## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3872/2006 od 7. srpnja 2009.

### NN 89/2009 (24.7.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3872/2006 od 7. srpnja 2009.

89 24.07.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3872/2006 od 7. srpnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2262

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Aldo Radolović, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo A. B. iz S. B., kojeg zastupaju odvjetnici Ž. F. i D. K. iz Zajedničkog odvjetničkog ureda u O., na sjednici održanoj 7. srpnja 2009. godine, donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-6/06-7 od 19. rujna 2006. godine

– presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-1043/05-6 od 21. ožujka 2006. godine

– presuda Županijskog suda u Slavonskom Brodu broj: K-28/04-143 od 16. rujna 2005. godine, te se predmet vraća Županijskom sudu u Slavonskom Brodu na ponovno suđenje.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-6/06-7 od 19. rujna 2006. godine, kojom je potvrđena presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-1043/05-6 od 21. ožujka 2006. godine, kojom je preinačena (u odluci o kazni) presuda Županijskog suda u Slavonskom Brodu broj: K-28/04-143 od 16. rujna 2005. godine, na način da su podnositelj ustavne tužbe (I. optuženik) i D. V. (II. optuženik) osuđeni na jedinstvenu kaznu dugotrajnog zatvora u trajanju od po 30 (trideset) godina.

Prvostupanjskom presudom podnositelj je oglašen krivim zbog počinjenja tri kaznena djela protiv života i tijela – teško ubojstvo, opisanog u članku 90. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 105/04., 84/05. i 71/06., u daljnjem tekstu: KZ) i utvrđena mu je za svako pojedino kazneno djelo kazna zatvora u trajanju od 11 (jedanaest) godina, te je na temelju članka 60. stavka 2. točke d. KZ-a, osuđen na jedinstvenu kaznu dugotrajnog zatvora u trajanju od 27 (dvadeset sedam) godina.

Na temelju članka 63. stavka 1. KZ-a podnositelju je u kaznu zatvora uračunato vrijeme provedeno u pritvoru od 9. lipnja 2004. godine, pa nadalje.

2. Podnositelj ustavnom tužbom osporava navedene presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske i presudu Županijskog suda u Slavonskom Brodu, smatrajući da su sudovi, zbog bitne povrede odredbi kaznenog postupka, povrijedili ustavno pravo zajamčeno člankom 29. stavcima 1. i 2. alinejama 4. i 6. Ustava Republike Hrvatske, te povredu članka 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljenih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Konvencija).

Obrazlažući povrede članka 29. Ustava, podnositelj navodi kako mu je postavljanjem branitelja po službenoj dužnosti (bez stvarnih razloga), povrijeđeno pravo na obranu. Naime, na raspravama održanim 19. i 20. srpnja 2005. godine, nije bio nazočan njegov izabrani branitelj (odvjetnik D. K. iz O.), koji – zbog korištenja godišnjeg odmora – nije primio poziv za te rasprave, tako da on (podnositelj) nije mogao aktivno sudjelovati u dokaznom postupku.

Nadalje, navodi kako su sudovi odbili ne samo opetovane dokazne prijedloge njegovog izabranog branitelja da se saslušaju svjedoci i vještaci (s rasprava od 19. i 20. srpnja 2005. godine), nego je prvostupanjski sud odbio i daljnje dokazne prijedloge njegovog izabranog branitelja u pravcu saslušanja novih svjedoka, a naročito rekonstrukcije događaja (radi utvrđivanja odlučne činjenice kako je kritične zgode uopće došlo do sukoba i tko ga je započeo: optuženici ili pak oštećenici, radi odgovora na ključno pitanje jesu li podnositelj i II. optuženik postupali pri izvršenju kaznenog djela kao supočinitelji).

Stoga, kao jednu od povreda načela pravičnog suđenja navodi i povredu ravnopravnosti stranaka u postupku (tzv. povredu jednakosti oružja).

Konačno, navodi da su predsjednik prvostupanjskog vijeća i sudac D. C. (koji su donijeli osporenu prvostupanjsku odluku) sudjelovali (kao članovi vijeća) u donošenju rješenja o produljenju pritvora podnositelju ustavne tužbe, čime je, prema mišljenju podnositelja, dovedena u ozbiljnu sumnju njihova objektivna nepristranost u konkretnom slučaju.

Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu i ukine osporene presude.

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o sumnji ili optužbi za kažnjivo djelo, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavna tužba je osnovana.

4. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku, prvostupanjski sud je nakon provedenog dokaznog postupka podnositelja ustavne tužbe (I. optuženika) i II. optuženika D. V. oglasio krivima – što su: dana 9. lipnja 2004. godine u S. B. u ulici P. K. IV. oko 15,50 sati na pješačkoj stazi ispred kućnog broja 19 u kojem se nalazi ugostiteljski restoran »M.« tijekom prepirke i naguravanja između I. optuženika A. B. i II. optuženika D. V. sa oštećenicima D. P., Ž. P. i G. B. u cilju da svu trojicu oštećenika usmrte, I. optuženik A. B. izvadio iz pojasa od hlača pištolj marke »Ruger« P-85 call. 9mm tvornički broj 30348583, a II. optuženik D. V. revolver tipa Buldog call. 6,35 mm, te u oštećenike D. i Ž. P. i G. B. ispalili više komada streljiva pri čemu je ošt. D. P. zadobio ukupno 5 (pet) strijelnih ozljeda (...), od kojih je oštećenik pao na pješačku stazu, ošt. Ž. P. je zadobio 4 (četiri) strijelne ozljede (...), nakon čega je prešao kolnik ulice P. K. IV. i pao uz lijevi rub kolnika ispred trgovine »B.«, a ošt. G. B. je zadobio 5 (pet) strijelnih ozljeda (...) od kojih ozljeda je pao na pješačku stazu, koje ozljede kod sve trojice oštećenika predstavljaju teške, te osobito teške i po život opasne ozljede od kojih ozljeda su sva trojica umrli i pored poduzete liječničke pomoći – osudivši (svakog) na jedinstvenu kaznu dugotrajnog zatvora u trajanju od po 27 (dvadeset sedam) godina.

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao drugostupanjski sud, u cijelosti je prihvatio činjenična utvrđenja i pravna stajališta prvostupanjskog suda (osim u odluci o kazni, te je u tom dijelu preinačio prvostupanjsku presudu, osudivši podnositelja na jedinstvenu kaznu dugotrajnog zatvora u trajanju od trideset godina).

Vrhovni sud Republike Hrvatske, u obrazloženju navedene presude, navodi... Naime, iz cjelokupnog postupka, a i iz obrazloženja prvostupanjske presude vidljivo je da su optuženici i oštećenici predstavljali suprostavljene grupe koje su se verbalno sukobljavale tijekom čitavog dana (...) upravo taj trenutak kada jedan od optuženika kao pripadnik jedne od suprostavljenih strana poseže za oružjem, ali još ne uspijeva pucati, za oružjem poseže i drugi optuženik i prvi ispaljuje projektile, kako je to ispravno utvrdio prvostupanjski sud, evidentna je njihova tada stvorena zajednička odluka da usmrte pripadnike suprostavljene grupe.

Nadalje, Vrhovni sud Republike Hrvatske u obrazloženju svoje odluke navodi...nisu u pravu optuženici kada tvrde da je činjenično stanje nepotpuno utvrđeno u dijelu odbijenih dokaznih prijedloga. Za svoje odbijanje dokaznih prijedloga sud je dao uvjerljive razloge i to kako u dijelu predloženih ponovnih ispitivanja pojedinih svjedoka i vještaka, tako i u dijelu prijedloga za ispitivanje novih svjedoka, odnosno provođenje djelomične rekonstrukcije (...) Prvostupanjski sud je ispravno utvrdio sve odlučne činjenice...

Vrhovni sud Republike Hrvatske, odlučujući kao sud trećeg stupnja protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske kao suda drugog stupnja, u cijelosti je potvrdio nižestupanjsku presudu.

5. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

Sastavni dio prava na pravično suđenje jest pravo optuženika na suđenje pred zakonom ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom. Ustavni sud podsjeća da u svakom konkretnom slučaju mora postojati dostatna osnova za zaključak da sud odnosno njegov sastav isključuju svaku opravdanu sumnju u njihovu nepristranost. Sudovi upravo time što nastupaju kao nepristrani pridonose povjerenju javnosti koje je nužno u demokratskom društvu, što je utvrđeno stajalište međunarodnog prava o ljudskim pravima (npr. presuda Europskog suda za ljudska prava u predmetu Mežnarić protiv Hrvatske, presuda od 15. srpnja 2005., § 27).

Pri tome, Europski sud za ljudska prava smatra da se nepristranost suca pretpostavlja do dokaza protivnoga. Međutim, iz činjenica konkretnog slučaja mogu proizaći objektivni negativni pokazatelji (appearances) sučeve (ne)pristranosti koji opravdavaju legitimno očekivanje da će se sudac otkloniti od suđenja. Takve činjenice npr. postoje: a) kad je sudac u prethodnom postupku, koji je sudjelovao na suđenju, odlučivao o pitanjima koja su »blisko povezana s pitanjima odlučivanja o glavnoj stvari« (presuda u predmetu Hauschildt protiv Danske, presuda od 24. V. 1989. godine, § 51-52); b) ako je, nakon sudjelovanja u donošenju prvostupanjske presude sudjelovao u odlučivanju o žalbi protiv nje (presuda u predmetu De Haan protiv Nizozemske od 26. kolovoza 1997. godine, § 51, 54); c) ako je sudjelovao u izvanraspravnom vijeću koje je potvrdilo osnovanost optužnice, a nakon toga sudjelovao na suđenju kao član raspravnog vijeća (presuda u predmetu Castillo Algar protiv Španjolske od 28. listopada 1998. godine, § 47-49). I u presudi u predmetu Piersack protiv Belgije (presuda od 1. listopada 1982. godine, § 30-31) činjenica da je sudac predsjedavao sudskom vijeću u kaznenom postupku nakon što je prije toga bio dužnosnik na čelu javnog tužiteljstva nadležnog za progon u predmetu, ocijenjena je kao negativni pokazatelj nepristranosti kaznenog suda.

5.1. U konkretnom slučaju sudac S. F. bio je predsjednik vijeća Županijskog suda u Slavonskom Brodu koje je donijelo osporenu presudu (broj: K-28/04-143 od 16. rujna 2005. godine), a sudac D. C. bio je član tog vijeća.

Navedeni suci su, međutim, kao članovi izvanraspravnog vijeća Županijskog suda u Slavonskom Brodu, sudjelovali i u donošenju rješenja o produljenju pritvora podnositelju 27. lipnja 2005. godine, broj: K-28/04-92 (Kv-58/05).

5.2. Zakon o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 62/03. i 111/03., u daljnjem tekstu: ZKP) odredbom članka 36. stavka 1. propisuje slučajeve isključenja suca od obavljanja sudske dužnosti. Odredbom točke 5. sudac ili sudac porotnik isključen je od obavljanja sudske dužnosti ako je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda ili ako je u istom sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom ili izvanrednim pravnim lijekom. Odredbom članka 36. stavka 2. ZKP-a propisana je pak, mogućnost da sudac bude otklonjen od obavljanja sudske dužnosti ako se izvan slučajeva za isključenje navedu i dokažu okolnosti koje izazivaju sumnju u nepristranost.

Premda sudac koji je sudjelovao u donošenju rješenja o određivanju (produljenju) pritvora, a kasnije u istom sudu u donošenju pobijane odluke u istom predmetu, nije izrijekom isključen od odlučivanja, ipak se ne može i u takvom slučaju zanemariti postojanje činjenica koje dovode u sumnju njegovu nepristranost, posebice onih koje prema stajalištima Europskog suda za ljudska prava mogu predstavljati »negativne pokazatelje sudske nepristranosti« i koje bi, prema odredbi članka 36. stavka 2. ZKP-a, dovele do otklona suca.

Polazeći od okolnosti spomenutih u točki 5.1. ove odluke, tj. da su isti suci najprije sudjelovali u donošenju rješenja o produljenju pritvora podnositelju, da bi kasnije ti isti suci (i to sudac S. F. kao predsjednik vijeća, a sudac D. C. kao član vijeća) u prvostupanjskom postupku sudjelovali u donošenju pobijane odluke (kojom je podnositelj osuđen na kaznu dugotrajnog zatvora), Ustavni sud ocjenjuje da su u postupku donošenja osporene prvostupanjske presude zanemareni standardi mjerodavnih odredbi ZKP-a o otklonu suca u kaznenom postupku te je dovedena u ozbiljnu sumnju objektivna nepristranost sudskog vijeća.

Stoga, imajući u vidu sve navedene okolnosti, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju povrijeđeno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično odluči o njegovim pravima i obvezama, propisano odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

5.3. Ustavni sud napominje da je stajalište iz točke 5.2. ove odluke, izrazio u ranijim odlukama (broj: U-III-2382/2005, U-III-5423/2008 i U-III-120/2009).

6. Ustavni sud je, u odnosu na prigovore podnositelja koji se odnose na povredu prava na izbor branitelja i ravnopravnost stranaka, utvrdio da je predsjednik vijeća S. F. (u podnesku od 28. lipnja 2005. godine upućenog predsjedniku prvostupanjskog suda) kao razlog zašto traži da se podnositelju, uz izabranog branitelja (odvjetnika D. K. iz O.), postavi branitelj po službenoj dužnosti, navodi opetovane odgode glavne rasprave (za dane 24. svibnja i 27. lipnja 2005. godine) na zahtjeve izabranog branitelja, te otkazivanje punomoći za zastupanje neposredno prije rasprave od strane podnositelja ustavne tužbe.

Predsjednik Županijskog suda u Slavonskom Brodu, rješenjem broj: 15-Su-3/05-46 od 30. lipnja 2005. godine, postavio je podnositelju ustavne tužbe (prvotno) branitelja po službenoj dužnosti odvjetnika D.-M. C. iz S. B., s obrazloženjem...da branitelji optuženika, odvjetnici D. K. iz O. i (...) svojim postupcima tijekom dosadašnjeg vođenja postupka nastoje odugovlačiti kazneni postupak.

Naknadno je predsjednik Županijskog suda u Slavonskom Brodu, nakon razrješenja odvjetnika D.-M. C. od dužnosti branitelja po službenoj dužnosti, novim rješenjem broj: 15-Su-3/05-50 od 5. srpnja 2005. godine, podnositelju postavio novog branitelja po službenoj dužnosti – odvjetnika T. S. iz S. B., s obrazloženjem...kako i dalje postoje razlozi za postavljanje branitelja po službenoj dužnosti, a s ciljem da se spriječi odugovlačenje kaznenog postupka (...).

6.1. Prema odredbi članka 65. stavka 6. ZKP-a, predsjednik suda, na prijedlog predsjednika vijeća, postavit će branitelja i po službenoj dužnosti za daljnji tijek postupka do pravomoćnosti presude, ako sud ocijeni da se u postupcima okrivljenika ili branitelja odugovlači kazneni postupak.

6.2. Podnositelj ustavne tužbe izabrao je branitelja, odvjetnika D. K. iz O., kao osobu od povjerenja za obranu u konkretnom kaznenom predmetu.

Branitelj je procesni pomoćnik okrivljenika koji svojim pravnim znanjem i procesnom vještinom pomaže okrivljeniku u pronalaženju i utvrđivanju činjenica u njegovu korist, primjeni propisa koji su za okrivljenika najpovoljniji, te korištenju procesnih prava. Pomaganjem okrivljeniku on (branitelj) uklanja nedostatke stvarnih mogućnosti obrane u usporedbi s državnim odvjetnikom kao ovlaštenim tužiteljem, ostvarujući tako postulat »jednakosti oružja« i druge elemente načela »pravičnog suđenja« iz članka 29. stavaka 1. i 2. Ustava i članka 6. stavaka 1. i 3. Konvencije.

Svrha odredbe članka 6. stavka 3. točke c. Konvencije je, prema stajalištu Europskog suda, »osigurati da okrivljenik uživa blagodati pravičnog postupka, uključujući svaku priliku za odgovarajuću obranu« (presuda u predmetu Goddi c/a Italije/1984/, § 31).

Odnos podnositelja prema postavljenom branitelju po službenoj dužnosti iščitava se iz službene zabilješke od 8. srpnja 2005. godine (sastavljene u sudu nakon posjete odvjetnika T. S. podnositelju – list 153 spisa), prema kojoj je podnositelj iskazao da ima svog branitelja i ne želi nikoga drugog, te da shodno tome ne želi razgovarati o predmetu.

Na glavnoj raspravi održanoj 19. srpnja 2005. godine postavljeni je branitelj po službenoj dužnosti (odvjetnik T. S.) izjavio kako je podnositelja u dva navrata posjetio u zatvoru (pritvoru), no da podnositelj (I. optuženi B.) s njim nije htio razgovarati, s obrazloženjem da on ima svog izabranog branitelja i da želi samo s njim kontaktirati.

Prvostupanjski sud je podneskom od 11. srpnja 2005. godine (list 154) obavijestio podnositelja kako može izabrati novog branitelja, budući da će se njegov izabrani branitelj (odvjetnik D. K.) u vrijeme rasprava određenih za dane 19. i 20. srpnja 2005. godine nalaziti na godišnjem odmoru.

Uvidom u zapisnik s glavne rasprave od 19. srpnja 2005. godine (list 162-166), Ustavni sud je utvrdio da na tu raspravu nije pristupio izabrani branitelj podnositelja, odvjetnik D. K. (dostava poziva nije uredno iskazana).

Na toj raspravi prvostupanjski sud je u dokaznom postupku saslušao svjedoke Ž. B., I. V., J. P., M. N. i vještaka dr. sc. M. G. iz Z. (liječnika neuropsihijatra), a u nastavku glavne rasprave, 20. srpnja 2005. godine (list 167-171) – na koju nije pozvan izabrani branitelj podnositelja, odvjetnik D. K. – saslušani su dr. K. J. iz S. B. (liječnik vještak za patologiju i sudsku medicinu), M. Z., dipl. ing. iz Z. (vještak za balistiku i mehanoskopiju) i N. O., prof. iz Z. (vještak za biološka vještačenja).

Ustavni sud utvrdio je da je prvostupanjski sud na glavnim raspravama, održanim 19. i 20. srpnja 2005. godine, u dokaznom postupku saslušao veći broj svjedoka i sudske vještake i da na tim raspravama nije bio nazočan izabrani branitelj podnositelja ustavne tužbe, odvjetnik D. K., iz razloga što (u odnosu na tog branitelja) dostava poziva nije bila uredna (na godišnjem do 1. 9.).

6.3. Prema ocjeni Ustavnog suda, zbog izostanaka izabranog branitelja (u tako složenom kaznenom predmetu) na glavnim raspravama na kojima su izvedeni važni dokazi, u nazočnosti (samo) branitelja po službenoj dužnosti, u odnosu na kojeg je podnositelj izrazio svoje nepovjerenje (odbijanjem komunikacije i »pomoći«), podnositelj nije bio u mogućnosti »uživati blagodati praktične i učinkovite obrane« (u smislu aktivnog sudjelovanja u izvođenju dokaza, predlaganju dokaza i sl.).

S obzirom na utvrđenu činjenicu kako je izabrani branitelj podnositelja (zbog korištenja godišnjeg odmora) opravdao izostanak u odnosu na glavne rasprave određene (i održane) u srpnju 2005. godine, dok je u daljnjem tijeku kaznenog postupka (do pravomoćnosti presude) uredno obnašao svoju braniteljsku dužnost, možebitni opravdani razlozi za postavljanje branitelja po službenoj dužnosti koji su egzistirali u razdoblju prije srpnja 2005. godine, prema ocjeni ovog Suda, više nisu postojali u daljnjem tijeku kaznenog postupka.

Postavljanjem branitelja po službenoj dužnosti podnositelju ustavne tužbe, u situaciji u kojoj podnositelj odbija komunikaciju s takvim braniteljem, uz činjenicu da sudovi (naknadno) nisu prihvatili prijedloge njegova izabrana branitelja da se ponovo provedu dokazi (opetovanim saslušanjem onih svjedoka i vještaka koji su saslušani na raspravama na kojima nije bio nazočan izabrani branitelj), redoviti sudovi, prema ocjeni ovog Suda, podnositelju nisu omogućili primjerenu obranu i pravično suđenje.

7. Nepridržavanje utvrđenih procesnih pravila tijekom sudskog postupka (zajamčenih kroz načelo zakonitosti) dovodi u pitanje poštivanje drugih načela kao što su jednakost stranaka pred sudom i zakonom te pravna sigurnost, čime se također ugrožava i vladavina prava kao jedno od osnovnih vrednota pravnog poretka zajamčenog Ustavom Republike Hrvatske.

7.1. U odnosu na istaknuti prigovor podnositelja glede ravnopravnosti stranaka, Ustavni sud ističe da zahtjevi načela pravičnog postupka uključuju način na koji se dokazi izvode i predlažu, te ocjene je li postupak u svojoj cjelini, uključujući i način na koji su dokazi predloženi i izvedeni, pravičan, u smislu članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije.

U konkretnom slučaju sudovi su odbili dokazne prijedloge obrane u smislu saslušanja svjedoka, dopunskog saslušanja sudskih vještaka i rekonstrukcije događaja, s obrazloženjem da su ti dokazi, s obzirom na utvrđeno činjenično stanje, suvišni.

Razlozi na koje se pozvao prvostupanjski sud kad je odbio prihvatiti dokazne prijedloge podnositelja u svrhu potkrepljenja njegove obrane, a naročito rekonstrukcije događaja (radi utvrđenja odlučne činjenice kretanja optuženika, odnosno oštećenika i ujedno odgovora jesu li podnositelj i II. optuženik kritične zgode postupali kao supočinitelji), prema utvrđenju ovog Suda nisu dostatni. Slijedom toga Sud utvrđuje da odbijanje dokaznih prijedloga podnositelja u konkretnom slučaju nije bilo u skladu s jednakošću oružja, kao jednom od zahtjeva koncepta pravičnog suđenja (predmet Perić protiv Hrvatske, presuda od 27. ožujka 2008. godine).

8. Imajući u vidu sve navedene okolnosti, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 29. stavcima 1. i 2. alinejama 4. i 6. Ustava.

9. Slijedom navedenoga, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke ove odluke.

10. Odluka o objavi iz točke III. ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3872/2006

Zagreb, 7. srpnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 89/2009-2262