## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-612/1996 od 5. listopada 2000.

### NN 105/2000 (24.10.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-612/1996 od 5. listopada 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2088

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu: dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik
Vijeća te suci Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Milan Vuković, kao
članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi M. D. iz M. i »T.« d.o.o. iz M.,
zastupanih po S. B., odvjetniku iz Z., na sjednici Vijeća održanoj 5. listopada
2000., donio je jednoglasno s­ljedeću

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se djelomice usvaja te se ukida točka III. izreke
presude Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, broj: II Pkž-431/95-4 od
19. ožujka 1996.

II. U ukinutom dijelu predmet se vraća Visokom trgovačkom sudu Republike
Hrvatske na ponovni postupak.

## i

## RJEŠENJE

Ustavna tužba se
odbacuje u dijelu protiv rješe­nja predsjednika Visokog trgovačkog suda
Republike Hrvatske od 16. lip­nja 1995. i rješe­nja predsjednika Trgovačkog
suda u R., broj: 23-Su-238/95 od 23. lip­nja 1995.

```
Obrazlože­nje
```

```
if !supportEmptyParas endif
```

```
if !supportEmptyParas endif
```

```
if !supportEmptyParas endif
```

1. M. D. i »T.« d.o.o.
iz M., obojica zastupani po punomoćniku S. B., odvjetniku iz Z., podnijeli su
ustavnu tužbu protiv presude Trgovačkog suda u R., broj: Pk-66/95 od 5. srp­nja
1995. i presude Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, broj: Pkž-431/95 od
19. ožujka 1996. te rješe­nja predsjednika Visokog trgovačkog suda Republike
Hrvatske, od 16. lip­nja 1995. o odbija­nju zahtjeva za izuzeće predsjednika
Trgovačkog suda u R. i rješe­nja predsjednika Trgovačkog suda u R., broj:
23-Su-238/95-19 od 23. lip­nja 1995. o odbija­nju zahtjeva za izuzeće
predsjednice vijeća.

2. Osporenom presudom
Visokog trgovačkog suda od 19. ožujka 1996. usvojena je žalba podnosite­lja
ustavne tužbe protiv osporene presude Trgovačkog suda u R. od 5. srp­nja 1995.,
pa je ta presuda preinačena ukida­njem zaštitne mjere podnosite­ljima ustavne
tužbe, dok je u ostalom dijelu ta prvostupa­njska presuda potvrđena, kao i rješe­nje
broj: Su-238/95 od 23. lip­nja 1995. o zahtjevu za izuzeće. Presudom Trgovačkog
suda u R. od 5. srp­nja 1995. podnosite­lji su osuđeni na novčane kazne zbog
poči­njenog privrednog prijestupa iz članka 122. st. 1. i 7. Zakona o va­nj­sko­trgo­vinskom
poslova­nju (»Narodne novine«, br. 53/91, 26/93 i 109/93) i izrečena im je
zaštitna mjera po članku 31. u svezi s člankom 36., odnosno člankom 37. Zakona
o privrednim prijestupima (»Narodne novine«, br. 53/91 i 91/92).

3. U dopuštenoj i
pravodobnoj ustavnoj tužbi podnosite­lji navode da su im osporavanim aktima
povrijeđena ustavna prava obligatorne pravne određenosti kaž­njivih djela
(članak 17. Ustava), prava na žalbu (članak 18. Ustava), obvezatne uteme­ljenosti
pojedinačnog akta na zakonu (članak 19. Ustava) i obvezatnosti ka­žnji­vosti
djela u vrijeme presude i obvezatnosti primjene blaže­g kaznenog zakona (članak
31. Ustava).

Podnosite­lji ističu
da je stupa­njem na snagu Zakona o trgovini (»Narodne novine«, broj 11/96), 17.
ve­ljače 1996. prestao važiti Zakon o va­njskotrgovinskom poslova­nju, pa s
obzirom da taj novi Zakon više ne propisuje privredne prijestupe već samo
prekršaje, smatraju da nakon toga nisu mogli biti proglašeni odgovornima niti
osuđeni zbog privrednog prijestupa kad kompenzacijski posao više nije privredni
prijestup ne­go samo prekršaj, dok kupova­nje robe u inozemstvu radi dorade i
izvoza bez odobre­nja nadležnog državnog tijela nije ni prekršaj, a propis koji
je određivao takva djela kao privredne prijestupe ukinut je prije pravomoćnosti
presude. Navode da su time povrijeđene odredbe čl. 17., 18., 19. i 31. Ustava.

Glede
osporavanih rješe­nja o izuzeću podnosite­lji navode da im nikada ni prvostupa­njski
ni drugostupa­njski sud nije dostavio rješe­nje predsjednika Visokog trgovačkog
suda u Z., od 16. lip­nja 1995., kojim se navodno odbija ­njihov zahtjev za
izuzećem od rada na tom predmetu predsjednika Trgovačkog suda u R., čime im je
stvarno uskraćeno pravo na žalbu i obligatornost uteme­lje­nja svakog
pojedinačnog akta državnog tijela na zakonu prema članku 19. Ustava. Također
navode da je predsjednik Visokog trgovač­kog suda umjesto da postupa prema
odredbi članka 38. stavka 2. tada važeće­g Zakona o krivičnom postupku
(»Narodne novine«, br. 52/91, 34/93, 38/93 i 28/96) i odluči o zahtjevu za
izuzeće predsjednika i suca Trgovačkog suda u R., svojim rješe­njem odlu­čio
samo u pogledu zahtjeva koji se odnosi na predsjednika spomenutog suda, dok je
donoše­nje odluke o zahtjevu za izuzeće suca tog suda ustupio predsjedniku
Trgovačkog suda u R., koji je protuzakonito svojim rješe­njem odlučio o
zahtjevu za izuzeće suca tog suda.

Predlažu
ukinuti osporavane presude i rješe­nja.

4. Ustavni
sud, odlučujući o ustavnoj tužbi, prvo ispituje jesu li prava istaknuta u
ustavnoj tužbi ustavna prava u smislu članka 59. stavka 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 99/99 – da­lje:
Ustavni zakon). Ako utvrdi da se radi o ustavnim pravima, Ustavni sud ispituje
jesu li ustavna prava povrijeđena.

*Ustavna
tužba je djelomice osnovana, a djelomice nije dopuštena.*

5.
Konkretno, podnosite­lji u ustavnoj tužbi ističu povredu odredaba članka 31.
stavka 1. Ustava, prema kojoj nitko ne može biti kaž­njen za djelo koje prije
ne­go je poči­njeno nije bilo utvrđeno zakonom ili međunarodnim pravom kao
kazneno djelo, niti mu se može izreći kazna koja nije bila određena zakonom, a
ako zakon nakon poči­njenog djela odredi blažu kaznu, odredit će se takva
kazna. Također, podnosite­lji ukazuju i na povredu odredbe članka 17. stavka 3.
Ustava, prema kojoj se ni u slučaju neposredne opasnosti za opstanak države ne
može ograničiti primjena odredbi Ustava o, između ostalog, pravnoj određenosti
kaž­njivih djela i kazni.

Prema
odredbama članka 72. Zakona o trgovini, prekršajni postupci i postupci za
privredne prijestupe za djela koja su prema propisima koji su bili na snazi do
stupa­nja na snagu tog Zakona bili propisani kao prekršaji ili privredni
prijestupi, a prema tom Zakonu nisu određeni kao prekršaji, obustavit će se
(stavak 1.), a postupci koji se ne obustav­ljaju prema stavku 1. tog članka,
dovršit će se prema propisima koji su važili do stana stupa­nja na snagu tog
Zakona (stavak 2.).

Nada­lje,
prema odredbi članka 66. stavka 1. alineje 4. Zakona o trgovini, kupova­nje
robe u inozemstvu radi prodaje u inozemstvu suprotno propisu o ograničava­nju
tih poslova (članak 35.), jeste prekršaj, ali samo pod iznimnim uvjetom da je
takav posao ograničila Vlada (članak 35. stavak 2. Zakona o trgovini).

Ustavni sud
utvrđuje da osporavanim aktima nisu povrije­đene navedene ustavne odredbe kako
to podnosite­lji navode u ustavnoj tužbi, jer se radi o djelu koje je bilo
pravno određeno i prije ne­go je poči­njeno.

Međutim, s
obzirom da je privredni prijestup koji se podno­site­ljima stav­ljao na teret
(u dijelu koji se odnosi na kupova­nje robe u inozemstvu radi prodaje u
inozemstvu) teme­ljem odredaba Zakona o va­njskotrgovinskom poslova­nju (članak
122. stavak 1. točka 7.), u Zakonu o trgovini jest propisan kao prekršaj
(članak 66. stavak 1. alineja 4.), ali samo pod iznimnim uvjetom da je takav
posao ograničila Vlada, trebao je drugostupa­njski sud u osporenoj presudi
navesti akt Vlade kojim je taj posao ograničen i zbog če­ga je predstav­ljao
prekršaj, ili suprotnom, teme­ljem odredbe članka 72. stavka 1. Zakona o
trgovini obustaviti postupak.

Ustavni sud
utvrđuje da je Visoki trgovački sud u osporenoj presudi propustio primijeniti
mjerodavni pozitivni propis, odnosno ­nje­govo neprimje­njiv­anje nije uopće
obrazložio, čime je na štetu podnosite­lja povrijedio odredbu članka 14. stavka
2. Ustava, prema kojoj su svi pred zakonom jednaki.

Zbog
navedenog va­ljalo je ukinuti točku III. izreke presude Visokog trgovačkog suda
Republike Hrvatske, broj: II Pkž-431/95-4 od 19. ožujka 1996. u dijelu kojim se
potvrđuje presuda Trgovačkog suda u R., broj: VIII Pk-66/95 od 5. srp­nja 1995.
koja se odnosi na privredni prijestup kupova­nja robe u inozemstvu radi prodaje
u inozemstvo (članak 122. stavak 1. točka 7. Zakona o va­njskotrgovinskom
poslova­nju).

6.
Podnosite­lji ističu i povredu odredaba članka 18. Ustava, no ne navode razloge
zbog kojih smatraju da su te ustavne odred­be povrijeđene osporavanim
presudama, a ni sam Ustavni sud ne nalazi da bi osporavanim presudama te
odredbe Ustava bile povrijeđene, jer su podnosite­lji sudjelovali u postupku ­njihovog
donoše­nja i koristili su pravne lijekove.

7. Konačno,
podnosite­lji u ustavnoj tužbi ističu povredu odredaba članka 19. Ustava. Kao
razlog navode svoju prosudbu da sudovi osporavane presude i rješe­nja nisu
uteme­ljili na zakonu.

Međutim,
odredbe članka 19. Ustava ne odnose se na pojedinačne akte sudbene vlasti, već
samo na akte državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti, zbog če­ga
osporavanim rješe­njem te odredbe nisu, niti su mogle biti povrijeđene.

8. Glede
osporavanih rješe­nja kojima nije usvojen zahtjev podnosite­lja za izuzeće, u
tom dijelu ustavna tužba nije dopuštena, jer ta rješe­nja nisu pojedinačni akti
iz članka 59. Ustavnog zakona, budući da se ­njima nije odlučivalo ni o kakvom ­njihovom
pravu ili obvezi.

9. Stoga
je, teme­ljem odredaba čl. 68. i 72. Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-612/1996
Zagreb, 5. listopada 2000.

USTAVNI SUD
REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 105/2000-2088