## Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima

### NN 178/2004 (16.12.2004.), Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima

# HRVATSKI SABOR

3086

Na
temelju članka 88. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU ZAKONA O MEĐUNARODNOJ PRAVNOJ POMOĆI U KAZNENIM STVARIMA

Proglašavam
Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, koji je donio Hrvatski
sabor na sjednici 3. prosinca 2004. godine.

Broj:
01-081-04-3763/2
Zagreb, 10. prosinca 2004.

Predsjednik
Republike Hrvatske
**Stjepan Mesić,** v. r.

## ZAKON

### O MEĐUNARODNOJ PRAVNOJ POMOĆI

### U KAZNENIM STVARIMA

Glava
I.

OPĆE
ODREDBE

Članak
1.

(1)
Ovim se Zakonom uređuje međunarodna pravna pomoć u kaznenim stvarima (u
daljnjem tekstu: »međunarodna pravna pomoć«), ako međunarodnim ugovorom nije
drugačije određeno.

(2)
Međunarodna pravna pomoć pruža se glede kaznenih djela kažnjavanje kojih je u
trenutku upućivanja zamolbe za prav­nu pomoć u nadležnosti pravosudnih tijela
države koja upućuje zamolbu.

(3)
Međunarodna pravna pomoć pruža se i u prekršajnim postupcima koje vode upravna
tijela, u pogledu djela koja su prema hrvatskom pravu kažnjiva novčanom kaznom,
na temelju toga što predstavljaju kršenje vladavine prava i ako u tim
postupcima odluka upravnog tijela može dovesti do postupka pred sudom stvarno
nadležnim za kaznene stvari.

(4)
Međunarodna pravna pomoć pruža se i u kaznenim postupcima iz stavka 2. ovoga
članka, te prekršajnim postupcima iz stavka 3. ovoga članka, koji se vode
protiv pravnih osoba.

(5)
Međunarodna pravna pomoć pruža se i u odnosu na Europski sud za ljudska prava i
Europski sud pravde, a kada je to određeno međunarodnim ugovorom i u odnosu na
druge među­narodne organizacije i nadnacionalne organizacije čijom članicom
Republika Hrvatska može postati.

Značenje
izraza u ovom Zakonu

Članak
2.

Izrazi
i pojmovi upotrijebljeni u ovome Zakonu imaju slje­deće značenje:

1. *domaće nadležno tijelo* – ministarstvo
pravosuđa Repub­like Hrvatske i/ili domaća pravosudna tijela koji postupaju po
zamolbama za međunarodnu pravnu pomoć,

2. *domaće pravosudno tijelo* – sudovi i državna
odvjetništva posebnim zakonom određeni za pružanje međunarodne pravne pomoći.
Domaćim pravosudnim tijelom u smislu ovoga Zakona smatra se i upravno tijelo iz
članka 1. stavka 3. ovoga Zakona,

3. *država moliteljica* – strana država čije je
nadležno tijelo podnijelo zamolbu za međunarodnu pravnu pomoć,

4. *strano nadležno tijelo* – tijelo strane države
koje je prema pravu te države odnosno prema međunarodnom ugovoru nadležno za
slanje i primanje zamolbi za međunarodnu pravnu pomoć i /ili strano pravosudno
tijelo iz točke 5. ovoga članka,

5. *strano pravosudno tijelo* – strani sudovi i
druga pravosud­na tijela koja su prema pravu odnosne strane države nadležni za
postupanje u kaznenim stvarima, uključujući i strana upravna tijela nadležna za
vođenje prekršajnih postupaka pod uvjetima iz članka 1. stavka 3. ovoga Zakona,

6. *stranac –* osoba koja nije hrvatski državljanin,

7. *izručenik* – okrivljenik ili osuđenik koji
se nalazi u postupku izručenja od trenutka stavljanja u pritvor radi izručenja.

Članak 3.

(1) Posebice se ovim Zakonom uređuju:

1. međunarodna pravna pomoć u kaznenim postupcima
koji su u tijeku u Republici Hrvatskoj ili u stranoj državi (pribavljanje i
prosljeđivanje predmeta koji će biti predočeni kao dokazi, dostava sudskih
akata i odluka, pristupanje sudu osoba radi davanja iskaza i druge radnje
potrebne za vođenje kaznenih postupaka),

2. postupci izručenja Republici Hrvatskoj osoba
okrivljenih ili osuđenih na temelju odluka domaćih sudova,

3.
postupci izručenja stranaca okrivljenih ili osuđenih na temelju sudskih odluka
države koja izručenje traži,

4.
postupci preuzimanja i ustupanja kaznenog progona,

5.
postupci izvršenja stranih sudskih odluka u kaznenim stvarima.

(2)
Ovaj Zakon ne primjenjuje se na uhićenja, izvršenje presuda, niti na djela kažnjiva
po vojnim zakonima koja nisu kaznena djela općeg kaznenog prava.

Članak
4.

Međunarodna
pravna pomoć pruža se u najširem smislu, u skladu s načelima domaćega pravnog
poretka, načelima Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda i Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima.

Članak
5.

O
dopuštenosti i načinu izvršenja radnje međunarodne pravne pomoći koja je
predmet zamolbe stranoga pravosudnog tijela odlučuje domaće nadležno tijelo,
osim ako odredbama ovoga Zakona ili međunarodnim ugovorom nije drugačije
određeno.

Glava
II.

MEĐUNARODNA
PRAVNA POMOĆ U KAZNENIM POSTUPCIMA KOJI SU U TIJEKU U REPUBLICI HRVATSKOJ ILI U
STRANOJ DRŽAVI

Tijela
nadležna za pružanje međunarodne pravne pomoći i put za komunikaciju

Članak
6.

(1)
Zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć i informacije iz članka 18. stavka 1. ovoga
Zakona domaća pravosudna tijela upu­ćuju stranim nadležnim tijelima putem
Ministarstva pravosuđa.

(2)
Ministarstvo pravosuđa nadležno je za zaprimanje zamolbi za međunarodnu pravnu
pomoć stranih nadležnih tijela, koje bez odlaganja upućuju domaćim pravosudnim
tijelima, osim ako je očito da zamolbu treba odbiti.

(3)
Ministarstvo pravosuđa može vratiti zamolbu stranom nadležnom tijelu radi
ispravka ili dopune i odrediti primjereni rok za dostavu ispravljene odnosno
dopunjene zamolbe. Nakon proteka roka, zamolba će se rješavati prema stanju
spisa.

(4)
Iznimno od stavka 1. ovoga članka, domaća pravosudna tijela mogu zamolbu za
međunarodnu pravnu pomoć izravno uputiti stranom pravosudnom tijelu, kada je to
izričito predviđeno odredbama ovoga Zakona i uz uvjet uzajamnosti, ili kada je
takav put predviđen međunarodnim ugovorom (neposredna komunikacija).

(5) U
slučajevima neposredne komunikacije iz stavka 4. i stavka 7. ovoga članka
domaće pravosudno tijelo dostavit će presliku zamolbe za međunarodnu pravnu
pomoć Ministarstvu pravosuđa.

(6) U žurnim
slučajevima i ako postoji uzajamnost, Ministarstvo pravosuđa može dostavljati i
zaprimati zamolbe za među­narodnu pravnu pomoć putem Interpola.

(7) U
slučajevima neposredne komunikacije iz stavka 4. ovoga članka, domaća
pravosudna tijela mogu, uz obvezu iz stavka 5. ovoga članka, dostavljati i
zaprimati zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć putem Interpola.

(8)
Stranoj državi s kojom Republika Hrvatska nema zaklju­čen međunarodni ugovor,
kao i kada je međunarodnim ugovorom izričito predviđen diplomatski put dostave,
Ministarstvo pravo­suđa dostavlja i zaprima zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć
putem Ministarstva vanjskih poslova.

Slanje
akata poštom

Članak
7.

(1)
Domaća pravosudna tijela mogu, uz uvjet uzajamnosti ili kada je to predviđeno
međunarodnim ugovorom, postupovne akte i sudske odluke osobama koje se nalaze u
inozemstvu uputiti iz­rav­no poštom.

(2)
Postupovne akte i sudske odluke iz stavka 1. ovoga članka prati obavijest s
naznakom da primatelj može dobiti informacije o svojim pravima i obvezama u
vezi s uručivanjem dokumenata.

(3)
Postupovni akti i sudske odluke osobama koje se nalaze u inozemstvu šalju se na
hrvatskom jeziku.

(4) Ako
domaće pravosudno tijelo zna ili ima razloga vjerovati da primatelj razumije
samo neki drugi jezik, dokumente prati prijevod na taj jezik.

(5) Na
valjanost dostave primjenjuju se domaći propisi.

Forma
i obavezni sadržaj zamolbe

Članak
8.

(1)
Domaće pravosudno tijelo postupit će po zamolbi za međunarodnu pravnu pomoć
stranoga pravosudnog tijela ako je zamolba podnesena u pisanom obliku. Zamolba
kao i priloženi akti trebaju biti popraćeni prijevodom na hrvatski jezik, a
ukoliko to nije moguće tada na engleski jezik. Prijevodi moraju biti službeno
ovjereni.

(2)
Domaće pravosudno tijelo postupit će po zamolbi za međunarodnu pravnu pomoć
stranog pravosudnog tijela i ako je zamolba podnesena elektroničkim ili drugim
telekomunikacij­skim sredstvom koje pruža pisanu evidenciju, ako može utvrditi
njezinu vjerodostojnost, a strano nadležno tijelo spremno je, na zahtjev,
dostaviti pisanu obavijest o načinu slanja i izvornik zamolbe.

(3) Ako međunarodnim ugovorom ili odredbama ovoga
Zakona nije drugačije određeno, zamolba za međunarodnu pravnu pomoć sadrži:

1. mjesto izdavanja i naziv stranoga nadležnog tijela
koje je uputilo zamolbu,

2. pravnu osnovu za pružanje međunarodne pravne
pomoći,

3. točan opis radnje međunarodne pravne pomoći koja
se traži i razlog zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć,

4. pravni naziv, kratak činjenični i pravni opis
kaznenog djela (osim ako se zamolba odnosi na dostavu sudskih odluka,
podnesaka, isprava i sl.),

5. točne podatke i državljanstvo osobe u odnosu na
koju se traži međunarodna pravna pomoć i njezin položaj u postupku,

6. u slučaju dostave sudskih akata i vrstu akta koji
se dos-tavlja.

Članak 9.

(1) U postupku međunarodne pravne pomoći okrivljenik
može imati branitelja.

(2) Treće osobe kojih se tiču mjere ili radnje
međunarodne pravne pomoći, u postupku međunarodne pravne pomoći mogu imati
punomoćnike.

(3)
Protiv odluka domaćih pravosudnih tijela u postupku pružanja međunarodne pravne
pomoći dopuštena je žalba.

(4) Žalba
protiv odluke donesene na temelju ovoga Zakona ne odgađa njezino izvršenje,
osim ako se radi o odluci:

1. županijskog
suda Republike Hrvatske kojom se utvrđuje postojanje zakonskih pretpostavki za
izručenje, ili

2.
kojom se odobrava povrat predmeta ili imovinske koristi u inozemstvo.

Posebnosti
u načinu rješavanja zamolbe

Članak
10.

(1)
Prilikom pružanja međunarodne pravne pomoći domaće pravosudno tijelo udovoljit
će formalnostima i postupcima koji su u zamolbi izričito navedeni kao nužni
prema pravu države moliteljice, osim ako međunarodnim ugovorom nije što drugo
predviđeno i pod uvjetom da takve formalnosti i postupci nisu u suprotnosti s
načelima domaćeg pravnog poretka.

(2)
Domaće pravosudno tijelo rješava po zamolbi stranoga pravosudnog tijela bez
odgode, uzimajući u obzir procesne rokove, te druge posebno određene rokove
koji su obrazloženi u zamolbi.

(3) Ako domaće pravosudno tijelo može predvidjeti da
neće moći udovoljiti posebno određenom roku za rješavanje zamolbe, a u obrazloženju
iz stavka 2. ovoga članka izričito se navodi da će svaka odgoda dovesti do
znatnog narušavanja postupka pred stranim pravosudnim tijelom, domaće
pravosudno tijelo će bez odgode navesti procijenjeno vrijeme potrebno za
izvršenje zamolbe. Domaće i strano pravosudno tijelo mogu se nakon toga
dogovoriti o daljnjim radnjama koje je potrebno poduzeti u vezi sa zamolbom.

(4) Ako se zamolba stranoga pravosudnog tijela ne može
izvršiti, ili se ne može izvršiti u potpunosti u skladu s postav­ljenim
uvjetima, domaće pravosudno tijelo bez odgode o tome obavještava strano
pravosudno tijelo, uz navođenje uvjeta pod kojima se zamolba može riješiti.

Članak 11.

(1) Na izričitu zamolbu stranoga pravosudnog tijela
domaće pravosudno tijelo dostavit će obavijest o datumu i mjestu izvršenja
zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć.

(2) Na izričitu zamolbu stranoga pravosudnog tijela
domaće pravosudno tijelo može odobriti nazočnost strane službene osobe
izvršenju zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć.

(3) Zamolba iz stavka 2. ovoga članka neće biti
odbijena ako bi se time vjerojatno izbjegla potreba slanja dodatnih zamolbi.

Odbijanje
zamolbe

Članak
12.

(1)
Domaće nadležno tijelo može odbiti zamolbu za među­narodnu pravnu pomoć ako:

1. se
zamolba odnosi na djelo koje se smatra političkim kaznenim djelom, djelom
povezanim s političkim kaznenim djelom,

2. se
zamolba odnosi na fiskalno kažnjivo djelo,

3. bi
udovoljavanje zamolbi dovelo do narušavanja suvereniteta, sigurnosti, pravnog
poretka ili drugih bitnih interesa Repub­like Hrvatske,

4. se
može opravdano pretpostaviti da bi osoba čije se izručenje traži u slučaju
izručenja bila kazneno progonjena ili kažnjena zbog svoje rase,
vjeroispovijesti, državljanstva, pripadnosti određenoj društvenoj skupini ili
zbog svojih političkih uvjerenja, odnosno da bi njezin položaj bio otežan zbog
jednog od tih razloga,

5. se
radi o beznačajnom kaznenom djelu.

(2)
Kaznena djela ili pokušaji počinjenja kaznenih djela protiv vrijednosti
zaštićenih međunarodnim pravom, te sudjelovanja u počinjenju takvih kaznenih
djela, ne mogu biti osnova za odbijanje zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć u
smislu stavka 1. točke 1. ovoga članka.

(3)
Zamolba za međunarodnu pravnu pomoć radi fiskalnoga kažnjivog djela iz stavka
1. točke 2. ovoga članka neće se odbiti isključivo iz razloga što se odnosi na
djelo koje se prema domaćem pravu smatra fiskalnim kažnjivim djelom.

Članak 13.

(1) Domaće pravosudno tijelo odbit će zamolbu za među­narodnu
pravnu pomoć:

1. ako je za isto kazneno djelo okrivljenik u
Republici Hrvat­skoj iz materijalno-pravnih razloga oslobođen krivnje ili je
protiv njega obustavljen postupak, ili ako je oslobođen od kazne, ili ako je
sankcija izvršena ili se ne može izvršiti prema pravu države u kojoj je
donesena presuda,

2. ako se protiv okrivljenika u Republici Hrvatskoj
vodi kazneni postupak zbog istog kaznenog djela, osim ako bi izvršenje zamolbe
moglo dovesti do odluke o puštanju okrivljenika na slobodu,

3. ako bi kazneni progon, izvršenje sankcije ili
sigurnosne ili zaštitne mjere prema domaćem pravu bili isključeni zbog
apsolutne zastare.

(2) Odredbe iz stavka 1. točke 1. i 3. ovoga članka
ne primjenjuju se u slučajevima kada je u državi moliteljici došlo do revizije
pravomoćne presude.

Članak
14.

Odluka
kojom se odbija zamolba za pružanje međunarodne pravne pomoći mora biti obrazložena,
osim ako međunarodnim ugovorom nije drugačije određeno.

Odgoda
pružanja međunarodne pravne pomoći

Članak
15.

Domaće
pravosudno tijelo može odgoditi pružanje među­narodne pravne pomoći ako bi ono
moglo utjecati na tijek istrage, kazneni progon ili postupak koji je u tijeku
pred domaćim pravosudnim tijelom i koji je povezani sa zamolbom, o čemu će
obavijestiti strano pravosudno tijelo koje je uputilo zamolbu.

Djelomično
postupanje po zamolbi

Članak
16.

Ako se
zamolba za međunarodnu pravnu pomoć odnosi na više činjenica koje se mogu
podvesti pod više domaćih kaznenopravnih odredbi, a za neke od njih postoje
razlozi za odbijanje, po zamolbi će se postupati samo u odnosu na one činjenice
za koje ne postoje razlozi za odbijanje.

Uzajamnost

Članak
17.

(1)
Zamolbi za međunarodnu pravnu pomoć pravosudnog tijela države s kojom Republika
Hrvatska nema zaključen ugovor o međunarodnoj pravnoj pomoći, domaća pravosudna
tijela udovoljit će samo ako se na temelju uvjerenja koje je dala država
moliteljica može očekivati da bi ta država izvršila usporedivu zamolbu domaćega
pravosudnog tijela.

(2)
Uvjerenje iz stavka 1. ovoga članka neće se zahtijevati radi izvršenja dostave
sudskih odluka, podnesaka i drugih isprava.

Spontana
razmjena informacija

Članak
18.

(1)
Ničim ne utječući na vlastite istrage ili postupke i pod uvjetom uzajamnosti,
domaća pravosudna tijela mogu, bez prethodne zamolbe, nadležnim stranim
pravosudnim tijelima slati informacije koje se odnose na kaznena djela ili na
kršenje vladavine prava iz članka 1. stavka 3. ovoga Zakona, koje su
prikupljene u vlastitim istragama, ako smatraju da bi dostava takvih
informacija mogla pomoći za započinjanje ili provođenje istrage ili sudskog
postupka ili ako bi mogla dovesti do podnošenja zamolbe za pravnu pomoć.

(2)
Domaće pravosudno tijelo zatražit će od stranoga pravosudnog tijela kojem je
dostavilo informacije iz stavka 1. ovoga članka obavijesti o svakoj radnji
poduzetoj po takvim informacijama, kao i dostavu prijepisa donesenih odluka, a
može postaviti i druge uvjete za korištenje takvih informacija u državi
primateljici.

(3)
Informacije iz stavka 1. ovoga članka prosljeđuju se putem Ministarstva
pravosuđa.

Troškovi

Članak
19.

(1)
Naknada troškova nastalih tijekom pružanja među­narod­ne pravne pomoći neće se
zahtijevati, osim:

1.
troškova vještačenja,

2.
troškova privremenog transfera osoba kojima je oduzeta sloboda,

3.
značajnih ili izvanrednih troškova.

(2)
Naknade troškova iz stavka 1. točke 3. ovoga članka vrše se prema sporazumu
između Ministarstva pravosuđa i nadležnog tijela strane države u svakom
pojedinom slučaju.

Posebni
slučajevi obavještavanja o kaznenim djelima

Članak
20.

(1)
Kada je predmetom zamolbe za međunarodnu pravnu pomoć kazneno djelo koje se
odnosi na trgovinu ljudima i ropstvo, pranje novca, krivotvorenja novca,
neovlaštene proizvodnje, prerađivanja i prodaje opojnih droga i otrova,
proizvodnje i raspačavanja pornografskih spisa, kaznena djela koja se odnose na
organizirani kriminal i terorizam, te druga kaznena djela za koja se međunarodnim
ugovorom predviđa centralizacija podataka, domaće pravosudno tijelo pred kojim
se vodi kazneni postupak odnosno koje pruža međunarodnu pravnu pomoć, dužno je
bez odgode dostaviti Ministarstvu unutarnjih poslova podatke o tim kaznenim
djelima i počiniteljima, a prvostupanjski sud i pravomoćnu presudu.

(2) Ako je zamolba za pružanje pravne pomoći povodom
kaznenih djela iz stavka 1. ovoga članka bila upućena ili zaprimljena
neposredno u smislu članka 8. stavka 2. ovoga Zakona, domaće pravosudno tijelo
će podatke iz stavka 1. ovoga članka bez odgode dostaviti i Ministarstvu
pravosuđa.

(3)
Ministarstvo pravosuđa obavijestit će strano nadležno tijelo o svim kaznenim
presudama i mjerama koje se odnose na državljane te strane države i koje su
uvedene u sudsku evidenciju, najmanje jedanput godišnje, ako međunarodnim
ugovorom nije drugačije određeno.

(4) Na
zahtjev stranoga nadležnog tijela Ministarstvo pravosuđa će dostaviti u svakom
pojedinačnom slučaju prijepis presuda i mjera o kojima je u smislu stavka 3.
ovoga članka dostavilo obavijest, a može dostaviti i druge informacije za koje
smatra da bi mogle biti od koristi za daljnje poduzimanje mjera u državi
moliteljici.

Zahtjev
tajnosti

Članak
21.

(1) Na
zahtjev stranoga pravosudnog tijela, Ministarstvo pravo­suđa i domaće
pravosudno tijelo zadržat će zamolbu za među­narodnu pravnu i njezin sadržaj u
tajnosti, osim u mjeri potrebnoj za njezino izvršenje.

(2) Ukoliko zahtjev tajnosti iz stavka 1. ovoga
članka nije moguće ispuniti, o tome će Ministarstvo pravosuđa odnosno domaće
pravosudno tijelo bez odgode obavijestiti strano pravosud­no tijelo.

Članak 22.

Treće osobe koje dokažu svoj pravni interes mogu
prisustvovati u postupku međunarodne pravne pomoći i imaju pravo uvida u spis,
osim:

1. ako je to u interesu kaznenog postupka koji se
vodi u inozemstvu,

2. radi zaštite bitnih interesa strane države, na
njezin zahtjev,

3. radi prirode ili hitnosti mjere koja se poduzima,

4. radi zaštite opravdanih interesa stranaka u
postupku,

5. ako je to u interesu kaznenog postupka koji se
vodi u Republici Hrvatskoj.

Privremene
mjere

Članak
23.

(1) Na
zamolbu stranoga pravosudnog tijela, nadležno do­maće pravosudno tijelo može
donijeti odluku o privremenoj mjeri radi osiguranja dokaza, zaštite ugroženih
pravnih interesa i druge mjere u skladu sa domaćim pravom.

(2)
Žalba protiv odluke iz stavka 1. ovoga članka ne odgađa njezino izvršenje.

(3)
Zamolbi iz stavka 1. ovoga članka domaće pravosudno tijelo može udovoljiti
djelomično ili izvršenje takve zamolbe uvjetovati vremenskim ograničenjem.

Članak
24.

Na
zamolbu stranoga pravosudnog tijela domaće pravosudno tijelo može odrediti
mjere kojima se privremeno ograničavaju određena ustavna prava, uz pretpostavke
i uvjete utvrđene Zakonom o kaznenom postupku.

Saslušanje
osobe s prebivalištem u inozemstvu

Članak
25.

(1)
Osoba s prebivalištem u inozemstvu koja na poziv doma­ćega pravosudnog tijela
dođe u Republiku Hrvatsku kao svjedok ili vještak u kaznenom postupku, neće
biti kazneno progonjena, niti će joj se ograničiti osobne slobode zbog razloga
koji su nastupili prije njezinog dolaska.

(2) Zaštita
iz stavka 1. ovoga članka prestaje ako se osoba nakon napuštanja državnog
područja Republike Hrvatske ponovo vrati ili državno područje Republike
Hrvatske ne napusti po proteku roka od osam dana od dana saslušanja.

Privremena
predaja radi saslušanja

Članak
26.

(1) Na
zamolbu stranoga pravosudnog tijela, osoba kojoj je u Republici Hrvatskoj
oduzeta sloboda, uključujući i hrvatske držav­ljane, može biti privremeno
predana stranom pravosudnom tijelu radi saslušanja u svojstvu svjedoka ili radi
suočenja, pod uvjetom da u roku određenom od strane domaćega pravosudnog tijela
bude vraćena u Republiku Hrvatsku i ako:

1.
pristane biti privremeno predana,

2. je
njezina prisutnost neophodna u kaznenom postupku koji se vodi u stranoj državi,

3.
uslijed privremene predaje neće doći do produženja oduzimanja slobode,

4. ne
postoje drugi odlučujući razlozi koji se protive privremenoj predaji.

(2)
Osoba iz stavka 1. ovoga članka koja je privremeno predana stranom pravosudnom
tijelu, ostaje u pritvoru za cijelo vrijeme boravka u inozemstvu, osim ukoliko
domaće pravosudno tijelo ne zahtijeva njezino puštanje na slobodu.

Članak
27.

Kada je
osoba kojoj je na temelju odluke stranoga pravosud­nog tijela oduzeta sloboda
predana domaćem pravosudnom tijelu radi saslušanja u kaznenom postupku, odluka
stranog pravosudnog tijela o oduzimanju slobode u inozemstvu primjenjuje se i u
Republici Hrvatskoj.

Postupanje
s privremeno oduzetim predmetima

Članak
28.

(1)
Predmeti, isprave ili imovinska korist koji su bili privremeno oduzeti u svrhu
dokazivanja, kao i spisi i odluke stavit će se na raspolaganje stranom
pravosudnom tijelu na njegov zahtjev nakon završetka postupka međunarodne
pravne pomoći u Repub­lici Hrvatskoj.

(2)
Istakne li svoje pravo na predmetima, ispravama ili imovinskoj koristi iz
stavka 1. ovoga članka treća osoba koja je svoje pravo stekla u dobroj vjeri,
državno tijelo ili oštećenik koji ima prebivalište u Republici Hrvatskoj, ti
predmeti, isprave i imovinska korist bit će dostavljeni samo ako nadležno
strano tijelo zajamči njihov besplatni povrat nakon završetka njezinog
postupka.

(3)
Dostava se može odgoditi, sve dok su predmeti, isprave ili imovinska korist
potrebni za kazneni postupak koji je u tijeku u Republici Hrvatskoj.

Članak
29.

(1)
Predmeti ili imovinska korist koji su bili privremeno oduzeti u sigurnosne
svrhe mogu biti dostavljeni stranom pravosudnom tijelu, na njegov zahtjev, po
završetku postupka među­narod­ne pravne pomoći, radi oduzimanja ili povrata
ovlaštenoj osobi.

(2)
Predmeti i imovinska korist iz stavka 1. ovoga članka obuhvaćaju:

1.
predmete pomoću kojih je počinjeno kazneno djelo,

2.
proizvode kaznenog djela ili njihovu protuvrijednost,

3.
prihode od kaznenog djela ili njihovu protuvrijednost,

4.
poklone i ostala davanja kao poticaj ili nagrada za kazneno djelo ili njihovu
protuvrijednost.

(3)
Dostava može uslijediti u svakom stadiju stranoga kaznenog postupka, a može se
izvršiti samo na temelju pravomoćne i izvršne odluke stranoga pravosudnog
tijela.

(4) Predmeti ili imovinska korist mogu biti trajno
zadržani u Republici Hrvatskoj ako:

1. oštećenik ima prebivalište u Republici Hrvatskoj,
a trebaju mu se vratiti,

2. državno tijelo istakne pravo Republike Hrvatske na
njima,

3. osoba koja nije sudionik djela, a čiji zahtjevi
nisu zajamčeni posredstvom države moliteljice, dokaže da je na tim predmetima
ili imovinskoj koristi u dobroj vjeri stekla pravo u Republici Hrvatskoj ili u
inozemstvu, a ima prebivalište u Republici Hrvatskoj,

4. ako su predmeti ili imovinska korist potrebni za
provo­đenje kaznenog postupka koji je u tijeku u Republici Hrvat­skoj ili za
primjenu mjere oduzimanja u Republici Hrvatskoj.

(5) Istakne li ovlaštenik svoje zahtjeve na
predmetima ili imovinskoj koristi iz stavka 4. ovoga članka, njihova dostava državi
moliteljici odgađa se do rješenja pravnih pitanja. Sporni predmeti ili
imovinska korist mogu se dostaviti ovlašteniku:

1. ako na to pristane država moliteljica,

2. ako na to pristane državno tijelo u slučaju iz
stavka 4. točke 2. ovoga članka,

3. ako je domaći sud priznao ovlaštenje na
postavljanje zahtje­va.

Članak 30.

Kad domaće pravosudno tijelo smatra da je međunarodna
pravna pomoć pružena u cijelosti ili djelomično, o tome donosi obrazloženu
odluku.

Članak 31.

(1) Domaće pravosudno tijelo može pružanje
međunarodne pravne pomoći u cijelosti ili djelomično uvjetovati prethodnim
namirenjem određenih nameta (poreza, prireza, taksi i sl.).

(2) Ministarstvo pravosuđa određuje nadležnom stranom
tije­lu primjereni rok za izjašnjavanje o prihvaćanju ili odbijanju namirenja
nameta iz stavka 1. ovoga članka. U slučaju odbijanja namirenja ili šutnje
stranoga pravosudnog tijela, međunarodna pravna pomoć pružit će se u odnosu na
dio zamolbe koji nije povezan s nametima.

Glava
III.

IZRUČENJE

Prvi
dio: PRETPOSTAVKE

Izručenje
hrvatskog državljanina

Članak
32.

(1)
Hrvatski državljanin ne može biti izručen radi kaznenog progona ili izvršenja
kazne zatvora stranoj državi, niti kao osuđenik može biti premješten iz
Republike Hrvatske u stranu državu radi izdržavanja kazne zatvora.

(2)
Odredba stavka 1. ovoga članka ne primjenjuje se u slučajevima privremene
predaje hrvatskog državljanina domaćem pravosudnom tijelu radi poduzimanja
određenih radnji u kaznenom postupku u Republici Hrvatskoj.

Izručenje
stranca

Članak
33.

Stranac
može biti izručen drugoj državi radi kaznenog progona ili izvršenja sankcije
koja uključuje oduzimanje slobode, ako je ta država zatražila izručenje, ili je
na zahtjev odnosno uz suglasnost Republike Hrvatske preuzela kazneni progon ili
izvršenje kaznene presude.

Članak
34.

(1) Stranac
koji je na temelju odluke stranoga pravosudnog tijela države koja izručenje traži,
okrivljen ili osuđen radi kaznenih djela kažnjivih u skladu sa zakonom te države,
izručit će se toj državi, radi vođenja kaznenog postupka, odnosno radi
izvršenja sankcija koja uključuje lišavanje slobode, ako takva djela sadrže
bitna obilježja kaznenih djela i prema domaćem pravu.

(2) Izručenje radi vođenja kaznenog postupka može se
odobriti samo za kaznena djela koja su prema domaćem pravu kažnjiva kaznom
zatvora ili sigurnosnom mjerom s lišenjem slobode na najduže razdoblje od barem
jedne godine ili primjenom strože kazne.

(3) Izručenje radi izvršenja sankcija lišavanjem
slobode može se odobriti kada je, u slučaju kaznenih djela iz stavka 1. ovoga
članka, donesena pravomoćna presuda na kaznu zatvora ili sigurnosnu mjeru s
lišavanjem slobode, koja je odmjerena u trajanju od najmanje četiri mjeseca.

(4) Iznimno, ako je zamolbom za izručenje obuhvaćeno
nekoliko zasebnih kaznenih djela od kojih pojedina ne udovoljavaju uvjetima iz
stavka 1. i 2. ovoga članka u odnosu na duljinu kazne koja se može izreći ili
se radi o kaznenim djelima za koja je propisana samo novčana kazna, izručenje
se može odobriti i za ta kaznena djela.

(5) Izručenje će se dopustiti ako država moliteljica
jamči da bi izvršila istovrsnu zamolbu Republike Hrvatske.

Odbijanje
izručenja

Članak
35.

(1)
Izručenje se neće dopustiti:

1. ako
je osoba čije se izručenje traži državljanin Republike Hrvatske,

2. ako
je djelo zbog kojeg se traži izručenje počinjeno na području Republike
Hrvatske, protiv nje ili njezina državljanina,

3. ako
djelo zbog kojeg se traži izručenje nije kazneno djelo i po domaćem zakonu i po
zakonu države u kojoj je počinjeno,

4. ako
je po domaćem zakonu nastupila zastara kaznenog gonjenja ili zastara izvršenja
kazne prije nego što je strani državljanin pritvoren ili kao okrivljenik
ispitan,

5. ako
je stranac čije se izručenje traži zbog istog djela od domaćeg suda već osuđen,
ili ako je za isto djelo od domaćeg suda pravomoćno oslobođen, osim ako se
stječu uvjeti za ponav­ljanje kaznenog postupka predviđeni Zakonom o kaznenom
postupku, ili ako je protiv stranca u Republici Hrvatskoj zbog istog djela
počinjenog prema Republici Hrvatskoj pokrenut kazneni postupak, a ako je
pokrenut postupak zbog djela počinjenog prema državljaninu Republike Hrvatske –
ako nije položeno osiguranje za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva
oštećenika,

6. ako
nije utvrđena istovjetnost osobe čije se izručenje traži,

7. ako
nema dovoljno dokaza za osnovanu sumnju da je stranac čije se izručenje traži
počinio određeno kazneno djelo ili da postoji pravomoćna presuda.

(2)
Izručenje se može odbiti ako Republika Hrvatska može preuzeti progon kaznenog
djela ili izvršenje strane kaznene presude, a to se čini prikladnim s obzirom
na socijalnu rehabilitaciju okrivljenika.

Članak
36.

Stranac
koji podliježe sudbenosti Republike Hrvatske iznimno može biti izručen stranoj
državi ako to opravdavaju posebne okolnosti, a osobito mogućnosti socijalne
rehabilitacije.

Načelo
specijaliteta

Članak
37.

(1)
Izručenje će se dopustiti pod uvjetom da država moliteljica izručenika:

1. ne progoni ili ne kazni ili ne izruči trećoj državi
zbog određenog djela počinjenog prije izručenja, a u odnosu na koje djelo nije
odobreno izručenje,

2. ne ograničava u njegovim osobnim pravima iz
razloga koji nije nastao u vezi s izručenjem,

3. ne izvede pred izvanredni sud.

(2) Uvjeti iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka
neće se primijeniti:

1. ako ih se izručenik izrijekom odrekne, ili

2. ako izručenik, usprkos upozorenju na posljedice,
ne napusti državno područje države moliteljice u roku od 45 dana nakon uvjetnog
ili konačnog oslobođenja, iako je mogao, ili ako se nakon napuštanja tog
područja ponovno tamo vrati.

Dodatna
zamolba za izručenjem

Članak
38.

Ako izručenik
bude optužen za druga kaznena djela, državi moliteljici dopustit će se
provođenje kaznenog postupka i za ta djela, pod uvjetima iz članka 34., 35. i
37 ovoga Zakona.

Zamolbe
za izručenje od strane više zemalja

Članak
39.

(1)
Podnese li više država zamolbu za izručenje iste osobe za isto kazneno djelo,
izručenje će se odobriti državi na čijem području je djelo počinjeno, ili na
čijem području je počinjen veći dio kriminalnih aktivnosti u slučaju
produljenog ili trajnoga kaznenog djela, ili na čijem području organizator ima
prebivalište u slučaju kaznenog djela organiziranog kriminala.

(2) Podnese li više država zamolbu za izručenje iste
osobe za različita kaznena djela, odluka će se donijeti s obzirom na okolnosti
konkretnog slučaja, posebice s obzirom na težinu kaznenog djela, redoslijed
podnošenja zahtjeva, državljanstvo izručenika, mogućnost bolje socijalne
rehabilitacije i mogućnosti izručenja trećoj državi.

(3) Odluka iz prethodnih stavaka ovoga članka mora
biti ob­razlo­žena.

Uvjeti
izručenja u Republiku Hrvatsku

Članak
40.

(1) Ako
se protiv osobe koja se nalazi u stranoj državi vodi u Republici Hrvatskoj
kazneni postupak ili je takvoj osobi domaći sud izrekao pravomoćnu presudu,
ministar pravosuđa može podnijeti zamolbu za izručenje na traženje domaćega
pravosudnog tijela.

(2) Ako
tražena osoba bude izručena, kazneno će se progoniti odnosno prema njoj će se
moći izvršiti sankcija samo za kazneno djelo za koje je izručenje odobreno,
osim ako se toga prava odrekla, a država koja izručuje nije postavila takav
uvjet.

(3)
Zamolbi iz stavka 1. ovoga članka prilažu se dokumenti iz članka 43. ovoga
Zakona.

Članak
41.

(1) Ako
je strana država odobrila izručenje uz određene uvjete u pogledu vrste ili
visine kazne koja se može izreći odnosno izvršiti i uz te uvjete izručenje bude
prihvaćeno, sud je pri izricanju kazne vezan tim uvjetima, a ako je riječ o
izvršenju već izrečene kazne, sud koji je sudio u posljednjem stupnju preinačit
će presudu i prilagoditi izrečenu kaznu uvjetima izručenja.

(2) Ako
je izručenik bio pritvoren u stranoj državi zbog kaznenog djela zbog kojeg je
izručen, vrijeme što ga je proveo u pritvoru uračunat će se u kaznu.

Provođenje
izručenika kroz Republiku Hrvatsku

Članak
42.

(1) Ako
strana država traži izručenje od druge strane države, a izručenik se ima
provesti preko teritorija Republike Hrvatske, ministar pravosuđa može stranoj
državi koja je provođenje zatražila odobriti njegovo provođenje sukladno
uvjetima koji su potrebni za odobrenje izručenja iz članka 34. i 35. ovoga
Zakona.

(2) Zamolba za provođenje izručenika preko državnog
područja Republike Hrvatske mora sadržavati sve podatke iz članka 43. ovoga
Zakona.

(3) Troškove provođenja izručenika preko teritorija
Repub­like Hrvatske snosi država koja traži izručenje.

Drugi
dio: POSTUPAK ZA IZRUČENJE

Zamolba
za izručenje

Članak
43.

(1)
Zamolba za izručenje sadrži podatke iz članka 8. stavka 3. ovoga Zakona, a
zamolbi se prilažu:

1. sredstva za utvrđivanje istovjetnosti izručenika
(točan opis, fotografije, otisci prstiju i sl.),

2. optužnica ili presuda ili odluka o pritvoru ili
koji drugi akt ravan toj odluci, u izvorniku ili ovjerenom prijepisu, u kojem
treba biti naznačeno ime i prezime osobe čije se izručenje traži i ostali
podaci potrebni za utvrđivanje njezine istovjetnosti,

3. opis djela, zakonski naziv kaznenog djela i dokazi
za osnovanu sumnju,

4. izvadak iz teksta kaznenog zakona koji se treba
primijeniti ili je primijenjen prema izručeniku zbog djela u povodu kojega se
traži izručenje, a ako je djelo počinjeno na području treće države, onda i
izvadak iz teksta kaznenog zakona te države.

(2) Ako su dokumenti iz stavka 1. ovoga članka
sastavljeni na stranom jeziku, zamolbi treba priložiti i prijevod na hrvatski
jezik.

Zamolba
za privremeno uhićenje radi izručenja

Članak
44.

Zamolba
za privremeno uhićenje radi izručenja, pored sadržaja iz članka 8. stavka 3.
ovoga Zakona, mora sadržavati i:

1.
podatke za utvrđivanje identiteta osobe čije se uhićenje radi izručenja traži,

2.
činjenični i pravni opis kaznenog djela,

3.
izjavu pravosudnog tijela o postojanju pravomoćne osuđu­ju­će presude ili
odluke o pritvoru,

4.
izjavu da će biti zatraženo izručenje osobe čije se uhićenje radi izručenja traži.

Članak
45.

Zamolbu
za izručenje, odnosno zamolbu za privremeno uhićenje u svrhu izručenja Ministarstvo
pravosuđa dostavlja nadležnom sudu na čijem području boravi ili na čijem se
području zatekne osoba čije se izručenje traži.

Članak
46.

Osoba
čije se izručenje traži može biti uhićena radi izručenja na temelju zamolbe
stranoga pravosudnog tijela ili, uz uvjet uzajamnosti, na temelju raspisane
međunarodne tjeralice.

Rješenje
o pritvoru radi izručenja

Članak
47.

(1)
Nadležni sud donosi rješenje o pritvoru radi izručenja, osim ako postoji
vjerojatnost da izručenje neće biti odobreno, a ostanak stranca na slobodi ne
ugrožava postupak izručenja.

(2) Ako
stranac nije sposoban za pritvor ili ako to opravdavaju drugi razlozi, nadležni
sud može umjesto pritvora odrediti druge mjere za osiguranje njegove
nazočnosti.

Ukidanje
pritvora

Članak
48.

(1)
Istražni sudac će pustiti na slobodu stranca kad prestanu razlozi za pritvor
ili ako zahtjev za izručenje ne bude podnesen u roku koji je on odredio vodeći
računa o svim okolnostima iz zamolbe za izručenje, a koji ne može biti dulji od
40 dana od dana pritvaranja. Pritvor određen na temelju članka 44. ovoga Zakona
može biti ukinut ako u roku od 18 dana od dana pritvaranja stranca ne bude
podnesena zamolba za izručenje.

(2) O rokovima iz stavka 1. ovoga članka Ministarstvo
pravosuđa bez odgode obavještava državu moliteljicu, na čiju zamolbu nadležno
pravosudno tijelo može produljiti trajanje pritvora za još najviše 30 dana.

(3) Nalazi li se izručenik već u pritvoru po nekoj
drugoj osnovi, rok iz stavka 1. ovoga članka počinje teći od odluke o pritvoru
radi izručenja.

Produljenje
i obnova pritvora

Članak
49.

(1)
Nakon primitka zamolbe za izručenje, mjera pritvora ostaje na snazi tijekom
cijelog postupka izručenja do isteka roka za izvršenje rješenja o izvršenju iz
članka 59. ovoga Zakona.

(2)
Bude li izručenik pušten iz pritvora zbog proteka rokova iz članka 48. stavka
1. i 2. ovoga Zakona, ako država moliteljica ponovno podnese zamolbu za
privremeno uhićenje radi izručenja ili zamolbu za izručenje, dopušteno je
ponovno odrediti pritvor radi izručenja.

Privremeno
oduzimanje predmeta

Članak
50.

(1) Na
zamolbu države moliteljice domaći sud može naložiti pretragu uhićenika i
prostorija.

(2) Pri
uhićenju će se privremeno oduzeti predmeti i imovinska korist koji u stranom
kaznenom postupku mogu poslužiti kao dokaz ili koji potječu od kaznenog djela.

(3)
Mjere iz stavka 1. i 2. ovoga članka mogu trajati do donošenja odluke o
pritvoru radi izručenja, ali najduže 48 sati nakon uhićenja.

Članak
51.

Obavijest
o uhićenju, privremenom oduzimanju predmeta, odnosno pretrazi uhićenika i prostorija
dostavlja se Ministarstvu pravosuđa bez odgode.

Pravo
na saslušanje

Članak
52.

(1)
Prigodom donošenja rješenja o pritvoru radi izručenja, nadležni sud utvrdit će
je li izručenik osoba naznačena u zamolbi, a nakon toga će mu bez odgađanja
priopćiti zbog čega se i na temelju kojih dokaza traži njegovo izručenje i
pozvati ga da navede što ima u svoju obranu. Obrazložit će mu pretpostavke za
izručenje, te ga upoznati s pravom na žalbu i pravom na branitelja, odnosno
postavit će mu branitelja po službenoj dužnosti ako je u pitanju kazneno djelo
za koje je obrana obvezna po Zakonu o kaznenom postupku, a također će
obavijestiti izručenika o mogućnosti davanja pristanka na predaju državi
moliteljici po pojednostavljenom postupku izručenja i odricanja od prava iz
članka 54. stavka 1. ovoga Zakona.

(2) Izručenik se ukratko ispituje o osobnim
prilikama, državljanstvu i odnosima prema državi moliteljici, te da li se i iz
kojih razloga protivi uhićenju ili izručenju. U ispitivanju može sudjelovati i
branitelj izručenika.

(3) O ispitivanju i obrani sastavlja se zapisnik.

Izvidne
radnje

Članak
53.

(1)
Nakon saslušanja prema članku 52. stavku 2. ovoga Zakona, istražni sudac prema
potrebi provodi izvidne radnje radi utvrđivanja postoje li pretpostavke za
izručenje.

(2) Ako
je protiv izručenika u tijeku kazneni postupak u Republici Hrvatskoj zbog istog
ili drugog kaznenog djela, istražni sudac to naznačuje u službenim
zabilješkama.

Pojednostavljeno
izručenje

Članak
54.

(1)
Izručenik može dati pristanak na predaju državi moliteljici po
pojednostavljenom postupku izručenja, kao i odreći se prava iz članka 40.
stavka 2. ovoga Zakona, nakon čega nadležni sud odobrava njegovo izručenje,
ukoliko ne postoje razlozi za druga­čiju odluku.

(2) Pristanak i odricanje iz stavka 1. ovoga članka
unijet će se u zapisnik pred nadležnim sudom sukladno Zakonu o kaznenom
postupku, na način koji dokazuje da je izručenik pri tome postupao dragovoljno
i bio u potpunosti svjestan posljedica.

(3)
Pristanak i odricanje iz stavka 1. ovoga članka su neopozivi.

(4) O
pristanku iz stavka 1. ovoga članka nadležni sud će bez odlaganja izvijestiti
Ministarstvo pravosuđa koje će, najkasnije u roku od 10 dana od dana
pritvaranja izručenika, izvijestiti državu moliteljicu, koja u tom slučaju nije
obvezna dostaviti zamolbu za izručenje.

(5) Ako
je izručenik dao pristanak iz stavka 1. ovoga članka, nakon isteka roka iz
stavka 4. ovoga članka, nadležni sud će provesti pojednostavljeni postupak
izručenja ako još nije zaprimljena zamolba za izručenje.

(6) Ako
je izručenik dao pristanak iz stavka 1. nakon isteka roka iz stavka 4. ovoga
članka, a u međuvremenu je zaprimljena zamolba za izručenje, nadležni sud može
provesti pojednostav­ljeni postupak izručenja.

(7)
Pojednostavljeno izručenje ima učinke izručenja i podliježe istim uvjetima. Na
to će se upozoriti državu moliteljicu.

Rješenje
kojim se zahtjev za izručenje odbija

Članak
55.

(1) Ako
nadležni sud utvrdi da nije udovoljeno zakonskim pretpostavkama za izručenje,
donijet će rješenje da se zamolba za izručenje odbija i dostaviti ga bez
odlaganja Vrhovnom sudu Republike Hrvatske, koji će nakon saslušanja nadležnoga
državnog odvjetnika rješenje potvrditi, ukinuti ili preinačiti.

(2)
Pravomoćno rješenje kojim se izručenje odbija dostavlja se Ministarstvu
pravosuđa koje će o tome izvijestiti državu moliteljicu.

Rješenje
kojim se odobrava izručenje

Članak
56.

(1) Kad
vijeće nadležnog suda utvrdi da je udovoljeno zakonskim pretpostavkama za
izručenje, o tome donosi rješenje.

(2)
Protiv ovog rješenja dopuštena je žalba u roku od 3 dana. O žalbi odlučuje
Vrhovni sud Republike Hrvatske.

Rješenje
ministra pravosuđa

Članak
57.

(1)
Pravomoćno rješenje kojim je utvrđeno da je udovoljeno zakonskim pretpostavkama
za izručenje, zajedno sa spisom predmeta dostavlja se Ministarstvu pravosuđa.

(2) Ministar pravosuđa donosi rješenje kojim dopušta
ili ne dopušta izručenje.

(3) U rješenju kojim dopušta izručenje ministar
pravosuđa navest će:

1. da se izručenik ne može kazneno progoniti za drugo
kazneno djelo počinjeno prije izručenja, osim ako se tog prava odrekao sukladno
članku 40. stavku 2. ovoga Zakona,

2. da se prema izručeniku ne može izvršiti kazna za
drugo prije izručenja počinjeno kazneno djelo, osim ako se tog prava odrekao
sukladno članku 40. stavku 2. ovoga Zakona,

3. da se izručenik ne može izručiti trećoj državi
radi kaznenog progona ili izvršenja kazne zatvora za djelo počinjeno prije
izručenja, bez dopuštenja ministra pravosuđa Republike Hrvat­ske.

(4)
Osim navedenih uvjeta, ministar pravosuđa može rješe­njem iz stavka 2. ovoga
članka postaviti državi moliteljici i druge uvjete za izručenje.

(5)
Protiv rješenja ministra pravosuđa iz stavka 2. ovoga članka žalba nije
dopuštena.

Izvršivost
rješenja o izručenju

Članak
58.

Rješenje
o izručenju izvršno je:

1. kada
ministar pravosuđa donese rješenje iz članka 57. stav­ka 2. ovoga Zakona,

2. u
slučaju iz članka 54. ovoga Zakona, kada izručenik izrijekom pristane na
izručenje.

Izvršenje
izručenja

Članak 59.

(1) Za izvršenje rješenja o izručenju nadležno je
Ministarstvo unutarnjih poslova koje će sa nadležnim tijelom vlasti države
moliteljice dogovoriti mjesto i vrijeme predaje izručenika.

(2) Predaja izručenika mora biti izvršena najkasnije
u roku od 2 mjeseca od dana izvršnosti rješenja o izručenju.

(3) Ako država moliteljica ne preuzme izručenika u
roku od osam dana od dogovorenog dana predaje iz stavka 1. ovoga članka,
izručenik će biti pušten na slobodu. Taj rok može biti produžen do ukupno 30
dana na temelju opravdanog zahtjeva države moliteljice.

Odgoda
predaje i privremeno izručenje

Članak
60.

(1)
Izvršenje izručenja može biti odgođeno dok se protiv izručenika u Republici
Hrvatskoj ne dovrši kazneni postupak koji se vodi zbog drugoga kaznenog djela,
ili dok izručenik u Republici Hrvatskoj ne izdrži kaznu zatvora ili sigurnosnu
mjeru oduzimanja slobode.

(2) Privremeno izručenje može biti dopušteno ako se
time neće naštetiti kaznenom postupku koji se vodi pred domaćim sudom i ako je
država moliteljica zajamčila da će izručenika zadržati u pritvoru za vrijeme
njegovog boravka u toj državi i da će ga u roku kojeg je odredilo Ministarstvo
pravosuđa vratiti u Republiku Hrvatsku.

Članak 61.

Republika Hrvatska snosi troškove dovođenja
izručenika iz zamoljene države, a u slučaju izručenja u inozemstvo Republika
Hrvatska snosi troškove pritvora i prijevoza izručenika do dogovorenog mjesta
predaje u Republici Hrvatskoj.

Glava
IV.

PREUZIMANJE
I USTUPANJE POSTUPKA

Prvi
dio: PRETPOSTAVKE

Preuzimanje
postupka od strane Republike Hrvatske

Članak
62.

Na
zamolbu stranoga pravosudnog tijela domaće pravosudno tijelo može preuzeti
vođenje kaznenog postupka zbog kaznenog djela počinjenog u inozemstvu:

1. kada
nije dopušteno izručenje,

2. ako
strano pravosudno tijelo izjavi da nakon pravomoćne odluke domaćeg pravosudnog
tijela okrivljenika neće radi istog djela dalje kazneno progoniti.

Članak
63.

(1)
Zamolba stranog pravosudnog tijela za poduzimanje kaznenog progona protiv
hrvatskog državljanina ili osobe s prebivalištem u Republici Hrvatskoj za
kazneno djelo počinjeno u inozemstvu upućuje se, zajedno s kaznenim spisom,
nadležnom državnom odvjetniku na čijem području ta osoba ima prebivalište.

(2) Ako
je u kaznenom postupku koji je preuzet, stranom pravosudnom tijelu bio podnesen
imovinskopravni zahtjev, domaće pravosudno tijelo postupit će kao da je takav
zahtjev podnesen u postupku pred domaćim sudom.

(3) O
odbijanju preuzimanja kaznenog progona, odnosno o pravomoćnoj odluci donesenoj
u preuzetom kaznenom postupku, obavijestit će se strano pravosudno tijelo koje
je zamolbu podnijelo, putem Ministarstva pravosuđa.

Primjena
prava i suđenje u odsutnosti

Članak
64.

(1) Za
kazneno djelo počinjeno u inozemstvu sudi se kao da je počinjeno u Republici
Hrvatskoj.

(2)
Strano pravo primjenjuje se kada je blaže za okrivljenika.

(3)
Suđenje u odsutnosti nije dopušteno.

Ustupanje
kaznenog postupka

Članak
65.

(1) Ako
je na području Republike Hrvatske kazneno djelo počinio stranac s prebivalištem
u stranoj državi, toj državi se mo­že ustupiti kazneni progon, pod uvjetom da
se ona tome ne protivi.

(2)
Kazneni progon može se ustupiti za kaznena djela za koja je propisana kazna
zatvora do deset godina.

Drugi
dio: POSTUPAK

Članak
66.

Zamolbi
za ustupanje kaznenog progona, sastavljenoj sukladno članku 8. stavku 3. ovoga
Zakona, prilažu se kazneni spis i svi prikupljeni dokazi.

Članak 67.

(1) Prije donošenja rješenja o provođenju istrage,
odluku o ustupanju donosi nadležni državni odvjetnik.

(2) U tijeku istrage odluku iz stavka 1. ovoga članka
na prijedlog nadležnoga državnog odvjetnika donosi istražni sudac, a do početka
glavne rasprave – sudsko vijeće.

(3) Ako je oštećenik državljanin Republike Hrvatske
ustupanje nije dopušteno ako se on tome protivi, osim ako je dano osiguranje za
ostvarivanje njegovoga imovinskopravnog zahtjeva.

(4) Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru, od strane
države zatražit će se da najkasnije u roku od petnaest dana odgovori preuzima
li kazneni progon.

Članak 68.

Svaka
istražna radnja koju je provelo strano pravosudno tijelo prema pravu države
moliteljice, u kaznenom postupku bit će izjednačena s odgovarajućom istražnom
radnjom prema pravu Republike Hrvatske, osim ako je to protivno odredbama
članka 4. ovoga Zakona.

Članak 69.

(1)
Troškovi nastali u preuzetom kaznenom postupku koje je utvrdilo strano
pravosudno tijelo pridodat će se troškovima postupka nastalim u kaznenom
postupku pred domaćim pravosudnim tijelom. Troškovi se ne naknađuju stranom
pravosudnom tijelu.

(2) U
slučaju ustupanja kaznenog progona domaće pravosudno tijelo će obavijestiti
strano pravosudno tijelo o troškovima postupka nastalim u kaznenom postupku
pred domaćim pravosudnim tijelom, koje neće zahtijevati naknadu tih troškova.

Glava
V.

PREUZIMANJE
IZVRŠENJA STRANIH KAZNENIH PRESUDA

Preuzimanje
izvršenja od strane Republike Hrvatske

Članak 70.

(1) Domaći sud postupit će po zamolbi države
moliteljice za izvršenje kaznene presude stranog suda i izvršit će pravomoćnu
presudu u odnosu prema sankciji koju je izrekao strani sud, na način da
presudom izrekne sankciju prema kaznenom zakonodav­stvu Republike Hrvatske.

(2) Domaći sud je pri ocjenjivanju kažnjivosti i
mogućnosti kaznenog progona vezan na činjenično stanje utvrđeno u presudi
stranog suda, osim ako se radi o činjenicama koje se protive javnom moralu i
pravnom poretku Republike Hrvatske.

Članak 71.

(1) U izreku presude iz članka 70. stavka 1. ovoga
Zakona domaći sud će unijeti potpunu izreku i naziv suda iz presude stranog
suda i izreći će sankciju. U obrazloženju presude iznijet će razloge kojima se
rukovodio pri izricanju sankcije.

(2) Protiv presude žalbu mogu izjaviti državni odvjetnik
i osuđenik ili njegov branitelj.

Članak 72.

(1) Mjesna nadležnost suda iz članka 70. ovoga Zakona
određuje se prema posljednjem prebivalištu osuđene osobe u Republici Hrvatskoj,
a ako osuđena osoba nije imala prebivalište u Republici Hrvatskoj, prema mjestu
njezinog rođenja. Ako osuđe­na osoba nije imala prebivalište, niti je rođena u
Republici Hrvatskoj, Vrhovni sud Republike Hrvatske odredit će jedan od stvarno
nadležnih sudova pred kojim će se provesti postupak.

(2) Stvarna nadležnost sudova propisana je posebnim
zakonom.

(3) Nadležni sud donosi
presudu u vijeću, bez prisutnosti stranaka.

Izvršenje strane sankcije

Članak
73.

(1)
Sankcija koju je izreklo strano pravosudno tijelo izvršit će se prema domaćim
propisima o izvršenju kaznenih sankcija.

(2) Izvršenje
će biti obustavljeno ako u državi moliteljici nastupi zastara izvršenja ili je
ukinuto izvršenje.

(3) Ako
se izvršava samo odluka o troškovima, državi moliteljici će se uputiti iznos
koji je preostao nakon odbitka nastalih troškova, uz uvjet uzajamnosti.

(4)
Odluka stranoga pravosudnog tijela o troškovima preuzet će se i izvršiti
ukoliko se ti troškovi plaćaju u državi moliteljici.

Članak
74.

Sudska
presuda stranog suda neće se izvršiti ako:

1. je
nastupila zastara izvršenja kazne po hrvatskom pravu,

2.
počinitelj podliježe i hrvatskoj sudbenosti, a prema hrvat­skom pravu se
počinitelju iz drugih razloga ne može izreći kaznena sankcija,

3.
stranu sankciju nije izreklo nadležno pravosudno tijelo, a u slučaju novčane
kazne ako ju je izreklo upravno tijelo protiv čije odluke je dopuštena žalba
sudu koji ima nadležnost u kaznenim stvarima,

4.
osuđena osoba u postupku na kojem se temelji strana odluka nije saslušana
odnosno nije imala priliku braniti se.

Članak
75.

Na
zahtjev domaćega pravosudnog tijela Ministarstvo pravo­suđa može od strane države
zamoliti preuzimanje izvršenja kaznene presude domaćeg suda ako:

1.
Republika Hrvatska ne može osigurati izvršenje kaznene presude domaćeg suda,

2. bi
se uslijed prijenosa izvršenja očekivala bolja socijalna rehabilitacija
osuđenika.

Članak
76.

Zamolbi
za preuzimanje sudske presude sastavljenoj sukladno članku 8. stavku 3. ovoga
Zakona prilože se:

1.
izvornik ili ovjeren preslik sudske presude s potvrdom njezine izvršnosti,

2. potvrda o vremenskom trajanju kazne zatvora izdržane
u državi moliteljici, ako je to potrebno,

3. original ili ovjeren preslik kaznenog spisa, ako
to traži država izvršenja.

Članak 77.

(1) Suglasnost na uvjete koje u postupku preuzimanja
izvršenja kaznene presude postavi država presuđenja daje ministar pravosuđa
Republike Hrvatske.

(2) Ako postoji sudbenost Republike Hrvatske, a u
stranoj državi je izrečena sankcija koja je teža od one predviđene domaćim
pravom, moguće je preuzimanje izvršenja i takve sankcije, ako to strana država
izrijekom zahtijeva, odnosno odbija pristati na izvršenje kaznene presude svog
suda na način iz članka 70. ovoga Zakona.

Članak 78.

(1) Preuzme li strana država izvršenje kaznene
presude domaćeg suda, nadležno pravosudno tijelo odustaje od izvršenja, osim
ako ga zamoljena strana država izvijesti da neće provesti izvršenje.

(2) Osuđenik može biti pritvoren radi osiguranja
preuzimanja izvršenja sudske presude.

Članak 79.

Osuđenik koji se nalazi u pritvoru u Republici
Hrvatskoj može biti podvrgnut preuzimanju izvršenja kaznene presude samo ako na
to pristane i ako se može očekivati da će zamoljena država poštovati uvjete
koje je odredilo domaće nadležno tijelo.

Premještaj
osuđenika

Članak
80.

(1)
Osuđenik koji se nalazi u Republici Hrvatskoj na izdržavanju kazne zatvora na
temelju presude domaćeg suda, može podnijeti zamolbu za izdržavanje kazne u
zemlji svojeg državljanstva odnosno prebivališta. Zamolbu može podnijeti upravi
kaznionice u kojoj izdržava kaznu, prvostupanjskom sudu ili Ministarstvu
pravosuđa.

(2) Zamolba se dostavlja Ministarstvu pravosuđa koje
o tome izvješćuje državu u koju osuđenik želi biti premješten radi nastav­ka
izdržavanja kazne i provodi postupak premještaja osuđenika na temelju
međunarodnog ugovora ili na temelju uzajamnosti.

(3) Nadležni sud ili uprava kaznionice u kojoj
osuđenik izdržava kaznu, upoznat će osuđenika sa mogućnošću da kaznu izdržava u
zemlji svojeg državljanstva odnosno prebivališta.

(4) Zamolbu može podnijeti i država čiji je osuđenik
državljanin, ili u kojoj ima prebivalište. Zamolba će se razmatrati ako je
osuđenik suglasan sa premještajem.

(5) Osuđenik može biti premješten ako u vrijeme
primitka zamolbe za premještaj ima za izdržati najmanje još 6 mjeseci od
izrečene kazne.

(6) Suglasnost na premještaj osuđenika daje ministar
pravo­suđa Republike Hrvatske, uz prethodno pribavljeno mišljenje držav­nog
odvjetništva.

(7) Hrvatski državljanin koji se nalazi na izdržavanju
kazne zatvora u stranoj državi može biti premješten u Republiku Hrvat­sku radi
nastavka izdržavanja kazne zatvora uz suglasnost države presuđenja i ministra
pravosuđa Republike Hrvatske, na temelju zamolbe koju je uputio nadležnom
tijelu države presuđenja ili ministarstvu pravosuđa Republike Hrvatske, uz
uvjet iz stavka 5. ovoga članka.

Glava
VI.

ZAVRŠNE
ODREDBE

Članak
81.

U mjeri
u kojoj ovaj Zakon ne sadrži posebna postupovna pravila, na odgovarajući način
se primjenjuju odredbe Zakona o kaznenom postupku, Zakona o prekršajima, Zakona
o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta i Zakona o su­do­­vima.

Članak
82.

Stupanjem
na snagu ovoga Zakona prestaju važiti odredbe podstavaka 1. i 2. članka 523.
Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97., 27/98., 58/99.,
112/99., 58/02., 143/02. i 62/03. – pročišćeni tekst).

Prijelazne
odredbe

Članak
83.

Postupci
izručenja koji su u tijeku na dan stupanja na snagu ovoga Zakona, dovršit će se
prema odredbi članka 523. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br.
110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 62/03. – pročišćeni tekst).
Isto vrijedi i za preuzimanje kaznenih postupaka te izvršenje strane kaznene
presude.

Stupanje na snagu

Članak
84.

Ovaj
Zakon objavit će se u »Narodnim novinama«, a stupa na snagu 1. srpnja 2005.

Klasa:
720-02/04-01/01
Zagreb, 3. prosinca 2004.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Vladimir Šeks,** v. r.

Zakon, NN 178/2004-3086