## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3136/2003 od 25. siječnja 2006.

### NN 20/2006 (20.2.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3136/2003 od 25. siječnja 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**491**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak,
Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. T.
iz S., kojega zastupa punomoćnica N. K., odvjetnica iz S., na sjednici održanoj
25. siječnja 2006. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Županijskog suda u Sisku broj: Gž-450/03 od 17. travnja 2003. godine

– presuda Općinskog suda u Sisku broj: P-302/01
od 24. rujna 2002. godine.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Sisku na
ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude
Županijskog suda u Sisku broj: Gž-450/03 od 17.
travnja 2003. godine, kojom je odbijena žalba podnositelja kao neosnovana i
potvrđena presuda Općinskog suda u Sisku broj: P-302/01 od 24. rujna 2002.
godine.

Prvostupanjskom presudom odbijen je podnositelj
s tužbenim zahtjevom, da se nekretnine upisane u zk.
ul. 2436 k.o. Sisak Novi i to: stan broj 6 – dvosobni stan površine 44,60 m2,
drvarnice br. 2 i ostava za zimnicu br. 12 u stambenoj kući br. 5 u
Ulici S. Ogulinca na čestici br. 512, utvrde kao
bračna stečevina podnositelja i tužene Nataše Podunavac.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da su
sudovi pogrešno primijenili materijalno pravo, jer su utvrdili da sporni stan
ne predstavlja bračnu stečevinu u smislu članka 252. Obiteljskog zakona
(»Narodne novine« broj 162/98., 17/04. i 136/04.; u daljnjem tekstu: OZ), pa
smatra da su mu osporenim presudama sudova povrijeđena ustavna prava propisana
odredbama članka 14. stavka 2. i članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Stoga predlaže ukidanje osporenih presuda i
vraćanje predmeta prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen
je spis Općinskog suda u Sisku broj: P-302/01.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02., 49/02.
– pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela
državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja ustavne tužbe. Ustavni sud ne ispituje povrede zakona, nego
povrede ustavnih prava. Stoga je pozivanje na nepotpuno utvrđeno činjenično
stanje, pogrešnu primjenu materijalnog prava i/ili bitne povrede postupka kao
polazište za podnošenje ustavne tužbe neosnovano, jer Ustavni sud nije žalbeni
sud. Odlučujući o ustavnoj tužbi Ustavni sud ispituje jesu li aktima protiv
kojih je ustavna tužba podnesena povrijeđena ustavna prava, a sudska kontrola
njihove zakonitosti zajamčena je Ustavom pred redovnim sudovima. Zato bi se
takvim razlozima Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi, mogao baviti samo
kad bi se oni pojavili kao odrednice sadržaja povrijeđenog ustavnog prava ili
kao neki oblik njegove povrede.

Isto tako, u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom Ustavni sud ispituje eventualne povrede samo onih ustavnih
prava koja podnositelj navodi u ustavnoj tužbi, istodobno označujući mjerodavne
odredbe Ustava u kojima su ta prava zajamčena.

5. Tijekom parničnog postupka koji je
podnositelj pokrenuo radi utvrđivanja bračne stečevine utvrđeno je da je
podnositelj u travnju 1992. godine podnio zahtjev za otkup stana od I.-r. S. U
ožujku 1993. godine podnositelj je napustio Republiku Hrvatsku i otišao živjeti
u Južnoafričku Republiku. Na temelju punomoći od 1. rujna 1993. godine
podnositelj je opunomoćio tuženu da ga zastupa u imovinskopravnim poslovima, te
je tužena stupila na mjesto podnositelja kao tužitelja u sporu oko otkupa
stana. Presudom Općinskog suda u Sisku broj: P-987/93 od 21. siječnja 1994.
(koja je postala pravomoćna 13. lipnja 1994.), naloženo je tuženiku I. i. n.
p.o. Z., R. n. S. da s tužiteljicom N. T. zaključi ugovor o prodaji spornog
stana, tako da tuženik prodaje, a tužiteljica kupuje stan na kojem postoji
stanarsko pravo. Kako je ta presuda u cijelosti zamijenila ugovor o kupoprodaji
stana, njome je određena i cijena spornog stana kao i broj obroka za otplatu.

Tužena je tijekom 1995. godine podnijela tužbu
za rastavu braka, te je podnositelju nadležni Centar za socijalnu skrb postavio
staratelja za poseban slučaj i brak je razveden 1995. godine.

Odlučujući o tužbenom zahtjevu podnositelja o
utvrđivanju bračne stečevine prvostupanjski sud je utvrdio da je bračna
zajednica između podnositelja i tužene prestala postojati nakon što je
podnositelj u ožujku 1993. godine otišao iz Republike Hrvatske, tako da se
imovina koja je stečena nakon 1993. godine prema mišljenju sudova više ne
smatra bračnom stečevinom u smislu članka 252. Obiteljskog zakona. U odnosu na
stanarsko pravo sud je utvrdio da ono ne predstavlja vlasničko pravo, već se
pravo vlasništva stječe tek kupnjom stana, pa je u konkretnom slučaju za sud
bilo odlučno tko je kupio stan i čijom imovinom, te je li stan kupljen za
vrijeme trajanja bračne zajednice.

S obzirom na navedeno, činjenicu da je brak
formalno rastavljen tek 1995. godine prvostupanjski sud nije smatrao
odlučujućom u ovom predmetu, te je odbio tužitelja s njegovim zahtjevom.

U žalbenom postupku Županijski sud u Sisku je
ocijenio da je prvostupanjski sud pravilno utvrdio činjenično stanje te da je
na temelju takvog činjeničnog stanja pravilno primijenio materijalno pravo.

6. Ocjenjujući osnovanost ustavne tužbe, Ustavni
sud polazi od sljedećeg:

Za pitanje stjecanja bračne stečevine prema
Obiteljskom zakonu (»Narodne novine« broj 162/98.) mjerodavna je odredba članka
252. Obiteljskog zakona, kojom je propisano da je bračna stečevina imovina koju
su bračni drugovi stekli radom za vrijeme trajanja bračne zajednice ili potječe
iz te imovine.

Iz navedene zakonske odredbe proizlazi da su
bitna obilježja bračne stečevine, da je stečena radom ili da potječe iz imovine
stečene radom, te da je stečena za vrijeme trajanja bračne zajednice.

7. Zakonom o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo (»Narodne novine« broj 27/91., 43/92., 69/92., 25/93., 48/93.,
2/94., 44/94., 47/94., 58/95., 11/96., 11/97. i 68/98; u daljnjem tekstu:
Zakon) propisani su između ostalog uvjeti i način prodaje stanova na kojima
postoji stanarsko pravo. Tako je odredbom članka 6. stavka 1. propisano da stan
ima pravo kupiti stanar (nositelj stanarskog prava) pod uvjetima iz tog Zakona,
a uz njegovu suglasnost i članovi njegovog obiteljskog domaćinstva, dok je stavkom
2. toga članka propisano da kad stanarsko pravo imaju supružnici, stan mogu
kupiti zajednički, a jedan od njih samo uz suglasnost drugog.

U konkretnom slučaju podnositelj je bio nositelj
stanarskog prava na spornom stanu koji je dobio na korištenje kao zaposlenik I.
R. n. S. 1989. godine, te je u travnju 1992. godine podnio zahtjev za otkup
stana, s kojim je odbijen. Prema mišljenju Ustavnog suda time što je odbijen sa
zahtjevom za otkup stana podnositelj nije izgubio stanarsko pravo, jer
odbijanje zahtjeva za otkup stana nije zakonom predviđeno kao pravni temelj za
prestanak stanarskog prava, već je odredbom članka 26. Zakona propisano da
danom sklapanja ugovora o kupoprodaji stana, stanaru prestaje stanarsko pravo.

Nakon što je podnositelj odbijen sa zahtjevom za
otkup stana, tužena je uz suglasnost podnositelja podnijela zahtjev za otkup
stana na svoje ime, te u ovom slučaju ugovor o kupoprodaji stana nije ni bio
sklopljen, nego je zamijenjen pravomoćnom presudom Općinskog suda u Sisku broj:
P-987/93 od 21. siječnja 2004. godine. Polazeći od toga da ta presuda
zamjenjuje ugovor u svakom pogledu, a tako i u pogledu učinka na stanarsko
pravo, Ustavni sud cijeni da je pravomoćnošću te presude prestalo stanarsko
pravo podnositelja i tužene na spornom stanu.

Nadalje, Ustavni sud smatra potrebnim istaći da
je pravo na otkup stana za podnositelja nastalo na temelju Zakona u vrijeme dok
je podnositelj bio nositelj stanarskog prava. To pravo je po svojoj naravi bilo
imovinsko pravo, koje je za nositelje stanarskog prava nastalo na temelju
Zakona u procesu pretvaranja društvenog vlasništva i koje je postojalo pored
stanarskog prava. S obzirom da je pravo na otkup stana svojeg nositelja
ovlašćivalo da otkupi stan na kojem je imao stanarsko pravo i da na tom pravnom
temelju stekne pravo vlasništva tog stana, pravo na otkup stana bilo je pravo
imovinske naravi, koje je ovlašćivalo na stvaranje imovinskog prava – prava
vlasništva.

U odnosu na stanarsko pravo sudovi su u
osporenim presudama utvrdili da ono ne predstavlja vlasničko pravo, već da se
pravo vlasništva stječe tek kupnjom stana. Međutim, s obzirom na naprijed
navedeno, Ustavni sud utvrđuje da pravo vlasništva na spornom stanu koji je
tužena otkupila na svoje ime, potječe od prava na otkup stana, koje je bilo
bračna stečevina podnositelja i tužene (njegove tadašnje supruge).

8. U odnosu na trajanje bračne zajednice sudovi
nisu utvrdili stvarni prestanak bračne zajednice već su pošli od utvrđenja da
je bračna zajednica prestala postojati u ožujku 1993. godine, kada je
podnositelj otišao iz Republike Hrvatske u Južnoafričku Republiku.

Polazeći od utvrđenja da pravo vlasništva na
spornom stanu potječe od prava na otkup stana koje je bilo bračna stečevina
podnositelja i tužene, razvidno je da je ono za njih nastalo stupanjem na snagu
Zakona, dakle u vrijeme u kojem postojanje bračne zajednice u postupku pred
nadležnim sudovima nije upitno.

9. Polazeći od toga da je pravo na otkup stana
bilo pravo imovinske naravi, koje je ovlašćivalo imatelja tog prava na
stvaranje imovinskog prava – prava vlasništva, pravo na otkup stana, kao
imovinsko pravo bilo je bračna stečevina podnositelja i tužene, stoga Ustavni
sud utvrđuje da su sudovi pogrešno primijenili odredbu članka 252. Obiteljskoga
zakona, čime je presudama Općinskog suda u Sisku i Županijskog suda u Sisku
povrijeđeno podnositeljevo ustavno pravo jednakosti pred zakonom zajamčeno
člankom 14. stavkom 2. Ustava, te ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno
člankom 29. stavkom 1. Ustava.

10. Na temelju odredbe članaka 73. i 76.
Ustavnog zakona donijeta je odluka kao u izreci.

11. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3136/2003

Zagreb, 25. siječnja 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 20/2006-491