## Rješenje i Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1158/1999 od 20. studenoga 2003.

### NN 190/2003 (3.12.2003.), Rješenje i Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1158/1999 od 20. studenoga 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3005

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­čivanje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom B. Č. iz B., kojeg zastupa skrbnik J. Č. iz
B., na sjednici održanoj dana 20. studenoga 2003. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

Dopušta
se povrat u prijašnje stanje uslijed propuštanja roka za podnošenje ustavne tužbe.

## i

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-8040/1997 od 3. lipnja 1999. godine,

– rješenje Ministarstva obrane Republike Hrvatske –
Personalne uprave, klasa: 805-06/97-02/02, urbroj: 512-20-08-97-145 od 4.
srpnja 1997. godine i

– službena ocjena djelatnika vojne službe B. Č. za
1996. godinu, kojom je ocijenjen konačnom službenom ocjenom »ne zadovoljava«.

III. Predmet se vraća Ministarstvu obrane Republike
Hrvat­ske – Personalnoj upravi na ponovni postupak.

```
Obrazloženje rješenja
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe (tužitelj u upravnom sporu) propustio je rok od
mjesec dana za podnošenje ustavne tužbe protiv osporene presude Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-8040/1997 od 3. lipnja 1999. godine, propisan
člankom 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 13/91), koji je bio na snazi u vrijeme dostave osporene presude
podnositelju (3. rujna 1999. godine), odnosno rok od 30 dana, računajući od
dana primitka presude, propisan člankom 60. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), koji je stupio na snagu 24.
rujna 1999. godine.

Skrbnik
podnositelja podnio je uz ustavnu tužbu i prijedlog za povrat u prijašnje
stanje, s obrazloženjem da je osporenu presudu »sasvim slučajno pronašao među
stvarima« svoga brata (podnositelja ustavne tužbe) dana 7. prosinca 1999.
godine, protiv kojega je u to vrijeme već bio pokrenut postupak za lišenje
poslovne sposobnosti »zbog teškog psihičkog stanja, odbijanja lije­čenja i
nesposobnosti brinuti se o svojim osobnim potrebama, pravima i interesima«.

*Prijedlog
je osnovan.*

2.
Članak 66. stavci 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99, 29/02, 49/02-pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), propisuju:

»(1)
Osobi koja iz opravdanih razloga propusti rok za podnošenje ustavne tužbe,
Ustavni sud će dopustiti povrat u prijašnje stanje ako ona u roku od 15 dana
nakon prestanka razloga koji je prouzročio propuštanje podnese prijedlog za
povrat u prijašnje stanje i ako istodobno s prijedlogom podnese i ustavnu
tužbu.

(2)
Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne može se tražiti povrat u
prijašnje stanje«.

Ustavni
sud je razloge navedene u prijedlogu ocijenio opravdanim, a sam prijedlog
pravodobnim i dopuštenim, te je sukladno članku 66. stavku 1. Ustavnog zakona
dopustio povrat u prijašnje stanje uslijed propuštanja roka za podnošenje
ustavne tužbe.

Iz
navedenih je razloga, temeljem odredbe članka 27. stavka 2. Ustavnog zakona,
riješeno kao u izreci rješenja.

```
Obrazloženje  odluke
```

3.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-8040/1997 od 3. lipnja 1999. godine i rješenja Ministarstva obrane
Republike Hrvatske, Personalne uprave, klasa: 805-06/97-02/02, urbroj:
512-20-08-97-145 od 4. srpnja 1997. godine, utemeljenog na službenoj ocjeni
djelovanja i ocjeni osobe djelatnika vojne službe B. Č. (podnositelja) za 1996.
godinu, kojom je ocijenjen konačnom službenom ocjenom »ne zadovoljava«.

Točkom 1. izreke osporenog rješenja Ministarstva
obrane Republike Hrvatske od 4. srpnja 1997. godine podnositelju je prestala
djelatna vojna služba i preveden je u pričuvu. Točkom 2. izreke istog rješenja
podnositelj je razriješen djelatne vojne službe s danom 30. lipnja 1997.
godine, s kojim danom mu prestaje i sama djelatna vojna služba, a točkom 3.
izreke podnositelj je otpušten iz djelatne vojne službe uz nečastan otpust.

Osporenom presudom Upravnog suda odbijena je kao
neosnovana tužba podnositelja izjavljena protiv navedenog rješenja.

4. U obrazloženju ustavne tužbe podnositelj navodi
kronologiju događanja u vrijeme dok je bio djelatna vojna osoba, te ističe da
mu nisu poznati razlozi zbog kojih je u redovitom godišnjem ocjenjivanju za
1996. godinu ocijenjen ocjenom »ne zadovoljava«. Navodi da je pristupio
Hrvatskoj vojsci s 18 godina i tijekom Domovinskog rata »prošao sva bojišta,
počev od sinjskog, herce­govačkog, pa preko Zime 94, Oluje, Maestrala 1 i 2, te
Juž­nog poteza«, za koje je vrijeme bio izložen »velikim psiho­fozičkim
naprezanjima i mnogobrojnim stresnim situacijama, a što je ostavilo veliki trag
na njegovom psihičkom zdravlju«. Kao rezultat pogoršanog psihičkog stanja,
podnositelj je »11. 5. 1997. upao u psihičku krizu kad je počeo vikati, plakati
i sl. Njegovi nadređeni umjesto da postupe zakonito na način da ga upute na
procjenu radne sposobnosti temeljem članka 99. Zakona o službi u OSRH, ocjenjuju
ga ocjenom žne zadovoljavaž, a da pri tom ne obrazlažu istu ocjenu. Ovakva
ocjena uz nečastan otpust pogađa tužitelja, jer je isti svoje najljepše godine
proveo u HV, te je istima povrijeđeno njegovo ustavno pravo na dostojanstvo,
čast i ugled predviđeno člankom 35. Ustava RH«.

U
ustavnoj tužbi se ujedno napominje da podnositelj nije u roku podnio zahtjev za
preispitivanje službene ocjene »ne zadovoljava« za 1996. godinu, a »što je bilo
odlučujuće kod donošenja presude Upravnog suda, iz razloga što je tada bio u
psihičkoj krizi i nije bio svjestan njegovog značenja«.

Konačno,
u ustavnoj tužbi se ističe da su podnositelju po­vrijeđena i ustavna prava iz
članka 54. u vezi s člankom 56. Ustava: »Naime da se postupalo po naznačenom
zakonu i da je upućen na procjenu radne sposobnosti, ovisno o procjeni iste,
danas je mogao biti zaposlen, odnosno umirovljen. Ovako, on je danas teško
bolestan, bez radne knjižice koju mu nadležni odbijaju dati, bez zdravstvenog
osiguranja, bez mirovine, bez primanja ikakve naknade, a ima samo 23 godine«.

Podnositelj
predlaže da Ustavni sud ukine osporenu presudu i rješenje, te predmet vrati na
ponovni postupak.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne
vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko
pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da su mu osporenom
presudom Upravnog suda i rješenjem Ministarstva obrane Republike Hrvatske
povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 35., 54. i 56. Ustava.

6. U obrazloženju osporenog rješenja, kojim je
podnositelju prestala djelatna vojna služba i kojim je preveden u pričuvu, te
je razriješen djelatne vojne službe uz nečastan otpust, navedeno je da je
zapovjednik 4. gardijske brigade pokrenuo postupak za prestanak djelatne vojne
službe podnositelju iz razloga što je podnositelj za 1996. godinu ocijenjen
konačnom službenom ocjenom »ne zadovoljava«, sukladno odredbi članka 22.
Pravilnika o ocjenjivanju vojnih osoba. Upravno tijelo je stoga utvrdilo da su
ispunjeni uvjeti propisani u članku 94. stavku 1., članku 95. stavku 1. alineji
5. i članku 104. Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 23/95, 33/95 i 105/99, 128/99 i 33/02, u daljnjem
tekstu: Zakon) za otpust podnositelja iz djelatne vojne službe uz nečastan
otpust.

Mjerodavne odredbe Zakona propisuju:

Članak 94.

Djelatnoj vojnoj osobi prestaje služba:

1. po sili ovoga Zakona,

2. ako
ga nadležna zdravstvena komisija proglasi nesposobnim za djelatnu vojnu službu,

(...).

Članak
95. stavak 1. alineja 5.

Djelatnoj
vojnoj osobi služba po sili zakona prestaje:

(...)

- ako
je tijekom službe ocijenjena konačnom službenom ocjenom »ne zadovoljava«,

(...).

Članak
104. stavak 2. alineja 3.

Nečastan
otpust dobivaju osobe koje su:

(...)

- izgubile službu na temelju dobivene službene
ocjene: »ne zadovoljava«,

(...).

7. Provodeći kontrolu zakonitosti osporenog upravnog
akta, Upravni sud je u skladu s navedenim odredbama Zakona odbio tužbu
podnositelja i potvrdio njegovu zakonitost, s obrazloženjem da je »osnova
prestanka službe negativna ocjena«, pa je stoga »nastupila i zakonska
pretpostavka i za nečastan otpust kako je to regulirano citiranom odredbom
članka 104. istog Zakona«.

U osporenoj presudi također se navodi da je »tužitelj
ocjenu s unesenim ukupnim zapažanjima i obrazloženjem potpisao uz rubriku u
kojoj stoji da je upoznat s tim dokumentom u potpunosti i s mogućnošću
podnošenja zahtjeva za preispitivanje službene ocjene«, ali da »tužitelj nije
tražio preispitivanje službene ocjene za ocjenjivano razdoblje čime je
nastupila zakonska pretpostavka za prestanak službe po sili zakona u smislu
citirane odredbe članka 95. stavka 1. točke 5. Zakona o službi u oružanim
snagama«.

8. U skladu s ustavnom nadležnošću, Ustavni sud u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno
podnositelju ustavno pravo, pri čemu se u pravilu ne upušta u pitanje jesu li
nadležna upravna tijela, odnosno Upravni sud u postupku kontrole zakonitosti
upravnog akta, pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili
dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja
ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

Sukladno tome, Ustavni sud je u konkretnom
ustavnosudskom postupku bio dužan ispitati jesu li osporenom presudom Upravnog
suda, odnosno osporenim rješenjem Ministarstva obrane Republike Hrvatske,
utemeljenim na službenoj ocjeni djelovanja i ocjeni osobe podnositelja za 1996.
godinu, povrijeđena ustavna prava podnositelja navedena u njegovoj ustavnoj tužbi.

9. Razmatranjem cjelokupne dokumentacije sadržane u
spisu predmeta, Ustavni sud je utvrdio sljedeće:

– ocjena djelovanja, ocjena osobe podnositelja i
procjena njegovih mogućnosti za razdoblje od 1. siječnja 1996. do 31. prosinca
1996. godine dana je na posebnom obrascu, izrađenom temeljem Pravilnika o
ocjenjivanju vojnih osoba. Na obrascu nije upisan podatak o datumu
ocjenjivanja, ali je navedeno da je priopćenje ocjene podnositelju izvršeno
dana 17. veljače 1997. godine;

– u ocjenjivanom razdoblju podnositelj je više puta
bio na liječničkim pregledima u Odjelu za neurologiju Kliničke bolnice Split,
tijekom kojih je utvrđeno i njegovo psihičko stanje (neuroze), te su mu
propisani sedativi i lijekovi za smirenje;

– unatoč tome, u točki IV. obrasca službene ocjene za
1996. godinu, pod nazivom »Zbirne ocjene djelovanja ocjenjivane osobe i
procjena njezinih mogućnosti«, navedeno je sljedeće:

»a. Zbirna ocjena djelovanja ocjenjivane osobe s
obzirom na promaknuće i/ili službu na položaju s većom odgovornošću:

– ne
zadovoljava;

b.
Navedite tri dužnosti na trenutačnoj ili višoj razini odgovornosti na kojima bi
ocijenjena osoba najbolje služila:

1. strijelac,

2. pomoćnik RBR-u

3. pomoćnik strojničara.

c. Ukupna zapažanja i obrazloženja:

– ocijenjen je njegov dosadašnji rad,

– ne pokazuje nikakav interes za ostanak u OSRH,

– nezainteresiran i površan rad,

– stegovno više puta kažnjavan.

d. Zbirna ocjena djelovanja ocjenjivane osobe s
obzirom na promaknuće i/ili službu na položaju s većom odgovornošću:

– ne zadovoljava«.

U obrascu službene ocjene za 1996. godinu nije, prema
tome, naveden nijedan podatak o zdravstvenom stanju podnositelja, unatoč tome
što su zdravstvene smetnje podnositelja bile razvidne i službeno evidentirane u
njegovoj medicinskoj dokumentaciji već te godine.

Nadalje, iz spisa predmeta razvidno je da je
podnositelju formalno dijagnosticirana bolest (reactio psychotica
posttraumatica) i prije donošenja osporenog rješenja 4. srpnja 1997. godine. U
svibnju 1997. godine, naime, podnositelj je podvrgnut psihijatrijskom
liječenju.

10. Uvažavajući prethodne navode, Ustavni sud
ocjenuje da se na pravnu situaciju podnositelja nisu smjele primijeniti odredbe
članka 94. točke 1., te članka 95. stavka 1. alineje 5. i s njom povezana
odredba članka 104. stavka 2. alineje 3. Zakona, odnosno da podnositelju vojna
služba u datim okolnostima nije smjela prestati po sili zakona zbog dobivene
konačne službene ocjene »ne zadovoljava« uz koju se vezuje nečastan otpust.

Tim utvrđenjem Ustavni sud ne negira činjenicu da je
podnositelju djelatna vojna služba morala prestati. Neosporno je, naime, da je
zdravstveno stanje podnositelja bila ozbiljna i neprijeporna zakonska i
faktična smetnja za daljnje obavljanje djelatne vojne službe. To potvrđuje i
činjenica da je podnositelj zbog postupnog pogoršanja zdravstvenog stanja,
rješenjem Općinskog suda u Sinju, broj: R1-46/99 od 10. veljače 2000. godine,
djelomično lišen poslovne sposobnosti. U tom smislu podnositelju osporenim
pojedinačnim aktima nije povrijeđeno ustavno pravo na rad i slobodu rada,
zajamčeno člankom 54. Ustava.

11. Unatoč tome što činjenica samog prestanka
djelatne vojne službe nije ustavnopravno sporna, s aspekta zaštite ustavnih
prava podnositelja sporna je konkretna pravna osnova temeljem koje je
podnositelju služba prestala, a koju Ustavni sud ocjenjuje ustavnopravno
neprihvatljivom i neprimjenjivom u pravnoj situaciji u kojoj se našao
podnositelj.

Prema ocjeni Ustavnog suda, nadležno upravno tijelo
bilo je dužno postupiti prema odredbi prve rečenice članka 99. Zakona, koja
propisuje da se ocjena zdravstvene sposobnosti djelatne vojne osobe donosi na
osobni zahtjev djelatne vojne osobe ili zahtjev časnika na dužnosti
zapovjednika samostalne bojne, njemu ravnog ili višeg časnika.

Sukladno tome, nadležno upravno tijelo propustilo je
izvršiti zakonom propisanu obvezu praćenja zdravstvenog stanja podnositelja u
svojstvu djelatne vojne osobe, odnosno pravodobno pod­nijeti zahtjev za ocjenu
njegove zdravstvene sposobnosti nadležnom liječničkom povjerenstvu, što je
moglo dovesti do prestanka djelatne vojne službe podnositelju po osnovi članka
94. stavka 2. Zakona, uz koju zakonsku osnovu nije vezan nečastan otpust.

Nadalje, nenavođenjem pravno relevantnih činjenica o
zdrav­stvenom stanju podnositelja u obrascu o konačnoj službenoj ocjeni za
1996. godinu, uz istodobno ocjenjivanje njegova djelovanja i njegove osobe
ocjenom »ne zadovoljava« zbog razloga koji su očita posljedica njegova
zdravstvenog stanja (nepostojanje interesa za ostanak u Oružanim snagama
Republike Hrvatske, nezainteresiran i površan rad, stegovni postupci), nadležno
upravno tijelo donijelo je upravni akt suprotan cilju ili svrsi odredaba
članaka 94. točke 1. i 95. stavka 1. alineje 5. Zakona na kojima se temelji.

Zasnivanjem prestanka djelatne vojne službe
podnositelja na odredbama članaka 94. točke 1. i 95. stavka 1. alineje 5.
Zakona uz koje se neposredno vezuje nečastan otpust iz djelatne vojne službe
propisan člankom 104. stavkom 2. alinejom 3. Zakona, bez istodobnog uvažavanja
zdravstvenog stanja podnositelja, nadležno upravno tijelo povrijedilo je
ustavno pravo podnositelja na štovanje i pravnu zaštitu njegova osobnog života,
dostojanstva, ugleda i časti, zajamčeno člankom 35. Ustava.

Iz navedenih je razloga Ustavni sud ukinuo osporeno
rješenje Ministarstva obrane od 4. srpnja 2003. godine (točka II., alineja 2.
izreke odluke). Na temelju članka 74. Ustavnog zakona, Ustavni sud je ukinuo i
službenu ocjenu podnositelja za 1996. godinu, kojom je ocijenjen konačnom službenom
ocjenom »ne zadovoljava«, jer je utvrdio da je ustavno pravo podnositelja
ustavne tužbe povrijeđeno ne samo osporenim rješenjem, nego i tim konkretnim
aktom nadležnog tijela (točka II., alineja 3. izreke odluke).

12. Ustavni sud ukinuo je osporenu presudu Upravnog
suda (točka II., alineja 1. izreke odluke), jer je njome tužba podnositelja u
upravnom sporu odbijena kao neosnovana, s obrazlo­ženjem da »tužitelj nije tražio
preispitivanje službene ocjene za ocjenjivano razdoblje čime je nastupila
zakonska pretpostavka za prestanak službe po sili zakona u smislu citirane odredbe
članka 95. stavka 1. točke 5. Zakona o službi u oružanim snagama«.

Ustavni sud ne odriče valjanost navedenog utvrđenja
Upravnog suda s aspekta primjene članaka 94. točke 1. i 95. stavka 1. alineje
5. Zakona. Uvažavajući navode iznesene u točkama 9. do 11. obrazloženja ove
odluke, međutim, razvidno je da je Upravni sud propustio ispitati zakonitost
osporenog rješenja s aspekta opće dopustivosti primjene članka 94. točke 1. u
vezi s člankom 95. stavkom 1. alinejom 5. i člankom 104. stavkom 2. alinejom 3.
Zakona na konkretnu pravnu situaciju podnositelja. Stoga je i sudska kontrola
zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti, zajamčena člankom 19. stavkom
2. Ustava, u konkretnom slučaju provedena samo djelomično.

13. Konačno, Ustavni sud utvrđuje da u ovom
ustavnosud­skom predmetu nije našao povrijeđenom odredbu članka 56. stav­ka 1.
Ustava, koja propisuje da se pravo zaposlenih i članova njihovih obitelji na
socijalnu sigurnost i socijalno osiguranje uređuje zakonom i kolektivnim
ugovorom.

14. Utvrdivši povrede ustavnih prava podnositelja
zajam­čenih člancima 19. stavkom 2. i 35. Ustava, temeljem odredbi članaka 73.
i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci.

15. Ova odluka i rješenje, temeljem odredbe članka
29. Ustavnog zakona, objavit će se u »Narodnim novinama«.

Broj: U-III-1158/1999
Zagreb, 20. studenoga 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Rješenje, NN 190/2003-3005