## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-657/1999 od 27. listopada 1999.

### NN 121/1999 (19.11.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-657/1999 od 27. listopada 1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić,
mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući o
prijedlogu za ocjenu ustavnosti i zakonitosti, na sjednici održanoj
27. listopada 1999., donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka ocjene
ustavnosti i zakonitosti odredbi članka 356. stavka 5.
i članka 357. stavka 5. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima (»Narodne novine«, broj 91/96).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Eugen Zadravec iz Zagreba, podnio je Ustavnom sudu Republike Hrvatske
prijedlog za ocjenu ustavnosti i zakonitosti odredbi članka
356. stavka 5. i članka 357. stavka 5. Zakona o vlasništvu
i drugim stvarnim pravima (dalje: Zakon o vlasništvu).

Sve odredbe članka u kojima se nalaze i osporavane, glase:

*»Vlasništvo nekretnina*

Članak 356.

(1) Strane fizičke i pravne osobe mogu, pod pretpostavkom
uzajamnosti, stjecati na temelju nasljeđivanja vlasništvo
nekretnina na području Republike Hrvatske.

(2) Strane fizičke i pravne osobe mogu, ako zakonom nije
drugačije određeno, pod pretpostavkom uzajamnosti,
stjecati vlasništvo nekretnina na području Republike
Hrvatske, ako suglasnost za to dade ministar vanjskih poslova
Republike Hrvatske, po prethodno pribavljenom mišljenju ministra
pravosuđa Republike Hrvatske, ako zakonom nije drukčije
određeno.

(3) Strane osobe bez državljanstva koje su iseljenici s područja
bivše SFRJ ili su potomci takvih osoba mogu stjecati vlasništvo
nekretnina na području Republike Hrvatske, ako suglasnost
za to stjecanje dade ministar zadužen za iseljeništvo,
po prethodno pribavljenom mišljenju ministra pravosuđa
Republike Hrvatske.

(4) Tko se smatra iseljenikom određuje se posebnim propisom.

(5) Suglasnost iz stavka 2. i 3. ovoga članka nije upravni
akt.

*Suglasnost i mišljenje*

Članak 357.

(1) Ako je za stjecanje prava vlasništva nekretnine potrebna
suglasnost ministra vanjskih poslova ili ministra zaduženoga
za iseljeništvo, pravni posao kojemu je cilj stjecanje toga
prava vlasništva ne proizvodi pravni učinak bez suglasnosti
nadležnog ministra.

(2) O davanju suglasnosti za stjecanje prava vlasništva odlučuje
nadležni ministar na zahtjev strane osobe koja namjerava
steći vlasništvo određene nekretnine ili osobe
koja namjerava otuđiti tu nekretninu.

(3) Kad odlučuje o zahtjevu iz stavka 1. ovoga članka,
nadležni ministar po službenoj dužnosti pribavlja
prethodno mišljenje ministra pravosuđa Republike Hrvatske.

(4) Strana osoba kojoj je uskraćena suglasnost za stjecanje
prava vlasništva na nekretnini ne može ponoviti zahtjev
za davanje suglasnosti na stjecanje prava vlasništva iste
nekretnine prije nego što protekne pet godina od dana podnošenja
zahtjeva koji je odbijen.

(5) Suglasnost iz stavka 1., 2. i 4. ovoga članka nije
upravni akt«.

Predlagatelj prvenstveno ukazuje da protiv odluke ministra vanjskih
poslova da se ne da suglasnost, odnosno u slučaju da on
ništa ne odgovori, nije predviđen nikakav pravni put,
a da prema odredbama Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91) protiv svake odluke upravnog tijela
stranka može izjaviti žalbu. Smatra da određenje
prema kojem suglasnost ministra vanjskih poslova nije upravni
akt grubo vrijeđa Ustav Republike Hrvatske, i to posebno njegove
odredbe članka 3., članka 18., članka 19.,
članka 26. i članka 48. Ustava Republike Hrvatske.

Dalje ističe da ministar pri izdavanju suglasnosti očito
obavlja javnu ovlast kad rješava o određenom pravu pojedinca
u nekoj upravnoj stvari, pa da njegovo postupanje ima sve oznake
upravnog akta u smislu odredbe članka 6. Zakona o upravnim
sporovima (»Narodne novine«, br. 53/91, 9/92 i 77/92).

Konačno ukazuje na više odluka ovoga Suda iz kojih
bi proizlazilo da predmetna suglasnost upravo jeste upravni akt,
jer bi u suprotnom bio izigran Ustav i cijeli pravni sustav Republike
Hrvatske kad se takav akt ministra izuzima iz tog pravnog sustava
i isključuje se mogućnost izjavljivanja bilo kakvog
pravnog sredstva.

Prijedlog nije osnovan.

Odredbe čl. 356. i 357. Zakona o vlasništvu, uređuju
uvjete pod kojima strane fizičke i pravne osobe mogu stjecati
vlasništvo nekretnina na području Republike Hrvatske,
a ustavna osnova za takvo zakonsko uređivanje nalazi se u
članku 48. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 8/98 - pročišćeni tekst -
dalje: Ustav), prema kojem strana osoba može stjecati pravo
vlasništva uz uvjete određene zakonom.

Prema stajalištu Suda, kada je zakonodavac propisao da je
za strane fizičke i pravne osobe pretpostavka za stjecanje
nekretnina na području Republike Hrvatske, uz pretpostavku
uzajamnosti, i prethodna suglasnost ministra vanjskih poslova,
posebice i to da ta suglasnost nije upravni akt, nije time povrijedio
najviše vrednote ustavnog poretka, a ni odredbe članka
18., članka 19., članka 26. i članka 48.
Ustava.

Naime, samo propisivanje da određeni akt nije upravni akt,
ne znači samo po sebi da je protiv toga akta isključeno
pravo na žalbu ili da nije osigurana druga pravna zaštita.

Prema stajalištu Suda, pri određivanju da predmetna suglasnost
nije upravni akt, zakonodavac nije tom aktu oduzeo osobine pojedinačnog
akta, jer se njime nedvojbeno odlučuje o pravu pojedinih
osoba da steknu odnosno otuđe pravo vlasništva na određenoj
nekretnini.

S obzirom pak, da se radi o aktu koji donosi ministar, a pravo
na žalbu ili drugu pravnu zaštitu nije u Zakonu o vlasništvu
izrijekom propisano, to prema stajalištu Suda, postoji pravo
na neposredno podnošenje zahtjeva iz članka 66. Zakona
o upravnim sporovima, sudu nadležnom za upravne sporove,
radi zaštite Ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka
i građanina.

Dakle, budući da osporavane odredbe ne isključuju
ni pravo na žalbu, ni pravo na drugu pravnu zaštitu,
Sud ocjenjuje da one nisu u nesuglasju s odredbama članka
18. Ustava, pa slijedom toga ni s drugim odredbama Ustava na koje
predlagatelj ukazuje.

Stoga je temeljem odredaba članka 28. i 41. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99), riješeno kao u izreci.

Broj: U-I-657/1999
Zagreb, 27. listopada 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik **dr. Jadranko Crnić,** v. r.

Rješenje, NN 121/1999-1959