## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4221/2005 od 12. ožujka 2007.

### NN 38/2007 (13.4.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4221/2005 od 12. ožujka 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1298**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, u postupku
koji je ustavnom tužbom pokrenula Republika Hrvatska, zastupana po Državnom
odvjetništvu Republike Hrvatske, na sjednici održanoj 12. ožujka 2007. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se presuda Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, broj: Pž-1626/03-6
od 7. lipnja 2005. godine i presuda Trgovačkog suda u Zagrebu, broj: P-1969/2000
od 26. lipnja 2002. godine.
III. Predmet se vraća Trgovačkom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Republika Hrvatska, zastupana po Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske (u
daljnjem tekstu: podnositeljica), podnijela je pravodobnu i dopuštenu ustavnu
tužbu protiv presude Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, broj: Pž-1626/03-6
od 7. lipnja 2005. godine, kojom je odbijena žalba podnositeljice i potvrđena
presuda Trgovačkog suda u Zagrebu, broj: P-1969/2000 od 26. lipnja 2002. godine.
Prvostupanjskom presudom odbijena je podnositeljica s tužbenim zahtjevom kojim
je tražila da se naloži tuženiku V. d.d. u stečaju iz Z. da njoj prizna izlučno
pravo te da nekretnine upisane u z.k.ul. broj 1143, k.o. V. i to k.č. broj 3965,
3966, 3967, 3968, 3969 i 3964/2, izdvoji iz stečajne mase i preda Republici
Hrvatskoj u posjed.
2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
zajamčena odredbama članaka 19., 29. stavka 1. i 48. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.
Navodi da su sudovi svoje presude utemeljili na pogrešnom tumačenju članka 333.
stavka 2. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92.,
112/99. i 117/03., u daljnjem tekstu: ZPP). Smatra da iz stavka 1. navedene
zakonske odredbe proizlazi da se ta odredba primjenjuje samo na slučajeve u
kojima je o istovjetnom zahtjevu pravomoćno presuđeno u parničnom postupku
vođenom između istih stranaka, te stoga nije osnovano stajalište sudova da bi se
odluka donesena u izvanparničnom, zemljišnoknjižnom postupku mogla smatrati
pravomoćno presuđenom stvari u odnosu na provedeni parnični postupak. O
zahtjevima Republike Hrvatske odlučivano je u različitim postupcima, također ne
postoji identitet zahtjeva kojima su ti postupci pokrenuti, jer je prijedlogom u
zemljišnoknjižnom postupku zatražena uknjižba prava vlasništva u korist
podnositeljice, dakle o vlasništvu podnositeljice na spornim nekretninama
odlučeno je kao o prejudicijelnom pitanju, slijedom čega ta odluka sukladno
odredbi članka 12. stavka 2. ZPP-a ima učinak samo u tom zemljišnoknjižnom
postupku, dok je tužbom u parničnom postupku zatraženo priznanje izlučnog prava
te izdvajanje nekretnina iz stečajne mase i njihova predaja podnositeljici u
posjed.
Navodi da je u provedenom parničnom postupku u cijelosti dokazana osnovanost
tužbenog zahtjeva. Stupanjem na snagu Zakona o poljoprivrednom zemljištu
(»Narodne novine«, broj 34/91., 26/93., 79/93., 54/94. – pročišćeni tekst,
48/95., 19/98. i 105/99.) sporne nekretnine bile su upisane kao društveno
vlasništvo, te su temeljem članka 3. navedenog Zakona postale vlasništvo
Republike Hrvatske. Iz rješenja, broj: 302-01/91-01/3277 kojim je 21. svibnja
1992. godine Agencija za restrukturiranje i razvoj, čiji je sljednik Hrvatski
fond za privatizaciju, dala suglasnost poduzeću V. V. na namjeravanu pretvorbu
poduzeća, kao i iz potvrde Hrvatskog fonda za privatizaciju, klasa:
943-01/98-01/194 od 24. travnja 1998. godine, nedvojbeno proizlazi da sporne
nekretnine nisu procijenjene u vrijednosti navedenog društvenog poduzeća kao
prednika trgovačkog društva V. d.d. u stečaju.
Kasniji zemljišnoknjižni upis prava vlasništva tog trgovačkog društva u
zemljišnim knjigama u odnosu na sporne čestice, nakon što je Zakon o
poljoprivrednom zemljištu proizveo pravne učinke, nije pravno valjan, jer je
podnositeljica ex lege stekla pravo vlasništva i njima se više nije moglo
raspolagati bez njezine suglasnosti.
Stoga predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.
Ustavna tužba je osnovana.
3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
4. Prvostupanjskom presudom odbijen je tužbeni zahtjev pod­nositeljice, jer je
utvrđeno da je rješenjem Općinskog suda u Đur­đev­cu, broj: Z-1429/97 od 16.
rujna 1997. godine, odbijen prijedlog Držav­nog pravobraniteljstva
Koprivničko-križevačke županije za uknjižbu prava vlasništva Republike Hrvatske
na nekretninama koje su predmet ovoga postupka. To je rješenje potvrđeno
rješenjem Županijskog suda u Koprivnici, broj: Gž-537/97 od 18. prosinca 1997.
godine.
Kako sud tijekom cijeloga postupka, sukladno članku 333. ZPP-a, pazi je li
utužena stvar pravomoćno presuđena, te kako je već doneseno jedno »odbijajuće
rješenje«, sud je zauzeo stajalište da treba tužbu odbiti.
Drugostupanjski sud potvrdio je navedenu prvostupanjsku presudu utvrdivši da je
u konkretnom slučaju pravilno primijenjena odredba članka 333. ZPP-a.
5. Analizom navoda ustavne tužbe, te uvidom u osporeno rješenje drugostupanjskog
suda, Ustavni sud je utvrdio da je podnositeljici ustavne tužbe povrijeđeno
ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava.
Člankom 333. stavcima 1. i 2. ZPP-a propisano je:
*Presuda koja se više ne može pobijati žalbom postaje pravomoćna ako je njome
odlučeno o zahtjevu tužbe ili protutužbe.
Prvostupanjski sud tijekom cijelog postupka po službenoj dužnosti pazi je li
stvar pravomoćno presuđena; i ako utvrdi da je parnica među istim strankama
pokrenuta o zahtjevu o kojemu je već pravomoćno odlučeno, odbacit će tužbu.*Člankom 1. ZPP-a propisano je:
Ovim se Zakonom uređuju pravila postupka na temelju kojih sud raspravlja i
odlučuje u sporovima o osnovnim pravima i obvezama čovjeka i građanina, o
osobnim i obiteljskim odnosima građana te u radnim, trgovačkim, imovinskim i
drugim građanskopravnim sporovima, ako zakonom nije za neke od tih sporova
određeno da u njima sud rješava po pravilima kojeg drugog postupka.
Članak 91. stavak 1. Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne novine«, broj
91/96.) propisuje:
*Zemljišnoknjižni sud postupa po pravilima izvanparničnoga postupka, a podredno
parničnoga postupka, ako zakonom nije što drugo određeno.*Sukladno tome, članak 333. stavak 2. ZPP-a odnosi se samo na pravomoćno
presuđene stvari u parničnom postupku između istih stranaka. Ukoliko je između
istih stranaka ranije vođen postupak po pravilima nekog drugog postupka
(izvanparničnog, zemljišnoknjižnog, upravnog i sl.), odluka donesena u tom
postupku nije prepreka za vođenje parničnog postupka.
Za vođenje ovog parničnog postupka koji se vodi po tužbi podnositeljice radi
priznanja izlučnog prava i izdvajanja određenih nekretnina iz stečajne mase
tuženika, nije zapreka postojanju pravomoćnog rješenja zemljišnoknjižnog suda
donesenog povodom prijedloga podnositeljice radi uknjižbe prava vlasništva
Republike Hrvatske na spornim nekretninama, o kojima se vodi i parnični
postupak.
Naime, čak i da je u tom zemljišnoknjižnom postupku (koji je vođen pred
Općinskim sudom u Đurđevcu, pod brojem: Z-1429/97) usvojen prijedlog
podnositeljice i da su sporne nekretnine uknjižene kao vlasništvo Republike
Hrvatske, ne bi se mogao osporiti pravni interes podnositeljice da traži
izlučenje tih nekretnina iz stečajne mase, ako se u postupku utvrdi da su te
nekretnine unesene u stečajnu masu bez pravne osnove (o čemu je trebalo
raspraviti u pokrenutom parničnom postupku).
Na kraju, u zemljišnoknjižnom postupku koji se vodi po pravilima izvanparničnog
postupka, ne raspravlja se o činjenicama već se samo temeljem isprava koje
predlagatelj priloži uz prijedlog, odlučuje o provedbi zemljišnoknjižnih upisa.
Dakle, radi se o strogo formalnom postupku, u kome stranke nemaju mogućnost
raspravljanja o odlučnim činjenicama. Za razliku od toga, u parničnom postupku,
stranke imaju sve procesne mogućnosti radi dokazivanja svojih navoda, te se samo
u tom postupku u pravnom poretku Republike Hrvatske donosi odluka kojom se na
sveobuhvatan način uređuju odnosi između stranaka u građanskopravnim stvarima.
Sukladno tome, nije bilo pravne osnove da se zemljišnoknjižni postupak izjednači
s parničnim postupkom, te da se zbog njega odbije tužba u ovom parničnom
postupku.
Zbog toga Ustavni sud utvrđuje da se provedeni postupak može ocijeniti
nepravičnim za podnositeljicu, jer su sudovi primijenivši nemjerodavnu odredbu
članka 333. stavka 2. ZPP-a odbili tužbu, iako su trebali postupak dovršiti
donošenjem odluke kojom odlučuju meritorno o tužbenom zahtjevu.
6. Nadalje, odredba članka 3. Zakona o poljoprivrednom zemljištu (»Narodne
novine«, broj 34/91.) propisuje:
*Na poljoprivrednom zemljištu u društvenom vlasništvu na teritoriju Republike
postaje nositelj vlasničkih prava Republika Hrvatska.*Na temelju članka 3. Zakona o poljoprivrednom zemljištu (»Narodne novine«, broj
34/91.), Republika Hrvatska je danom stupanja snagu navedenog Zakona (24. srpnja
1991.) postala po sili zakona vlasnik cjelokupnog poljoprivrednog zemljišta,
koje je na dan stupanja na snagu tog Zakona bilo u društvenom vlasništvu.
Kasnije izmjene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu nisu od utjecaja na
vlasničkopravni režim poljoprivrednog zemljišta, koji je nastao na dan stupanja
na snagu Zakona o poljoprivrednom zemljištu (»Narodne novine«, broj 34/91.), to
jest na dan kad je Republika Hrvatska po sili zakona stekla pravo vlasništva na
poljoprivrednom zemljištu koje je do tada bilo u društvenom vlasništvu.
Ustavni sud je u odluci, broj: U-III-1632/2003 od 20. prosinca 2006. godine,
(»Narodne novine«, broj 7/07.), zauzeo navedeno stajalište, koje je mjerodavno i
u ovom slučaju.
7. Zbog utvrđenja povrede ustavnog prava navedenog u točki 5. ove odluke,
Ustavni sud nije razmatrao navode podnositeljice o povredi ostalih odredbi
Ustava, na koje se također ukazuje u ustavnoj tužbi.
8. Slijedom navedenog, na temelju članaka 74. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u izreci.
9. Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji se na odredbi članka 29. stavka
1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4221/2005
Zagreb, 12. ožujka 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 38/2007-1298
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)