## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-4394/2008 i dr. od 11. srpnja 2014.

### NN 89/2014 (24.7.2014.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-4394/2008 i dr. od 11. srpnja 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1808

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić i Duška Šarin, rješavajući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), na sjednici održanoj 11. srpnja 2014. donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 86., 181. stavaka 1., 2., 3., 6., 8. i 9., 201., 206., 207., 220., 250. stavaka 1., 2., 5., 6., 8., 9., 10., 11. i 12., 282. stavaka 1., 3. i 4., 294. stavka 3. i 309. Zakona o sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 67/08., 48/10., 74/11. i 80/13.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. 6. saziv Hrvatskog sabora donio je na 4. sjednici održanoj 30. svibnja 2008. Zakon o sigurnosti prometa na cestama (u daljnjem tekstu: ZSPNC/08), koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj 67 od 9. lipnja 2008., a stupio na snagu osmi dan od dana objave u »Narodnim novinama«, to jest 17. lipnja 2008. (članak 310. ZSPNC/08).

Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 74 od 1. srpnja 2011.; u daljnjem tekstu: ZID ZSPNC/11) stupio je na snagu osmi dan od dana objave u »Narodnim novinama«, to jest 9. srpnja 2011. (članak 52. ZID-a ZSPNC/11).

Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 80 od 28. lipnja 2013.; u daljnjem tekstu: ZID ZSPNC/13) stupio je na snagu danom pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji 1. srpnja 2013.

Kad se Ustavni sud u ovom rješenju referira na Zakon o sigurnosti prometa na cestama u integralnom tekstu koji je danas na snazi, koristi se kraticom: ZSPNC.

2. Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom u izreci navedenih članaka ZSPNC-a podnijeli su Ante Juričev iz Vodica (U-I-4394/2008), »Auto Marko« d. o. o. iz Koprivnice, kojeg zastupa direktor Marko Starčević (U-I-27470/2009), Slavko Brođanac iz Zagreba (U-I-1546/2010), Marija Butković iz Rijeke (U-I-2203/2010), Dubravko Zeljko iz Pule (U-I-6965/2010), Darko Jurilj iz Velike Mlake (U-I-6126/2011) i Marijan Madunić iz Osijeka (U-I-5682/2013, podnesak nazvan »ustavna tužba«).

2.1. Ustavni sud je odlukom broj: U-I-3084/2008 i U-I-3419/2008 od 7. travnja 2010. (»Narodne novine« broj 48/10. i www.usud.hr) ukinuo članak 199. stavke 3. i (djelomično) 7., te članak 228. stavak 2. ZSPNC/08 (predlagatelj Slavko Brođanac /u predmetu broj: U-I-3419/2008/ osporio je suglasnost s Ustavom članka 199. stavka 3. ZSPNC-a).

Dio prijedloga kojim predlagatelj Slavko Brođanac osporava suglasnost s Ustavom i članaka 181., 282., 294. i 309. ZSPNC-a bio je izdvojen u poseban predmet broj: U-I-1546/2010. U ovom ustavnosudskom postupku predmet ispitivanja jest taj preostali dio prijedloga Slavka Brođanca, pobliže opisan u nastavku obrazloženja ovog rješenja.

3. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud je od Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Ministarstvo) i Hrvatskog autokluba iz Zagreba zatražio i dobio očitovanja.

4. ZSPNC pripada skupini zakona kojima Republika Hrvatska usklađuje nacionalno zakonodavstvo s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe.

5. Zbog većeg broja članaka ZSPNC-a čiju ustavnost predlagatelji osporavaju, u nastavku ovog obrazloženja se razlozi zbog kojih je Ustavni sud riješio kao u izreci ovog rješenja obrazlažu prema redoslijedu brojčanih oznaka osporenih zakonskih članaka.

A) Članak 86. ZSPNC-a

6. Suglasnost s Ustavom članka 86. ZSPNC-a (koji se nalazi u Glavi 12., u odjeljku »Zaustavljanje i parkiranje«) osporavaju Marija Butković (stavak 1.) i Darko Jurilj (stavak 2.).

Članak 86. ZSPNC-a glasi:

»Članak 86.

(1) Troškove premještanja vozila u slučajevima iz članka 84. ovoga zakona snosi vlasnik, odnosno korisnik vozila.

(2) Visinu troškova premještaja vozila propisuju jedinice lokalne samouprave, uz prethodnu suglasnost ministarstva nadležnog za unutarnje poslove.«

Članak 84. ZSPNC-a propisuje uvjete premještaja vozila na drugo mjesto ako je zaustavljeno ili parkirano na cesti na kojoj ugrožava sigurnost prometa ili ometa normalan tok prometa i kad je parkirano ili zaustavljeno na mjestima izrijekom određenima u tom zakonskom članku.

Članak 86. ZSPNC-a funkcionalno je povezan i s člankom 82. ZSPNC-a, koji propisuje uvjete i okolnosti pod kojima vozač ne smije zaustaviti i parkirati vozilo.

6.1. Predlagateljica u odnosu na članak 86. stavak 1. ZSPNC-a navodi: »Ako je netko vlasnik (ili korisnik) vozila koje je nepropisno parkirano, te ne znači da je isti i počinitelj prekršaja, a u kojem smjeru ide osporavana zakonska odredba«. Pri tome postavlja pitanje »kako vlasnik vozila koji nije počinio prekršaj nepropisno ga parkiravši, već je to učinio netko drugi, može odgovarati za tuđi prekršaj i naknadu troškova?!«. Predlagateljica je mišljenja da troškove premještaja vozila može snositi samo ona osoba koja ih je faktično prouzročila.

Predlagateljica smatra da je članak 86. stavak 1. ZSPNC-a u nesuglasnosti s člankom 28. Ustava (pretpostavka nedužnosti).

6.2. Predlagatelj navodi da članak 86. stavak 2. ZSPNC-a predstavlja »izlaženje iz okvira odnosa koji se uređuju ZSPNC-om, koji su navedeni u članku 1. istog zakona, te zalaženje u reguliranje odnosa koji su regulirani Zakonom o obveznim odnosima« i u bitnome ističe:

»Odredbom članka 6. ZOO-a zabranjuje se zlouporaba prava iz obveznog odnosa suprotno svrsi zbog koje je ono priznato ili zakonom ustanovljeno, a određivanjem da visinu troškova premještaja vozila određuje jedinica lokalne samouprave, uz suglasnost MUP-a, uz izostavljanje gore navedenih kriterija ostavljena je otvorena mogućnost da se visina iznosa troškova određuje sukladno potrebama za popunjavanje proračuna jedinica lokalne samouprave (kao što se u stvarnosti događa), a ne stvarnim troškovima čime se zloupotrebljava pravo koje je ustanovljeno radi naknade troškova.«

Predlagatelj je mišljenja da osnovna načela Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 35/05. i 41/08.) »moraju biti temelj za svako uređivanje obveznih odnosa«, stoga smatra da je članak 86. stavak 2. ZSPNC-a u nesuglasnosti s člancima 2., 3., 4. i 6. Zakona o obveznim odnosima te člancima 3. (u dijelu koji se odnosi na jednakost, vladavinu prava i poštivanje prava čovjeka) i 5. Ustava.

6.3. U konkretnom slučaju mjerodavno je načelo vladavine prava iz članka 3. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 3.

... vladavina prava ... najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

U odnosu na ZSPNC načelo vladavine prava kao jedan od odlučnih aspekata uključuje načelo pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava, pri čemu pravne posljedice ZSPNC-a za one na koje bi se trebale primijeniti (to jest, za vozače, sudionike u prometu i druge subjekte u prometu na cesti sukladno osnovnim odredbama ZSPNC-a) u cijelosti moraju biti izvjesne i predvidljive u praksi.

Prijedlozi nisu osnovani.

6.4. U odnosu na članak 86. stavak 1. ZSPNC-a, Ministarstvo je u očitovanju broj: 511-01-152-36581/2-2010 od 21. lipnja 2010. navelo:

»... odredba članka 86. stavka 1. Zakona o sigurnosti prometa na cestama regulira građanskopravnu odgovornost vlasnika odnosno korisnika vozila za troškove premještanja nepropisno zaustavljenog ili parkiranog vozila u njegovom vlasništvu odnosno vozila kojeg koristi temeljem ugovora o leasingu. Za postojanje građanskopravne odgovornosti nije uopće bitno da je vlasnik stvari počinio ili da bude pravomoćno proglašen krivim za neko kazneno djelo ili prekršaj.

Nadalje, slobodni smo skrenuti pozornost i na prvu rečenicu odredbe članka 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, koja kaže da vlasništvo obvezuje te držimo da su svi vlasnici vozila (a u ovom smislu korisnici vozila temeljem ugovora o leasingu mogu se izjednačiti s vlasnicima vozila) dužni voditi računa o tome gdje se njihova vozila nalaze, tko ih i na koji način koristi i odgovarati za štetu koja je njihovim vozilima uzrokovana. Ovo načelo se primjenjuje i kod deliktne odgovornosti za štetu koju pretrpe treće osobe, a koja proizlazi iz uporabe motornih vozila te držimo da nema ustavnopravne zabrane primjene načela građanskopravne odgovornosti vlasnika stvari i u slučajevima premještanja nepropisno zaustavljenih i parkiranih vozila. Odredba članka 86. stavka 1. Zakona o sigurnosti prometa na cestama odnosi se samo na nepropisno zaustavljena i parkirana vozila na mjestima iz članka 84. Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Riječ je o javnim prometnih površinama na kojima nepropisno zaustavljena i parkirana vozila ometaju normalno odvijanje javnog prometa i/ili predstavljaju opasnost za druge sudionike u prometu te je nužno njihovo uklanjanje s javne prometne površine. Takvo uklanjanje redovito izaziva određene troškove za koje zakonodavac drži da je opravdano i ustavnopravno prihvatljivo da ih snosi vlasnik odnosno korisnik vozila, neovisno o kaznenoj odnosno prekršajnoj odgovornosti.«

U odnosu na članak 86. stavak 2. ZSPNC-a, Ministarstvo je u očitovanju broj: 511-01-152-29899/3-2014 od 26. ožujka 2014. navelo:

»Naime, mišljenja smo kako se odredbom navedenog članka 86. stavka 2. Zakona o sigurnosti prometa na cestama ne reguliraju obvezni odnosi, već se samo postavlja proceduralno ograničenje jedinicama lokalne samouprave prilikom propisivanja cijene premještanja nepropisno zaustavljenih ili parkiranih vozila, regulirajući mogućnost propisivanja visine troškova premještaja vozila samo 'uz prethodnu suglasnost ministarstva nadležnog za unutarnje poslove'.

Nadalje, vezano uz tvrdnju predlagatelja da je, u slučajevima premještanja nepropisno zaustavljenih ili parkiranih vozila, Ministarstvo unutarnjih poslova 'naručitelj usluge', mišljenja smo kako je ista neosnovana, jer se u navedenim situacijama radi o premještanju nepropisno zaustavljenih ili parkiranih vozila, koje može naredbom odrediti policijski službenik ili službenik jedinice lokalne samouprave, u slučajevima navedenim u odredbi članka 84. Zakona o sigurnosti prometa na cestama. S obzirom da premještanje vozila, koje sukladno odredbi članka 85. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, obavlja ministarstvo nadležno za unutarnje poslove ili jedinice lokalne samouprave, uzrokuje određene troškove, sukladno odredbi članka 86. stavku 1. Zakona iste snosi vlasnik odnosno korisnik vozila.

Postupak obavljanja premještanja nepropisno zaustavljenog ili parkiranog vozila je uspostava normalnog stanja i toka prometa, stoga smatramo kako se ne može govoriti o 'naručitelju usluge', kao jednoj od stranaka i obveznom odnosu.

Također, potrebno je naglasiti da se ova vozila mogu premještati i troškovi naplaćivati od vlasnika odnosno korisnika vozila, neovisno o okolnosti tko je nepropisno zaustavio ili parkirao vozilo, kao i neovisno o činjenici postoji li uopće prekršaj iz članka 84. Zakona o sigurnosti prometa na cestama.

Za premještanje vozila i naplatu troškova premještanja od vlasnika odnosno korisnika vozila bitno je samo da su ostvarena obilježja prekršaja nepropisnog zaustavljanja ili parkiranja vozila iz članka 84. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, dok je irelevantno tko je nepropisno zaustavio ili parkirao vozilo, kao i postojanje prekršaja i krivnje počinitelja.

Nadalje, odredbama članaka 2., 3., 4. i 6. Zakona o obveznim odnosima uređena je sloboda uređivanja obveznih odnosa, ravnopravnost sudionika u obveznom odnosu, dužnost sudionika obveznih odnosa te pridržavanja načela savjesnosti i poštenja te zabrana ostvarivanja prava iz obveznih odnosa suprotno svrsi zbog koje je ono propisom ustanovljeno ili priznato.

Također, podnositelj navodi da su u članku 20. stavku 1. Zakona o obveznim odnosima propisani načini na koji nastaju obveze, a da se nastanak obveze propisan člankom 86. stavkom 2. Zakona o sigurnosti prometa na cestama ne može podvesti ni pod jedan način nastanka obveza propisanih Zakonom o obveznim odnosima.

Naime, Zakonom o obveznim odnosima se uređuju osnove obveznih odnosa te ugovorni i izvanugovorni obvezni odnosi. Mišljenja smo kako se u predmetnoj stvari ne radi o ugovornom odnosu jedinice lokalne samouprave i izvršitelja usluge premještanja vozila i vlasnika, odnosno korisnika vozila, već se radi o izvanugovornom obveznom odnosu, pri čemu nezadovoljna stranka može ostvarivati zaštitu svojih prava u redovnom sudskom postupku.«

6.5. Predlagatelji nisu naveli ustavnopravno relevantne razloge kojima bi osporili ustavnost članka 86. ZSPNC-a, u kojem je riječ o obvezi podmirenja troška koji snosi vlasnik ili korisnik nekog vozila, neovisno o tome je li osobno parkirao ili zaustavio vozilo na mjestu na kojem je to zabranjeno sukladno odredbama ZSPNC-a.

Prema ocjeni Ustavnog suda, u slučaju iz članka 86. ZSPNC-a primjenjuju se opća načela obveznog prava, što znači da vlasnik ili korisnik vozila plaćaju troškove premještanja vozila i potom se na temelju regresnog zahtjeva mogu naplatiti od stvarnog počinitelja. Time je uspostavljena ravnoteža između privatnog i javnog interesa.

Legitimni cilj koji je zakonodavac želio postići člankom 86. ZSPNC-a jest uklanjanje s javne površine nepropisno zaustavljenih i parkiranih vozila koja ometaju normalno odvijanje javnog prometa ili predstavljaju opasnost za druge sudionike u prometu. Prema ocjeni Ustavnog suda, osporeni članak 86. ZSPNC-a pridonosi legitimnom cilju i ne predstavlja prekomjerni teret za njegove adresate.

Ustavni sud stoga utvrđuje da članak 28. Ustava (pretpostavka nedužnosti) nije mjerodavan u konkretnom slučaju, jer nije riječ o utvrđivanju krivnje vlasnika ili korisnika vozila za prekršaj već o njihovoj građanskopravnoj odgovornosti za nepropisno korištenje određenog vozila.

Ustavni sud utvrđuje da je članak 86. ZSPNC-a u suglasnosti s načelima vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

B) Članci 201., 206. i 207. ZSPNC-a

7. Suglasnost s Ustavom članaka 201., 206. i 207. ZSPNC-a (u odjeljcima »Osposobljavanje kandidata za vozače« i »Vozački ispiti i provjera osposobljenosti«) osporava »Auto Marko« d. o. o. iz Koprivnice.

Članci 201., 206. i 207. ZSPNC-a glase:

»Članak 201.

(1) Osposobljavanje kandidata za vozače izvode autoškole koje za to ovlasti i upiše u registar autoškola ministarstvo nadležno za unutarnje poslove, nakon što ovlaštena stručna organizacija utvrdi da ispunjavaju uvjete utvrđene ovim Zakonom i podzakonskim aktima donesenim na temelju ovoga Zakona. Registar autoškola vodi ministarstvo nadležno za unutarnje poslove. Registar sadrži sljedeće podatke: broj upisa u registar, naziv autoškole, statusni oblik, sjedište autoškole, sjedište podružnice ili izdvojenog pogona, kategorije vozila za koje je registrirana, datum upisa u registar, datum i razloge za brisanje iz registra.

(2) Ovlaštenje iz stavka 1. ovoga članka izdaje se u skladu s posebnim propisom o mreži i kriterijima o dovoljnom broju autoškola, koji donosi ministar nadležan za unutarnje poslove.

(3) Ovlaštenje iz stavka 1. ovoga članka ne može se prenijeti na druge subjekte.

(4) Novčanom kaznom od 5.000,00 do 15.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj pravna ili fizička osoba obrtnik ako osposobljava kandidate za vozače suprotno odredbama ovoga članka.

(5) Za prekršaj iz ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom od 1.500,00 do 5.000,00 kuna i odgovorna osoba u pravnoj osobi.«

»Članak 206.

(1) Poslovi organiziranja i provođenja vozačkih ispita, stručnog nadzora nad radom autoškola, stručnog usavršavanja i provjere stručne osposobljenosti, organiziranja i provođenja stručnih ispita za predavače, stručne voditelje i ovlaštene ispitivače iz nastavnih predmeta Prometni propisi i sigurnosna pravila i Upravljanje vozilom, kao javne ovlasti, povjeravaju se ovlaštenoj stručnoj organizaciji, koju na temelju javnog natječaja, ovlasti ministarstvo nadležno za unutarnje poslove.

(2) Stručna organizacija iz stavka 1. ovoga članka mora imati:

1) prostorne i materijalno-tehničke uvjete koji osiguravaju obavljanje poslova na teritoriju Republike Hrvatske,

2) odgovarajuće stručne kadrove,

3) organizaciju rada i ustroj koji jamči trajno i kvalitetno obavljanje poslova,

3) odgovarajuću informatičku i tehničku podršku za obavljanje povjerenih poslova.

(3) Uvjete iz stavka 2. ovoga članka propisat će ministar nadležan za unutarnje poslove.

(4) Ministar nadležan za unutarnje poslove, utvrđuje način obavljanja i organiziranja vozačkih ispita te vođenje dokumentacije i evidencija o tim poslovima.

(5) Ovlaštena stručna organizacija na temelju propisa ministarstva nadležnog za unutarnje poslove svojim općim aktima utvrđuje način obavljanja poslova koji su joj povjereni te utvrđuje i vodi dokumentaciju i evidencije o poslovima koje obavlja. Opći akti objavljuju se u 'Narodnim novinama'.

(6) Poslove stručnog nadzora obavlja ovlaštena osoba stručne organizacije (ovlašteni nadzornik) koja je završila najmanje preddiplomski i diplomski sveučilišni studij ili integrirani preddiplomski i diplomski sveučilišni studij prometnog smjera (cestovnog) te stekla odgovarajući naziv u skladu s posebnim zakonom, najmanje tri godine radnog iskustva na poslovima osposobljavanja kandidata za vozače i najmanje tri godine radnog iskustva kao ovlašteni ispitivač na poslovima provedbe vozačkih ispita.

(7) Osoba iz stavka 6. ovoga članka mora imati položen stručni ispit. Program stručnog ispita te način njegove provedbe propisuje ministar nadležan za unutarnje poslove.

(8) Osoba iz stavka 6. ovoga članka ne može obavljati poslove stručnog nadzora ako je pravomoćno osuđena za kaznena djela protiv života i tijela, protiv slobode i prava čovjeka i građanina, protiv Republike Hrvatske, protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom, protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa, protiv imovine, protiv opće sigurnosti ljudi i imovine i sigurnosti prometa, protiv vjerodostojnosti isprava, protiv javnog reda, protiv službene dužnosti, koja se progone po službenoj dužnosti ili se protiv njih vodi kazneni postupak za ta djela odnosno ako je pravomoćno osuđena za prekršaj iz ovoga Zakona za koje je propisana kazna zatvora.

(9) Novčanom kaznom u iznosu od 5.000,00 do 15.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj pravna osoba ako povjerene poslove ne obavlja stručno ili ih obavlja suprotno odredbama ovoga članka.

(10) Za prekršaj iz ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom od 1.500,00 do 5.000,00 kuna i odgovorna osoba u pravnoj osobi.«

»Članak 207.

(1) Vozački ispit provodi se u ispitnim centrima koje određuje ministar nadležan za unutarnje poslove.

(2) Ispitni centri, u smislu ovoga Zakona, su podružnice stručne organizacije.«

7.1. U odnosu na članak 201. ZSPNC-a predlagatelj navodi: »Nedopustivo je da su u registar autoškola, upisane autoškole sa statusnim oblikom udruga građana ili drugim statusnim oblikom i da istovremeno imaju status ispitnog centra, da imaju javne ovlasti i da se bave djelatnošću osposobljavanja kandidata kao i ostale autoškole«. Pri tome ističe da su u registru registrirane različite vrste autoškola: autoškole statusnog oblika udruge građana autoklubova udruženih u Hrvatski autoklub, autoškole statusnog oblika obrta, autoškole statusnog oblika d. o. o. i autoškole statusnog oblika d. d. U odnosu na članak 206. ZSPNC-a, predlagatelj prigovara tome što su poslovi organiziranja i provođenja vozačkih ispita i stručnog nadzora nad radom autoškola povjereni ovlaštenoj stručnoj organizaciji, jer su svi ti poslovi u praksi povjereni istom tijelu, Hrvatskom autoklubu, na temelju Pravilnika Hrvatskog autokluba o organiziranju i provođenju vozačkih ispita (»Narodne novine« broj 33/09.) i Pravilnika Hrvatskog autokluba o stručnom nadzoru nad radom autoškola (»Narodne novine« broj 33/09.). U odnosu na članak 207. ZSPNC-a, predlagatelj spornom smatra činjenicu da autoklubovi imaju status ispitnog centra, jer su podružnice stručne organizacije zapravo podružnice Hrvatskog autokluba, u smislu mjerodavnih podzakonskih odredbi.

Predlagatelj je mišljenja da su autoškole statusnog oblika udruga građana autoklubova udruženih u Hrvatski autoklub stavljene u neopravdano nejednak pravni položaj u odnosu na ostale autoškole »jer ... autoklubovi imaju javne ovlasti kao udruge građana a imaju autoškole i bave se osposobljavanjem vozača kao i ostale autoškole, udruženi u stručnu organizaciju Hrvatski autoklub, koja ima javne ovlasti pa tako provodi ispite u svojim i ostalim autoškolama i vrši stručni nadzor svojih i ostalih autoškola, što je nespojivo u jednoj osobi«. Smatra da su i građani koji pohađaju autoškolu autokluba koji ima status ispitnog centra u povoljnijem položaju od građana koji pohađaju ostale autoškole, jer ti građani moraju ići na ispit u drugu sredinu, različitu od »svoje« autoškole.

Zbog toga smatra da su osporene zakonske odredbe u nesuglasnosti s člancima 3. (u dijelu koji se odnosi na jednakost i vladavinu prava), 14. stavkom 2., 26. i 49. stavcima 1. i 2. Ustava.

7.2. U konkretnom slučaju mjerodavna su načela vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

Prijedlog nije osnovan.

7.3. Predlagatelj je istim podneskom ujedno osporio ustavnost i zakonitost Pravilnika Hrvatskog autokluba o organiziranju i provođenju vozačkih ispita, navedenog u točki 7.1. odjeljku 1. obrazloženja ovog rješenja (»Narodne novine« broj 33/09.; u daljnjem tekstu: PoPVI/09).

Na temelju članaka 206. stavka 5. i 304. ZSPNC-a i Pravilnika o načinu obavljanja i organiziranja vozačkih ispita te načinu izdavanja i oduzimanja dopuštenja ovlaštenom ispitivaču (»Narodne novine« broj 155/08.), Upravni odbor Hrvatskog autokluba donio je navedeni PoPVI/09 i Pravilnik Hrvatskog autokluba o stručnom nadzoru nad radom autoškola (»Narodne novine« broj 33/09.), kojim su propisana ovlaštenja tog tijela u provođenju, uz ostalo, osiguranja rada autoškola u skladu s propisima i poboljšanja razine sigurnosti prometa na cestama.

Polazeći od svoje stvarne nadležnosti, Ustavni sud nije u konkretnom ustavnosudskom postupku razmatrao predlagateljeve prigovore koji se odnose na PoPVI/09. Taj dio predlagateljevih prigovora izdvojen je u predmet broj: U-II-27469/2009 i ustupljen Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske, u skladu s njegovom stvarnom nadležnošću u postupcima apstraktne ocjene općih akata pravnih osoba s javnim ovlastima.

7.4. Ustavni sud primjećuje da su svi prigovori predlagatelja usmjereni prema činjenici da su poslovi organiziranja i provođenja vozačkih ispita te stručnog nadzora nad radom autoškola u praksi povjereni istom tijelu, tj. Hrvatskom autoklubu. Ti prigovori očito nisu vezani uz sam ZSPNC, jer zakon upućuje općenito na »ovlaštenu stručnu organizaciju«, ne konkretizirajući je. S druge strane, predlagatelj nije naveo razloge koji bi osnovano upućivali na eventualnu nesuglasnost s Ustavom članka 206. stavka 1. ZSPNC-a u dijelu koji propisuje da ovlaštenu stručnu organizaciju određuje nadležno ministarstvo na temelju javnog natječaja. U takvoj situaciji Ustavni sud ocjenjuje predlagateljeve prigovore u odnosu na ZSPNC bespredmetnim.

Ustavni sud utvrđuje da su osporeni zakonski članci u suglasnosti s načelima vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

C) Članak 220. ZSPNC-a

8. Suglasnost s Ustavom članka 220. stavka 5. ZSPNC-a (u odjeljku »Stjecanje prava na upravljanje vozilima«) osporava Ante Juričev.

Članak 220. stavak 5. ZSPNC/08 glasio je:

»Članak 220.

(...)

(5) Vozač kojem je izdana vozačka dozvola za upravljanje vozilom A2 kategorije ima pravo upravljati vozilima A1 kategorije, a vozaču kojem je izdana vozačka dozvola A kategorije ima pravo upravljati vozilima A1 i A2 kategorije.«

Članak 12. ZSPNC/13 glasi:

»Članak 12.

Članak 220. mijenja se i glasi:

'Nijedna osoba ne može imati više od jedne vozačke dozvole.'.«

8.1. Iz sadržaja prijedloga može se zaključiti da predlagatelj spornom smatra stipulaciju članka 220. stavka 5. ZSPNC/08, navodeći primjer svoga sina rođenog 1990. koji je položio vozački ispit A1 kategorije za vrijeme važenja ranijeg Zakona o sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 105/04.). Predlagatelj je mišljenja da bi sinu nakon navršene 18. godine života trebalo priznati pravo na upravljanje vozilom A kategorije bez polaganja vozačkog ispita, što, međutim, ZSPNC/08 ne omogućava.

Predlagatelj smatra da je zbog toga članak 221. stavak 5. ZSPNC/08 u nesuglasnosti s načelom jednakosti.

8.2. U konkretnom slučaju mjerodavna su načela vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

Prijedlog nije osnovan.

8.3. Na temelju članka 220. stavka 5. Zakona o sigurnosti prometa na cestama iz 2004., osoba koja je stekla pravo na upravljanje vozilom A1 kategorije je nakon navršene 18. godine života automatski stekla pravo i na upravljanje vozilom A kategorije bez polaganja vozačkog ispita.

Osporeni članak 221. ZSPNC-a izmijenjen je 2013. godine na način opisan u točki 8. obrazloženja ovog rješenja.

Prema Zakonu o sigurnosti prometa na cestama iz 2004. i ZSPNC-u, kategorije vozila A i A1 odnosile su se na vozila na dva kotača:

– kategorija A1: motocikli radnog obujma motora do 125 cm3 i snage motora do 11 kW, i

– kategorija A: motocikli sa ili bez bočne prikolice.

Međutim, člankom 217. ZSPNC/13 vozilima na dva kotača dodana je i međukategorija A2. To su motocikli čija snaga ne prelazi 35 kW i čiji omjer snaga/masa ne prelazi 0,2 kW/kg, a ne potječu od vozila čija je snaga dvostruko veća i više.

Sukladno tome, stupanjem na snagu ZSPNC/13 došlo je do nove klasifikacije vozila A, koja unutar sebe sada ima tri međuklasifikacije, ovisno o snazi/jačini motocikla. Time je došlo do supstancijalno drugačije klasifikacije motocikala, što onemogućuje ustavnopravnu usporedbu novog modela s ranijim modelom klasifikacije vozila na dva kotača/motocikala.

8.4. Ustavni sud ima u vidu da je u slučaju kategorija A i A1 riječ o nižoj i višoj kategoriji vozila na dva kotača ovisno o njihovoj jačini.

Prema ocjeni Ustavnog suda, zakonodavac je na temelju ustavnog ovlaštenja iz članka 2. stavka 4. točke 1. Ustava mogao unutar iste kategorije vozila na dva kotača urediti nove, strože uvjete za upravljanje višom kategorijom vozila na dva kotača.

Ustavni sud utvrđuje da je članak 220. ZSPNC-a u suglasnosti s načelima vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

D) Članak 250. ZSPNC-a

9. Suglasnost s Ustavom članka 250. stavaka 1., 2., 5., 6., 8., 9., 10., 11. i 12. ZSPNC-a (u odjeljku »Registracija motornih i priključnih vozila«) osporavaju Dubravko Zeljko i Marijan Madunić.

Članak 250. ZSPNC u osporenom dijelu glasi:

»Članak 250.

(1) Vlasnik vozila, koji ne izvrši produženje važenja prometne dozvole u roku od 15 dana od dana isteka važenja prometne dozvole dužan je odjaviti vozilo, donijeti prometnu dozvolu radi poništenja i vratiti registarske pločice policijskoj upravi, odnosno policijskoj postaji koja vozilo vodi u evidenciji.

(2) Vlasnik vozila dužan je u roku od 15 dana od prodaje vozila odjaviti vozilo, donijeti prometnu dozvolu radi poništenja i vratiti registarske pločice policijskoj upravi, odnosno policijskoj postaji koja vozilo vodi u evidenciji.

(...)

(5) Vlasnik vozila dužan je u roku od 30 dana odjaviti registrirano vozilo te donijeti prometnu dozvolu radi poništenja i vratiti registarske pločice ako je vozilo uništeno ili otpisano ili ako je vozilo otuđeno ili nestalo.

(6) Odredbe stavka 1. ovoga članka ne odnose se na vlasnike vozila iz članka 249. ovoga Zakona osim vozila koja se moraju privremeno registrirati u skladu s odredbom stavka 2. članka 249. ovoga Zakona.

(...)

(9) Za odjavu vozila, koje po propisima o gospodarenju otpadnim vozilima nije otpadno vozilo, vlasnik vozila dužan je uz prometnu dozvolu i registarske pločice priložiti i izjavu o mjestu čuvanja vozila.

(10) Novčanom kaznom u iznosu od 5.000,00 do 15.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj pravna ili fizička osoba obrtnik ako postupi suprotno odredbama ovoga članka.

(11) Za prekršaj iz ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom od 1.500,00 do 5.000,00 kuna i odgovorna osoba u pravnoj osobi i u tijelu državne vlasti ili tijelu jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave.

(12) Novčanom kaznom u iznosu od 700,00 kuna kaznit će se za prekršaj vlasnik vozila ako postupi suprotno odredbama ovoga članka.«

9.1. Dubravko Zeljko spornim smatra što vlasnik vozila mora vratiti registarske pločice bez prava na naknadu tržišne vrijednosti. Navodi da Centar za vozila Hrvatske kod registracije vozila prodaje registarske pločice uz naplatu od 76,00 kn, a njihovo izdavanje 25,58 kn. Predlagatelj je mišljenja da je time stekao pravo vlasništva registarske pločice. Zbog toga smatra da je osporeni dio članka 250. ZSPNC-a u nesuglasnosti s člancima 48. stavkom 1. i 50. stavkom 1. Ustava te načelom ustavnosti.

Marijan Madunić u bitnome ponavlja razloge prvopredlagatelja i osporava članak 250. stavke 1. i 12. ZSPNC-a. Smatra također da se osporenim zakonskim odredbama diskriminiraju građani koji »jednostavno u prekratkom zakonskom i vremenskom roku nisu u mogućnosti nabaviti zamjenski dio za vozilo niti ga zamijeniti da bi vozilo moglo proći tehnički pregled«.

9.2. U konkretnom slučaju mjerodavna su načela vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

Prijedlozi nisu osnovani.

9.3. Ministarstvo je u očitovanju broj: 511-01-152-6440/2-2011 od 15. veljače 2011. navelo:

»Odredbom članka 238. stavka 1. Zakona o sigurnosti prometa na cestama ... propisano je da motorna i priključna vozila smiju sudjelovati u prometu na cesti ako su registrirana i ako imaju važeću prometnu dozvolu, a vozila registrirana u Republici Hrvatskoj ako imaju i važeću knjižicu vozila.

Odredbom članka 242. stavka 1. i 2. navedenog Zakona propisano je da se registrirati mogu samo ona motorna i priključna vozila za koja se na tehničkom pregledu utvrdi da su ispravna i da se za registrirano vozilo izdaju prometna dozvola, registarske pločice i knjižica vozila.

Nadalje, odredbom članka 243. stavka 1. Zakona o sigurnosti prometa na cestama propisano je da se za registrirana vozila izdaje jedna od propisanih vrsta registarskih pločica.

Odredbom članka 60. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku ('Narodne novine', broj: 47/09), propisano je da se pod javnim ispravama u smislu tog Zakona smatraju isprave koje su izdali nadležni sudovi ili javnopravna tijela u granicama svoje nadležnosti i u propisanom obliku te da javne isprave dokazuju ono što se njima utvrđuje ili potvrđuje.

Registarske pločice su po svojim svojstvima javna isprava.

Nadalje, redoviti tehnički pregled vozila se sukladno odredbi članka 256. stavku 1. i 2. Zakona o sigurnosti prometa na cestama obavljaju, za nova vozila tijekom mjeseca u kojem ističe rok od 24 mjeseca od prvog tehničkog pregleda i registracije vozila, a za vozila stara dvije ili više godina, tijekom svakog 12. mjeseca od posljednjeg redovitog tehničkog pregleda.

Odredbom članka 2. stavka 1. točke 89. navedenog Zakona propisano je da je prometna dozvola javna isprava koju je izdalo nadležno državno tijelo i kojom se dokazuje pravo označavanja određenog vozila određenim registarskim pločicama i vlasništvo tih pločica i druge osobine i značajke vozila te ispunjavanje ostalih uvjeta za sudjelovanje u prometu.

Dakle, pravo korištenja registarskih pločica, odnosno pravo označavanja određenog vozila registarskim pločicama nije samostalno pravo već je vezano uz važeću prometnu dozvolu.

Posjedovanje registarskih pločica je dokaz prava na sudjelovanje vozila u prometu. Istekom važenja prometne dozvole prestaje pravo korištenja registarskih pločica.

U slučaju da po isteku važenja prometne dozvole ne postoji obveza vraćanja registarskih pločica, otvara se mogućnost da se registarske pločice koriste na nepripadajućem vozilu, na vozilu koje je tehnički neispravno što uvelike ugrožava sigurnost prometa na cestama, a što bi bilo u suprotnosti s obvezom ovoga Ministarstva koje je nadležno da osigurava uvjete za siguran promet na cestama.

Nadalje, odredbom članka 39. stavka 6. Pravilnika o registraciji i označavanju vozila ('Narodne novine', broj: 151/08, 89/10 i 104/10), propisano je da nadležno tijelo na zahtjev vlasnika registarskih pločica čuva registarske pločice 90 dana od dana odjave što znači da je u tom roku omogućeno vlasniku da ponovno registrira odjavljeno vozilo s tim pločicama ili da ih prenese na drugo vozilo u svom vlasništvu.

U vezi navoda predlagatelja da niti u jednoj državi članici Europske unije ne postoji takva ili slična odredba ističemo da i druge države propisuju obvezu povrata registarskih pločica prilikom odjave vozila primjerice Zakon o varnosti cestnega prometa Republike Slovenije.

Usporedbe radi navodimo da se i druge javne isprave kojima je istekao rok važenja (osobna iskaznica i putovnica) poništavaju.«

9.4. Predlagateljevi navodi nisu ustavnopravno relevantni. Naime, vlasništvo određenog vozila nije u korelaciji s vlasništvom pripadajuće registarske pločice, jer se njome samo dokazuje pravo osobe da bude sudionik u prometu. U konkretnom slučaju riječ je, stoga, o pravu na korištenje registarske pločice kao javne isprave, koje je funkcionalno povezano s pravom na prometnu dozvolu. Stoga se svrha poništenja registarske pločice može pravilno tumačiti jedino u ukupnosti odredaba ZSPNC-a.

Ustavni sud prihvaća tvrdnje predlagatelja da je registarska tablica po svojoj naravi predmet/stvar, pa je time podobna za pravo vlasništva. Međutim, zbog svoje javne funkcije registarska pločica u prvom je redu javna isprava. Stoga ne podliježe jamstvu prava vlasništva iz članka 48. stavka 1. Ustava.

Ustavni sud utvrđuje da je članak 250. ZSPNC-a u osporenom dijelu u suglasnosti s načelima vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

E) Članci 181., 282., 294. i 309. ZSPNC-a

10. Suglasnost s Ustavom članaka (prema sadržaju prijedloga) 181. stavaka 1., 2., 3., 6., 8. i 9., 282. stavaka 1., 3. i 4., 294. stavka 3. i 309. ZSPNC-a osporava Slavko Brođanac.

10.1. Članak 181. stavci 1., 2., 3., 6., 8. i 9. ZSPNC/08 (u odjeljku »Dužnosti u slučaju prometne nesreće«), u pročišćenom tekstu kojeg je za ovu priliku izradio Ustavni sud nakon donošenja ZID-a ZSPNC/11, glasi:

»Članak 181.

(1) Policijski službenik koji obavlja očevid prometne nesreće u kojoj je nastala materijalna šteta, podvrgnut će sudionike prometne nesreće ispitivanju pomoću odgovarajućih sredstava i aparata, radi provjere ima li u organizmu alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima. Ako se tim ispitivanjem utvrdi da sudionik ima u organizmu droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima, policijski službenik odvest će ga u zdravstvenu ustanovu na liječnički pregled te na uzimanje krvi i urina radi analize.

(2) Ako u prometnoj nesreći ima ozlijeđenih osoba, policijski službenik koji obavlja očevid prometne nesreće podvrgnut će sudionike prometne nesreće ispitivanju na način kako je to propisano u stavku 1. ovoga članka. Ako sudionik odbije ispitivanje ili se tim ispitivanjem utvrdi da ima u organizmu alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima, policijski službenik će narediti liječnički pregled te uzimanje krvi i urina radi analize.

(3) Ako u prometnoj nesreći ima poginulih osoba, policijski službenik koji obavlja očevid prometne nesreće naredit će da se vozaču vozila koje je sudjelovalo u prometnoj nesreći uzme krv i urin kako bi se utvrdilo ima li u organizmu alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima, a drugim sudionicima prometne nesreće naredit će uzimanje krvi i urina nakon što se odgovarajućim sredstvima ili aparatima ili stručnim pregledom utvrdi u organizmu prisutnost alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima.

(..)

(6) Osoba za koju se ispitivanjem na jedan od načina propisanim ovim člankom utvrdi da u organizmu ima alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima, snosi troškove ispitivanja.

(...)

(8) Novčanom kaznom u iznosu od 5.000,00 do 15.000,00 kuna ili kaznom zatvora u trajanju do 60 dana kaznit će se za prekršaj osobe iz stavka 1. ovoga članka koje se odbiju podvrgnuti ispitivanju pomoću odgovarajućih sredstava i aparata, radi provjere ima li u organizmu alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima ili ako odbije otići na liječnički pregled te na uzimanje krvi i urina radi analize.

(9) Osobe iz stavka 2. i 3. ovoga članka koje odbiju otići na liječnički pregled te na uzimanje krvi i urina radi analize prisilno će se odvesti.«

10.2. Članak 282. stavci 1., 3. i 4. ZSPNC-a (smješten u glavi XI. u odjeljku »Posebne mjere za sigurnost prometa na cestama«, u pododjeljku 1. pod naslovom »Opće odredbe«) u pročišćenom tekstu glasi:

»Članak 282.

(1) Policijski službenik, obavljajući poslove iz članka 4. stavka 1. ovoga Zakona, može vozača i drugog sudionika u prometu na cesti podvrgnuti ispitivanju pomoću odgovarajućih sredstava i uređaja (alkometar i dr.), umjerenih prema propisima o mjerilima i mjeriteljskim uvjetima, radi utvrđivanja prisustva u organizmu alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima, a potom, po potrebi, i odvesti u zdravstvenu ustanovu na vađenje krvi i uzimanje urina ili na liječnički pregled.

(...)

(3) Policijski službenik odvest će na vađenje krvi i uzimanje urina radi analize ili na liječnički pregled i osobu za koju se ispitivanjem utvrdi da u organizmu ima opojnih droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnosti upravljanja vozilima, utvrđene odgovarajućim sredstvima ili uređajima.

(4) Osobe iz stavka 1., 2. i 3. ovoga članka dužne su postupati prema zahtjevima policijskog službenika.

(...)«

10.3. Članak 294. stavak 3. ZSPNC-a (smješten u pododjeljku 3. pod naslovom »Posebne odredbe o prekršajima«) glasi:

»Članak 294.

(...)

3) Radi osiguranja izvršenja kazne ili zaštitne mjere, odnosno osiguranja nazočnosti u prekršajnom postupku, policijski službenik može osobi koja nema prebivalište ili stalni boravak u Republici Hrvatskoj narediti mjeru opreza privremenog oduzimanja putne ili druge isprave za prelazak državne granice, do prestanka razloga, a najduže osam dana.

(...)«

10.4. Članak 309. ZSPNC-a (smješten u glavi XII. u odjeljku »Prijelazne i završne odredbe«) glasi:

»Članak 309.

Stupanjem na snagu ovoga Zakona prestaje važiti Zakon o sigurnosti prometa na cestama ('Narodne novine', br. 105/04.) osim odredbi o zaštitnim mjerama zabrane upravljanja motornim vozilom i negativnim bodovima propisanim za prekršaje iz toga Zakona počinjene do 31. prosinca 2007.«

10.5. U odnosu na članak 181. ZSPNC-a, predlagatelj smatra da treba razlikovati osobe »koje priznaju rezultate ispitivanja te ne traže liječnički pregled i analizu« od osoba koje »negiraju rezultate ispitivanja i traže uzimanje uzoraka i analizu istih, te to trebaju i platiti«. Mišljenja je da se te osobe »na neki način lišava slobode« od strane policijskog službenika, što je u suprotnosti s člankom 16. Ustava. Predlagatelj razlikuje postupke prema osobama pod utjecajem alkohola i lijekova, smatrajući da je između njih napravljena neopravdana razlika, čime su osporene zakonske odredbe u nesuglasnosti s načelom vladavine prava. U odnosu na članak 294. stavak 3. ZSPNC-a, predlagatelj navodi da Prekršajni zakon (»Narodne novine« broj 107/07., 39/13. i 157/13.) »prilikom propisivanja mjera opreza nema graničenja na osobe koje imaju ili nemaju prebivalište ili stalni boravak u RH, dok Zakon o sigurnosti prometa razlikuje ove osobe«, što je u nesuglasnosti s člankom 26. Ustava. Konačno, u odnosu na članak 309. ZSPNC-a, predlagatelj smatra da su njime »stavljeni u bolji položaj svi počinitelji prekršaja za koje su propisani bodovi i zaštitna mjera zabrane upravljanja u vremenu od 01.01.2008. do 17.06.2008. u odnosu na počinitelje ovih prekršaja do 31.12.2007.«, jer ZSPNC povoljnije uređuje sustav kazni i mjeru zabrane upravljanja vozilom, što je, drži, u nesuglasnosti s člankom 31. Ustava.

10.6. U konkretnom slučaju mjerodavna su načela vladavine prava i pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka u području cestovnog prava.

Prijedlog nije osnovan.

10.7. Prekršajni zakon je osnovni zakon u odnosu na prekršaje i prekršajnopravne sankcije. Ustavnopravnu narav, svrhu i posljedice propisivanja prekršaja i prekršajnih sankcija Ustavni sud je utvrdio u rješenju broj: U-I-4433/2007 i dr. od 19. lipnja 2009.

ZSPNC je posebni zakon kojim se razrađuju odredbe osnovnog zakona na način pobliže opisan i u osporenim zakonskim odredbama.

10.8. Ministarstvo je u očitovanju broj: 511-01-152-25551/2-09 od 19. svibnja 2009. u odnosu na članak 181. ZSPNC-a navelo:

»... držimo da se u postupanju policije sukladno odredbi članka 181. Zakona o sigurnosti prometa na cestama ... ne radi ni o kakvom lišavanju slobode osoba kod kojih se utvrđuje točna koncentracija alkohola odnosno prisutnost droga u organizmu. Naglašavamo da niti sam predlagatelj nema dvojbi o opravdanosti i ustavnosti takvog postupanja prema osobama koje negiraju rezultat alkotesta odnosno testa na prisutnost droga kojeg provodi policija na mjestu prometne nesreće, ali pogrešno drži da je takvo postupanje prema osobama koje priznaju rezultat alkotesta odnosno testa na prisutnost droga neustavno, vjerojatno, ne znajući da je za utvrđivanje točne količine alkohola u organizmu odnosno prisutnosti droga nužan liječnički pregled, što je od iznimne važnosti za kasniji, eventualni, sudski postupak te su, u tom smislu, odredba članka 181. Zakona o sigurnosti prometa na cestama u potpunosti u suglasnosti s odredbom članka 16. Ustava ...«

U odnosu na članak 282. ZSPNC-a, Ministarstvo je navelo:

»Naime, nejasno je protivno kojoj odredbi Ustava Republike Hrvatske podnositelj smatra odredbu članka 282. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, s obzirom da predlagatelj u većem dijelu svojeg prijedloga, govori o razlikama između odredaba članka 199. i 282. Zakona o sigurnosti prometa na cestama i izlučivanju alkohola iz organizma, što ocjenjujemo potpuno irelevantnim, sa stajališta ustavnosudskog postupka.«

U odnosu na članak 294. ZSPNC-a, Ministarstvo je navelo:

»Odredba članka 294. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, nije u suprotnosti s odredbom članka 26. Ustava Republike Hrvatske jer ne propisuje nikakvu nejednakost između hrvatskih državljana i stranaca u postupku pred sudovima i drugim državnim tijelima. Odredba samo propisuje kada će policijski službenik odrediti konkretnu mjeru opreza (radi osiguranja nazočnosti okrivljenika u postupku, sprječavanja okrivljenika da čini nove prekršaje ili da spriječi ili oteža dokazivanje u postupku), a temeljem ovlasti iz Prekršajnog zakona 'Narodne novine' broj 107/2007).«

U odnosu na članak 309. ZSPNC-a, Ministarstvo je navelo:

»... držimo da navedena odredba članka 309. Zakona o sigurnosti prometa na cestama nije protivna odredbi članka 31. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, jer ni na koji način ne krši načelo obvezne primjene blažeg zakona, ustanovljenog Ustavom. Odredbe Prekršajnog zakona, koji je lex maior prekršajnog prava u Republici Hrvatskoj, primjenjuju se na sve prekršaje i prekršajne postupke koji se vode pred hrvatskim sudovima te načelo obavezne primjene blažeg zakona, ustanovljeno Ustavom i Prekršajnim zakonom, zapravo, niti ne može biti povrijeđeno jednim propisom kao što je Zakon o sigurnosti prometa na cestama.«

10.8.1. Hrvatski auto klub je u očitovanju broj: 5072 od 8. svibnja 2009. u odnosu na članak 181. ZSPNC-a naveo:

»U vezi s navodima predlagatelja Hrvatski autoklub smatra da je predlagatelj, predlažući pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti članka 181. Zakona previdio činjenicu da za pouzdano i nedvojbeno utvrđivanje količine alkohola, opojnih droga ili lijekova koji se ne smiju uzimati za vrijeme vožnje nije dostatno ispitivanje pomoću odgovarajućih sredstava i aparata već je neophodno uzimanje krvi i urina radi analize, te da zbog toga krivo zaključuje o neustavnosti citirane odredbe Zakona.«

U odnosu na članak 294. stavak 3. ZSPNC-a, Hrvatski autoklub je naveo:

»U odnosu na navode predlagatelja Hrvatski autoklub smatra da je odredba članka 294. st. 3. Zakona o sigurnosti prometa na cestama jasan izraz ovlaštenja policijskog službenika radi osiguranja izvršenja kazne ili zaštitne mjere odnosno osiguranja nazočnosti u prekršajnom postupku, temeljen na članku 130. st. 6. Prekršajnog zakona, te da nije u neskladu s odredbom čl. 26. odnosno odredbom čl. 14. Ustava Republike Hrvatske.«

10.9. U slučajevima opisanim člankom 181. ZSPNC-a riječ je o ovlaštenjima policijskog službenika kod očevida nakon prometne nesreće u kojoj ima poginulih, ozlijeđenih ili je nastala materijalna šteta. Ta ovlaštenja ne mogu se niti s jednog relevantnog ustavnopravnog aspekta dovesti u vezu s predlagateljevim stajalištem o lišenju slobode sudionika prometne nesreće, za kojeg je policijski službenik tijekom očevida utvrdio da u organizmu ima alkohola, droga ili lijekova koji utječu na psihofizičke sposobnosti i na sposobnost upravljanja vozilom.

Naime, riječ je o jednoj vrsti ograničenja kretanja s time da je to ograničenje kratkotrajno i ima legitimni cilj: izvršenje točno određene radnje, liječničkog pregleda u zdravstvenoj ustanovi radi analize krvi i urina. Prema ocjeni Ustavnog suda, javni interes u konkretnom slučaju prevalira, jer za provođenje obveznog liječničkog pregleda postoje opravdani razlozi. U tom smislu predlagateljevo razlikovanje osoba koje priznaju ili ne priznaju rezultate ispitivanja postojanja alkohola, droga ili određenih lijekova u organizmu nije ustavnopravno relevantno.

10.9.1. Predlagateljevi razlozi kojima osporava ustavnost članka 282. ZSPNC-a nisu ustavnopravno relevantni, jer već i po naravi stvari određeni lijekovi (znatno) utječu na psihofizičke sposobnosti i sposobnost upravljanja vozilom. Stoga je u prvom redu radi osiguranja sigurnosti vozača i svih sudionika u prometu te njihovog eventualnog kažnjavanja potrebno ustanoviti koncentraciju lijekova u krvi.

10.9.2. U odnosu na osporavanje članka 294. ZSPNC-a, predlagatelj pogrešno uspoređuje ovlasti koje slijede iz Prekršajnog zakona i ZSPNC-a, jer je riječ o osnovnom i posebnom zakonu (usp. točku 10.7. obrazloženja ovog rješenja). Stoga predlagateljevi razlozi nisu ustavnopravno relevantni.

10.9.3. U Prijedlogu ZSPNC-a s Konačnim prijedlogom (P.Z.E. br. 39, str. 7.), u odnosu na razloge usklađivanja ZSPNC-a s Prekršajnim zakonom koji se odnose na zaštitne mjere i negativne bodove (članak 309. ZSPNC-a), navedeno je:

»Naime, određene odredbe važećeg Zakona nisu primjenjive zbog neusklađenosti sa odredbama Prekršajnog zakona, koji je stupio na snagu 1. siječnja 2008. godine. Prekršajnim zakonom izmijenjen je način određivanja zaštitnih mjera koje sada određuje isključivo sud fakultativno, odnosno ocjenjujući okolnosti svakog pojedinog slučaja, dok je važećim Zakonom o sigurnosti prometa na cestama propisana obvezna primjena zaštitnih mjera za pojedine prekršaje. Sukladno prijelaznim i završnim odredbama Prekršajnog zakona, takve odredbe Zakona o sigurnosti prometa na cestama ne mogu se primijeniti. Također, izmijenjena je pravna priroda negativnih bodova, koji se sukladno Prekršajnom zakonu zovu negativni prekršajni bodovi i prestaju biti zaštitna mjera, a postaju pravna posljedica osude. Nadalje, sukladno odredbama Prekršajnog zakona, za pojedini prekršaj moguće je odrediti najviše tri negativna prekršajna boda, dok je odredbama Zakona o sigurnosti prometa na cestama za pojedine prekršaje predviđeno izricanje pet negativnih bodova. Iz naprijed navedenih razloga, odredbe važećeg Zakona o sigurnosti prometa na cestama koje se tiču zaštitnih mjera i negativnih bodova, od dana stupanja na snagu Prekršajnog zakona, ne mogu se primjenjivati te je potrebno pristupiti hitnim izmjenama Zakona o sigurnosti prometa na cestama kako bi se omogućilo postupanje prema prekršiteljima.«

U konkretnom slučaju riječ je o promjeni zakonskog modela u vezi sa zaštitnim mjerama, negativnim bodovima i prekršajnim kažnjavanjem općenito. Imajući u vidu relevantne promjene u prekršajnom zakonodavstvu koje čine nužnim usklađivanje prometnocestovnog zakonodavstva s Prekršajnim zakonom, Ustavni sud utvrđuje da predlagateljevi navodi ni u tom dijelu prijedloga nisu ustavnopravno relevantni.

11. Slijedom navedenog, na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona riješeno je kao u izreci ovog rješenja.

12. Objava ovog rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-4394/2008

U-I-27470/2009

U-I-1546/2010

U-I-2203/2010

U-I-6965/2010

U-I-6126/2011

U-I-5682/2013

Zagreb, 11. srpnja 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica

dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 89/2014-1808