## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-283/1993. od 7. srpnja 1993.

### NN 70/1993 (20.7.1993.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-283/1993. od 7. srpnja 1993.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, odlučujući o ustavnoj tužbi Š. J. iz
Z., na sjednici održanoj 7. srpnja 1993. godine. donio je ovu

## ODLUKU

1. Odbija se ustavna tužba.

2. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Š. J., podnio je ovom Sudu ustavnu tužbu u kojoj navodi da su pravomoćnim
rješenjem Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog osiguranja radnika
Hrvatske br. MS-240-2325 od 23. 9. 1991., odnosno presudom Upravnog suda
Republike Hrvatske br. Us-315/92 od 2. 7. 1992. povrijeđena njegova ustavna
prava. On, naime, smatra da je visina mirovine određena po službenoj dužnosti
1991. godine niža od one koja mu je određena ranije, 1985. godine. Prema
njegovu mišljenju pri donošenju akata, kojima je odlučivano o njegovoj
mirovini, trebao je biti primijenjen članak 53. stavak 2. Zakona o osnovnim
pravima iz mirovinskog i invalidskog osiguranja. koji je preuzet Zakonom
o preuzimanju saveznih propisa iz oblasti mirovinskog i invalidskog osiguranja
kao republički propis ("Narodne novine", broj 53/91), a osporeni
akti se temelje na stavku 4. istog članka.

Kako smatra da je povrijeđeno njegovo stečeno pravo i da je na njegovu
štetu povrijeđena odredba članka 19. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske,
predlaže se da presuda Upravnog suda Republike Hrvatske ukine. Tijekom
postupka je utvrđeno da je rješenje Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog
osiguranja radnika Hrvatske, Područna služba Zagreb, br. Ms-240-2325 od
23. 9. 1991. godine potvrđeno rješenjem Republičkog fonda mirovinskog i
invalidskog osiguranja radnika Hrvatske Klasa: 140-02/91-01/309517, Ur.broj:
UP-II-341-99-03/1-1747 od 13. 12. 1991. godine. Tužba protiv ovog rješenja
odbijena je presudom Upravnog suda Republike Hrvatske br. Us-315/92 od
2. 7. 1992. Presuda Upravnog suda dostavljena je Š. J. 9. 10. 1992. godine,
a 28. 10. 1992. godine podnio je ovom Sudu ustavnu tužbu. Ustavna je tužba
prema tome podnesena u roku - pravodobna je, a i dopuštena je, jer je iscrpljen
dopušten pravni put, čime je udovoljeno zakonskim pretpostavkama iz članka
28. i 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Ustavna tužba Š. J. nije osnovana.

Odredba članka 19. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske jamči da pojedinačni
akti državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni
na zakonu. U odnosu na akte sudova, isto jamstvo sadrži članak 115. stavak
3. Ustava. Iz ovih odredbi nedvojbeno proizlazi da osporeno rješenje i
presuda moraju biti utemeljeni na Zakonu, kao što to u ovom slučaju i jesu.
Razlozi zbog kojih je primijenjen članak 53. stavak 4. spomenutog Zakona,
a ne neka druga odredba navedeni su u svakom od osporenih akata.

Ustavni sud Republike Hrvatske je, nakon završenog postupka ocijenio
da su Republički fond mirovinskog i invalidskog osiguranja radnika Hrvatske
i Upravni sud Republike Hrvatske, donoseći osporene akte odlučivali na
temelju zakona, te da nisu povrijedili Ustav Republike Hrvatske na štetu
podnosioca ustavne tužbe.

Odredba stavka 2. izreke ove odluke, temelji se na članku 20. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91).

Broj: U-III-316/1992.

Zagreb, 7. srpnja 1993.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r.**

Odluka, NN 70/1993-1453