## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brroj U-III-1145/2003. od 16. listopada 2003.

### NN 177/2003 (7.11.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brroj U-III-1145/2003. od 16. listopada 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2585

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom S. R. iz O., koju zastupa B. M., odvjetnica u O., na
sjednici održanoj dana 16. listopada 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Osijeku, broj: Gž-978/02-2
od 13. veljače 2003. godine.

Dana 2.
kolovoza 2000. godine podnositeljica je Općinskom sudu u Osijeku podnijela tužbeni
zahtjev kojim je tražila od suda obvezati tuženu L. P. iz O., isplatiti iznos
od 60.000,00 kuna s pripadajućom zakonskom kamatom uz naknadu parničnog troška.
Navedeni iznos podnositeljica je potraživala na temelju odredbe članka 200.
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94, 7/96 i
112/99), na ime naknade nematerijalne štete uslijed pretrpljene duševne boli, a
zbog povrede ugleda i časti. Obrazlažući tužbu podnositeljica je isticala da je
tužena tijekom ostavinskog postupka vođenog pred Općinskim sudom u Osijeku,
broj: O-1540/95, svjesno zatajila postojanje podnositeljice kao izvanbračnog
dijeteta preminulog L. P., uslijed čega podnositeljica nije proglašena
nasljednicom. Nadalje navodi da ju je tužena tijekom cijelog života omalovažavala,
napadala i pred drugim osobama omalovažala, uslijed čega je podnositeljica
trpjela duševne boli i osjećala nelagodu u sredini u kojoj živi.

Presuđujući o tužbenom zahtjevu podnositeljice Općinski
sud u Osijeku presudom broj: P-1417/00-13 od 28. prosinca 2001. godine odbio je
predmetni tužbeni zahtjev u cijelosti kao neosnovan. Presuđujući o žalbi
podnositeljice, Županijski sud u Osijeku osporavanom presudom odbio je tu žalbu
kao neosnovanu pot­vrdivši zakonitost prvostupanjske presude.

Iz obrazloženja sudskih rješidaba proizlazi da je tužena
pravomoćnom presudom Općinskog suda u Osijeku, broj: K-556/98 oglašena krivom
za kazneno djelo davanja lažnog iskaza. Nadalje se ističe da glede prava na
nasljeđenu imovinu podnositeljica može pokrenuti odgovarajuće parnične
postupke. Međutim, glede postavljenog tužbenog zahtjeva u konkretnom slučaju,
sudovi su zauzeli pravno stajalište iz kojega proizlazi da podnositeljica
tijekom parničnog postupka nije dokazala postojanje intenziteta duševnih boli
koji bi opravdavao dosuđenje pravične novčane naknde nematerijalne štete.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica u bitnome ponavlja
osporavajuće razloge isticane u žalbenom postupku. Smatra da su osporavanom
presudom, uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, te pogrešne
primjene postupovnog i materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava iz članka
14. stavka 2., članka 35. i članka 48. stavka 4. Ustava Republike Hrvatske.

U ustavnoj tužbi podnositeljica upućuje i na
postojanje povreda ustavnih odredaba sadržanih u članku 3. Ustava.

3. Zaključno, cijeneći osporavanu presudu kao i njoj
prethodeću prvostupanjsku presudu nezakonitima, podnositeljica predlaže Sudu podnesenu
ustavnu tužbu usvojiti, osporavane presude ukinuti te predmet vratiti
prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

4.Za
potrebe ovosudnog postupka pribavljen je spis Op­ćinskog suda u Osijeku, broj:
P-1417/00.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

5.Prema
odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), svatko može po iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim
pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno
pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Ustavna tužba nije pravno
sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban
institut za ocjenu poje­dinačnih akata tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima
radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom. Slijedom
navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na
temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku iz kojega je proizašla
osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li
u postupku odlučivanja o pravima i obvezama došlo do ustavno nedopuštenog
posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

6. Ovaj
Sud smatra potrebnim istaknuti da se osporavajući razlozi podnositeljice
izneseni u ustavnoj tužbi iscrpljuju u žalbenim razlozima propisanim člankom
353. stavku 1. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92
i 112/99). Na osporavajuće razloge isticane u ustavnoj tužbi već je odgovorio Županijski
sud u Osijeku, valjano obrazloživši razloge za donošenje svoje presude.

7.Prema članku 200. stavku 1. Zakona o
obveznim odnosima, između ostaloga, sud će za pretrpljene duševne boli zbog
povrede ugleda i časti dosuditi pravičnu novčanu naknadu ako nađe da okolnosti
slučaja to opravdavaju, a osobito cijeneći jačinu bolova i njihovo trajanje.

Tijekom parničnog postupka je utvrđeno da tužiteljica
nije dokazala postojanje intenziteta duševnih boli koje bi opravdavale dosuđenje
pravične novčane naknade.

8. Člankom 14. stavkom 2. Ustava jamči se jednakost
svih pred zakonom.

U spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela
sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz pribavljenog spisa
i priložene dokumentacije razvidno je da je prvostupanjsko tijelo provelo
dokazni postupak sukladno prijedlozima stranaka, dok je drugostupanjski sud
meritorno odgovorio na žalbene navode podnositeljice. Također je razvidno da je
podnositeljica bila u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u postupku uz
odgova­rajuću stručnu pomoć. Ujedno, podnositeljica je bila u moguć­nosti
poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati pravni lijek.
Osporavana odluka valjano je obrazložena, donesena pravovremeno i u skladu s
mjerodavnim odredbama postupovnog i materijalnog prava Republike Hrvatske.

Iz navedenog je utvrđeno kako osporavanom presudom
podnositeljici nije povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 14. stavkom 2.
Ustava.

9. Člankom
35. Ustava svakom se jamči štovanje i pravna zaštita njegova osobnog i
obiteljskog života, dostojanstva, ugleda i časti. Međutim, odbijanje tužbenog
zahtjeva iz razloga što tužitelj nije tijekom parničnog postupka dokazao
postojanje zakonom utvrđenog intenziteta povrede zaštićenog dobra, koji bi
oprav­davao dosuđenje novčanog iznosa na ime nematerijalne štete, nije od
utjecaja na povredu navedenog ustavnog prava.

10. Člankom
48. stavkom 4. Ustava jamči se pravo nas­ljeđivanja.

U
konkretnom slučaju sudovi su odlučivali o tužbenom zahtjevu usmjerenom ka
naknadi nematerijalne štete uslijed povrede ugleda i časti. S obzirom na činjenicu
da predmet parničnog spora nije bio u vezi s ostvarivanjem podnositeljičinog
nasljednog prava i ovaj osporavajući razlog ocijenjen je neosnovanim.

11.Zaključno,
u ustavnoj tužbi podnositeljica upućuje na postojanje povreda ustavnih odredaba
koje ne mogu biti predmet ustavnosudske zaštite.

Članak
3. Ustava ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode, odnosno ustavna prava
pojedinca, već se tom odredbom utvrđuju najviše vrednote ustavnog poretka, koje
se razrađuju i određuju u drugim odredbama Ustava i temelj su za njegovo tumačenje.
Slijedom navedenog, tijekom ustavnosudskog postupka utvrđeno je kako u ustavnoj
tužbi podnositeljice istaknute povrede odredaba članka 3. Ustava ne daju osnovu
za pružanje ustavnosudske zaštite. Ovo iz razloga što te odredbe ne sadrže
ljudska prava i temeljne slobode, u smislu odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona, a čiju zaštitu, sukladno odredbi članka 128. stavka 1. alineje
4. Ustava, Ustavni sud pruža odlučujući o ustavnim tužbama podnositelja.

Ovo pravno stajalište Sud je izrazio u odluci, broj:
U-III-1125/1999 od 13. ožujka 2000. godine (»Narodne novine«, broj 38/00).

12. Slijedom svega iznijetoga, utvrdivši da
podnositeljici osporavanom presudom Županijskog suda u Osijeku nisu povrijeđena
ustavna prava sadržana u članku 14. stavku 2., članku 35. i članku 48. stavku
4. Ustava, na temelju odredaba članka 73. i članka 75. Ustavnog zakona odlučeno
je kao u točki I. izreke.

Točka II. izreke utemeljena je na odredbi članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1145/2003

Zagreb, 16. listopada 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 177/2003-2585