## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1451/2004 od 9. prosinca 2004.

### NN 187/2004 (29.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1451/2004 od 9. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3229

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom D. K. iz H. K., na sjednici održanoj 9.
prosinca 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica je ustavnu tužbu podnijela protiv presude Županijskog suda u
Sisku broj: Gž-1211/03-3 od 11. ožujka 2004. godine, kojom je odbijena njezina žalba
i potvrđena presuda Općinskog suda u Petrinji broj: P-363/10-13 od 20. prosinca
2002. godine.

Navedenom
presudom Općinskog suda u Petrinji odbijen je tužbeni zahtjev podnositeljice
kojim je zatražila donošenje presude kojom se nalaže tuženom Gradu Petrinji da
s podnositeljicom zaključi Ugovor o najmu stana u P., ulica D. P. br. 18.

2.
Ustavnom tužbom podnositeljica ponavlja navode istaknute u postupcima koji su
prethodili postupku pred ovim Sudom.

U
bitnome navodi da je u spornom stanu živjela sve do mjeseca kolovoza 1995.
godine, kada je otišla rodbini u Š. Nedugo nakon odlaska javljeno joj je da je
u stan provaljeno i da su u isti uselile druge osobe. Nakon što se 2001. godine
vratila u Republiku Hrvatsku utvrdila je da u stan više ne može ući, a budući
da joj stanarsko pravo nije oduzeto obratila se Gradu Petrinji zahtjevom za
povrat i otkup stana, međutim nije dobila nikakav odgovor.

Smatra
da nisu točni navodi nadležnih sudova kako je, odlaskom iz Republike Hrvatske
1995. godine i povratkom tek 2001. godine, ex lege izgubila stanarsko pravo na
spornom stanu (nekorištenje stana duže od 90 dana od dana stupanja na snagu
Zakona o davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju »Narodne novine«,
broj 73/95.), jer citat: »... tim Zakonom nije bilo regulirano privremeno
raspolaganje i korištenje stanova na oslobođenom području«. Ističe da se, u
smislu navedenog zakona, stanarsko pravo moglo izgubiti samo privremeno, a ne
stalno,odnosno da bi stanarsko pravo u tim slučajevima citat: »... kao
kategorija prestalo pravno postojati donošenjem Zakona o najmu stanova«. Navodi
da je opisanim »izgubila svoja stečena prava« u smislu Zakona o najmu stanova
(»Narodne novine«, broj 91/96.) i da je Grad Petrinja (tuženi) bio obvezan
temeljem odredbe članka 33. stavka 1. tog Zakona s njom zaključiti Ugovor o
najmu spornog stana pri čemu rok iz te zakonske odredbe ne smatra prekluzivnim.

Osporenom presudom, iz razloga pogrešne primjene
zakona, ističe povrijeđenima ustavna prava propisana odredbom članka 14. stavka
2., članka 26., članka 29. stavka 1. i članka 48. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja
o pravima i obvezama pojedinca došlo do nedo­puštenog posizanja u Ustavom zaštićena
ljudska prava i temeljne slobode. Pritom se Ustavni sud, u pravilu, ne upušta u
pitanje jesu li upravna tijela i sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično
stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Odredbom članka 2. Zakona o davanju u najam
stanova na oslobođenom teritoriju propisano je da stanarsko pravo na stanovima
koji su obuhvaćeni tim Zakonom prestaje po sili Zakona ako je nositelj
stanarskog prava isti napustio i nije ga koristio dulje od 90 dana od dana
stupanja na snagu tog Zakona. Zakon o davanju u najam stanova na oslobođenom
teritoriju stupio je na snagu 27. rujna 1995. godine.

Za potrebe ustavnosudskog postupka zatražen je
predmet Općinskog suda u Petrinji broj: P-363/01 iz kojeg je razvidno da je
podnositeljica navedeni stan napustila u kolovozu mjesecu 1995. godine. Budući
da se podnositeljica u Republiku Hrvatsku vratila tek 2001. godine, što
proizlazi iz njezinog iskaza koji je kao stranka u postupku dala na glavnoj
raspravi održanoj u predmetu 17. rujna 2002. godine, Ustavni sud osnovanim
cijeni stajalište nadležnih sudova da je podnositeljici po sili zakona, u
smislu navedene odredbe članka 2. Zakona o davanju u najam stanova na oslobođenom
teritoriju, stanarsko pravo na tom stanu prestalo još 28. prosinca 1995.
godine.

Slijedom navedenog, kao i stajališta Suda izraženog u
odluci broj: U-III-1701/2000 od 3. lipnja 2003. godine gdje je navedeno da se:
»...Zakon o davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju odnosi na osobe
koje su nakon oslobođenja 1995. godine napustile dotada okupirani teritorij
Republike Hrvatske.«, osporenu presudu Županijskog suda u Sisku (kao i presudu
Općinskog suda u Petrinji) Ustavni sud cijeni donesenom pravilnom primjenom
mjerodavnog materijalnog prava.

Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka
14. stav­ka 2. Ustava, Sud je utvrdio da u konkretnom slučaju ustavno pravo
jednakosti pred zakonom nije povrijeđeno. Iz spisa predmeta je razvidno da je
podnositeljici bilo omogućeno poduzimati sve zakonom dopuštene procesne radnje,
a sudovi su svoja stajališta, iznijeta u osporenim presudama, obrazložili. U
tom postupku i u osporenim presudama o pravima podnositelja nije odlučivano
samovoljno.

U svezi ostalih razloga ustavne tužbe podnositeljice
(podneseni zahtjev za povrat i otkup stana na koji joj nije odgovoreno, gubitak
stečenog prava na stanu u smislu odredbi Zakona o najmu stanova, te
prekluzivnost roka iz odredbe članka 33. stavka 1. Zakona o najmu stanova), nakon
cjelokupne analize spisa predmeta, utvrđenih činjenica i mjerodavnog
materijalnog prava u ustavnosudskom postupku, Ustavni sud utvrđuje da ti navodi
podnositeljice nisu pravno relevantni u konkretnom slučaju.

5. Podnositeljica smatra da su joj osporenom presudom
povrijeđena i ustavna prava propisana odredbama članka 26. (svi su državljani
Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim
tijelima koja imaju javne ovlasti), članka 29. stavka 1. (svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravilno i u razumnom roku odluči
o njegovim pravima i obvezama) i članka 48. stavka 1. (jamči se pravo vlasništva)
Ustava.

Ustavni sud utvrđuje, međutim, da u ustavnoj tužbi
nije naveden niti jedan ustavnopravno relevantan razlog koji bi upućivao na
postojanje povrede tih ustavnih prava.

6. Na
temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki I.
izreke, dok se odluka iz točke II. izreke temelji na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-1451/2004

Zagreb,
9. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 187/2004-3229