## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2172/2008 i U-I-2200/2008 od 13. rujna 2011.

### NN 109/2011 (23.9.2011.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2172/2008 i U-I-2200/2008 od 13. rujna 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2157

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Ivan Matija, Antun Palarić, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, odlučujući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), na sjednici održanoj 13. rujna 2011., donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 34. stavka 4. Zakona o porezu na dohodak (»Narodne novine« broj 177/04., 73/08. i 80/10.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj 3. prosinca 2004., donio je Zakon o porezu na dohodak (u daljnjem tekstu: ZPD), koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj 177 od 15. prosinca 2004., a stupio je na snagu 1. siječnja 2005.

ZPD je nakon toga noveliran dva puta, i to:

– Zakonom o izmjeni ZPD-a, koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj 73 od 26. lipnja 2008. i

– Zakonom o izmjenama i dopunama ZPD-a, koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj 80 od 28. lipnja 2010.

2. Branimir Vlah iz Zagreba i Leonarda Čanić iz Vele Luke podnijeli su Ustavnom sudu sadržajno istovjetne prijedloge, pogrešno nazvane ustavna tužba, za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 34. stavka 4. ZPD-a.

3. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud je od Ministarstva financija, Porezne uprave, Središnjeg ureda zatražio očitovanje o navodima prijedloga. Navedeno Ministarstvo je Ustavnom sudu dostavilo zatraženo očitovanje.

II. PREDMET OSPORAVANJA

4. Osporeni članak 34. ZPD-a u cijelosti glasi:

»Članak 34.

(1) Ako više fizičkih osoba ostvaruje dohodak zajedničkim obavljanjem samostalne djelatnosti (supoduzetništvo), svaka fizička osoba (supoduzetnik) plaća porez na dio dohotka koji joj pripada od zajedničke samostalne djelatnosti.

(2) Dohodak ostvaren obavljanjem zajedničke samostalne djelatnosti iz članka 18. ovoga Zakona, utvrđuje se kao jedinstveni dohodak u skladu s odredbama članka 19. – 24. ovoga Zakona. Zajednički ostvaren dohodak ili gubitak dijeli se na pojedine supoduzetnike prema ugovoru. Ako ugovor nije sklopljen dohodak ili gubitak se dijeli na jednake dijelove.

(3) Dijelu dohotka ili gubitka svakog supoduzetnika utvrđenog prema stavku 2. ovoga članka, dodaju se primici koje pojedini supoduzetnik ostvari za svoj rad ili druge naknade, a koji su kao poslovni izdaci smanjili dohodak od zajedničke djelatnosti. Od dijela dohotka ili gubitka svakog supoduzetnika utvrđenog prema stavku 2. ovoga članka odbijaju se izdaci koji su nastali pojedinom supoduzetniku, a kao poslovni izdaci nisu smanjili dohodak od zajedničke djelatnosti.

(4) Odredbe stavka 1. i 2. ovoga članka odnose se i na slučajeve kada više fizičkih osoba zajednički ostvaruje dohodak od imovine i imovinskog prava (suvlasnici i supoduzetnici).

(5) Zajednički dohodak od imovine i imovinskih prava utvrđuje se prema odredbama članka 27. i 28. ovoga Zakona.

(6) Supoduzetnici koji ostvaruju zajednički dohodak iz stavka 1. i 4. ovoga članka obvezni su imenovati nositelja zajedničke djelatnosti, koji je prvenstveno odgovoran za vođenje poslovnih knjiga, plaćanje poreznih i drugih obveza, podnošenje prijava i izvješća i izvršavanje drugih propisanih obveza koje proizlaze iz zajedničke djelatnosti i zajedničke imovine i imovinskih prava. Nerezident ne može biti imenovan nositeljem zajedničke djelatnosti. Ako supoduzetnici ne imenuju nositelja zajedničke djelatnosti, imenovat će ga Porezna uprava.

(7) Nositelj zajedničke djelatnosti iz stavka 6. ovoga članka obvezan je po isteku poreznog razdoblja (kalendarske godine) ispostavi Porezne uprave nadležnoj prema svome prebivalištu ili uobičajenom boravištu podnijeti prijavu o utvrđenom dohotku od zajedničke djelatnosti.

(8) Prijava o utvrđenom dohotku od zajedničke djelatnosti podnosi se do kraja mjeseca siječnja tekuće za proteklu godinu.«

A. Prigovori predlagatelja

5. U sadržajno istovjetnim prijedlozima predlagatelji navode kako je osporeni članak 34. stavak 4. nesuglasan s člancima 43. i 50. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90.,135/97.,113/00. i 76/10., u nastavku: Ustav).

Pobliže obrazlažući svoje prijedloge predlagatelji, u bitnome, ističu:

»Domena jurisdikcije članka 34. u načelu je supoduzetništvo (zatamnili predlagatelji, op. Ustavnog suda), kako je to opisano stavkom 1., citat: 'Ako više fizičkih osoba ostvaruje dohodak zajedničkim obavljanjem samostalne djelatnosti (supoduzetništvo), svaka fizička osoba (supoduzetnik) plaća porez na dio dohotka koji joj pripada od zajedničke samostalne djelatnosti' i nastavno stavkom 2., citat: 'Dohodak ostvaren obavljanjem zajedničke samostalne djelatnosti iz članka 18. ovog Zakona, utvrđuje se kao jedinstven dohodak u skladu s odredbama članka 19. – 24. ovoga Zakona. Zajednički ostvaren dohodak ili gubitak dijeli se na pojedine supoduzetnike prema ugovoru. Ako ugovor nije sklopljen dohodak ili gubitak se dijeli na jednake dijelove.'

Stavak 4. članka 34. omogućuje da se prinudno suvlasnici nekretnine prevedu u (su) poduzetnike. Za suvlasnika nekretnine koji istovremeno de facto nije poduzetnik, niti možebitno ima volje, sklonosti ili sposobnosti postati poduzetnik, to konkretno znači prelazak iz građanskog pravnog statusa (u kojem je također predviđeno i uređeno plaćanje poreza i svih drugih davanja državi), u poduzetnički pravni status, čime se narušavaju temeljna Ustavom zajamčena prava iz:

– članka 43. Ustava, citat: '(1) Svakom se jamči pravo na slobodno udruživanje....', jer suvlasnik nekretnine je prinudno (ne svojom slobodnom voljom) udružen u poduzetničku asocijaciju s drugim suvlasnicima, s kojima je potom prinuđen poduzetnički (su) djelovati.

– članka 50. Ustava, citat: '(2) Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi', jer se autonomnost upravljanja vlasništvom (tj. vlasnička prava), prinudno dijelom prenose na osobu koju odredi Porezna uprava, a da pritom nije razvidna potreba takvog postupka iz razloga opisanih ovim člankom (zaštita interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.).

S tim u svezi je članak 34. Zakona o porezu na dohodak kako je napisan, u prethodno opisanom segmentu, sastavljen protivno proklamiranih ustavnih načela.«

Predlagatelji, dalje, navode da se članak 34. stavak 4. ZPD-a može tumačiti i na način da suvlasnici nekretnine koji nisu istovremeno i (su)poduzetnici, tj. koje osim suvlasništva nekretnine ne povezuje nikakav međusobni poslovni odnos niti ga oni svojom slobodnom voljom žele uspostaviti, dođu pod jurisdikciju stavka 6. osporenog članka, koji propisuje da su supoduzetnici koji ostvaruju zajednički dohodak obvezni imenovati nositelja zajedničke djelatnosti, koji je prvenstveno odgovoran za vođenje poslovnih knjiga, plaćanje poreznih i drugih obveza, podnošenje prijava i izvješća i izvršavanje drugih propisanih obveza koje proizlaze iz zajedničke djelatnosti i zajedničke imovine i imovinskih prava. Time predlagatelji smatraju da je to protivno članku 43. Ustava, kojim se jamči pravo na slobodno udruživanje, i članku 50. Ustava, kojim se jamče poduzetnička i vlasnička prava. Naime, predlagatelji smatraju da članak 34. stavak 4. omogućuje da se prinudno suvlasnici nekretnine prevedu u (su) poduzetnike te da za suvlasnika nekretnine, koji istovremeno nije poduzetnik niti možebitno ima volje, sklonosti ili sposobnosti postati poduzetnik, to znači prelazak iz građanskog pravnog statusa (u kojem je također predviđeno i uređeno plaćanje poreza i svih drugih davanja državi) u poduzetnički pravni status. Nadalje, predlagatelji smatraju da se time narušavaju Ustavom zajamčena prava da se svakome jamči pravo na slobodno udruživanje jer je suvlasnik nekretnine prinudno udružen u poduzetničku asocijaciju s drugim suvlasnicima s kojima je potom prinuđen poduzetnički (su)djelovati. Također, predlagatelji smatraju da je osporena odredba stavka 4. članka 34. ZPD-a protivna članku 50. Ustava prema kojem se poduzetnička sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi jer se autonomnost upravljanja vlasništvom prinudno dijelom prenosi na osobu koju odredi Porezna uprava, a da pritom nije razvidna potreba takvog postupka, koja bi bila u skladu s navedenim člankom Ustava.

Zaključno, predlagatelji predlažu usvajanje prijedloga i ukidanje članka 34. stavka 4. ZPD-a.

B. Mjerodavne odredbe Ustava

6. Za ocjenu osnovanosti prijedloga neposredno je mjerodavan članak 51. Ustava.

Članak 51. Ustava glasi:

»Članak 51.

Svatko je dužan sudjelovati u podmirenju javnih troškova, u skladu sa svojim gospodarskim mogućnostima.

Porezni se sustav temelji na načelima jednakosti i pravednosti.«

Osim toga, prigovori predlagatelja moraju se sagledavati i s aspekta načela vladavine prava, kao najviše vrednote ustavnog poretka Republika Hrvatske (članak 3. Ustava), u vezi s razgraničenjem, u području oporezivanja dohotka, vlasničkih obveza (članak 48. stavci 1. i 2. Ustava) od poduzetničkih obveza.

Članak 48. stavci Ustava 1. i 2. glase:

»Članak 48.

Jamči se pravo vlasništva.

Vlasništvo obvezuje. Nositelji vlasničkoga prava i njihovi korisnici dužni su pridonositi općem dobru.

(...)«

III. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Članak 34. stavak 4. zasebno i zajedno sa stavkom 6. ZPD-a nije u nesuglasnosti s Ustavom. On obuhvaća porezne obveze poduzetnika, ali i porezne obveze suvlasnika koji ostvaruju dohodak.

Tipičan primjer je ostvarivanje dohotka od najamnina u situaciji kad se dohodak utvrđuje kao razlika poslovnih primitaka i poslovnih izdataka po osnovi zajedničkog dohotka od imovine. U tom je slučaju teško ili gotovo nemoguće tehnički odvojiti izdatke na više suvlasnika, odnosno točno odrediti kojem suvlasniku pripada koji dio izdatka. S aspekta najmoprimca, kad bi se ta najamnina tehnički dijelila prema suvlasnicima, tada bi svaki suvlasnik morao izdavati zaseban račun najmoprimcu, koji bi morao platiti onoliki broj računa za najamninu koliko je suvlasnika na nekretnini – a riječ je o najmu samo jedne nekretnine.

Imenovanjem nositelja zajedničke djelatnosti u situaciji kad više osoba zajednički ostvaruje dohodak omogućeno je poreznim obveznicima da i dalje zadrže integritet, odnosno cjelovitost imovine (iako postoji više suvlasnika) i da ispostavljaju jedan račun, odnosno sklapaju jedan ugovor s najmoprimcem. Time se omogućuje i sklapanje samo jednog ugovora s najmoprimcem, pravni posao iznajmljivanja se tehnički lakše provodi, a suvlasnicima daje sigurnost da imaju iste uvjete iznajmljivanja kao i u situaciji kad postoji samo jedan vlasnik nekretnine. Osim toga, ako suvlasnici nekretnine po osnovi ostvarivanja zajedničkog dohotka od imovine i imovinskim prava (članak 27. ZPD-a) imenuju nositelja zajedničke djelatnosti, tada se primitak po osnovi imovine ili imovinskog prava (primjerice, najamnina, zakupnina) može isplaćivati na žiro-račun samo jednog od suvlasnika koji je imenovan nositeljem zajedničke djelatnosti.

Sukladno prethodnim navodima, Ustavni sud ocjenjuje nespornim da je pravni ratio osporenog članka 34. stavka 4. zasebno i zajedno sa stavkom 6. ZPD-a u skladu s mjerodavnim člancima Ustava koji su navedeni u točki 6. obrazloženja ovog rješenja.

8. U tom se svjetlu trebaju sagledavati i bojazni predlagatelja da »stavak 4. članka 34. omogućuje da se prinudno suvlasnici nekretnine prevedu u (su) poduzetnike«. Ustavni sud ocjenjuje da mogućnost koju spominju predlagatelji nije intencija članka 34. stavka 4. ZPD-a niti iz njega izravno proizlazi. Članak 34. stavak 4. ZPD-a primjenjuje se samo na one suvlasnike koji ostvaruju izravnu dobit iz svoje nekretnine.

U očitovanju koje je Ustavni sud zaprimio od Ministarstva financija, Porezne uprave, Središnjeg ureda klasa: 410-01/10-01/1096, urbroj: 513-07-21-01/10-2 od 15. svibnja 2010. razvidno je da se u upravnoj praksi to zakonsko pravilo pravilno tumači i primjenjuje.

Ako se slučajno pojave odstupanja od tog pravila u praksi, u pojedinačnim slučajevima, suvlasnici imaju djelotvorna pravna sredstva koja im omogućuju zaštitu od nezakonitih akata uprave.

9. Sukladno navedenom, Ustavni sud utvrđuje da osporeni članak 34. stavak 4. ZPD-a nije nesuglasan s odredbama Ustava na koje predlagatelji ukazuju pa je Ustavni sud, na temelju članka 43. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, riješio kao u izreci.

10. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Broj: U-I-2172/2008

U-I-2200/2008

Zagreb, 13. rujna 2011.

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 109/2011-2157