### NN 130/2015 (30.11.2015.), Presuda Visokoga upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-51/13-14 od 28. listopada 2015.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2471

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Borisa Markovića, predsjednika vijeća, Sanje Štefan i Blanše Turić, članica vijeća, te Biserke Cerovski, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. iz Zagreba, Roberta Frangeša Mihanovića 9, kojeg zastupa opunomoćenica Irena Tušek, protiv odluke tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, sada Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, koju zastupa Domagoj Maričić po generalnoj punomoći broj: Su-164/2015, uz sudjelovanje Amis Telekom d.o.o., Zagreb, Bani 75, B.Net Hrvatska d.o.o., Zagreb, Avenija Dubrovnik 16, BT Net d.o.o., Zagreb, Dubravkin trg 5, H1 Telekom d.d., Split, Put Trščenice 10, Iskon Internet d.d. Zagreb, Garićgradska 18, Metronet d.o.o., Zagreb, Ulica grada Vukovara 269d, Metronet telekomunikacije d.d., Zagreb, Ulica grada Vukovara 269/d, kojeg zastupa Iva Šuler, dipl. iur. direktorica pravnih poslova, Novi Net d.o.o., Selnica, Merhatovec 5, OT-Optima Telekom d.d., Zagreb, Bani 75/a, kojeg zastupa Iva Dragić, dipl.iur. iz Zagreba, VIPnet d.o.o., Zagreb, Vrtni put 1, Terrakom d.o.o., Zagreb, Mošćenička 15, u svojstvu zainteresiranih osoba, radi određivanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom, nakon održane javne i usmene rasprave, u nazočnosti opunomoćenice tužitelja, opunomoćenika tuženika te opunomoćenika zainteresiranih osoba VIPnet d.o.o., Zagreb i B.net d.o.o. Zagreb, dana 28. listopada 2015.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništavanje odluke Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (sada Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti) klasa: UP/I-344-01/12-03/07, urbroj: 376-11-13-14 od 28. svibnja 2013.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom Odlukom tuženika pod točkom I. određuju se operatorima sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja (terminacije) poziva u vlastitu mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji sljedeća trgovačka društva:

Amis Telekom d.o.o., Zagreb, Bani 75

B.Net Hrvatska d.o.o., Zagreb, Avenija Dubrovnik 16

BT Net d.o.o., Zagreb, Dubravkin trg 5

H1 Telekom d.d., Split, Put Trščenice 10

Hrvatski Telekom d.d., Zagreb, Savska cesta 32

Iskon Internet d.d. Zagreb, Garićgradska 18

Metronet d.o.o., Zagreb, Ulica grada Vukovara 269/d

Metronet telekomunikacije d.d., Zagreb, Ulica grada Vukovara 269/d

Novi Net d.o.o., Selnica, Merhatovec 5

OT-Optima Telekom d.d., Zagreb, Bani 75/a

VIPnet d.o.o., Zagreb, Vrtni put 1

Terrakom d.o.o., Zagreb, Mošćenička 15.

Točkom II. izreke Odluke trgovačkom društvu Hrvatski Telekom d.d., Zagreb, određuju se sljedeće regulatorne obveze: obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže (članak 61. ZEK-a), obveza nediskriminacije (članak 59. ZEK-a), obveza transparentnosti uz objavu standardne ponude međupovezivanja (članak 58. ZEK-a), obveza nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva (članak 62. ZEK-a) te obveza računovodstvenog razdvajanja (članak 60. ZEK-a). Točkom III. izreke Odluke određeno je da ostalim društvima iz točke I. ove Odluke određuju se sljedeće regulatorne obveze: obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže (članak 61. ZEK-a), obveza nediskriminacije (članak 59. ZEK-a), obveza transparentnosti uz obvezu objave minimalne ponude uvjeta međupovezivanja, (članak 58. ZEK-a) te obveza nadzora cijena (članak 62. ZEK-a). Točkom IV. Odluke određeni su način, uvjeti i rokovi provođenja regulatornih obveza iz točke II. i III. ove Odluke propisani dokumentom Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije »Analiza tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji« koji je u cijelosti sastavni dio ove Odluke. Točkom V. Odluke određeno je da regulatorne obveze određene trgovačkim društvima iz točke I. Odluke o Analizi tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koja se pruža na fiksnoj lokaciji klasa: 344-01/09-01/10170, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009. kao i svim njenim izmjenama i dopunama prestaju vrijediti.

Tužitelj pobija osporenu Odluku u cijelosti zbog toga što u pobijanom aktu nije pravilno primijenjen zakon, što se u postupku koji je aktu prethodio nije postupalo prema pravilima postupka i što činjenično stanje nije pravilno utvrđeno te je iz utvrđenih činjenica izveden nepravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja. U bitnom navodi da se obvezom transparentnosti operatoru sa značajnom tržišnom snagom sukladno članku 58. ZEK-a nalaže da sve uvjete i podatke vezano za pružanje usluga drugim operatorima objavi, kako bi se izbjeglo da operator sa značajnom tržišnom snagom prema različitim operatorima primjenjuje različite uvjete ili cijene. Međutim, tuženik Odlukom nije propisao tužitelju samo obvezu da javno objavi standardnu ponudu, kako bi uvjeti pružanja usluga tužitelja bili transparentni i nediskriminirajući, nego je propisao i konkretne financijske uvjete koje je tužitelj obvezan ugraditi u standardnu ponudu. Pritom, tužitelj u svojem financijskom poslovanju ne primjenjuje uvjete koje je Odlukom propisao tuženik, tako da svrha propisivanja predmetnih financijskih uvjeta ne može biti provedba obveze nediskriminacije. Naime, tuženik je propisao da je tužitelj dužan u standardnoj ponudi predvidjeti propisivanje roka dospijeća plaćanja računa, ograničavanje prava vjerovnika primijeniti postupak prisilne naplate potraživanja iz instrumenata osiguranja plaćanja i određivanja redoslijeda uračunavanja ispunjenja, što nisu obveze koje je tuženik ovlašten odrediti temeljem članka 58. ZEK-a. Navedeni članak tuženiku daje ovlast naložiti tužitelju da učini javno dostupnima određene podatke, a propisivanje financijskih uvjeta pod kojima će tužitelj pružati svoju uslugu zasigurno se ne može podvesti pod »učiniti javno dostupnim određene podatke«. Stoga, propisivanjem instrumenata osiguranja plaćanja, rokova plaćanja i novčanih obveza, postupka i rokova naplate potraživanja tuženik izravno ulazi u područje obvezno pravnih odnosa između operatora sa značajnom tržišnom snagom kao prodavatelja usluga i operatora korisnika kao kupca istih. Na taj način tuženik utvrđuje sadržaj financijskih uvjeta, pod kojima je operator sa značajnom tržišnom snagom ovlašten pružati usluge, odnosno regulira njegovo financijsko poslovanje, iako navedeno nije dio njegovih ovlasti, niti može biti sadržaj obveze transparentnosti iz članka 58. ZEK-a. Ne samo što je, pozivajući se na članak 58. ZEK-a, tuženik tužitelju odredio obveze koje mu na temelju ove odredbe nije bio ovlašten odrediti, nego je pritom postupio protivno Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine« 35/05. i 41/08.) i Zakonu o financijskom poslovanju predstečajnoj nagodbi (»Narodne novine« 108/12., 144/12. i 81/13.). Nadalje, u tužbi upućuje na odredbe članka 171. Zakona o obveznim odnosima te odredbe Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi te detaljno obrazlaže zašto smatra da je postupanje tuženika protivno navedenim zakonima. Posebno napominje da je tuženik Odlukom protivno članku 171. Zakona o obveznim odnosima definirao njegovu obvezu na način da je dužan uračunavanje ispunjenja izvršiti isključivo vodeći se kriterijem reda kako je koja obveza dospjela za ispunjenje, pa mu je na taj način tuženik odredio obvezu koja je protivna Zakonu o obveznim odnosima, budući da neće biti ovlašten red uračunavanja definirati sporazumom s operatorom, niti će operator biti ovlašten odrediti red uračunavanja svojom izjavom najkasnije prilikom ispunjenja. Dakle, navedena Odluka stoga u ovom dijelu nije u skladu s člankom 171. stavka 1. Zakona o obveznim odnosima. Nadalje, Odluka tuženika predviđa rok od 60 dana za dospijeće plaćanja računa i dodatan rok od 30 dana od dana dospjeća, nakon kojeg je tužitelj ovlašten pokrenuti postupak naplate potraživanja odnosno privremeno obustaviti pružanje usluge. Iz ovoga se može zaključiti da se Odlukom de facto rok dospijeća plaćanja za operatore korisnike određuje u trajanju od 90 dana. Naime, operator korisnik ovlašten je u roku od 90 dana od dana zaprimanja računa dobrovoljno ispuniti svoju novčanu obvezu prema tužitelju, bez da tužitelj kao vjerovnik ima mogućnost prije isteka predmetnog roka namiriti svoja potraživanja iz dostavljenog instrumenta osiguranja plaćanja. Ističe da je tuženik nacionalno regulatorno tijelo za područje elektroničkih komunikacija, ovlašteno i specijalizirano za uređivanje odnosa između operatora elektroničkih komunikacija specifičnih za tržište elektroničkih komunikacija. Pitanja nelikvidnosti i insolventnosti te s tim u vezi pitanja primjerenih rokova dospijeća plaćanja u situaciji gospodarske krize nisu pitanja koja su uređena ZEK-om, slijedom čega se ne radi o pitanjima koja bi bio ovlašten regulirati tuženik. Navedena pitanja uređena su Zakonom o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi te su i tužitelj i ostali operatori na tržištu elektroničkih komunikacija, kao i svi ostali poduzetnici u Republici Hrvatskoj, svoje poslovanje obvezni uskladiti s odredbama predmetnih zakona. Smatra da je sukladno članku 98. stavku 5. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09.) tuženik bio dužan obrazložiti Odluku i u dijelu propisivanja financijskih uvjeta njegovog poslovanja. Međutim, iz Odluke nije vidljivo koje su to okolnosti koje opravdavaju svaku od propisanih obveza, pa mu je onemogućeno u potpunosti ostvariti pravo na žalbu, odnosno upravnu tužbu, budući da nije upoznat s razlozima donošenja Odluke. Nadalje, smatra da Odluka nije u skladu s člankom 56. stavkom 3. ZEK-a, jer istom nije definirano koji nedostatak na tržištu se rješava svakom konkretnom obvezom vezanom za financijske uvjete poslovanja niti je obrazložena njihova razmjernost i opravdanost s obzirom na regulatorna načela i ciljeve. Naprotiv, na stranici 64 Analize navodi se obrazloženje kako se tužitelj obvezuje ugraditi u standardnu ponudu navedene odredbe »s ciljem harmoniziranja standardnih ponuda koje su obvezni objaviti operatori koji na mjerodavnim tržištima imaju status operatora sa značajnom tržišnom snagom…«. Navedeno ne samo što nije obrazloženje svakog pojedinog propisanog roka i financijskog uvjeta, već je isto u direktnoj suprotnosti s odredbom članka 56. stavka 3. ZEK-a kojom se jasno propisuje da se svaka obveza određena Odlukom mora temeljiti na prirodi utvrđenog nedostatka na tržištu. Budući da svako tržište elektroničkih komunikacija ima svoje specifične uvjete i nedostatke, tuženik je dužan prilikom određivanja regulatornih obveza voditi računa da se svaka obveza određuje zbog konkretnog nedostatka na konkretnom tržištu te da je ista usmjerena na otklanjanje upravo tog konkretnog tržišnog poremećaja. Tuženik, međutim, ne samo što u Odluci nije obrazložio na prirodi kojeg nedostatka na tržištu se temelji svaka od određenih obveza, već naprotiv, tuženik izričito navodi da nije ni analizirao nedostatke na tržištu koje je predmet Odluke. S obzirom na složenost upravne stvari i značaj pobijanog upravnog akta kojim se regulira cijelo jedno tržište na razdoblje od sljedeće tri godine tužitelj je predložio ovom Sudu održavanje usmene rasprave u predmetnom upravnom sporu jer to smatra neophodnim zbog dalekosežnih učinaka osporene odluke na njegovo cjelokupno poslovanje. Predlaže da Sud osporeno rješenje poništi.

Tuženik u odgovoru na tužbu navodi da je u predmetnoj analizi, sukladno članku 56. stavcima 2. i 3. ZEK-a, koristio svoje diskrecijsko pravo određivanja načina na koji će se odrediti regulatorne obveze iz članka 58. do 65. ZEK-a. Polazeći od utvrđene nedostatne djelotvornosti tržišnog natjecanja na mjerodavno tržište te prethodno definiranog izvora značajne tržišne snage tužitelja, tuženik je odredio regulatorne obveze razmjerno i opravdano s obzirom na regulatorna načela i ciljeve iz članka 5. ZEK-a. Smatra da je neosnovan prigovor tužitelja da obveza transparentnosti obvezuje samo na objavu uvjeta te ističe da je u svim dosad analiziranim tržištima, u okviru regulatorne obveze transparentnosti, propisivao rokove za privremenu obustavu i aktivaciju instrumenata plaćanja te napominje da su navedene analize potvrđene kao zakonite pred ovim Sudom. Upućuje na presudu ovoga Suda broj: Us-10120/2009-4 prema kojoj ZEK ostavlja diskrecijsko pravo tuženiku u svezi načina na koji će odrediti spomenute regulatorne obveze, uz uvjet da one budu rezultat provedene analize i utvrđivanja nedostatne djelotvornosti tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu te moraju biti razmjerne i opravdane s obzirom na regulatorna načela i ciljeve iz članka 5. ZEK-a. Nadalje, ističe da je rok od 60 dana za dospijeće plaćanja računa u skladu sa Zakonom o financijskom poslovanju i predstačajnoj nagodbi koji ne isključuje primjenu navedenog roka, nego dapače primjenu istog stranke mogu ugovoriti. Tijekom provođenja postupka analize predmetnog tržišta prihvatio je prijedlog tužitelja za izmjenom odredbe na način da se rok dospijeća računa umjesto od dana »slanja« od dana »zaprimanja« računa, što je u skladu s člankom 11. stavkom 4. navedenog Zakona. U pogledu povrede odredbe članka 171. Zakona o obveznim odnosima navodi da je red uračunavanja ispunjenja obveza operatora korisnika sredstvo kojim tuženik nastoji spriječiti ranije utvrđeno diskriminacijsko ponašanje tužitelja te tvrdi da je određena mjera razmjerna prirodi utvrđenog nedostatka na tržištu, a također ističe da su Zakon o obveznim odnosima i Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi u odnosu na određivanje načina reguliranja međusobnih odnosa između operatora, lex generalis u odnosu na ZEK, koji, kao lex specialis na taj način derogira primjenu istih. Nakon provedenog postupka analize, kao prepreku razvoju tržišnog natjecanja prepoznao je diskriminaciju na cjenovnoj osnovi i diskriminaciju na necjenovnoj osnovi. S obzirom na to da je sve odluke diskriminacijskog ponašanja moguće utvrditi jedino kada su transparentno objavljeni kriteriji pod kojima operator sa značajnom tržišnom snagom nudi veleprodajnu uslugu, tuženik je osporenom Odlukom odredio regulatornu obvezu transparentnosti. Istom je između ostaloga odredio i regulatorni okvir plaćanja računa koje tužitelj ispostavlja operatorima korisnicima veleprodajne usluge. Ističe da je prije svega utvrdio prepreke učinkovitom tržišnom natjecanju na predmetnom tržištu te odredio na istom tržištu sadržaj obveza te je u potpunosti postupio sukladno članku 56. stavku 3. ZEK-a. Prigovor tužitelja da osporena Odluka nije obrazložena sukladno članku 98. stavku 5. Zakona o općem upravnom postupku tuženik ocjenjuje neosnovanim jer obrazloženje osporene Odluke ima sve elemente koji su propisani navedenim člankom. Predlaže da Sud tužbeni zahtjev odbije kao neosnovan.

Zainteresirana osoba Metronet telekomunikacije d.d., Zagreb, u odgovoru na tužbu navodi da je tuženik nacionalna regulatorna agencija za obavljanje regulatornih i drugih poslova u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih ZEK-om pa je tuženik u skladu s propisanim ovlastima pobijanom Odlukom odredio tužitelja operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja (terminacije) poziva u vlastitu mrežu koja se pruža na fiksnoj lokaciji te mu je odredio regulatorne obveze u skladu sa ZEK-om uključujući regulatornu obvezu transparentnosti uz objavu standardne ponude međupovezivanja te regulatornu obvezu nediskriminacije. Ističe da standardna ponuda mora biti detaljno raščlanjena u skladu s potrebama tržišta te mora sadržavati pripadajuće rokove, uvjete i cijene usluga, a restruktivno tumačenje obveze objave standardne ponude prema kojem se obveza transparentnosti svodi na objavu uvjeta, rokova i cijena, kako to obrazlaže tužitelj u tužbi, značilo bi da tužitelj može primjenjivati diskriminatorne uvjete, rokove ili cijene, uz uvjet da ih je prethodno javno objavio. Nadalje, opširno obrazlaže razloge zbog kojih smatra da u konkretnom slučaju nisu povrijeđene odredbe Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi jer smatra da je svrha tog Zakona osigurati pravo vjerovnika na naplatu zateznih kamata te propisivanje posebne naknade za troškove prouzročene zakašnjenjem dužnika te osiguranje prava vjerovnika na naknadu razumnih troškova prouzročenih zakašnjenjem dužnika. Također obrazlaže da se mogu odrediti i rokovi plaćanja koji su dulji od 60 dana ako je dužnik izdao vjerovniku sredstvo osiguranja plaćanja koje ima učinak ovršne isprave, a pobijanom Odlukom tuženik je odredio da će jedan od instrumenata osiguranja plaćanja koje tužitelj mora navesti u svojoj standardnoj ponudi međupovezivanja biti i javnobilježnički solemnizirana bjanko zadužnica tj. sredstvo osiguranja plaćanja koje ima učinak ovršne isprave. Ističe da je tuženik prije donošenja pobijane Odluke u skladu s odredbom članka 22. ZEK-a proveo postupak javne rasprave u kojem su sve stranke i zainteresirane osobe imale mogućnost iznijeti činjenice i okolnosti koje su smatrale bitnima za rješavanje predmetne upravne stvari. Slijedom toga tuženik je u rješavanju i donošenju pobijane Odluke postupao u skladu s načelom samostalnosti i slobodne ocjene dokaza te je bio slobodan odlučiti koje će činjenice i okolnosti uzeti za dokazane, a uz to je u obrazloženju pobijane Odluke naveo razloge zbog kojih nije usvojio zahtjeve tužitelja. Smatra da je tuženik u određivanju regulatornih obveza postupao u skladu s mjerodavnom pravnom stečevinom Europske unije i odredbama ZEK-a. Predlaže Sudu da donese presudu kojom se odbija tužbeni zahtjev tužitelja s obzirom da su tužbeni navodi neosnovani, a pobijana odluka zakonita.

Zainteresirana osoba OT-Optima Telekom d.d. iz Zagreba, u odgovoru na tužbu u bitnom navodi da je tuženik pobijanom Odlukom odredio tužitelja operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja (terminacije) poziva u vlastitu mrežu koja se pruža na fiksnoj lokaciji, te mu je zbog postojećih i mogućih prepreka razvoju tržišnog natjecanja koje se u odsustvu regulacije mogu pojaviti na predmetnom tržištu i drugim mjerodavnim tržištima na koja operator sa značajnom tržišnom snagom može prenijeti svoju značajnu tržišnu snagu, sukladno članku 56. Zakona odredio odgovarajuće regulatorne obveze, a između ostalog i regulatornu obvezu transparentnosti uz objavu standardne ponude međupovezivanja te regulatornu obvezu nediskriminacije. Regulatorna obveza transparentnosti usko je povezana s regulatornom obvezom nediskriminacije, a svrha određivanja upravo tih obveza je spriječiti operatora sa značajnom tržišnog snagom da na bilo koji način diskriminira postojeće ili nove igrače na tržištu. U odsustvu obveze nediskriminacije operatori sa značajnom tržišnom snagom mogli bi odrediti uvjete završavanja (terminacije) poziva u vlastitu mrežu na način koji bi doveo njih ili njihova povezana društva u bolji položaj u odnosu na druge operatore, čime bi se ugrozila konkurentnost na tržištu i opstanak drugih operatora. Standardna ponuda mora biti podrobno raščlanjena u skladu s potrebama tržišta te mora sadržavati pripadajuće rokove, uvjete i cijene usluga. Stoga je tuženik prilikom donošenja pobijane Odluke postupao u cijelosti unutar djelokruga i nadležnosti koje su mu kao javnopravnom tijelu dane zakonom. Nadalje, opširno navodi razloge zbog kojih smatra da tuženik nije postupio protivno odredbi članka 171. Zakona o obveznim odnosima i članku 11. stavku 1. i 2. Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi te smatra da su prigovori tužitelja u tom pravcu neosnovani. Posebno napominje da su na tržištu elektroničkih komunikacija ispunjeni uvjeti i za ugovaranjem i dužeg roka ispunjenja novčane obveze od 60 dana, pa određivanje roka od 30 dana po dospijeću nakon kojega tužitelj smije pokrenuti postupak prisilne naplate i privremeno obustaviti pružanje usluge operatoru korisniku nije protivno Zakonu o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi. U pogledu navoda tužitelja da tuženik nije obrazložio pobijanu Odluku u dijelu koji se odnosi na razdoblje određivanja pojedinih regulatornih obveza koje tužitelj osporava predmetnom tužbom, skreće pozornost da je u postupku koji je prethodio donošenju pobijane Odluke tuženik proveo postupak javne rasprave, u skladu s člankom 22. ZEK-a, u kojem su sve stranke i zainteresirane osobe u ovom postupku imale mogućnosti iznijeti svoje prijedloge i okolnosti za koje drže da su bitne za rješavanje upravne stvari. U postupku javne rasprave tužitelj je iznio svoje primjedbe na prijedlog Odluke tuženika, a tuženik je na sve navode odgovorio te su svi odgovori i obrazloženja tuženika navedeni u dokumentu Analiza tržišta (završavanja) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji, koji čini sastavni dio pobijane Odluke. Iz navedenog je vidljivo da su navodi tužitelja da pobijana Odluka nije obrazložena te da stoga nije u mogućnosti u potpunosti ostvariti svoje pravo na žalbu u potpunosti neutemeljeni. Slijedom navedenog, a s obzirom na činjenicu da je pobijana Odluka u cijelosti zasnovana na zakonu, a navodi tužitelja paušalni, ničim dokazani, usmjereni na izigravanje nadležnog regulatornog tijela, određenost regulatornih obveza i važećih propisa iz područja elektroničkih komunikacija, predlaže Sudu da na temelju odredbe članka 57. Zakona o upravnim sporovima donese presudu kojom se tužba odbija kao neosnovana.

Tužitelj je 28. svibnja 2014. dostavio Sudu podnesak u kojem se dodatno očitovao u odnosu na navode iz tužbe i iznio nove dokaze koji mu nisu bili poznati u vrijeme podnošenja tužbe. U prilog procesnog ovlaštenja za dodatnim očitovanjem, ističe praksu Europskog suda za ljudska prava koja je primijenjena u presudi u predmetu Hrdalo protiv Hrvatske, u kojem je Europski sud za ljudska prava utvrdio kako se načelo jednakosti oružja, koje je jedan od elemenata šireg pojma poštenog suđenja, i u postupku pred upravnim sudom sastoji u tome da se svakoj stranci mora dati prilika da se upozna i da iznese primjedbe na očitovanja koja je druga stranka dostavila u spis ili na dokaze koje je predložila. U tom smislu, načelo jednakosti oružja pretpostavlja da svaka strana mora dobiti razumnu priliku izložiti svoje argumente pod uvjetima koji ju ne stavljaju u bitno nepovoljniji položaj u odnosu na njenog protivnika. Tužitelj nadalje upućuje na odluku u postupku rješavanja spora između davatelja univerzalne usluge HP-Hrvatska pošta i korisnika pristupa poštanskoj mreži City EX d.o.o. te napominje da je tuženik primjenjujući Zakon o poštanskim uslugama i ZEK zauzeo dijametralno suprotna stajališta te primjenjujući Zakon o poštanskim uslugama odbija ulaziti u pitanje obveznog prava, dok primjenjujući ZEK u navedena pitanja ulazi i to na način protivan prisilnim obvezno pravnim propisima, pa stoga proizlazi neujednačenost tumačenja usporedivih zakona u usporedivim okolnostima, a koje nema uporište u važećim propisima. Budući da se tužitelj u smislu odredbi Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi smatra poduzetnikom, na njega se primjenjuju odredbe Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi o rokovima ispunjenja novčanih obveza. Stoga nije moguće Standardnom ponudom Hrvatskog Telekoma d.d., odnosno Odlukom tuženika kojim je reguliran sadržaj Standardne ponude, derogirati zakonske odredbe Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi te na taj način produljiti rokove ispunjenja novčanih obveza.

Punomoćnik zainteresirane osobe VIPnet d.o.o. Zagreb u čijem sastavu posluje i zainteresirana osoba B.net d.o.o. Zagreb je na ročištu od 28. listopada 2015. u odgovoru na tužbu izjavio da se udružuje odgovorima na tužbu zainteresiranih osoba Optima Telekom d.d. Zagreb i Metronet telekomunikacije d.d. Zagreb, te odgovoru tuženika na tužbu i smatra da je osporena Odluka zakonita i predlaže da Sud tužbeni zahtjev odbije kao neosnovan.

Zainteresirane osobe Amis Telekom d.o.o., Zagreb, BT net d.o.o. Zagreb, H1 Telekom d.d. Split, Iskon Internet d.d. Zagreb, Metronet d.o.o. Zagreb, Novi Net d.o.o. Selnica i Terakom d.o.o. Zagreb u ostavljenom roku nisu ovom Sudu dostavile odgovor na tužbu, iako im je tužba uredno dostavljena.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

U ovom upravnom sporu Sud je održao javnu raspravu 28. listopada 2015. u nazočnosti opunomoćenice tužitelja, opunomoćenika tuženika, opunomoćenika zainteresiranih osoba VIPnet d.o.o. Zagreb i Bnet d.o.o., Zagreb, a u odsutnosti ostalih uredno obaviještenih zainteresiranih osoba. Strankama je omogućeno izjasniti se o zahtjevima i navodima druge stranke te o svim činjenicama i pravnim pitanjima koja su predmet ovog upravnog spora.

Ocjenjujući osnovanost tužbe na osnovi sadržaja spisa predmeta i u upravnom postupku utvrđenog činjeničnog stanja, priloženih isprava, a sve to u okviru navoda i razloga iz tužbe, Sud ne nalazi da bi u provedenom postupku došlo do povrede pravila postupka, pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja te pogrešne primjene materijalnog prava.

U dokaznom postupku Sud je izvršio uvid u predmetni spis tuženika te posebno dokument »Analiza tržišta (terminacije) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji« te ostalu dokumentaciju u spisu.

Prema odredbi članka 5. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11. i 133/12. – dalje u tekstu: ZEK) koji se u konkretnom slučaju primjenjuje, Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije je nacionalna regulatorna agencija za obavljanje regulatornih i drugih poslova u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih ovim Zakonom i posebnim zakonom kojim je uređeno područje poštanskih usluga.

Odredbom članka 7. stavka 1. ZEK-a propisano je da je Agencija samostalna, neovisna i neprofitna pravna osoba s javnim ovlastima u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih ovim Zakonom i posebnim zakonom kojim je uređeno područje poštanskih usluga.

Prema odredbi članka 58. stavka 1. ZEK-a Agencija može, u skladu s odredbama članka 56. ovoga Zakona, odrediti operatorima obvezu transparentnosti u vezi s međupovezivanjem i/ili pristupom na način da učine javno dostupnim određene podatke, kao što su osobito slijedeći podaci: računovodstveni podaci; tehničke specifikacije; mrežne značajke; rokovi i uvjeti ponude i uporabe, uključujući sve uvjete kojima se ograničuje pristup i/ili uporaba usluga i aplikacija i cijene.

Prema stavku 2. navedenog članka Zakona, Agencija može zatražiti od operatora, kojemu je određena obveza nediskriminacije, objavu standardne ponude na temelju koje drugi operatori neće biti obvezni plaćati dodatne troškove, koji nisu nužni za pružanje zatražene usluge. Standardna ponuda mora biti podrobno raščlanjena u skladu s potrebama tržišta te mora sadržavati pripadajuće rokove, uvjete i cijene usluga.

Iz podataka u spisu predmeta proizlazi da je tuženik na temelju članka 52. ZEK-a pokrenuo postupak analize tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji te je tuženik odlukom od 4. srpnja 2012. utvrdio da je mjerodavno tržište podložno prethodnoj regulaciji. Tuženik je odlukom od 18. srpnja 2012. odredio obvezu dostave svih potrebnih podataka za određivanje i analizu mjerodavnog tržišta operatorima među kojima i tužitelju, te je tuženik izradio upitnik za operatore koji pružaju usluge završavanja (terminacije) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji za provođenje postupka iz članka 54. ZEK-a. Nakon što su dostavljeni traženi podaci tuženik je pristupio provođenju postupka analize mjerodavnog tržišta i donio regulatorni dokument »Analiza tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu javnu komunikacijsku mrežu koje se pruža na fiksnoj lokaciji«. Nadalje, tuženik je putem javne rasprave omogućio svim zainteresiranim stranama da iznesu svoja mišljenja, primjedbe i prijedloge na predmetnu analizu. Za vrijeme trajanja postupka javne rasprave zaprimljeni su komentari određenih operatora na koje je tuženik dao odgovor kao i razloge pojašnjenja prihvaćanja odnosno neprihvaćanja navoda istih. Tijekom postupka je sukladno odredbi članka 54. stavka 5. ZEK-a tuženik zatražio mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja o načinu na koji je tuženik odredio mjerodavno tržište i utvrdio operatore sa značajnom tržišnom snagom na tržištu, te je vodio računa o primjeni mjerodavne Preporuke Europske komisije o mjerodavnim tržištima podložnima prethodnoj regulaciji i mjerodavnim smjernicama Europske komisije o analizi tržišta i usklađivanju značajne tržišne snage sukladno zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacije, mreže i usluge. S obzirom na prepreke koje se mogu pojaviti na tržištu veleprodajnog pristupa mrežnoj infrastrukturi i na pripadajućem maloprodajnom tržištu na koje operator sa značajnom tržišnom snagom može prenijeti svoju značajnu tržišnu snagu tuženik je tužitelju odredio odgovarajuće regulatorne obveze kako je to navedeno u točki II. izreke Odluke.

Prema ocjeni ovoga Suda tuženik je u predmetnoj analizi sukladno članku 56. stavcima 2. i 3. ZEK-a pravilno koristio svoje diskrecijsko pravo na određivanje načina na koji će se odrediti regulatorne obveze iz članka 58. do 65. ZEK-a te je polazeći od nedostatne djelotvornosti tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu te prethodno definiranog izvora značajne tržišne snage tužitelja, odredio regulatorne obveze razmjerno i opravdano s obzirom na regulatorna načela i ciljeve iz članka 5. ZEK-a. U konkretnom slučaju tuženik nije prekoračio svoju ovlast propisanu naprijed citiranim odredbama ZEK-a budući da iz podataka spisa predmeta proizlazi da je tuženik u svim do sada analiziranim tržištima u okviru regulatorne obveze transparentnosti propisivao rokove za privremenu obustavu i aktivaciju instrumenata plaćanja, a ovaj Sud je u predmetima koji su se vodili pod brojem Us-10117/09., Us-10118/09., Us-10119/09. i Us-10120/09. ocijenio zakonitim analize i određivanje roka za provođenje regulatorne obveze transparentnosti tužitelju. Stoga nije osnovan tužbeni navod tužitelja da tuženik ne bi bio nadležan odrediti tužitelju, kao operatoru sa značajnom tržišnom snagom, rok provođenja regulatorne obveze transparentnosti.

Tvrdnja tužitelja da je tuženik postupao protivno članku 171. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« 41/08. i 125/11.) i članku 11. stavku 1. Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi (»Narodne novine« 108/12. i 144/12.) kao i protivljenje tužitelja roku od 60 dana za dospijeće plaćanja računa i dodatnom roku od 30 dana od dana dospijeća nakon kojega je ovlašten pokrenuti postupak naplate potraživanja, odnosno privremeno obustaviti pružanje usluge, ne može se prihvatiti. Naime, Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi ne isključuje primjenu navedenog roka i primjenu istoga stranke mogu ugovoriti. Osim toga, u tijeku postupka analize predmetnog tržišta tuženik je prihvatio prijedlog tužitelja te odredio da se rok dospijeća računa umjesto od dana »slanja«, računa od dana »zaprimanja« računa, a što je u skladu s odredbom članka 11. stavka 4. točke 1. Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi. Tržište elektroničkih komunikacija je specifično utoliko što neispunjavanje financijskih obveza operatora u krajnjoj mjeri može rezultirati njegovim izlaskom s tržišta ili isključenjem usluge, što stvara teške posljedice za korisnike. Treba napomenuti da je tuženik radi sprječavanja ranije utvrđenog diskriminacijskog ponašanja tužitelja utvrdio red uračunavanja ispunjenja obveza operatora korisnika, što predstavlja sredstvo tuženika kojim sprječava navedeno ponašanje, te pravilno smatra tuženik da je takva mjera razmjerna prirodi utvrđenog nedostatka na tržištu. Napominje se da na tržištima koja su zbog svojih specifičnosti u nadležnosti nacionalnog regulatornog tijela koje je dužno poduzimati odgovarajuće mjere, ZEK-om kao specijalnim zakonom, u javnom interesu, utvrđena su i posebna pravila.

Prema ocjeni ovoga Suda suprotno navodima tužitelja osporena Odluka sadrži sve elemente propisane odredbom članka 98. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09.), te je ista obrazložena sukladno odredbi članka 98. stavka 5. Zakona i navedeni su potpuni i valjani razlozi koji s obzirom na utvrđeno činjenično stanje upućuju na osnovanost Odluke tuženika, a tuženik se rukovodio načelom zakonitosti te postupao tako da je omogućio, u vođenju upravnog postupka, tužitelju da zaštiti svoja prava i pravne interese.

Slijedom izloženog Sud je na temelju odredbe članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14.) presudio kao u izreci.

Odluka o objavi presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Broj: UsII-51/13-14

Zagreb, 28. listopada 2015.

Predsjednik vijeća

Boris Marković, v. r.