## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2619/2010 od 16. ožujka 2011.

### NN 38/2011 (1.4.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2619/2010 od 16. ožujka 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

927

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo N. Š. iz K., kojeg zastupa I. K., odvjetnik u Zajedničkom odvjetničkom uredu D. Š., I. K. i B. R. iz O., na sjednici održanoj 16. ožujka 2011. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-12300/2008-4 od 27. studenoga 2009., kojim je na temelju članka 15. Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (»Narodne novine« broj 137/09., u daljnjem tekstu: ZID ZoPHBDR/09) obustavljen postupak pokrenut u povodu podnositeljevog zahtjeva radi priznavanja statusa hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjem Upravnog suda povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 19. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske.

Obrazlažući razloge ustavne tužbe, podnositelj u bitnome iznosi da je rješenjem Upravnog suda nastala neopravdana nejednakost građana, jer je donošenjem osporenog upravnosudskog rješenja u konkretnom slučaju onemogućena provedba sudske kontrole zakonitosti, propisane člankom 19. stavkom 2. Ustava, koji glasi:

»Članak 19.

(...)

Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.«

Podnositelj ističe da je konkretan upravni postupak radi priznavanja statusa hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata trajao pet (5) godina i nije dovršen prije stupanja na snagu članka 15. ZID
ZoPHBDR/09 (21. studenoga 2009.), uslijed razloga za koje podnositelj nije odgovoran, već su za dugotrajnost upravnog postupka odgovorna nadležna upravna tijela.

Podnositelj predlaže Ustavnom sudu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenog rješenja i vraćanje predmeta Upravnom sudu na ponovni postupak.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Ustavni sud odlukom i rješenjem broj: U-I-4042/2005 i dr. od 15. prosinca 2010. (»Narodne novine« broj 146 od 27. prosinca 2010., i www.usud.hr) ukinuo je članak 15. ZID ZoPHBDR/09, koji glasi:

»Članak 15.

Postupci započeti po odredbama Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji ('Narodne novine', br. 174/04., 92/05., 2/07., 107/07. i 65/09.) za priznavanje statusa hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata, statusa dragovoljca iz Domovinskog rata i priznavanje statusa člana obitelji smrtno stradaloga hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata i prava na obiteljsku invalidninu na temelju smrti hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata od posljedica bolesti, pogoršanja bolesti ili pojave bolesti u obrani suvereniteta Republike Hrvatske iz članka 14. ovoga Zakona koji na dan stupanja na snagu ovoga Zakona nisu okončani pravomoćnim rješenjem obustavljaju se.«

Pri tome, Ustavni sud polazio je od sljedećih stajališta:

»..., u procesnom smislu, radi se o dovršavanju postupaka u tijeku i donošenju pojedinačnih odluka nadležnog tijela o svakom (već) podnesenom zahtjevu, neovisno o njegovoj osnovanosti ili neosnovanosti odnosno o ishodu postupka. Stoga, premda to pravo ne pretpostavlja i pravo tih stranaka na povoljan ishod postupka, Ustavni sud ističe da je ustavnopravno neprihvatljivo da zakonodavac intervenira u započete upravne i sudske postupke na način koji izravno omogućava da se o predmetima tih postupaka – vezanim uz ostvarivanje statusnih, a time i materijalnih prava podnositelja zahtjeva – nikada ne odluči.

U takvom je slučaju zakonodavac dužan poštovati kako načelo pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka, tako i načelo pravne izvjesnosti u odnosu na konkretne adresate koji bi takvom zakonskom mjerom mogli biti pogođeni. Slijedom navedenog, nije prihvatljivo da se zahtjevi koji su podneseni prije stupanja na snagu zakona, to jest u vrijeme kad je dotično zakonsko pravo bilo pravno egzistentno, riješe na način da zakonodavac sve postupke, koji su u povodu tih zahtjeva pokrenuti, jednostavno proglasi obustavljenim i na taj način istodobno riješi i materijalnopravni supstrat tih zahtjeva.

Time se krši ne samo načelo postupovne pravičnosti, nego se strankama u postupku zakonskom intervencijom oduzima bilo kakva pravna mogućnost mogućeg povoljnog ishoda postupka koji su pokrenuli kako bi ostvarili (u vrijeme podnošenja zahtjeva) postojeće zakonsko pravo. Takva zakonska mjera nema samo obilježje miješanja zakonodavca u djelovanje upravne i sudbene vlasti, nego otvara i pitanje legitimnosti cilja zbog kojega je poduzeta. Načelo vladavine prava i pojam poštenog suđenja zajamčen člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Konvencije takvo miješanje isključuje.

Primjenjujući ova pravila na konkretan slučaj, Ustavni sud utvrđuje da osporeni članak 15. ZID ZoPHBDR/09 ne udovoljava zahtjevima pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka i načelu pravne izvjesnosti položaja stranaka u pravnim postupcima u Republici Hrvatskoj. Stoga je protivan postupovnim pravilima koja proizlaze iz prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Konvencije, u vezi sa zahtjevima koji proizlaze iz vladavine prava, kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske (članak 3. Ustava).«

4. Osporeno rješenje Upravnog suda doneseno je 27. studenoga 2009., dok je članak 15. ZID ZoPHBDR/09 (još) bio na pravnoj snazi, dakle prije donošenja odnosno objave odluke i rješenja Ustavnog suda broj: U-I-4042/2005 i dr. Navedena odluka i rješenje objavljeni su u »Narodnim novinama« broj 146 od 27. prosinca 2010.

4.1. Ustavni sud podsjeća da ukinuti zakon i drugi propis odnosno njihove ukinute odredbe na temelju članka 55. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi rok. Prema tome, odluke Ustavnog suda imaju učinak samo za ubuduće (pro futuro).

Slijedom navedenog, u konkretnom slučaju, ukinuti članak 15. ZID ZoPHBDR/09 prestao je važiti 27. prosinca 2010. Kako je osporena odluka Upravnog suda donesena prije navedenog datuma, to Ustavnom sudu nije preostalo drugo nego odbiti ustavnu tužbu podnositelja.

5. Međutim, po ocjeni Ustavnog suda, u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja, u zakonodavom poretku Republike Hrvatske podnositelju mora biti osigurano djelotvorno pravno sredstvo koje će mu omogućiti ostvarivanje postupovnog položaja u kome se nalazio prije stupanja na snagu članka 15. ZID ZoPHBDR/09 odnosno prije donošenja, na temelju kasnije ukinute zakonske odredbe, pojedinačnog rješenja o obustavi postupka. Riječ je, naime, o procesnim pravima bez ostvarivanja kojih nema pravičnog suđenja.

5.1. Polazeći od razloga zbog kojih je ukinuo članak 15. ZID ZoPHBDR/09, navedenih u točki 3. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud utvrđuje da to djelotvorno pravno sredstvo predstavlja institut obnove postupka propisan glavom XV., člancima 249. i 250. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96., u daljnjem tekstu: ZUP) odnosno institut ponavljanja postupka propisan člancima 52. – 59. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92., u daljnjem tekstu: ZUS).

Po ocjeni Ustavnog suda odluka i rješenje Ustavnog suda broj: U-I-4042/2005 i dr. predstavlja novu činjenicu iz članka 249. točke 1. ZUP-a odnosno članka 52. točke 1. ZUS-a, koja može dovesti do drukčijeg rješenja podnositeljeva slučaja odnosno koja omogućuje da se o njegovom zahtjevu, neovisno o ishodu postupka, meritorno odluči.

Ustavni sud smatra da su nadležna upravna tijela nakon donošenja navedene odluke Ustavnog suda bila dužna pokrenuti obnovu postupka po službenoj dužnosti (ex offo), na temelju članka 250. ZUP-a. Međutim, ukoliko to nisu učinila, osobama u odnosu na koje su pozivom na članak 15. ZID-a ZoPHBDR/09 upravna tijela donijela pravomoćna rješenja o obustavi postupka (odnosno rješenja protiv kojih nema redovnog pravnog lijeka), ne preostaje drugo nego da same pokrenu te postupke. Pri tome, Ustavni sud ističe da činjenja ili propusti tijela javne vlasti ne smiju ići na štetu pojedinaca, pa stoga eventualni protek roka propisan člankom 252. ZUP-a za podnošenje prijedloga za obnovu ne smije biti tumačen i primijenjen na način koji bi ih onemogućio u ostvarivanju tog prava.

5.2. Primjenjujući navedena pravila na konkretan slučaj, kada je Upravni sud donio osporeno rješenje o obustavi postupka, Ustavni sud utvrđuje da to djelotvorno pravno sredstvo čini prijedlog za ponavljanje postupka propisan člankom 52. ZUS-a.

6. Ustavni sud stoga ocjenjuje da osporenim rješenjem Upravnog suda podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 19. stavkom 2. Ustava.

7. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

8. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2619/2010
Zagreb, 16. ožujka 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 38/2011-927