### NN 25/2020 (6.3.2020.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: UsII-306/19-5 od 29. siječnja 2020.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

621

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Gordane Marušić-Babić, predsjednice vijeća, Biserke Kalauz i Mire Kovačić, članica vijeća, te više sudske savjetnice Žanet Vidović, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., Z. kojeg zastupa I. B., po generalnoj punomoći, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., uz sudjelovanje zainteresirane osobe Općine P., P., radi utvrđivanja infrastrukturnog operatora i visine naknade za pravo puta, u sjednici vijeća održanoj 29. siječnja 2020.

presudio je

I Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-03/16-11/169, urbroj: 376-05-3-19-20 od 26. travnja 2019.

II Ova će se presuda objaviti »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženika pod točkom I. izreke utvrđeno je da je Hrvatski Telekom, d.d., Z. (dalje: HT), infrastrukturni operator i ima pravo puta na nerazvrstanim cestama navedenim u Odluci Općinskog vijeća Općine P. o donošenju registra nerazvrstanih cesta Općine P. (klasa: 021-05/15-01/122, urbroj: 2109/26-15-01 od 20. srpnja 2015.) zajedno s Registrom nerazvrstanih cesta Općina P. i Potvrdi Općine P., Jedinstvenog upravnog odjela (klasa: 350-08/19-01/02, urbroj: 2109/26-19-03-01 od 15. travnja 2019.), koje su sastavni dio ovog rješenja, a koje nerazvrstane ceste su u vlasništvu Općine P. i na kojima HT ima izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu (dalje: EKI) prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta broj: 39/18 (dalje: Elaborat) i koje koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje svoje EKI. U točki II. izreke rješenja određeno je da količinu i vrstu EKI iz točke I. ovog rješenja čine trase kabelske kanalizacije te trase elektroničkih komunikacijskih voda u zemlji i nadzornih elektroničkim komunikacijskih vodova navedene u Elaboratu. Točkom III. izreke utvrđuje se godišnja naknada za pravo puta za korištenje nekretnina iz ovog rješenja prema površini zemljišta na kojem se nalazi EKI navedenim u Elaboratu i vrstu zemljišta navedenoj u evidenciji Zemljišnoknjižnog odjela Č. ili podredno Područnog ureda za katastar Č., dostupnoj na Zajedničkom informacijskom sustavu zemljišnih knjiga i katastra – javnoj aplikaciji, uz primjenu iznosa naknada i načina obračuna određenima u članku 6. i 7. stavcima 1., 2., 3. i 4. Pravilnika o potvrdi i naknadi o pravu puta (»Narodne novine«, broj: 152/11., 151/14. i 97/15.). U točki IV izreke rješenja utvrđuje se da Općina P. ima pravo na godišnju naknadu za pravo puta za nekretnine iz ovog rješenja od 7. travnja 2016., a u točki V. izreke obvezuje se HT u roku od 8 dana od primitka rješenja napraviti obračun godišnje naknade za pravo puta temeljem parametara iz ovog rješenja te obračun sa svim podacima koji su primijenjeni dostaviti HAKOM-u i Općini P. U točki VI. izreke obvezuje se HT u roku od 10 dana od primitka rješenja platiti Općini P. naknadu za pravo puta iz ovog rješenja za prvu, drugu, treću i četvrtu godinu i dokaz o uplati dostaviti tuženiku i O., a svaka sljedeća godišnja naknada za pravo puta se plaća u roku od 8 dana po isteku razdoblja za koje je naknada plaćena. Točkom VII. obvezuje se Općina P. omogućiti HT-u ostvarivanje prava puta na nekretninama iz ovog rješenja.

Protiv citiranog rješenja tuženika tužitelj je pokrenuo upravni spor iz svih zakonom propisanih razloga. Navodi da je nadležnost tuženika propisana u članku 12. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17. – dalje: ZEK) koji između ostalog u stavku 1. točki 11. propisuje da je HAKOM nadležan za utvrđivanje infrastrukturnog operatora na općem dobru i nekretninama drugih osoba te utvrđivanje visine naknade za pravo puta. Pozivajući se i na članak 5. stavak 4. Pravilnika o potvrdi i naknadi za pravo puta (»Narodne novine«, broj: 152/11., 151/14 i 95/17. – dalje: Pravilnik), kao i članak 17. stavak 1. i 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 47/09. – dalje: ZUP), navodi da se stvarna nadležnost tuženika ne može prenijeti na stranke u postupku, pa smatra da je tuženik počinio bitnu povredu odredaba upravnog postupka prenijevši utvrđivanje parametara za utvrđivanje naknade za pravo puta na tužitelja kao infrastrukturnog operatora, koji je stranka u postupku, a koje stajalište je u presudama poslovni broj: UsII-234/18-6 i UsII-321/18-7 zauzeo i Sud. Predlaže da se tužbeni zahtjev usvoji i osporeno rješenje tuženika poništi, te predmet vrati tuženiku na ponovni postupak.

Tuženik u odgovoru na tužbu, pozivajući se na mjerodavne odredbe ZEK-a, obrazlaže razloge, na temelju kojih smatra da je ispravno utvrdio infrastrukturnog operatora i obvezu plaćanja naknade za pravo puta. Osporava postojanje zakonskih pretpostavki za vođenje upravnog spora, jer je pravo puta zakonsko ograničenje prava vlasništva u korist tužitelja, a obveza na plaćanje naknade tužitelju je određena prisilnim odredbama ZEK-a, pa se ne može zaključiti da su povrijeđena prava i interesi tužitelja. Navodi nadalje da presude na koje se tužitelj poziva odstupaju od dosadašnjih stavova suda, izraženih u nizu ranijih odluka, te predlaže da Sud pri rješavanju spora u obzir uzme stajališta iz presuda, koje pobliže navodi. Smatra da su tužbeni navodi glede prenošenja nadležnosti na tužitelja neutemeljeni, jer su u osporenom rješenju točno i precizno određeni parametri na temelju kojih se obračunava naknada za pravo puta, a infrastrukturni operator je utvrđen na temelju izjava tužitelja i izvoda iz poslovnih knjiga, te Elaborata o pravu puta broj: 39/18 i Tablice 1 koja je sastavni dio Elaborata, dok je vlasništvo zainteresirane osobe na predmetnim nekretninama utvrđeno iz javnih isprava izdanih na temelju podataka iz službene evidencije ovlaštenih pravnih osoba. Ističe da je tužitelj izvršio obračun godišnje naknade za pravo puta sukladno nalogu i podacima iz Tablice 1, iz čega je vidljivo da su parametri potrebni za obračun godišnje naknade utvrđeni u postupku i određeni rješenjem, a što je utvrđeno i uvidom u Tablicu 1. Smatra da to što obveza tužitelja nije određena u novčanoj svoti, već je utvrđena i određena po obračunu, ne utječe da ista bude manja ili veća niti utječe na obujam prava zainteresirane osobe. Predlaže da se tužbeni zahtjev odbije.

Zainteresirana osoba Općina P., nije podnijela odgovor na tužbu.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Osporeno rješenje tuženika doneseno je pozivom na odredbu članka 12. ZEK-a, povodom zahtjeva zainteresirane osobe od 7. travnja 2016. za utvrđivanje infrastrukturnog operatora za EKI koja je izgrađena na nekretninama u vlasništvu O. i utvrđivanje visine naknade za pravo puta sukladno članku 28. stavku 6. ZEK-a.

Prema odredbi članka 29. stavka 1. ZEK-a, za pravo puta na općem dobru i na nekretninama iz članka 27. stavka 1. tog Zakona plaća se naknada za pravo puta iz članka 28., a izračun i visina naknade te način plaćanja naknade propisuju se Pravilnikom koji donosi Vijeće Agencije, pri čemu visina naknade mora predstavljati pravičan razmjer između prava vlasnika nekretnine i interesa operatora elektroničkih komunikacijskih usluga te javnog interesa za razvoj tržišta elektroničkih komunikacija. Prema odredbi stavka 2. istog članka ZEK-a, naknada za opće dobro i nekretnine u vlasništvu Republike Hrvatske te jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave plaća se godišnje, po četvornom metru zemljišta koje se upotrebljava za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu iz članka 27. stavka 5. ovog Zakona, a utvrđuje se jednoznačno za pojedinu vrstu nekretnina ili za opće dobro, na cijelom području Republike Hrvatske.

U provedenom postupku su za rješenje ove upravne stvari utvrđene odlučne činjenice, koje među strankama nisu sporne, već je za tužitelja sporno može li tuženik utvrđivanje visine naknade za pravo puta prenijeti na tužitelja i je li time postupio protivno odredbama ZUP-a o stvarnoj nadležnosti, pri čemu se tužitelj poziva na presude ovoga Suda u kojima je izraženo stajalište da povreda nadležnosti postoji.

Međutim, ovaj Sud je već u svojoj presudi poslovni broj: UsII-334/19 od 19. rujna 2019., u povodu identičnih tužbenih navoda tužitelja, ocijenio da tuženik donošenjem rješenja kojim je odredio parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta, na način kako je to utvrđeno u izreci osporenog rješenja, nije povrijedio pravila o stvarnoj nadležnosti i nije prenio nadležnost na tužitelja koji je stranka u postupku. Slijedom navedenog nije osnovan prigovor povrede odredbe članka 12. ZEK-a u vezi s člankom 17. stavak 1. i 2. ZUP-a.

Nadalje, na sjednici sudaca ovoga Suda održanoj 17. rujna 2019. donesen je zaključak prema kojem u primjeni članka 27. i članka 28. ZEK-a, Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti može rješenjem utvrditi sve parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta koji je sastavni dio rješenja.

S obzirom na navedeno, imajući u vidu prirodu ove upravne stvari, ovaj Sud nalazi da je tuženik u okviru svoje zakonske ovlasti osporenim rješenjem, u izreci kojeg su dani jasni i konkretni parametri za određivanje visine naknade za pravo puta za nekretnine koje su predmetom ovog postupka, a koji proizlaze iz priloga koji su sastavni dio osporenog rješenja i jasnih odredbi članka 7. stavka 2., 3. i 4. Pravilnika, pravilno riješio ovu upravnu stvar. Sukladno navedenom članku Pravilnika visina naknade za pravo puta se izračunava prema površini zemljišta koja se koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje elektroničke komunikacijske infrastrukture, a tužitelj nesporno raspolaže s tim podacima za nekretnine za koje je dužan plaćati naknadu, a koje su unesene u Elaborat za pravo puta koji je sam izradio i koji je sastavni dio osporenog rješenja. Nadalje, navedena odredba Pravilnika daje formulu za izračun svake od površina za koje se plaća naknada.

Slijedom navedenog, na temelju članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 20/10., 143/12., 152/14., 94/16. i 29/17.) odlučeno je kao u točki I izreke.

Odluka o objavi presude utemeljena je na članku 14. stavku 8. ZEK-a (točka II. izreke).

Poslovni broj: UsII-306/19-5

Zagreb, 29. siječnja 2020.

Predsjednica vijeća
 Gordana Marušić-Babić, v. r.