## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIVs-2490/2008 od 9. listopada 2008.

### NN 127/2008 (3.11.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIVs-2490/2008 od 9. listopada 2008.

3658

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnijela E. K. C. iz Z., na sjednici održanoj 9. listopada 2008. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Uzp-39/08-5 od 10. travnja 2008., te se predmet vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

III. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je donijeti novo rješenje u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od trideset (30) dana, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnositeljica je 11. veljače 2008. podnijela pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Uzp-39/08-5 od 10. travnja 2008., kojim je odbijen njezin zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi kako je Vrhovni sud Republike Hrvatske, računajući duljinu trajanja postupka, pri izračunavanju pravno relevantnog razdoblja, pogrešno propustio u obzir uzeti trajanje upravnog spora koji se vodi pod brojem Us-2820/07, te stoga smatra pogrešnom odluku tog Suda da u konkretnom slučaju nije došlo do prekoračenja razumnog roka i povrede prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

2. ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, na temelju navoda ustavne tužbe, uvida u spis Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Uzp-39/08 i uvida u spise Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-4169/2005 i Us-2820/07, utvrdio pravno relevantne činjenice za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

2.1. UPRAVNI POSTUPAK I UPRAVNI SPOR

Podnositeljica je 30. lipnja 1997. godine podnijela zahtjev za povrat imovine oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine Odsjeku za imovinsko-pravne poslove, Službi za prostorno uređenje, zaštitu okoliša, graditeljstvo i imovinsko-pravne poslove, Uredu državne uprave u Šibensko-kninskoj županiji.

Taj zahtjev je odbijen kao neosnovan rješenjem spomenutog tijela klasa: UP/I-942-01/97-01/788, urbroj: 2182-04-04-04-01 od 3. lipnja 2004. godine.

Podnositeljica je protiv tog rješenja 14. lipnja 2004. podnijela žalbu Ministarstvu pravosuđa Republike Hrvatske.

Dana 26. travnja 2005. podnositeljica je Upravnom sudu Republike Hrvatske podnijela tužbu radi šutnje uprave.

Upravni sud Republike Hrvatske je rješenjem broj: Us-4169/2005-2 od 9. svibnja 2005. zatražio da mu podnositeljica dostavi prvostupanjsko rješenje, primjerak žalbe i potvrdu o predaji iste.

Podnositeljica je 23. svibnja 2005. dostavila traženo Upravnom sudu Republike Hrvatske.

Upravni sud Republike Hrvatske je rješenjem broj: Us-4169/2005-4 od 24. svibnja 2005. pozvao tuženo tijelo da dostavi odgovor na tužbu zajedno sa spisom predmeta.

Prvi puta je Upravni sud Republike Hrvatske spomenuto rješenje otpremio 31. svibnja 2005., a drugi puta, zbog neudovoljavanja traženome, 19. kolovoza 2005. godine.

Dana 20. travnja 2006. Upravni sud Republike Hrvatske donio je presudu broj: Us-4169/2005-6, kojom je uvažio tužbu i naložio drugostupanjskom tijelu da predmetnu žalbu riješi u roku od 30 dana.

Ta presuda je i podnositeljici i drugostupanjskom tijelu dostavljena 13. lipnja 2006. godine.

Drugostupanjsko tijelo je odbilo žalbu podnositeljice rješenjem klasa: UP/II-942-01/04-01/652, ur. broj: 514-03-07/4-06-14 od 11. prosinca 2006.

Podnositeljica je 13. ožujka 2007. ponijela protiv tog rješenja tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske.

Upravni sud Republike Hrvatske je rješenjem broj: Us-2820/2007-2 od 14. ožujka 2007. pozvao tuženo tijelo da dostavi odgovor na tužbu zajedno sa spisom prvostupanjskog predmeta, te potvrdu o uručenju osporenog akta podnositeljici.

Prvi puta je Upravni sud Republike Hrvatske spomenuto rješenje otpremio 19. ožujka 2007., a drugi puta, zbog neudovoljavanja traženome, 11. svibnja 2007. godine.

Drugostupanjsko tijelo je odgovorilo na tužbu 15. svibnja 2007., a taj odgovor je zaprimljen na Upravnom sudu Republike Hrvatske 24. svibnja 2007. godine.

Dana 18. lipnja 2008. Upravni sud je donio presudu broj: Us-2820/2007, a podnositeljici ju je otpremio 18. rujna 2008.

2.2. POSTUPAK ZA ZAŠTITU PRAVA NA SUĐENJE U
RAZUMNOM ROKU (VOĐEN PRED VRHOVNIM SUDOM
REPUBLIKE HRVATSKE)

Na temelju odredbe članka 27. stavka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05. i 16/07.), podnositeljica je 11. veljače 2008. podnijela Vrhovnom sudu Republike Hrvatske zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u postupku koji se vodi pred Upravnim sudom Republike Hrvatske.

Vrhovni sud Republike Hrvatske zauzeo je stajalište da je pravno relevantno razdoblje u konkretnom slučaju razdoblje od 14. lipnja 2004., kao dana podnošenja žalbe protiv prvostupanjskog rješenja, do 13. lipnja 2006., kao dana podnositeljičinog primitka presude Upravnog suda Republike Hrvatske u predmetu broj: Us-4169/2005. Utvrdivši da se postupak u tom razdoblju vodio u trajanju od jedne (1) godine, jedanaest (11) mjeseci i dvadeset devet (29) dana, Vrhovni sud je ocijenio da se ne radi o prekoračenju razumnog roka.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Mjerodavno pravo sadržano je u odredbama članka 4. stavka 1. i članka 27. stavaka 1. i 2. Zakona o sudovima, te u odredbama članka 62. stavka 1. i članka 64. Ustavnog zakona.

Navedene odredbe glase:

Članak 4.

(1) Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)

III. ZAŠTITA PRAVA NA SUĐENJE U RAZUMNOM ROKU

Članak 27.

(1) Stranka u sudskom postupku koja smatra da nadležni sud nije odlučio u razumnom roku o njezinom pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi za kažnjivo djelo, može neposredno višem sudu uputiti zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

(2) Ako se zahtjev odnosi na postupak koji je u tijeku pred Visokim trgovačkim sudom Republike Hrvatske, Visokim prekršajnim sudom Republike Hrvatske ili Upravnim sudom Republike Hrvatske, o zahtjevu će odlučiti Vrhovni sud Republike Hrvatske.

Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti (...) kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je pravni put iscrpljen.

(3) U stvarima u kojima je dopušten upravni spor, odnosno revizija u parničnom ili izvanparničnom postupku, pravni put je iscrpljen nakon što je odlučeno i o tim pravnim sredstvima.

Članak 64.

Ustavna se tužba može podnijeti u roku od 30 dana računajući od dana primitka odluke.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Ustavni sud razmatrao je osnovanost ustavne tužbe s aspekta članka 29. stavka 1. Ustava, te svoju odluku obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. U ovom slučaju Ustavni sud treba ispitati je li način na koji je Vrhovni sud Republike Hrvatske tumačio i primijenio mjerodavne odredbe Zakona o sudovima u skladu s Ustavom zajamčenim pravom na suđenje u razumnom roku na način kako ga tumači Ustavni sud.

4.2. Ustavni sud pri odlučivanju o eventualnoj povredi članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija), u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, u obzir uzima razdoblje trajanja upravnog spora zajedno s razdobljem trajanja prethodnog upravnog postupka u istoj upravnoj stvari, s tim da se ono računa od dana kada je nastao »spor«u smislu članka 6. stavka 1. Konvencije.

Prema ustaljenoj praksi Europskog suda, »spor«u upravnom postupku u smislu članka 6. stavka 1. Konvencije može nastati:

– na dan kad je stranka po prvi put podnijela redovni pravni lijek u upravnom postupku (to jest žalbu protiv prvostupanjskog rješenja, odnosno tužbu u upravnom sporu ako žalba nije dopuštena). Tako je u presudi Božić protiv Hrvatske od 29. lipnja 2006. (zahtjev br. 22457/02), Europski sud utvrdio sljedeće:

»26. Što se tiče razdoblja koje treba uzeti u obzir Sud prvo primjećuje da je upravni postupak pokrenut 18. rujna 1997. godine, a da je 14. lipnja 1999. godine Područni ured u Sisku donio rješenje kojim je odbijen zahtjev podnositeljice zahtjeva. Međutim, razdoblje koje treba razmotriti započelo je tek 9. srpnja 1999. godine, kad je podnositeljica zahtjeva uložila žalbu protiv tog rješenja, jer je tada nastao 'spor' u smislu članka 6., stavka 1.«, ili

– na dan kad je stranka po prvi put podnijela sredstvo pravne zaštite protiv šutnje uprave. Tako je Europski sud u presudi Počuča protiv Hrvatske od 29. lipnja 2006. (zahtjev br. 38550/02,), izrijekom utvrdio sljedeće:

»30. Što se tiče razdoblja koje treba uzeti u obzir Sud prvo primjećuje da je upravni postupak pokrenut 23. lipnja 1998. godine. Međutim, razdoblje koje treba razmotriti započelo je tek 28. kolovoza 1998. godine, kad je podnositelj zahtjeva uložio žalbu zbog šutnje administracije. Tada je nastao 'spor' u smislu članka 6., stavka 1. (vidi, mutatis mutandis, predmet Janssen v. Germany, br. 23959/94, stavak 40., 20. prosinca 2001.)«.

Na kraju se posebno napominje da – u situacijama u kojima je moguće koristiti sredstva pravne zaštite protiv šutnje uprave – Ustavni sud neće razmatrati duljinu »spornog« dijela prethodno okončanog upravnog postupka ako se podnositelji izrijekom ne pozovu na njegovo nerazumno trajanje i ujedno ne dokažu da su u tom postupku koristili sredstva pravne zaštite protiv šutnje uprave.

4.3. Ustavni sud utvrđuje da je u konkretnom slučaju Vrhovni sud Republike Hrvatske, pri utvrđivanju pravno relevantnog razdoblja, nepravilno uzeo u obzir ukupno trajanje spornog postupka od dana podnošenja žalbe protiv prvostupanjskog rješenja do podnositeljičinog primitka presude Upravnog suda Republike Hrvatske u predmetu broj: Us-4169/2005.

Naime, prilikom ocjene je li u konkretnom slučaju podnositeljici osporenim rješenjem, kojim je odbijen njezin zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku, povrijeđeno ustavno i konvencijsko pravo kojim se jamči donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud, primjenjujući kriterije koje je naveo u točki 4.2. ovog obrazloženja, utvrđuje da je postupak u pravno relevantnom razdoblju trajao od 26. travnja 2005., kada je podnositeljica Upravnom sudu Republike Hrvatske podnijela tužbu radi šutnje uprave, do 10. travnja 2008., kada je Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučio o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Iz navedenog proizlazi da je postupak u pravno relevantnom razdoblju trajao dvije (2) godine, jedanaest (11) mjeseci i četrnaest (14) dana.

Podnositeljičino primanje presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-4169/2005-6, kao trenutak koji je Vrhovni sud ocijenio trenutkom prestanka pravno relevantnog razdoblja za procjenu povrede razumnog roka u konkretnom slučaju, Ustavni sud ocjenjuje pogrešnim iz razloga što je tom presudom (zbog šutnje uprave) samo naloženo drugostupanjskom tijelu da predmetnu žalbu riješi u roku od 30 dana, nakon čega je u povodu odbijanja žalbe podnesena nova tužba Upravnom sudu Republike Hrvatske (predmet se vodi pod brojem:Us-2820/2007), koja nije riješena do trenutka u kojem je Vrhovni sud odlučio o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

Ocjenu da je u konkretnom slučaju došlo do prekoračenja razumnog roka za suđenje Ustavni sud je zasnovao na praktički trogodišnjem trajanju postupka u pravno relevantnom razdoblju. Pritom je imao u vidu i činjenicu da je Upravni sud tužbu podnositeljice zbog šutnje uprave riješio tek nakon gotovo (1) jedne godine, čime je u konkretnom slučaju doveden u pitanje smisao mehanizma za zaštitu protiv šutnje uprave, jer je došlo do dugotrajne »šutnje«na šutnju uprave. Osim navedenog, Ustavni sud je također imao u vidu i činjenicu da je drugostupanjsko tijelo žalbu podnositeljice riješilo nakon skoro 6 (šest) mjeseci, umjesto u roku od 30 (trideset) dana, koji mu je za to, zbog šutnje uprave, bio određen presudom Upravnog suda Republike Hrvatske.

Polazeći od navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositeljici osporenim rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske povrijeđeno ustavno i konvencijsko pravo na suđenje u razumnom roku.

5. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke, a na temelju odredaba članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točki III. izreke.

6. Objava odluke (točka IV. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

7. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme rješenja u roku od osam (8) dana od dana njegove otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki III. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIVs-2490/2008

Zagreb, 9. listopada 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 127/2008-3658