### NN 127/2020 (17.11.2020.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2971/2017 od 15. listopada 2020.

Ustavni sud Republike Hrvatske

2436

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Nikica Pažin iz Opatije, kojeg zastupa Fran Olujić, odvjetnik u Zagrebu, na sjednici održanoj 15. listopada 2020. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Županijskog suda u Bjelovaru broj: Kž-288/2016-4 od 12. siječnja 2017. i

– presuda Općinskog suda u Rijeci broj: K-63/14-38 od 8. lipnja 2016.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Rijeci na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Nikica Pažin (u daljnjem tekstu: podnositelj) podnio je ustavnu tužbu u povodu presude Županijskog suda u Bjelovaru broj: Kž-288/2016-4 od 12. siječnja 2017. (u daljnjem tekstu: drugostupanjska presuda). Tom je presudom, u povodu žalbe podnositelja kao okrivljenika, djelomično preinačena presuda Općinskog suda u Rijeci broj: K-63/14-38 od 8. lipnja 2016. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda).

1.1. Prvostupanjskom je presudom podnositelj proglašen krivim zbog počinjenja kaznenog djela protiv časti i ugleda – teškim sramoćenjem opisanog i kažnjivog po članku 148. stavcima 1. i 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15. – ispravak i 101/17.; u daljnjem tekstu: KZ/11). Osuđen je na novčanu kaznu u iznosu od 5.490,00 kuna. Na temelju članka 56. KZ-a/11 primijenjena je uvjetna osuda uz vrijeme provjeravanja od jedne godine. Podnositelju je naloženo platiti trošak kaznenog postupka u iznosu od 1.000,00 kuna te trošak privatnog tužitelja u iznosu od 250,00 kuna. Temeljem članka 151. stavaka 1. i 2. KZ-a/11 određeno je da će se presuda objaviti u dnevnom listu »Novi list« o trošku okrivljenika.

1.2. Drugostupanjskom je presudom djelomično prihvaćena žalba podnositelja kao okrivljenika te je prvostupanjska presuda preinačena na način da se odluka o objavi presude na trošak okrivljenika ukida. U preostalom je dijelu žalba odbijena kao neosnovana.

1.3. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da su osporenim presudama povrijeđeni brojni članci Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), i to članci 14. stavak 2., 16., 26., 29. stavci 1. i 2. alineje 3. i 4., 31. stavak 1. i 38., kao i članci 6., 10. i 13. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06. i 2/10.; u daljnjem tekstu: Konvencija), kao i članak 2. Protokola br. 7 uz Konvenciju.

1.4. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Rijeci broj: K-63/14.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Podnositelj je u relevantno vrijeme bio predsjednik Liburnijske stranke i gradski vijećnik Grada Opatije. Dana 12. prosinca 2013. na Facebook zidu dnevnog lista »Novi list« (u daljnjem tekstu: Novi list), pod najavom »Božićne bajke u Parku prirode Učka« objavio je komentar: »Njemu se sigurno isplati. 10.500 kuna dnevno« te je objasnivši da se radi o Robertu Ferlinu komentirao da Robert Ferlin »sigurno nije zbog toga podržavao Dujmića i sigurno to nema veze sa Suzi Petričić koja je bila ravnateljica Parka prirode Učka a sada neučinkovita direktorica TZ-a Opatije«.

2.1. Zbog navedenih komentara Robert Ferlin pokrenuo je privatnom tužbom kazneni postupak protiv podnositelja zbog kaznenog djela protiv časti i ugleda – sramoćenjem iz članka 148. stavka 2. KZ-a/11.

2.2. Tijekom kaznenog postupka izveden je niz materijalnih i personalnih dokaza.

2.3. Dana 13. siječnja 2016. u spis predmeta dostavljen je dopis Javne ustanove Park prirode Učka. U dopisu je navedeno:

»Temeljem Vašeg zahtjeva za dostavom podataka u predmetu K-63/14 izvješćujemo sljedeće:

Kriteriji za izbor osobe koja na manifestaciji ‘Božićna bajka u Parku prirode Učka’ utjelovljuje lik Djeda Mraza su profesionalnost, bogato iskustvo u javnim nastupima, kreativnost, elokventnost te strpljivost u komunikaciji s posjetiteljima, napose djecom i roditeljima. Budući da je osoba koja je prijašnjih godina utjelovljivala lik Djeda Mraza to radila na vrlo profesionalan način i zadovoljavajući sve navedene kriterije, prilikom pripreme manifestacije najprije se toj osobi ponudi sklapanje Ugovora.

Visina honorara koju osoba dobiva za cijelu manifestaciju, koja traje četiri do pet dana, u što je uključeno i snimanje autorskog audio spota iznosila je devet tisuća kuna.«

2.4. Na raspravi 5. veljače 2016. ispitan je, između ostalog, (tadašnji) ravnatelj Parka prirode Učka, Egon Vasilić. Bitan dio njegovog iskaza glasi:

»Nakon što su pročitani ovi dopisi ja bih samo želio kazati da sam ja dopis osobno napisao i ostajem kod onoga što stoji u dopisu što se tiče kriterija za izbor osobe koja u Parku prirode Učka glumi Djeda Mraza, osim toga htio bih samo dodati da smo mi izuzetno zadovoljni što se tiče suradnje sa privatnim tužiteljem, a zapravo je najbitnije da su posjetitelji zadovoljni odnosno djeca i roditelji koji dolaze na manifestaciju. Ovome nemam ništa za dodati i spreman sam za odgovarati na pitanja.

(...)

Na pitanje koliko je puta privatni tužitelj sudjelovao u ovoj mai kao djed mraz izjavljujem daj e to prošle godine to bili sedmi put.

Na pitanje da li je otpočetka on u ulozi Djeda Mraza izjavljujem da je. Nikakav natječaj prije izbora osobe nije organiziran. Nitko se drugi nikada nije javio da bi bio kandidat za tu ulogu. Grad Opatija podupire manifestaciju novčanim sredstvima u iznosu od 45.000,00 kuna za cjelokupne troškove manifestacije a također manifestaciju podupire i TZ Grada Opatije sa novčanim iznosom između 3.000,00 i 5 kuna.

Na pitanje sa kojim novčanim iznosom je to bilo u 2012. i 2013.g. izjavljujem da to ne mogu reći prije nego pogledam u papire. Direktorica TZ Opatija je Suzi Petričić koja je prije toga bila ravnateljica Parka prirode Učka.

Na inzistiranje branitelja okr. unosi se navod svjedoka da nikada nitko drugi nije bio Djed Mraz na navedenoj manifestaciji u Parku prirode Učka.

(...)

Ja sam ravnatelj Parka prirode Učka od 2012.g., prije mene bila je to gđa. Suzi Petričić (...)

(...)

Na pitanje na temelju čega sam ja izvršio izbor privatnog tužitelja kao Djeda Mraza od kako sam ja ravnatelj ustanove izjavljujem da na temelju prethodnih saznanja jer ja od 2001.g. radim u Parku prirode Učka.«

2.5. Prvostupanjski je sud, nakon provedenog postupka, utvrdio da je podnositelj 12. prosinca 2013. na Facebook zidu Novog lista pod najavom Božićne bajke u Parku prirode Učka iznio kako je privatni tužitelj Robert Ferlin za angažman Djeda Mraza u okviru manifestacije Božićna bajka u Parku prirode Učka plaćen 42.000,00 kuna za četiri dana, odnosno 10.500,00 kuna po danu. Pritom je podnositelj ironično zaključio da Robert Ferlin »sigurno nije zbog toga podržavao Dujmića i sigurno to nema veze sa Suzi Petričić koja je bila ravnateljica Parka prirode Učka«. Tim je pred drugim iznio činjenične tvrdnje koje mogu škoditi časti i ugledu privatnog tužitelja i to putem računalne mreže zbog čega je to postalo pristupačnim većem broju osoba, čime je počinio kazneno djelo protiv časti i ugleda – teškim sramoćenjem iz članka 148. stavaka 1. i 2. KZ-a/11.

U obrazloženju je istaknuto:

»Privatnom tužbom privatnog tužitelja Roberta Ferlina iz Rijeke optužen je okrivljenik Nikica Pažin za učin kaznenog djela teškog sramoćenja iz čl. 148. st. 2. KZ/11 koje daje počinio na način koji je činjenično i pravno pobliže opisan u izreci ove presude uz napomenu da je od strane suda izvršena izmjena činjeničnog i pravnog opisa kaznenog djela sukladno utvrđenom činjeničnom stanju iz razloga koji će nastavno biti obrazloženi.

(...)

U svojoj obrani iznijetoj tijekom dokaznog postupka okrivljeni je porekao učin predmetnog kaznenog djela navodeći kako je on političar i predsjednik lokalne stranke (...)

On da je doista ustvrdio da je Robert Ferlin za četiri dana rada na manifestaciji u Parku prirode Učka zaradio 42.000,00 kuna odnosno 10.500,00 kuna po danu odnosno informacija je bila da je sa više strana njemu bio isplaćen taj iznos a izvor informacija da je bio zaposlenik Parka prirode kojeg u svojoj obrani nije želio imenovati za kojeg ne zna u kojem dijelu strukture te Ustanove je bio zaposlen. (...) I opatijskog gradonačelnika i Suzi Petričić da je poznavao međutim da ih nije pitao vezano za dobivanje podataka. Gđa. Petričić da je iz Parka prirode Učka otišla za direktora TZ Grada Opatije, da se zna kako se na koje mjesto dolazi odnosno da se radi o političkoj funkciji, da je privatni tužitelj njezin nevjenčani suprug, a sve druge informacije koje je imao da su govorile o nekakvim štetnim ugovorima i sličnim postupanjima u Parku prirode Učka dok je gđa. Petričić bila ravnateljica te ustanove pa da je smatrao izlišnim obraćati se njoj za bilo kakva pitanja. Isto tako opatijskog gradonačelnika da nije ništa pitao jer su dijelovi različitih političkih opcija.

Ispitan privatni tužitelj Robert Ferlin izjavio je kako je njegov angažman na spomenutoj manifestaciji bio i duži od termina koji su navedeni u Ugovoru odnosno Ugovorima koje je sudu dostavila ta Ustanova, da je poznato koliko iznosi satnica za takve nastupe a da je ona između 750,00 i 1.000,00 kuna po satu, njegova nevjenčana supruga koja se spominje u inkriminiranom članku da se ne spominje negdje u Ugovorima o djelu. Privatni tužitelj je istaknuo kako su mu zbog spornog članka stvoreni problemi na poslu kao djelatniku HRT-a jer da je morao tražiti dozvolu za angažmane izvan kuće, a u ovoj manifestaciji da je nastupao kao lik Djeda Božićnjaka pa je morao odgovarati zbog čega je prihvatio taj angažman bez traženja dozvole. Zbog ovog teksta mu je smanjen prihod na žiro računu između 15.000,00 i 20.000,00 kuna, bivša supruga kojoj plaća alimentaciju od 2000.g. da je zatražila reviziju njegovih primanja, sestra koja je nezaposlena već pet godina da ga je pitala zašto je ne bi financijski pomogao kad već tako dobro zarađuje, a i općenito okolina da se osvrtala na podatke o njegovoj zaradi u smislu da mu je sve lakše platiti nego drugima. U odnosu na njega samoga koji da boluje od psorijaze koju potiče stres da su mu se pogoršali znakovi bolesti, tijekom manifestacije roditelji koji su dolazili na Učku da su znali tko utjelovljuje lik Djeda Mraza pa su komentirali da bi za toliki honorar mogao sa djecom malo više popričati, a on da se je sam osjećao osramoćeno iz razloga što znajući kolika su prosječna mjesečna primanja u Hrvatskoj je stvorena slika da su njegova znatno veća. Inače za posao koji je odrađivao da smatra da je bio potplaćen. Što se tiče načina na koji Park prirode Učka bira osobu koja utjelovljuje Djeda Božićnjaka naveo je kako oni ne biraju osobu jer da je zapravo cijeli projekt njegova ideja koju je predložio gradonačelniku i kako nikada nitko drugi nije utjelovio Djeda Božićnjaka, kako je on taj posao radio i dok je Suzi Petričić bila ravnateljica Ustanove i kasnije, kako su organizatori manifestacija Ledena čarolija na Ljetnoj pozornici Grad Opatija i TZ Grada Opatije. O novinskom članku odnosno tekstu da je saznao od novinara Davora Žica, da je tražio objavu ispravka a tužbu za naknadu štete tek ima namjeru podnijeti. Okrivljenika da ne poznaje od prije, da zna da je političar, da mu nije bilo poznato da je gradski vijećnik i da ne zna u kojoj je stranci. Sebe da smatra javnom osobom. Djeda Božićnjaka da je osim u ovoj Ustanovi utjelovio prije više godina u Pazinu i Puli i na HRT-u gdje je stalno zaposlen. U prosincu 2013.g. da je Suzi Petričić bila njegova vanbračna supruga. Od strane Grada Opatije da je još angažiran u manifestacijama Bečki bal i Carski grad koje također organizira TZ Grada Opatije.

Ispitan u svojstvu svjedoka Egon Vasilić je iskazao da je u odnosu na izbor osobe koja na manifestaciji (Božična bajka u Parku prirode Učka) utjelovljuje lik Djeda Mraza je važna profesionalnost, bogato iskustvo u javnim nastupima, kreativnost, elokventnost, strpljivost u komunikaciji s posjetiteljima posebice sa djecom i roditeljima. Sklapanje Ugovora Ustanova da nudi prvenstveno osobi koja je u dosadašnjem radu pokazala takve kvalitete. Svjedok je kazao da je njega novinar nazvao vezano za honorar privatnog tužitelja međutim ne prije objave na Facebook stranici već je naveo da je to vezano za pripremu novinskog članka. Privatni tužitelja da je u navedenoj ulozi na manifestaciji sudjelovao sedam puta do trenutka davanja iskaza (...)

(...) Iz ovih Ugovora proizlazi da je naknada za uslugu utjelovljena lika Djeda Božićnjaka na navedenoj manifestaciji za 2012.g. za ukupno šest nastupa od po tri do pet sati iznos od 12.000,00 kuna, za 2013.g. za pet nastupa u trajanju od tri do šest sati iznos od 11.000,00 kuna, u 2014.g. za četiri nastupa u trajanju od tri do šest sati iznos od 9.000,00 kuna i u 2015.g. za četiri nastupa u trajanju od tri do šest sati iznos od 9.000,00 kuna.

(...)

Spisu prileži preslika novinskog članka Novog lista od 13. prosinca 2013.g. iz kojeg je vidljivo da je Davor Žic autor članka koji nosi naslov ‘Djed Mraz s Učke ima najunosniji posao na Liburniji’ gdje se u novinskom članku navodi ‘njemu se sigurno isplati. 10.500,00 kuna dnevno – komentar opatijskog političara Nikice Pažina na Facebook zidu Novog lista izazvao je brojne polemike u javnosti. Naime, Pažin je poruku takvog sadržaja ostavio pod najavom ‘Božične bake’ u Parku prirode Učka, objasnivši da se radi o Robertu Ferlinu koji ‘sigurno nije zbog toga podržavao Dujmića i sigurno to nema veze sa Suzi Petričić koja je bila ravnateljica Parka prirode Učka a sada neučinkovita direktorica TZ Opatije’.

(...)

U dopisu od 04. siječnja 2016.g. navodi se da Grad Opatija podupire javnu ustanovu Park prirode Učka u održavanju manifestacije Božićna bajka tako da je sufinancira a sadržaj programa i izvoditelje samostalno utvrđuje javna ustanova.

(...)

Ocjenjujući kaznenu odgovornost okrivljenika sud je ocijenio da je okrivljeni svojim postupanjem ostvario i objektivna i subjektivna obilježja kaznenog djela za koje ga tereti privatna tužba.

U objektivnom smislu sud drži nesporno utvrđenim kako je do objave spornog teksta došlo na Facebook zidu Novog lista jer je to u svom svjedočkom iskazu potvrdio svjedok Igor Žic koji je iskazao da je novinski članak u Novom listu čiji je on autor objavljen dan nakon objavljivanja spornog teksta putem Facebook zida Novog lista, a ovu činjenicu potvrdio je i ispitani svjedok Egon Vasilić koji je kazao kako je inkrimirane izjave okrivljenika pročitao kako na Facebook zidu Novog lista tako i u samom Novom listu. Naposljetku i sam okrivljeni iako u svojoj obrani tvrdi da se od riječi do riječi ne sjeća napisa kojeg je autor, ne spori da je on isto napisao odnosno da je u bitnom sadržaj njegova napisa ono što čini dio predmetne inkriminacije.

Ovime ujedno proizlazi nespornim i vrijeme i mjesto počinjenja predmetnog kaznenog djela kako je to označeno u izreci ove presude. Naime, sud je u donošenju presude iako to nije bilo označeno u privatnoj tužbi ne dirajući u subjektivni i objektivni identitet optužbe sukladno prethodno utvrđenom u dokaznom postupku označio vrijeme i mjesto počinjenja kaznenog djela kao njegova bitna obilježja.

Sagledavajući isto tako objektivna obilježja predmetnog kaznenog djela stav je suda da je nedvojbeno u objektivnom smislu podatak da netko zarađuje iznos od 10.500,00 kuna dnevno i to na temelju zaključka, koji je zapravo insinuacija, da mu je to omogućeno zbog podržavanja opatijskog gradonačelnika i veze sa bivšom ravnateljicom Ustanove koja te honorare isplaćuje i radi u TZ Grada Opatije, izjava koja po takvom svom sadržaju jest objektivno podobna da naškodi nečijoj časti i ugledu.

Ovo prije svega sa aspekta da je iznesen podatak o tome da netko zarađuje za nastup na jednoj popularnoj manifestaciji iznos koji višestruko premašuje prosječna primanja građana u RH, a potom i sa aspekta da mu je takva zarada omogućena zbog povezanosti sa osobama u vrhu političke vlasti Grada Opatije koje nesporno imaju utjecaja na odlučivanje o dodjeli takvog posla i raspodjeli novčanih sredstava za isti. Uz sve naprijed navedeno, da je u objektivnom smislu ovakva izjava štetna za čast i ugled konkretno ovdje privatnog tužitelja proizlazi i iz činjenice da se radi o nedvojbeno osobi za čije djelovanje postoji interes javnosti obzirom da je notorno eksponirana na brojnim javnim manifestacijama kao voditelj, a k tome je i djelatnik državne televizije.

O tome na koji način je predmetna izjava doista imala utjecaja na čast i ugled privatnog tužitelja isti je naveo u svom svjedočkom iskazu koji je ovaj sud u cijelosti prihvatio kao vjerodostojan.

(...)

Kazneno djelo teškog sramoćenja čini onaj tko iznosi neistinite tvrdnje koje su naškodile časti i ugledu druge osobe, a u subjektivnom smislu postoji razlog za isključenje protupravnosti kod ovog kaznenog djela u slučaju da je okrivljeni dokazao istinitost iznesenih tvrdnji ili da je imao razloga vjerovati u istinitost onoga što je na Facebook zidu Novog lista u pogledu visine honorara privatnog tužitelja za navedenu manifestaciju i razloga zašto prima honorar u takvom iznosu, ustvrdio.

Da tvrdnja o zaradi od 10.500,00 kuna po nastupu nije istinita utvrđeno je provedenim dokazima tijekom rasprave i to ispitivanjem samog privatnog tužitelja no i iskazom u svojstvu svjedoka ispitanog ravnatelja ustanove Park prirode Učka, Egona Vasilića koji je ravnatelj bio upravo u vrijeme objavljivanja ove informacije, a čiji su iskazi potkrijepljeni i dokumentacijom odnosno ugovorima o autorskom djelu koji potvrđuju visinu honorara u privatnog tužitelja za nastupe na spornoj manifestaciji u godinama 2012., 2013., 2014. i 2015.

Prema tome, istinitost svoje tvrdnje tijekom dokaznog postupka okrivljeni nije dokazao.

(...)

Naime, okrivljeni je nedvojbeno gradski vijećnik i kao takav politička osoba i zasigurno ima interes i zadatak da se brine o načinu na koji se troši novac grada u kojem obnaša funkciju gradskog vijećnika. Nedvojbeno je privatni tužitelj osoba za čiju djelatnost postoji javni interes. No međutim, upravo kao politička osoba, kao gradski vijećnik koji svoju funkciju vrši u sklopu svoje političke djelatnosti dakle i sa pozicije za koju je izabran od strane građana, okrivljeni je prema mišljenju suda bio dužan postupati sa onim stupnjem odgovornosti koje takva funkcija nosi da bi inkriminirano postupanje mogao opravdati kao nastup političke osobe koja postupa u javnom interesu sa ciljem zaštite novca grada Opatije. Kada to okrivljeni čini bez pomnijeg provjeravanja vjerodostojnosti dobivene informacije, a nakon što od čelne osobe ustanove dobije suprotnu informaciju i par dana nakon saznanja za informaciju koja se odnosi na događaje od unatrag godinu dana, a nesporno je utvrđeno da se radi o neistinitom podatku, ne može se zaključiti da je okrivljeni postupao u obavljanju svoje političke funkcije kada to opravdava javni interes pa je u tom smislu obeskrijepljena obrana okrivljenika.«

2.6. Odlučujući u žalbenom postupku, drugostupanjski je sud prihvatio u cijelosti činjenična utvrđenja prvostupanjskog suda. U bitnom je naveo:

»Žaleći se zbog bitne povrede odredaba kaznenog postupka iz čl. 468. st. 1. toč. 11. ZKP-a, žalitelj ukazuje na propust suda, koji je izmijenio činjenični opis djela iz privatne tužbe, navodeći da je za inkriminirane tvrdnje privatni tužitelj saznao nakon objavljivanja članka u ‘Novom listu’ 13. srpnja 2013. godine, dok je u privatnoj tužbi naveden datum objavljivanja predmetnog članka 13. prosinac 2013. godine. Istaknutom intervencijom prvostupanjskog suda o datumu kada je privatni tužitelj saznao za inkriminirane tvrdnje, proizlazi da je privatna tužba od 11. ožujka 2014. godine podnesena nakon prekluzivnog roka iz čl. 61. ZKP-a, čime je počinjena i bitna povreda iz čl. 468. st. 1. toč. 5. ZKP-a. Nastavno se žalbene tvrdnje odnose na činjenična pitanja i tzv. posrednu povredu kaznenog zakona, koja proizlazi iz pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja.

Iako je točan žalbeni navod da je u izreci prvostupanjske presude naveden datum 13. srpnja 2013. godine, kao dan objavljivanja članka u ‘Novom listu’, očito je da je u pitanju evidentna pogreška suda i omaška u pisanju, koja je krajnje nelogična, jer bi navedeno značilo da je članak u ‘Novom listu’ objavljen prije iznesenih tvrdnji na Facebook zidu Novog lista, dok je i iz preslike samog članka (list 3-4 spisa) vidljivo da je objavljen 13. prosinca 2013. godine.

(...)

Žalbenim prigovorima činjenične prirode žalitelj ukazuje na pogrešnu ocjenu dokaza od strane prvostupanjskog suda, koji nije prihvatio optuženikovu obranu da je, na temelju podatka o zaradi privatnog tužitelja, koji je dobio od zaposlenika Parka prirode Učka, imao ozbiljan razlog zbog kojega je povjerovao u istinitost iznesenih tvrdnji, pa ga je sud trebao osloboditi optužbe ili primijeniti odredbu čl. 148. a KZ/11, jer je kao političar i gradski vijećnik navedeno iznio u obavljanju političke djelatnosti i u javnom interesu, što mu je bila i dužnost.

Ispravno je prvostupanjski sud utvrdio da je izjava kako netko zarađuje preko 10.000,00 kuna dnevno, insinuirajući da mu je to omogućeno zbog podržavanja gradonačelnika i veze sa bivšom ravnateljicom ustanove koja ga plaća, objektivno podobna da naškodi nečijoj časti i ugledu. Optuženik se pri tome ne može pozivati ni na jedan osnov za isključenje protupravnosti, jer je ispravno prvostupanjski sud utvrdio da je kao javna i politička osoba trebao postupati sa većim stupnjem odgovornosti kod iznošenja takvih činjeničnih tvrdnji, to više što je i sam u obrani naveo kako je od ravnatelja Parka prirode Učka Egona Vasilića dobio informaciju da te tvrdnje o zaradi privatnog tužitelja nisu točne, već je točno da na temelju zaključenih ugovora sa tom ustanovom zarađuje oko 2.000,00 kuna dnevno.

Kada optuženik unatoč takvoj informaciji od ravnatelja ustanove koja isplaćuje honorar privatnom tužitelju, iznosi inkriminirane činjenične tvrdnje o njegovoj višestrukoj zaradi, ispravan je i prihvatljiv zaključak suda da se takav postupak optuženika ne može opravdati javnim interesom.

Stoga i ovaj sud prihvaća stajalište prvostupanjskog suda da se pod krinkom zaštite javnog interesa ne mogu objavljivati glasine ni neprovjerene informacije, jer takav standard proizlazi upravo iz suštine javnog djelovanja.

Neprihvatljive su i žalbene tvrdnje o povredi kaznenog zakona, ističući da sud nije obrazložio zašto je novi KZ/11 sa zadnjom izmjenom (‘NN’ br. 56/15 od 22. svibnja 2015.godine), koji je primijenio, blaži za optuženika.

Radi se, naime o kaznenom djelu koje je ostalo potpuno istovjetno i nakon te izmjene, osim što je promijenjen naziv djela, što nema utjecaja na pravilnu primjenu zakona. Stoga takav propust suda ne utječe na zakonitost i pravilnost donesene odluke, kao što ni naziv djela ne utječe na to je li zakon blaži ili stroži za počinitelja.

Okolnost da sud nije označio broj Narodnih novina kod navođenja Kaznenog zakona i što u zakonskom opisu djela nije naveo ‘računalnog sustava ili mreže’, na čemu se žalitelj nepotrebno iscrpljuje, također ne utječe na zakonitost donesene odluke, jer je sud vezan činjeničnim, a ne pravnim opisom djela (čl. 449. st. 2. ZKP-a).

Dakle, ocjena je ovoga vijeća da je činjenično stanje iz pobijane presude u odnosu na odlučne činjenice pravilno i potpuno utvrđeno, a na tako utvrđeno činjenično stanje prvostupanjski sud je pravilno primijeni kazneni zakon kada je optuženika proglasio krivim za kazneno djelo iz čl. 148. st. 2. i 1. KZ/11.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe da je osporenim presudama povrijeđeno njegovo pravo na slobodu izražavanja, ali i načelo nullum crimen, nulla poena sine lege. Te povrede obrazlaže navodima da je on lokalni oporbeni političar i izabrani gradski vijećnik koji je u obavljanju svoje političke djelatnosti, a zbog postojanja javnog interesa, iznio svoja saznanja o visini honorara poznatog televizijskog voditelja. Taj je voditelj, k tome, djelatnik javne televizije koja se sufinancira novcem hrvatskih građana putem obavezne pristojbe, te izvanbračni suprug sada bivše ravnateljice javne ustanove koja je privatnom tužitelju u čak sedam navrata povjerila posao vođenja predmetne manifestacije. Smatra da iz zakonskog teksta članka 148.a KZ-a/11 ne proizlazi da se za osobu koja obavlja političku funkciju i nastupa u javnosti i u javnom interesu zahtijeva i poseban, povećan stupanj odgovornosti te pomnija provjera informacija.

Nadalje tvrdi da je povrijeđeno pravo na obrazloženu odluku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava jer smatra da žalbeni sud nije odgovorio na sve njegove žalbene navode, pogotovo na navode o primjeni blažeg zakona te povredi načela nema kazne bez zakona.

Navodi i da je prekoračena optužba iz privatne tužbe jer je prvostupanjski sud prekvalificirao činjenice za vrijeme trajanja postupka na način da je izmijenjeno sredstvo kaznenog djela, vrijeme počinjenja kaznenog djela, vrijeme saznanja privatnog tužitelja za počinjenje kaznenog djela, kao i posljedice navodnog kaznenog djela.

Ističe i povrede prava zajamčenih člankom 29. stavkom 2. alinejama 3., 4. i 6. bez dodatnog obrazloženja.

IV. MJERODAVNO PRAVO

4. Članak 148. KZ-a/11 koji je bio na snazi u relevantno vrijeme glasio je:

»Sramoćenje

Članak 148.

(1) Tko pred drugim za nekoga iznese ili pronese činjeničnu tvrdnju koja može škoditi njegovoj časti ili ugledu, kaznit će se novčanom kaznom do sto osamdeset dnevnih iznosa.

(2) Tko djelo iz stavka 1. ovoga članka počini putem tiska, radija, televizije, računalnog sustava ili mreže, na javnom skupu ili na drugi način, zbog čega je ono postalo pristupačno većem broju osoba, kaznit će se novčanom kaznom do tristo šezdeset dnevnih iznosa.

(3) Nema kaznenog djela iz stavka 1. i 2. ovoga članka ako počinitelj dokaže istinitost činjeničnih tvrdnji koje je iznosio ili pronosio ili postojanje ozbiljnog razloga zbog kojeg je, postupajući u dobroj vjeri, povjerovao u njihovu istinitost.

(4) Nije dopušteno dokazivanje okolnosti iz stavka 3. ovoga članka počinitelju koji činjeničnu tvrdnju nije iznosio ili pronosio u javnom interesu ili iz drugog opravdanog razloga, a postupao je pretežito s ciljem da naškodi časti ili ugledu drugoga, pogotovo ako se tvrdnje odnose na osobni ili obiteljski život druge osobe.

(5) Prizna li počinitelj neistinitost svojih tvrdnji i opozove ih, sud ga može osloboditi kazne.«

4.1. Članci 42. i 43. Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 56/15.) koji su stupili na snagu u tijeku predmetnog kaznenog postupka, to jest 30. svibnja 2015., glase:

»Članak 42.

Naslov iznad članka 148. mijenja se i glasi: ‘Teško sramoćenje’

U članku 148. stavci 3. i 4. mijenjaju se i glase:

‘(3) Nema kaznenog djela teškog sramoćenja ako počinitelj dokaže istinitost činjenične tvrdnje koju je iznosio ili pronosio ili postojanje ozbiljnog razloga zbog kojeg je povjerovao u njezinu istinitost.

(4) Dokazivanje okolnosti iz stavka 3. ovog članka nije dopušteno ako se činjenične tvrdnje iz stavka 1. odnose na osobne ili obiteljske prilike.’

Članak 43.

Iza članka 148. dodaje se naslov i članak 148.a koji glase:

‘Isključenje protupravnosti za kaznena djela uvrede i teškog sramoćenja

Članak 148.a

Nema kaznenog djela iz članka 147. i 148. ovoga Zakona ako je počinitelj njihova obilježja ostvario u znanstvenom, stručnom, književnom, umjetničkom djelu ili javnoj informaciji, u obavljanju dužnosti propisane zakonom, političke ili druge javne ili društvene djelatnosti, u novinarskom poslu ili obrani nekog prava, a to je učinio u javnom interesu ili zbog drugih opravdanih razloga.’«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud je ustavnu tužbu razmotrio s aspekta prava zajamčenih člankom 38. stavcima 1. i 2. Ustava, u vezi s člankom 16. stavkom 2. Ustava, te člankom 10. Konvencije.

5.1. Navedene odredbe Ustava glase:

»Članak 16.

(...)

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjeno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.«

»Članak 38.

Jamči se sloboda mišljenja i izražavanja misli.

Sloboda izražavanja misli obuhvaća osobito slobodu tiska i drugih sredstava priopćavanja, slobodu govora i javnog nastupa i slobodno osnivanje svih ustanova javnog priopćavanja.

(...)«

5.2. Bitan dio članka 10. Konvencije glasi:

»Članak 10.

SLOBODA IZRAŽAVANJA

(1) Svatko ima pravo na slobodu izražavanja. To pravo obuhvaća slobodu mišljenja i slobodu primanja i širenja informacija i ideja bez miješanja javne vlasti i bez obzira na granice ...

(2) Kako ostvarivanje tih sloboda obuhvaća dužnosti i odgovornosti, ono može biti podvrgnuto formalnostima, uvjetima, ograničenjima ili kaznama propisanim zakonom, koji su u demokratskom društvu nužni ... radi zaštite ugleda ili prava drugih ...«

A. Sloboda mišljenja i izražavanja misli

a) Načelna stajališta

5.3. Ustavni sud je nizu svojih odluka (v., primjerice, broj U-III-7479/2014 od 16. prosinca 2015., U-III-2195/2016 od 2. studenoga 2016., U-III-2588/2016 od 8. studenoga 2016., U-III-458/2018 od 23. svibnja 2019. i U-III-3422/2019 od 10. lipnja 2020.) ispitujući opravdanost prigovora miješanja u jamstvo slobode mišljenja i izražavanja misli proveo test nužnosti u demokratskom društvu primjenom načelnih stajališta Europskog suda za ljudska prava donesenih u tumačenju slobode izražavanja zajamčene člankom 10. Konvencije.

5.4. Sloboda izražavanja predstavlja jedno od temeljnih načela demokratskog društva i jedno od osnovnih uvjeta za njegov napredak te za ispunjenje svakog pojedinca. Pravo na slobodu izražavanja odnosi se ne samo na »informacije« ili »ideje« koje su blagonaklono prihvaćene ili se ne smatraju uvredljivima ili ne izazivaju nikakvu reakciju, nego i na one koje vrijeđaju, šokiraju ili uznemiruju. To zahtijevaju pluralizam, tolerancija i slobodoumlje bez kojih nema »demokratskog društva«. Kako ostvarivanje tih sloboda obuhvaća dužnosti i odgovornosti, ono može biti podvrgnuto formalnostima, uvjetima, ograničenjima ili kaznama propisanim zakonom, koji su u demokratskom društvu nužni. Ta ograničenja moraju biti strogo tumačena, a potreba za njima mora biti uvjerljivo utvrđena (usporedi s predmetima Guja protiv Moldavije [Vv], br.14277/04, § 69., presuda od 12. veljače 2008., i Bédat protiv Švicarske [Vv], br. 56925/08, § 48., presuda od 29. ožujka 2016.).

Drugim riječima, pravo na slobodu izražavanja nije apsolutno pravo. Ni članak 10. Konvencije, a ni članak 38. Ustava ne jamče neograničenu slobodu izražavanja. Sloboda izražavanja može biti ograničena ako je to nužno u demokratskom društvu.

5.5. Test nužnosti u demokratskom društvu zahtijeva da sud pred kojim se nađe »zahtjev« za ograničenje nečije slobode izražavanja utvrdi je li ograničenje slobode izražavanja prijeko društveno potrebno i je li razmjerno legitimnom cilju, te da za ograničenje slobode izražavanja navede relevantne i dostatne razloge (usporedi s predmetom Satakunnan Markkinapörssi Oy i Satamedia Oy protiv Finske [Vv], br. 931/13, § 164., presuda od 27. lipnja 2017.). Ograničenje slobode izražavanja mora se razmotriti u kontekstu slučaja u cjelini, uključujući sadržaj izjava i kontekst u kojem su one dane (usporedi s Europapress holding d.o.o. protiv Hrvatske, br. 25333/06, § 54., presuda od 22. listopada 2009.).

5.6. Pri ocjenjivanju razmjernosti miješanja treba razlikovati izjave o činjenicama od vrijednosnih sudova. Dok se postojanje činjenica može dokazati, istinitost vrijednosnih sudova nije dokaziva, stoga ne bi trebalo zahtijevati od tuženika da dokaže istinitost vrijednosnog suda. Kada se radi o vrijednosnim sudovima, razmjernost ograničenja slobode izražavanja može ovisiti o tome postoji li dostatna činjenična osnova koja te sudove podržava, u suprotnom se ti sudovi mogu smatrati pretjeranima. Kako bi se moglo razlikovati radi li se o izjavi o činjenicama ili o vrijednosnom sudu nužno je uzeti u obzir okolnosti svakog slučaja i »opći ton“ (general tone) izjave o kojoj se radi, imajući u vidu da će tvrdnje o temama od javnog interesa u pravilu biti vrijednosni sudovi, a ne izjave o činjenicama (usporedi s predmetom Morice protiv Francuske [Vv], br. 29369/10, § 126., presuda od 23. travnja 2015.).

5.7. Kada je sporna izjava dana u kontekstu političke debate o pitanju od javnog interesa, prihvatljiva su samo najnužnija ograničenja slobode govora jer je sloboda političke debate u samoj srži koncepta demokratskog društva. Stoga su granice prihvatljive kritike šire u slučaju same ličnosti političara, nego kod privatnih osoba. Za razliku od privatnih osoba, političar je neizbježno i svjesno otvoreniji za pomno ispitivanje svake njegove ili njezine riječi i djela te sukladno tome mora iskazivati veći stupanj tolerancije (usporedi s predmetima Sürek protiv Turske (br. 1) [Vv], br. 26682/95, § 61., presuda od 8. srpnja 1999., Mladina d.d. Ljubljana protiv Slovenije, br. 20981/10, § 40., presuda od 17. travnja 2014.; Lingens protiv Austrije, br. 9815/82, § 42., presuda od 8. srpnja 1986., i Lopes Gomes da Silva protiv Portugala, br. 37698/97, § 30., presuda od 28. rujna 2000.).

5.8. U okolnostima u kojima bi sporna izjava mogla utjecati na zaštitu ugleda ili prava drugih, taj je »sukob« potrebno rješavati vaganjem relevantnih čimbenika koji se odnose na dvije zaštićene vrijednosti: s jedne strane, pravo na slobodu izražavanja, i s druge strane, pravo na poštovanje osobnog života drugih (usporedi s predmetima Von Hannover protiv Njemačke (br. 2) [Vv], br. 40660/08 i 60641/08, §§ 104. – 107., presuda od 7. veljače 2012.; Axel Springer AG protiv Njemačke [Vv], br. 39954/08, §§ 85. – 88., presuda od 7. veljače 2012.; Couderc i Hachette Filipacchi Associés protiv Francuske [Vv], br. 40454/07, §§ 90. – 93., presuda od 10. studenoga 2015., i Medžlis Islamske zajednice Brčko i drugi protiv Bosne i Hercegovine [Vv], br. 17224/11, § 77., presuda od 27. lipnja 2017.).

Riječ je o pravima koja zaslužuju jednaku zaštitu te je zadatak sudova postići pravičnu ravnotežu tih prava. U slučajevima koji zahtijevaju vaganje između tih dviju vrijednosti ishod za osobu koja tvrdi da joj je nečijim javnim istupom povrijeđeno dostojanstvo, čast ili ugled, u načelu, treba biti jednak kao da se odlučuje o prigovoru povrede slobode izražavanja misli (usporedi s predmetom Narodni list d.d. protiv Hrvatske, br. 2782/12, § 70., presuda od 8. studenoga 2018.).

5.9. Pravo na zaštitu ugleda, časti i dostojanstva sastavni je dio prava na štovanje osobnog života zajamčenog člankom 35. Ustava, odnosno njemu srodnog prava na poštovanje privatnog života zajamčenog člankom 8. Konvencije. Da bi se članak 35. Ustava odnosno članak 8. Konvencije mogao primijeniti, napad na ugled osobe mora postići određenu razinu ozbiljnosti i biti takav da dovodi u pitanje osobno uživanje prava na privatni život (v., primjerice, Bédat, navedeno, § 72.; te Narodni list d.d. protiv Hrvatske, navedeno, § 55.). Drugim riječima, činjenične tvrdnje trebaju biti toliko jako uvredljive da njihova objava ima neizbježan izravan učinak na privatni život konkretnog pojedinca (v. Toranzo Gomez protiv Španjolske, br. 26922/14, § 51., presuda od 20. studenoga 2018.).

Pritom treba voditi računa je li riječ o osobi koja je nepoznata javnosti ili javnoj osobi. Osoba nepoznata javnosti može tražiti određenu zaštitu prava na poštovanje njezinog privatnog života. Međutim, kad je riječ o javnoj osobi, granice prihvatljive kritike su šire jer je javna osoba neizbježno i svjesno izložena javnom nadzoru i stoga mora pokazati posebno visok stupanj tolerancije (v., primjerice, Prunea protiv Rumunjske, br. 47881/11, § 30., presuda od 8. siječnja 2019.; Milisavljević protiv Srbije, br. 50123/06, §§ 32 – 34, presuda od 4. travnja 2017; te Von Hannover protiv Njemačke (br. 2) [Vv], br. 40660/08 i 60641/08, §§ 108 – 113, presuda od 7. veljače 2012.).

5.10. Nadalje, u pitanjima od javnog interesa postoji malo prostora za ograničenje slobode izražavanja. Potencijalna ozbiljnost određenih primjedbi (v., primjerice, Thoma protiv Luksemburga, br. 38432/97, § 57., od 29. ožujka 2001.) ne ukida pravo na visoku razinu zaštite slobode izražavanja s obzirom na to da postoji stvar od javnog interesa (v. predmet Bédat, navedeno, § 49.).

5.11. Priroda i ozbiljnost nametnute sankcije također su čimbenici koje treba uzeti u obzir pri ocjenjivanju razmjernosti miješanja u pravo na slobodu izražavanja. Dosuđivanje naknade štete oštećenoj osobi mora biti u razumnom odnosu razmjera s pretrpljenim narušavanjem ugleda (usporedi s Narodni list d.d. protiv Hrvatske, navedeno; Kwiecień protiv Poljske, br. 51744/99, § 56., presuda od 9. siječnja 2007.; Tolstoy Miloslavsky protiv Ujedinjenog Kraljevstva, br. 18139/91, § 49., presuda od 13. srpnja 1995.; i Europapress holding d.o.o. protiv Hrvatske, navedeno).

b) Primjena navedenih načelnih stajališta

5.12. Nije sporno da je kaznena osuda podnositelja ustavne tužbe od strane sudova zbog njegovih komentara na Facebook zidu Novog lista veznih uz vođenje programa javne manifestacije predstavljalo miješanje u njegovu slobodu izražavanja. Takvo miješanje predstavlja povredu slobode izražavanja ako ne ispunjava uvjete iz stavka 2. članka 10. Konvencije. Stoga treba utvrditi je li miješanje bilo utemeljeno na zakonu, je li težilo jednom ili više legitimnih ciljeva navedenih u stavku 2. članku 10. Konvencije i je li bilo »nužno u demokratskom društvu« za postizanje tih ciljeva (usporedi sa Slava Jurišić protiv Hrvatske, br. 79584/12, § 26., presuda od 8. veljače 2018.).

5.13. Ustavni sud ocjenjuje da je miješanje utemeljeno na zakonu – odredbama Kaznenog zakona citiranim u točkama 4. i 4.1. obrazloženja ove odluke. Nadalje utvrđuje da je to miješanje težilo ostvariti legitimni cilj, to jest zaštitu ugleda i prava drugih, u smislu članka 10. stavka 2. Konvencije, u konkretnom predmetu zaštitu ugleda privatnog tužitelja (usporedi s, primjerice, odlukom Ustavnog suda broj U-III-1084/2015 od 10. prosinca 2019.). Stoga je zadaća Ustavnog suda utvrditi je li miješanje u slobodu mišljenja i izražavanja misli bilo »nužno u demokratskom društvu«.

5.14. Ustavni sud utvrđuje da su povod za objavu spornih komentara bile božićne manifestacije u organizaciji Javne ustanove Park prirode Učka. Podnositelj je smatrao da se radi o sukobu interesa jer je privatni tužitelj nekoliko godina zaredom dobivao razne angažmane od Grada Opatije i navedene javne ustanove na čijem čelu je jedno vrijeme bila i njegova izvanbračna supruga koja je kasnije postala direktoricom Turističke zajednice grada Opatije. Pritom je smatrao i problematičnom visinu honorara za koje je privatni tužitelj vodio navedene manifestacije jer su ti honorari plaćeni javnim novcem.

5.15. Ustavni sud, stoga, ocjenjuje da je cilj komentara bio skrenuti pozornost javnosti na pitanja od javnog interesa, a to su transparentnost izbora voditelja manifestacije u organizaciji javne ustanove te način trošenja javnog novca. Podnositelj je javna osoba – političar koji je u predmetno vrijeme bio i gradski vijećnik u svojoj lokalnoj zajednici. Političari su, uz novinare, najzaštićenija skupina kad je riječ o ograničenju slobode izražavanja jer je njihova uloga širenje ideja i poticanje rasprava od općeg interesa. Stoga je uloga podnositelja uključivala (i) dužnost upozoriti javnost na moguće nepravilnosti u trošenju javnog novca zbog načina na koji javna ustanova dodjeljuje poslove. To je pitanje bez sumnje bilo od javnog interesa. S time u vezi Ustavni sud ponavlja da kod rasprave o pitanjima od javnog interesa, postoji visok stupanj zaštite slobode mišljenja i izražavanja misli, odnosno vrlo mali prostor za njezino ograničenje (v. točku 5.7. obrazloženja ove odluke).

5.16. Ustavni sud nadalje utvrđuje da je komentar o iznosu honorara koji je privatnom tužitelju plaćen za vođenje programa u okviru predmetnih božićnih manifestacija izjava o činjenici, a ne vrijednosni sud, jer se odnosi na provjerljive činjenice, to jest na tvrdnju da privatni tužitelj za jedan dan vođenja spornog programa zaradi 10.500,00 kuna. S time u vezi može prihvatiti da podnositelj nije bio u dobroj vjeri kad je iznio neistinitu visinu honorara jer je dan ranije od ravnatelja navedene javne ustanove saznao da je taj iznos manji odnosno 2.000,00 kuna. Međutim, sama činjenica isplaćuje li javna ustanova za predmetni posao 10.500,00 kuna dnevno ili 2.000,00 kuna dnevno je u konkretnom predmetu neodlučna. Ključno je to da podnositelj kao političar ukazuje na (neosporenu) činjenicu da se poslovi vođenja božićne manifestacije koju organizira i financira javna ustanova (Park prirode Učka), a sufinancira pravna osoba s javnim ovlastima, konkretno Turistička zajednica grada Opatije, čiji je osnivač jedinica lokalne samouprave, odnosno Grad Opatija, godinama dodjeljuju jednoj te istoj osobi, i to bez provođenja nekog transparentnog postupka, a pritom je ta osoba u izvanbračnoj vezi s osobom koja je cijelo to vrijeme na rukovodećim pozicijama u istim onim pravnim osoba s javnim ovlastima koje izravno ili neizravno sudjeluju u organizaciji i (su)financiranju navedenih manifestacija.

5.17. S druge, pak, strane komentari »Njemu se sigurno isplati« te »sigurno nije zbog toga podržavao Dujmića i sigurno to nema veze sa Suzi Petričić koja je bila ravnateljica Parka prirode Učka« ne predstavljaju činjenične tvrdnje, nego vrijednosne sudove. To je očito smatrao i prvostupanjski sud jer je u obrazloženju presude naveo da se radi o (podnositeljevom) zaključku »koji je zapravo insinuacija«. Iako su ti komentari ironični i zajedljivi, kako to zaključuje prvostupanjski sud, oni u svakom slučaju nisu bez činjenične osnove upravo iz razloga navedenih u prethodnoj točki.

5.18. Nadalje, Ustavni sud utvrđuje da je privatni tužitelj poznati radijski i televizijski voditelj i djelatnik javne televizije te kao takav poznat širokoj javnosti. Stoga on kao javna osoba ne uživa veću zaštitu od pojedinca nepoznatog javnosti, kako to pogrešno i suprotno ustavnim i konvencijskim standardima navedenim u točki 5.9. obrazloženja ove odluke, zaključuju sudovi. Naprotiv, on je kao javna osoba dužan pokazati veći stupanj tolerancije, pogotovo uzimajući u obzir da podaci o visini honorara koji mu je isplaćen javnim novcem ne spadaju u sferu njegove privatnosti.

5.19. Kad je riječ o sankciji, Ustavni sud primjećuje da je podnositelj osuđen na novčanu kaznu uz primjenu uvjetne osude. Iako je riječ o uvjetnoj osudi i novčanoj kazni, podnositelj se ipak suočio s kaznenim postupkom i kaznenom osudom. Podnositelj je, kako je već naprijed rečeno, svojim javno objavljenim komentarima htio skrenuti pozornost javnosti na pitanja od javnog interesa. Na to je kao (lokalni) političar nedvojbeno imao pravo. Kaznena osuda zbog ukazivanja na sumnju o pogodovanju dobivanja poslova od strane javne ustanove te načina na koji se troši javni novac ima obeshrabrujući učinak (eng. chilling effect) na ostvarivanje slobode političkog govora odnosno slobode izražavanja. Taj utjecaj, koji djeluje na štetu društva kao cjeline, također je čimbenik razmjernosti, a time i opravdanosti, izrečenih sankcija (usporedi sa Slava Jurišić protiv Hrvatske, § 34. – 36., navedeno).

5.20. Imajući na umu sve gore navedene okolnosti, Ustavni sud smatra da sudovi nisu uvjerljivo utvrdili postajanje prijeke društvene potrebe koja bi zahtijevala da se pravu privatnog tužitelja na zaštitu njegovog ugleda da prednost pred pravom podnositelja na slobodu izražavanja i općeg interesa za zaštitu slobode izražavanja kada je riječ o raspravi od javnog interesa. Stoga se ne može zaključiti da je osporenim odlukama ostvarena pravična ravnoteža Ustavom i Konvencijom zajamčenih suprotstavljenih prava privatnog tužitelja kao javne osobe i podnositelja kao političara.

B. Ostali prigovori

5.21. Utvrdivši postojanje povrede ustavnog jamstva slobode mišljenja i izražavanja misli, Ustavni sud nije razmatrao druge prigovore isticane u ustavnoj tužbi.

C. Zaključak

5.22. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/92. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) odlučeno je kao u izreci.

5.23. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2071/2017
 Zagreb, 15. listopada 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
 Ingrid Antičević Marinović, v. r.