stajalištu Ustavnog suda, u
pravnoj situaciji u kojoj postoji kondemnatorna
presuda kojom se nalaže plaćanje obveze i deklaratorna
presuda donesena naknadno između istih stranaka kojom se utvrđuje da je dio
obveze koja je utvrđena kondemnatornom presudom
ništav, a ne postoje uvjeti za ponavljanje postupka u kojemu je donesena kondemnatorna presuda, sudovi neće dozvoliti ovrhu kondemnatorne presude u cijelosti, već samo u dijelu koji
nije obuhvaćen ništavošću.

Navedeno stajalište temelji se na primjeni
odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a, jer u konkretnom slučaju treba
smatrati da je tražbina djelomično prestala na temelju činjenice koja je
nastala u vrijeme kad je ovršenik više nije mogao
uspješno isticati u postupku u kome je nastala kondemnatorna
– ovršna presuda. Isto tako, uzevši u obzir odredbu članka 109. stavka 1. ZOO-a
prema kojoj se na ništavost pazi po službenoj dužnosti, dužnost je sudova, kada
ih ovršenik upozori da je ovršna isprava dijelom
ništava, a ta ništavost je utvrđena pravomoćnom sudskom odlukom između istih
stranaka koje sudjeluju u ovršnom postupku, da utvrde da je ovrha nedopuštena u
dijelu koji je obuhvaćen ništavošću, te da dopuste ovrhu u preostalom –
valjanom dijelu.

Iz navedenoga proizlazi da je postupak radi
proglašenja ovrhe nedopuštenom u odnosu na podnositelje bio nepravičan, što je
posljedica pogrešnog pravnog stajališta u svezi primjene odredbe članka 46.
stavka 2. točke 9. OZ-a. Stoga je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na
pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

10. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu i
povrede odredbi članaka 19. stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava, koje ne mogu
biti osnova za pružanje ustavnosudske zaštite jer ne sadrže ljudska prava i
temeljne slobode u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

11. Slijedom svega iznijetog, utvrdivši da je
podnositeljima osporenim presudama povrijeđeno ustavno pravo na pravično
suđenje sadržano u članku 29. stavku 1. Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova odluka utemeljena je na odredbama članaka
73. i 75. Ustavnog zakona, a objava iste temelji se na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2782/2004

Zagreb, 17. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 44/2005-864