## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2485/2003 od 16. siječnja 2004.

### NN 12/2004 (30.1.2004.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2485/2003 od 16. siječnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

427

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u Vijeću za rješavanje postupovnih pretpostavki za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija
i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, rješavajući o ustavnoj tužbi P.M. iz Z.,
na sjednici održanoj dana 16. siječnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u
»Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelj je podnio ustavnu
tužbu ističući da Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave nije u
zakonskom roku, a ni nakon što je izjavio požurnicu, donijelo rješenje u povodu
žalbe koju je Općinsko državno odvjetništvo u Zadru izjavilo protiv djelomičnog
rješenja o povratu zemljišta Ureda džavne uprave u Zadarskoj županiji, Službe
za prostorno uređenje, zaštitu okoliša, graditeljstvo i imovinsko-pravne
poslove, klasa: UP/I-944-18/97-01/102, urbroj: 2198-05-02-5-02-14 od 8.
studenoga 2002. godine. Ustavna tužba podnijeta je 14. srpnja 2003. godine.

*Ustavna tužba nije dopuštena.*

2. Odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvat­ske propisano je da svatko ima pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Prema odredbi članka 62. stavka
1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela
državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili
pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovima pravima i
obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko
pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom. Prema stavku 2. navedenog članka
iscrpljenost pravnog puta jedna je od pretpostavki dopuštenosti ustavne tužbe.

Prema odredbama članka 63.
Ustavnog zakona, Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no
što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke nije u
razumnom roku odlučio sud ili u slučaju kad se osporenim pojedinačnim aktom
grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno je razvidno da bi nepokretanjem
ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne tužbe mogle nastati teške i
nepopravljive posljedice.

3. S obzirom na sadržaj odredbi
članka 29. stavka 1. Ustava i članka 63. Ustavnog zakona vezano uz razumni rok,
razvidno je da se dužnost donošenja odluka u razumnom roku odnosi na tijela
sudbene vlasti.

Naime, sudovi nisu vezani
nikakvim zakonom propisanim rokovima za donošenje odluke, ali imaju dužnost
donošenja odluke u razumnom roku. Propuštanje suda da o određenom zahtjevu
stranke raspravlja i donese odluku u razumnom roku, može dovesti do situacije
da sudski postupak traje nerazumno dugo, odnosno toliko dugo da se nepostupanje
suda, unatoč tome što sud nije vezan nikakvim zakonom propisanim rokovima,
smatra povredom ustavnog prava građanina na pravično suđenje, ali i povredom
načela vladavine prava. U tom slučaju Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i donijeti odluku sukladno odredbama članka 63. Ustavnog zakona.

Za razliku od sudova kojima nije
zakonom propisan rok za donošenje odluka, Zakonom o općem upravnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91 i 103/96) i Zakonom o upravnim sporovima
(»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) propisani su rokovi unutar kojih
upravno tijelo mora donijeti upravni akt. Protiv svakog prekoračenja tih rokova
stranka ima sredstvo pravne zaštite (žalba drugostupanjskom tijelu, odnosno
tužba Upravnom sudu).

Odredbama članaka 218. i 246.
Zakona o općem upravnom postupku i članka 26. Zakona o upravnim sporovima
propisano je ovlaštenje stranke za postupanje u slučaju kada o njezinom
zahtjevu nadležno upravno tijelo nije riješilo u zakonom propisanom roku.

Pritom, nekorištenje prava na
podnošenje žalbe ili na pokretanje upravnog spora po proteku zakonskih rokova
za donošenje rješenja u upravnom postupku, pada na teret stranke.

4. Slijedom iznijetog,
ustavnosudski postupak pokrenut ustav­nom tužbom iz razloga nedonošenja
meritorne odluke u razumnom roku na temelju ovlaštenja iz članka 63. Ustavnog
zakona, mogao bi se, u konkretnom slučaju, pokrenuti i voditi samo zbog
nedonošenja odluke Upravnog suda Republike Hrvatske, a ne i neposredno zbog
nedonošenja odluke upravnih tijela.

Budući da se u ustavnoj tužbi
podnositelj ne poziva na odlučivanje u razumnom roku pred nadležnim sudom, već
na odlučivanje u zakonskom roku pred nadležnim upravnim tijelima, za što mu je
osigurana pravna zaštita prema odredbama Zakona o općem upravnom postupku i
Zakona o upravnim sporovima, to nisu ispunjene pretpostavke za pokretanje
ustavnosudskog postupka u skladu s odredbom članka 63. Ustavnog zakona.

Navedeno stajalište Ustavni sud
izrazio je i u predmetu broj: U-IIIA-995/2002 od 18. prosinca 2002. godine
(»Narodne novine«, broj 7/03).

5. Iz navedenih razloga je, na
temelju odredbe članka 32. u vezi s odredbom članka 63. Ustavnog zakona,
riješeno kao u točki I. izreke, dok se rješenje pod točkom II. izreke temelji
na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2485/2003
Zagreb, 16. siječnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 12/2004-427