## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-74/2006, U-III-103/2006, U-III-127/2006 od 6. prosinca 2006.

### NN 3/2007 (8.1.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-74/2006, U-III-103/2006, U-III-127/2006 od 6. prosinca 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**206**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst,
Vice Vukojević i Milan Vuković, u postupku koji su pokrenuli ustavnom tužbom J.
Č. iz Z., I. Lj. (zakonski zastupnik S. d.d.), T. g. d.o.o., Z., B. d.o.o., Z. i
J. Č., koje zastupa punomoćnik T. M., odvjetnik iz Zagreba i R. H. ApS, K.,
K.D., koji zastupaju punomoćnici V. V. i M. K., odvjetnici iz Z., na sjednici
održanoj 6. prosinca 2006. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavne tužbe se odbijaju.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavne tužbe podnesene su protiv rješenja Visokoga trgovačkog suda Republike
Hrvatske broj: Pž-3499/05-6 od 22. studenoga 2005. godine, kojom je odbijena
žalba I. Lj., zastupnika po zakonu stečajnog dužnika koji je to bio do dana
nastupanja pravnih posljedica otvaranja stečajnog postupka, T. g. d.o.o., B.
d.o.o. i R. H.-a ApS kao neosnovana i potvrđen je dio izreke pod A rješenja
Trgovačkog suda u Splitu broj: St-13/02 od 6. svibnja 2005. godine.
Istim rješenjem odbijena je žalba I. Lj. kao neosnovana i potvrđen dio izreke
označen B s podtočkama I. do X. izreke istog prvostupanjskog rješenja, te su
odbačene žalbe T. g. d.o.o., B. d.o.o. i R. H.-a ApS u dijelu kojim su
izjavljene protiv točke B s podtočkama I. do X. izreke istog prvostupanjskog
rješenja.
Prvostupanjskim rješenjem prvostupanjski sud je odbio dati odobrenje izjave o
pristupanju dugu dužnika date od strane trgovačkih društava K. N. A. – K. G.
d.o.o. Z. i B. d.o.o. Zagreb, kao pristupatelja dugu dužnika S. d.d., V. (dio
izreke označen pod A). Istim rješenjem (dio izreke označen pod B) otvoren je
stečajni postupak nad trgovačkim društvom S. d.d. V., a stečajnim sucem imenovan
je sudac J. Ć. Stečajnim upraviteljem imenovan je I. S., te je utvrđeno da su
pravne posljedice otvaranja stečajnog postupka nastupile 21. lipnja 2004. godine
kada je prvo rješenje o otvaranju stečajnog postupka broj: St-13/02 od 21.
lipnja 2004. godine istaknuto na oglasnoj ploči suda.
Prvostupanjski sud je nakon provedenog postupka tako odlučio jer je izjavu o
pristupanju duga dužniku ocijenio nepouzdanim i nesigurnima s obzirom da pravne
osobe koje su dale navedene izjave ne pružaju dostatne garancije da kao
solidarni dužnici mogu u sljedeća dva mjeseca podmiriti kratkoročne obveze
dužnika. Prvostupanjski sud je potom otvorio stečajni postupak, jer je ocijenio
da je predlagatelj Republika Hrvatska učinila vjerojatnim postojanje svoje
tražbine, te učinila vjerojatnim jedan od stečajnih razloga – nesposobnost za
plaćanje dužnika.
2. Ustavne tužbe su podnijeli:
– J. Č. iz Z., kao dioničar S. d.d. V. i imatelj udjela u K. n. a. – K. g.
d.o.o. i B. d.o.o. Z. – (predmet broj: U-III-74/2006),
– I. Lj., kao zakonski zastupnik stečajnog dužnika do nastupanja posljedica
otvaranja stečajnog postupka, T. g. d.o.o. Z., B. d.o.o. Z. i J. Č. (u istom
svojstvu kako je naprijed navedeno) – (predmet broj: U-III-127/2006) i
– R. H. ApS K., K. D., kao najveći pojedinačni dioničar S. d.d. V. u stečaju –
(predmet broj: U-III-103/2006).
Kako su sve tri navedene ustavne tužbe podnesene protiv istih sudskih odluka,
Ustavni sud je odlučio povodom sve tri tužbe provesti jedinstveni postupak i
donijeti jednu odluku.
3. Podnositelji u ustavnim tužbama ističu da su sudovi, zbog pogrešno i
nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog i
postupovnog prava povrijedili ustavna prava zajamčena člancima 18. stavkom 1.,
29. stavkom 1., 48. stavkom 1., 49. stavcima 1. i 2., 50. i 51. stavkom 2.
Ustava, dok podnositelj u predmetu broj: U-III-103/2006 ističe i povredu odredbe
članka 26. Ustava Republike Hrvatske (kao strana pravna osoba). Također smatraju
povrijeđenima i odredbe članka 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda Vijeća Europe (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj
18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. –ispravak i 14/02.; u daljnjem tekstu:
Europska konvencija) i odredbe članka 1. Protokola 1. Europske konvencije.
Podnositelji ističu da je predlagatelj u ovom stečajnom postupku Republika
Hrvatska, a radi neplaćenog poreza na dodanu vrijednost od strane stečajnog
dužnika. Zbog propusta predlagatelja prilikom postupka privatizacije da ispravno
procijeni vrijednost društvenog kapitala S. d.d. V., odnosno da isti umanji za
iznos naknade štete radnicima na ime profesionalne bolesti (azbestoze), stečajni
dužnik je isplaćivanjem ogromnih financijskih sredstava po pravomoćnim sudskim
odlukama postao nelikvidan. Dakle, zaključuju podnositelji, stečaj nad društvom
S. d.d. V. neposredna je posljedica propusta predlagatelja kod određivanja
društvenog kapitala u postupku pretvorbe.
Podnositelji smatraju da otvaranjem stečajnog postupka Repub­lika Hrvatska
izbjegava preuzeti obveze prema bivšim i sadašnjim radnicima stečajnog dužnika
koji imaju profesionalno oboljenje uzrokovano radom u tvornici koja je koristila
azbest (radi se o iznosu od 16.560.258,74 kune).
Nadalje, ističu da je stečajni postupak nad S. d.d. V. bio pokrenut na
inicijativu Porezne uprave iz Splita s osnove dugovanja za neuplaćene iznose
PDV-a, a da pri tome nije vođeno računa o tome da Republika Hrvatska stečajnom
dužniku duguje još veće iznose na ime nužnog obeštećenja radnika koji boluju od
azbestoze (što bi trebalo biti riješeno posebnim zakonom).
Nadalje, Središnji ured Ministarstva financija, Porezne uprave iz Zagreba
dostavio je 15. lipnja 2004. godine nalog Županijskom držav­nom odvjetništvu u
Splitu da žurno povuče prijedlog za pokretanje ovog stečajnog postupka. Međutim,
navedeno državno odvjetništvo nije nikada povuklo prijedlog za pokretanje
stečaja. Ističu da je u ranijem ukidnom rješenju Visokog trgovačkog suda bilo
navedeno da je Županijsko državno odvjetništvo u Splitu trebalo provesti
postupak prema članku 17. Zakona o državnom odvjetništvu, te izvijestiti sud o
ustrajanju ili neustrajanju pri prijedlogu za otvaranje stečajnog postupka.
Županijsko državno odvjetništvo u Splitu nije tako postupilo te je ignoriralo
stajalište Ministarstva financija i nastavilo stečajni postupak. Ističu da je
državno odvjetništvo trebalo postupati sukladno uputama koje je dobilo od
nadležnih tijela državne vlasti. Navode da je državno odvjetništvo samostalno u
okvirima procesnopravnih instituta, ali nema slobodu u okvirima
materijalnopravnih raspolaganja bez upute odgovarajućih nadležnih državnih
tijela. S obzirom da je Ministarstvo financija Republike Hrvatske dalo uputu i
za povlačenje prijedloga za otvaranje stečaja, nije bilo uvjeta niti pravne
osnove za daljnje vođenje postupka.
Zbog navedenoga predlažu ukidanje osporenih rješenja i vraćanje predmeta na
ponovni postupak.
Podnositelj J. Č. posebno osporava odluku sudova kojom nije odobreno da K. n. a.
– K. g. d.o.o. i druga trgovačka društva pristupe dugu S. d.d. V. i na taj način
otklone razloge za otvaranje stečajnog postupka. Ističe da se odluka o tom
dijelu predmeta postupka temelji na nalazu sudskog vještaka A. B., koji nije
sastavljen sukladno pravilima struke. Međutim, revizorska tvrtka V. d.o.o. S.
dala je nalaz da stečajni dužnik na dan 31. prosinca 2004. godine može u
potpunosti podmirivati svoje obveze, te je nejasno zašto sudovi nisu uvažili taj
nalaz.
Podnositelj R. H. ApS, K., K. D., posebno ističe da je imatelj 40,59% od ukupnog
broja dionica stečajnog dužnika, te otvaranjem stečajnog postupka trpi veliku
štetu »u vidu izmakle koristi zbog gubitka očekivane dobiti«. Ističe da je
pravna osoba sa sjedištem u K. D., te joj se na opisani način uskraćuju njezina
prava u Republici Hrvatskoj, a prema Ustavu je kao poduzetnik izjednačena s
pravnim osobama sa sjedištem u Republici Hrvatskoj.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).
Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnim tužbama, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama pojedinca došlo do nedopuštenog posizanja u Ustavom zaštićena ljudska
prava i temeljne slobode. Pritom se Ustavni sud, u pravilu, ne upušta u pitanje
jesu li upravna tijela i sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i
ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Uvidom u osporene odluke i spise predmeta razvidno je da su se u konkretnom
slučaju stekli zakonski uvjeti za otvaranje stečajnog postupka propisani
odredbama Stečajnog zakona (»Narodne novine« broj 44/96., 29/99., 123/03.,
197/03 i 187/04.).
Visoki trgovački sud utvrđuje da je predlagatelj otvaranja stečajnog postupka
nad S. d.d. V. bila Republika Hrvatska, kao stečajni vjerovnik. Kada je
vjerovnik Republika Hrvatska, nadležno državno odvjetništvo dužno je u ime i za
račun Republike Hrvatske podnijeti prijedlog za otvaranje stečajnog postupka
(članak 39. stavci 10. i 11. Stečajnog zakona). Županijsko državno odvjetništvo
u Splitu je takav prijedlog podnijelo 24. siječnja 2002. godine te učinilo
vjerojatnim postojanje svoje tražbine kao i stečajnog razloga nesposobnosti za
plaćanje. Također nadležno državno odvjetništvo bilo je dužno pokrenuti stečajni
postupak i na temelju članka 41. Zakona o platnom prometu u zemlji, jer je račun
dužnika bio blokiran neprekidno dulje od 60 dana.
Nakon provedene rasprave otvoren je stečajni postupak rješenjem prvostupanjskog
suda od 17. lipnja 2004. godine koje je ukinuto rješenjem drugostupanjskog suda
od 7. rujna 2004. godine, jer je bilo sporno je li Republika Hrvatska povukla
prijedlog za otvaranje stečajnog postupka (kako su naveli i podnositelji u
ustavnim tužbama).
Nakon toga je prvostupanjski sud pozvao Županijsko državno odvjetništvo u Splitu
da dostavi svoje konačno stajalište o tome ostaje li kod prijedloga za
pokretanje stečajnog postupka. Podneskom od 16. studenoga 2004. godine to je
državno odvjetništvo izvijestilo sud da je Državno odvjetništvo Republike
Hrvatske 4. listopada 2004. godine obavijestilo Vladu Republike Hrvatske o ovom
stečaju, no Vlada Republike Hrvatske nije dala nikakvu uputu za postupanje u
predmetu. Stoga je Županijsko državno odvjetništvo dalo izjavu da ostaje kod
prijedloga za otvaranje stečajnog postupka, pri tome kao razlog otvaranja
stečajnog postupka ističe postojanje neplaćene tražbine stečajnog dužnika od
25.571.130,84 kune.
Slijedom toga Visoki trgovački sud utvrđuje da nije povučen prijedlog za
otvaranje stečajnog postupka. Naime, Ministarstvo financija (koje je uputilo
dopis državnom odvjetništvu i predložilo povlačenje prijedloga za otvaranje
stečajnog postupka) ne može samostalno podnijeti prijedlog za otvaranje
stečajnog postupka, niti taj prijedlog može povući. Naime, Republiku Hrvatsku po
zakonu isključivo zastupa nadležno državno odvjetništvo (u ovom slučaju
Županijsko državno odvjetništvo u Splitu), koje je ostalo kod svog prijedloga za
otvaranje stečajnog postupka.
Na ročištu 17. veljače 2005. godine, trgovačka društva K. n. a. – K. g. d.o.o. i
B. d.o.o. Z. dostavili su sudu zajedničku izjavu o pristupu dugu kojom se te
dvije pravne osobe obvezuju podmiriti dug prema Ministarstvu financija Republike
Hrvatske u iznosu od 28 milijuna kuna. Na održanom ročištu u povodu navedene
izjave o pristupu dugu, imenovan je vještak A. B., koji je trebao ispitati
financijsko stanje stečajnog dužnika.
Taj je vještak utvrdio da je žiro-račun stečajnog dužnika u kontinuiranoj
blokadi od svibnja 1998. do ožujka 2005. godine, dakle da je dužnik kontinuirano
nesolventan. Isti vještak je utvrdio da niti jedan od pristupatelja dugu ne
pruža dostatne garancije da u sljedeća dva mjeseca može podmiriti dospjele
kratkoročne obveze S. d.d.
Prema odredbi članka 50. stavka 1. Stečajnog zakona, ako se na ročištu radi
izjašnjenja o prijedlogu za otvaranje stečajnog postupka da izjava o pristupanju
dugu stečajnog dužnika, stečajni će sudac ocijeniti danu izjavu i, po potrebi,
provjeriti i zatražiti odgovarajuće jamstvo. Stavkom 3. tog članka je propisano
da će stečajni sudac odobriti pristupanje dugu ako se pristupatelj obvezao da će
najkasnije u roku od dva mjeseca od dana donošenja rješenja o odobrenju
pristupanja dugu namiriti sve dospjele obveze stečajnog dužnika, a ostale, u
vrijeme pristupanja dugu već nastale obveze, kako budu dospijevale.
U konkretnom slučaju sudovi utvrđuju da se navedena dva trgovačka društva nisu
obvezala podmiriti sve dospjele dugove stečajnog dužnika u sljedeća dva mjeseca,
već su se obvezali podmiriti dugovanja prema Republici Hrvatskoj, Ministarstvu
financija. Dakle, takva izjava nije u skladu s odredbom članka 50. stavka 3.
Stečajnog zakona, te ista nije mogla biti zapreka otvaranju stečajnog postupka.
5. Člankom 39. stavkom 1. Stečajnog zakona određeno je da se stečajni postupak
pokreće prijedlogom vjerovnika ili dužnika, a prema stavku 2. tog članka,
vjerovnik je ovlašten podnijeti prijedlog za otvaranje stečajnog postupka ako
učini vjerojatnim postojanje svoje tražbine i kojega od stečajnih razloga.
Stečajni razlozi su nesposobnost za plaćanje i prezaduženost (članak 4. stavak
2. Stečajnog zakona).
Odredbom članka 4. stavka 3. Stečajnog zakona propisano je da je dužnik
nesposoban za plaćanje ako ne može trajnije ispunjavati svoje dospjele novčane
obveze. Okolnost da je dužnik podmirio ili da može podmiriti u cijelosti ili
djelomično tražbine nekih vjerovnika sama po sebi ne znači da je on sposoban za
plaćanje, utvrđuje Visoki trgovački sud.
Prema članku 4. stavku 4. Stečajnog zakona smatrat će se da je dužnik nesposoban
za plaćanje ako u razdoblju od dva mjeseca nije s bilo kojega od njegovih računa
kod bilo koje pravne osobe koja za njega obavlja poslove platnog prometa
isplaćena barem jedna petina iznosa koji je trebalo na temelju valjanih osnova
za naplatu, bez daljnjeg pristanka dužnika naplatiti s toga računa. Okolnost da
je dužnik u tom razdoblju imao sredstava na kojim drugim svojim računima kojima
su se mogle namiriti sve tražbine, ne znači da je on sposoban za plaćanje.
Visoki trgovački sud utvrđuje da iz navedenih zakonskih odred­bi proizlazi da
sud nakon što zaprimi prijedlog za pokretanje stečajnog postupka mora ispitati
vjerojatnost postojanja predlagateljeva potraživanja prema stečajnom dužniku i
stečajni razlog kojega je predlagatelj naveo u svom prijedlogu.
6. Prema utvrđenju Visokog trgovačkog suda u ovom postupku je predlagatelj
učinio izvjesnim, a ne samo vjerojatnim postojanje svog potraživanja prema
stečajnom dužniku. Predstavnik dužnika (I. Lj., raniji direktor S. d.d. V.) u
svojim podnescima priznao je postojanje neplaćenog duga u iznosu od preko 24
milijuna kuna na dan 2. svibnja 2005. godine.
Visoki trgovački sud također utvrđuje da dugovanje stečajnog dužnika prema
Republici Hrvatskoj nije prestalo na temelju prijeboja, jer stečajni dužnik nema
potraživanja prema Republici Hrvatskoj s osnove neisplaćenih naknada na ime
odštete oboljelima od azbestoze. Naime, u vrijeme donošenja pobijane presude
nije postojala zakonska obveza Republike Hrvatske na isplatu te naknade, niti ju
je preuzela od stečajnog dužnika.
Osim postojanja predlagateljevog potraživanja s osnove neplaćenog poreza na
dodanu vrijednost u iznosu preko 24 milijuna kuna, sudovi su utvrdili i
postojanje stečajnog razloga nesposobnosti za plaćanje propisanog odredbom
članka 4. stavaka 3. i 4. Stečajnog zakona. Iz potvrde banke koja za stečajnog
dužnika obavlja poslove platnog prometa proizlazi da u dva mjeseca i to od 27.
veljače do 28. travnja 2005. godine, nije isplaćena niti jedna petina iznosa
koji je trebalo na temelju valjanih pravnih osnova za naplatu bez daljnjeg
pristanka dužnika naplatiti s računa. Tom potvrdom banke ostvarena je zakonska
presumpcija nesposobnosti za plaćanje iz članka 4. stavka 4. Stečajnog zakona.
U konkretnom slučaju nesposobnost za plaćanje utvrđena je iz drugih dokaza koji
su navedeni u osporenim rješenjima. Visoki trgovački sud utvrđuje da drugi
razlog za otvaranje stečajnog postup­ka (prezaduženost) nije bilo potrebno
utvrđivati, jer Stečajni zakon ne traži utvrđivanje postojanja oba stečajna
razloga, već je dostatan samo jedan da bi se pokrenuo stečajni postupak.
7. U odnosu na žalbe T. g. d.o.o. Z., B. d.o.o. Z. i R. H. ApS u dijelu kojim te
pravne osobe pobijaju dio izreke rješenja prvostupanjskog suda označen pod B,
Visoki trgovački sud u tom dijelu žalbe nalazi nedopuštenima.
Naime, prema članku 53. stavku 5. Stečajnog zakona protiv rješenja o otvaranju
stečajnog postupka, žalbu može podnijeti osoba koja je bila zakonski zastupnik
dužnika pravne osobe do dana nastupanja pravnih posljedica ostvarenja stečajnog
postupka i dužnik pojedinac, a protiv rješenja stečajnog suca kojim se odbija
prijedlog za otvaranje stečajnog postupka žalbu može podnijeti samo
predlagatelj.
Stoga su žalbe tih trgovačkih društava odbačene, jer Visoki trgovački sud
utvrđuje da osim osobe koja je bila zakonski za­stupnik stečajnog dužnika do
nastupanja pravnih posljedica otvaranja stečajnog postupka, niti jedna druga
osoba ne može podnijeti žalbu protiv tog rješenja.
8. Slijedom navedenog Ustavni sud utvrđuje da neosnovano podnositelji navode da
im je uskraćeno ustavno pravo na žalbu zajamčeno člankom 18. stavkom 1. Ustava.
Naime, zakonodavac je u konkretnom slučaju otvaranja stečajnog postupka propisao
ovlaštenje samo određenim osobama na izjavljivanje žalbe. Sve ostale osobe svoja
prava mogu štititi tijekom stečajnog postupka kroz pravna sredstva propisana
Stečajnim zakonom.
Također drugostupanjski sud je u odnosu na dio prvostupanjske presude (izreka
pod A) meritorno odlučio o svim žalbenim prigovorima, navevši valjane pravne
razloge za svaki žalbeni prigovor.
Stoga, Ustavi sud utvrđuje da podnositeljima T. g. d.o.o. Z., B. d.o.o. Z. i R.
H.-u ApS nije povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 18. stavka 1.
Ustava.
Podnositelj J. Č. ističe da je i njemu povrijeđeno ustavno pravo na žalbu.
Međutim, on je kao dioničar B. d.o.o. Z. sudjelovao u postupku pri davanju
izjave o pristupanju dugu S. d.d. V. Navedena pravna osoba bila je zastupana po
svom direktoru, koji je izjavio žalbu, o kojoj je u dijelu koji se odnosi na
navedenu izjavu meritorno odlučio drugostupanjski sud. Stoga ni tom podnositelju
nije povrijeđeno navedeno ustavno pravo.
9. Ocjenjujući razloge ustavnih tužbi sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava
(jednakost svih pred zakonom), Ustavni sud je utvrdio da u konkretnom slučaju
ustavno pravo jednakosti pred zakonom nije povrijeđeno. Polazeći od činjeničnih
utvrđenja sudova te primijenjenog materijalnog prava, ocjena je Ustavnog suda da
su osporeni akti utemeljeni na mjerodavnom materijalnom pravu, a ujedno sadrže i
valjane pravne razloge.
10. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud,
ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje
eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na
temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li
postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.
Uvidom u spis Trgovačkog suda u Splitu, Ustavni sud utvrdio je da su osporena
rješenja donijela zakonom ustanovljena tijela sudbene vlasti unutar svoje
nadležnosti u pravilno i zakonito provedenom postupku. Podnositeljima je bilo
omogućeno sudjelovati u postupku, predlagati dokaze glede odlučujućih činjenica,
kao i uložiti pravni lijek. Analizirajući sve provedene dokaze, prvostupanjski
sud je obrazložio svoja utvrđenja i stajališta.
I drugostupanjski sud je svoja utvrđenja da ne postoje bitne povrede odredaba
parničnog postupka niti povrede zakona, te da je činjenično stanje potpuno i
pravilno utvrđeno, jasno obrazložio, očitovavši se pritom o svim žalbenim
navodima podnositelja.
Stoga, Ustavni sud utvrđuje da pravo na pravično suđenje, koje je zajamčeno
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava, u provedenom postupku nije povrijeđeno.
11. Osporenim rješenjima nije povrijeđeno ustavno jamstvo sadržano u članku 26.
Ustava, čiju povredu podnositelj R. H. ApS ističe u ustavnoj tužbi. Članak 26.
Ustava propisuje:
*Svi su državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim
državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.*Navedena odredba sadrži ustavno jamstvo jednakosti hrvatskih državljana i
stranaca u postupcima pred nadležnim tijelima Repub­like Hrvatske. Ta Ustavom
zajamčena procesna garancija obvezuje nadležna tijela da u sudskim, upravnim ili
u postupcima pred drugim tijelima koja imaju javne ovlasti prema strankama
postupaju jednako, neovisno o njihovoj državljanskoj pripadnosti.
Podnositelj u ustavnoj tužbi nije naveo ustavnopravno rele­vantne razloge na
temelju kojih bi Ustavni sud mogao utvrditi da su u provedenom postupku
postojale okolnosti koje bi upućivale na nejednak ili neravnopravan procesni
položaj podnositelja – strane pravne osobe u odnosu na procesni položaj koji u
postupcima otvaranja stečajnog postupka imaju hrvatski državljani i pravne osobe
sa sjedištem na teritoriju Republike Hrvatske.
12. Odredbom članka 48. stavka 1. Ustava, na čiju povredu podnositelji ukazuju u
ustavnoj tužbi jamči se pravo vlasništva.
Ustavni sud navedeno pravo na ustavnopravnoj razini štiti na način da priječi
tijelima državne vlasti ograničavanje ili oduzimanje tog prava, osim ako je
ograničavanje ili oduzimanje zasnovano na zakonu. U slučaju zadiranja u
vlasništvo od strane drugih pravnih subjekata (fizičkih ili pravnih osoba) radi
se, u pravilu, o imovinskim sporovima privatnog prava. Ustavni sud ispituje i
takvu odluku sudbene i druge vlasti kada ocijeni da je osporena odluka,
prosuđujući je kroz zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih
Ustavom, utemeljena na nepravilnom ili neprihvatljivom pravnom stajalištu.
U konkretnom slučaju otvoren je stečajni postupak jer su nadležni sudovi
utvrdili da za to postoje zakonski razlozi, te da postoji stečajni razlog
nesposobnosti za plaćanje vjerovnicima. Vjerovnik je ovlašteno podnio prijedlog
za otvaranje stečajnog postupka te je ocjena Ustavnog suda da takvim na zakonu
utemeljenim odlukama sudova podnositeljima nije povrijeđeno ustavno pravo
sadržano u članku 48. stavku 1. Ustava.
Nadalje, sadržaj članstva u društvu čine članska prava i članske obveze, čija je
ukupnost izražena poslovnim udjelom ili dionicom. Članska prava dijele se na
upravljačka i imovinska. Upravljačka prava članovima trgovačkog društva prestaju
danom otvaranja stečajnog postupka, kao kogentna pravna posljedica otvaranja
stečajnog postupka (članak 89. Stečajnog zakona). Od imovinskih prava, prema
prirodi stvari, članovima društva preostalo je, nakon otvaranja stečajnog
postupka nad društvom kojega su članovi, pravo na isplatu ostatka likvidacijske
i stečajne mase društva prema odredbi članaka 380. stavka 1. i 472. Zakona o
trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 111/93., 34/93., 121/99., 52/00. –
odluka Ustavnog suda i 118/03.), a sve u vezi s odredbom članka 195. Stečajnog
zakona (odluka Visokog trgovačkog suda broj: Pž-5863/02 od 20. siječnja 2004.
godine).
13. Odredbama članka 49. stavaka 1., 2. i 4. Ustava propisano je:
*Poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike
Hrvatske.
Država osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu. Zabranjena
je zlouporaba monopolskog položaja određenog zakonom.
Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim pravnim
aktom.*U konkretnom slučaju nadležni sudovi su utvrdili da postoje zakonski uvjeti za
otvaranje stečajnog postupka nad S. d.d. V. jer je ta pravna osoba nesposobna za
plaćanje svojih dugovanja. U stečajnom postupku skupno se naplaćuju dugovanja
vjerovnika onih prav­nih osoba koje svojim poslovanjem ne ostvaruju rezultate iz
kojih bi ta potraživanja mogla biti isplaćena (članak 2. Stečajnog zakona). U
postupku se unovčuje imovina stečajnog dužnika i prikupljena sredstva se dijele
vjerovnicima. Tijekom stečajnog postupka može se provesti i preustroj stečajnog
dužnika radi uređivanja pravnog položaja dužnika i njegova odnosa prema
vjerovnicima, a radi održavanja njegove djelatnosti.
Stoga kod stečajnog postupka nema ograničenja poduzetničkih prava, jer je stečaj
zakonom propisani postupak koji nadležno tijelo u skladu sa zakonom poduzima
radi osiguravanja stabilnosti prav­nog sustava u zemlji na području gospodarske
djelatnosti. Stoga u takvom postupku nema ni umanjivanja prava stečenih
ulaganjem kapitala, kako to pogrešno drže podnositelji.
Naime, ulaganjem kapitala u dionice određene pravne osobe stječu se prava na
isplatu dobiti, ako takva pravna osoba uspješno posluje. Međutim, ako ta pravna
osoba postane nesposobna za plaćanje ili prezadužena neovisno o okolnostima i ne
ostvaruje dobit, ne radi se o umanjenju prava stečenih ulaganjem kapitala, u
smislu odredbe članka 49. stavka 2. Ustava.
Stoga nije prihvaćena tvrdnja podnositelja da su im povrijeđena navedena ustavna
prava.
14. Člankom 50. Ustava propisano je:
*Zakonom je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti
vlasništvo, uz naknadu tržišne cijene.
Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi
zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i
zdravlja ljudi.*Iz naprijed navedenih razloga, Ustavni sud nije prihvatio navode podnositelja da
je u provedenom postupku povrijeđena navedena ustavna odredba. Naime, kao što je
već ranije utvrđeno, poduzetnička sloboda i njihova prava kao dioničara
stečajnog dužnika, nisu povrijeđena, jer je stečaj zakonit način naplate
potraživanja kod trgovačkih društava koja nisu sposobna za plaćanje.
15. Odredbom članka 51. stavkom 1. Ustava propisano je da je svatko dužan
sudjelovati u podmirenju javnih troškova, u skladu sa svojim gospodarskim
mogućnostima.
Kako se u konkretnom slučaju radilo o stečajnom postupku, navedena ustavna
odredba nije mjerodavna.
16. Iz naprijed navedenih razloga podnositeljima nisu povrijeđena ni prava iz
istaknutih odredbi Europske konvencije.
Ustavni sud na kraju ističe da u ovom ustavnosudskom postup­ku nije ulazio u
pitanje eventualne naknade štete zaposlenicima zbog profesionalnog oboljenja.
17. Stoga je na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno kao u izreci.
Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-74/2006
U-III-103/2006
U-III-127/2006
Zagreb, 6. prosinca 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 3/2007-206
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)