## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-767/2000 od 22. ožujka 2001.

### NN 29/2001 (4.4.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-767/2000 od 22. ožujka 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

 521

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odluči­va­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik
Vijeća te suci: Jurica Malčić, Ivan Matija, Emilija Rajić i Milan Vuković, kao
članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi M. V. i mldb. I. i D. V., zastupani
po majci i zz. M. V., svi iz K., na sjednici Vijeća održanoj 22. ožujka 2001.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja i ukidaju se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-6114/1999-7 od 13. trav­nja 2000.,

– rješe­nje Ministarstva hrvatskih branite­lja
iz Domovinskog rata Republike Hrvatske, klasa: UP/II-562-02/99-04/49, urbroj:
519-05-4-99-2 od 16. trav­nja 1999.,

– rješe­nje Ministarstva hrvatskih branite­lja
iz Domovinskog rata Republike Hrvatske, Odjela hrvatskih branite­lja i članova ­njihovih
obite­lji Županije l.-s., Područne jedinice G., klasa: UP/I-562-04/97-01/54,
urbroj: 512-50/08-99-1 od 7. siječ­nja 1999.

II. Predmet se vraća nadležnom tijelu prvog stup­nja na po­nov­ni
postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
podnosite­lji su podnijeli protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-6114/1999-7 od 13. trav­nja 2000. godine, kojom je odbijena tužba
podnosite­lja izjav­ljena protiv rješe­nja Ministarstva hrvatskih branite­lja
iz Domovinskog rata Republike Hrvatske (nastavno: Ministarstvo), klasa:
UP/II-562-02/99-04/49, urbroj: 519-05-4-99-2 od 16. trav­nja 1999. godine.

Navedenim rješe­njem odbijena je žalba
podnosite­lja i potvr­đe­no rješe­nje Ministarstva, Odjela hrvatskih branite­lja
i članova ­njihovih obite­lji Županije l.-s., Područne jedinice G., klasa:
UP/I-562-04/97-01/54, urbroj: 512-50/08-99-1 od 7. siječ­nja 1999. godine, a
kojim je odbijen ­njihov zahtjev za priznava­nje prava na obite­ljsku
invalidninu na ime pok. supruga i oca.

2. Podnosite­lji
smatraju da je tijekom postupka, vođenog povodom  njihovog zahtjeva za prizna­nje prava na obite­ljsku invalidninu,
nepotpuno utvrđeno či­njenično sta­nje u pogledu okolnosti u kojima je smrtno
stradao pok. I. V. (suprug i otac).

Uslijed nepotpuno
utvrđenog či­njeničnog sta­nja, pogrešno je primije­njeno i materijalno pravo,
što je osporenom presudom, ističu podnosite­lji, rezultiralo povredom prava
propisanih odredbama članka 19. stavka 1., članka 47. stavka 1. i članka 62.
Ustava Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Odredbom članka 52. stavka 1. Zakona o pravima hrvat­skih branite­lja
iz Domovinskog rata i članova ­njihovih obite­lji (»Narodne novine«, br.
108/96), propisano je da članovi obite­lji hrvatskog branite­lja koji je
poginuo, umro ili nestao pod okolnostima iz članka 2. istog Zakona (organizirao
sudjelova­nje u obrani suvereniteta Republike Hrvatske u svojstvu hrvatskog
branite­lja u razdob­lju od 30. svib­nja 1990. do 30. lip­nja 1996. godine) ili
je od rane, oz­ljede ili bolesti zadobivene pod tim okolnostima umro u roku od
godine dana nakon ra­njava­nja, oz­ljede ili bolesti, odnosno najkasnije do 30.
lip­nja 1997. godine, imaju pravo na obite­ljsku invalidninu pod uvjetima i u
visini propisanim Zakonom o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, ukoliko
tim Zakonom nije drugačije uređeno.

4. Ministarstvo hrvatskih branite­lja iz Domovinskog rata, Odjel
hrvatskih branite­lja i članova ­njihovih obite­lji Županije l.-s., donoseći
naznačeno prvostupa­njsko rješe­nje isto obrazlaže na način da se zahtjevu
podnosite­lja nije moglo udovo­ljiti iz razloga što podnosite­lji nisu mogli
ishoditi prijavu od postrojbe Hrvatske vojske o okolnostima pogibije pok. I. V.
u obrani suvereniteta Republike Hrvatske, čime nisu ispu­njeni uvjeti propisani
odred­bom članka 76. stavka 1. i 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida
rata (»Narodne novine«, br. 86/92) i uvjeti Zakona o zaštiti vojnih i civilnih
invalida rata (»Narodne novine«, br. 86/92) i uvjeti propisani odredbom članka
2. stavka 3. Zakona o pravima hrvatskih branite­lja iz Domovinskog rata i
članova ­njihovih obite­lji.

5. Odredbom članka 76. stavaka 1. i 2. Zakona o zaštiti vojnih i
civilnih invalida rata propisano je da se či­njenica da je osoba, od koje
članovi obite­lji izvode neko od prava predviđenih tim Zakonom, poginula, umrla
ili nestala pod okolnostima iz članaka 5., 6., 7. stavka 1. i 8. stavaka 1. i
2. tog Zakona, utvrđuje pismenim dokaznim sredstvima. Takav pismeni dokaz, u
smislu stavka 2. naznačenog članka 76. Zakona, potvrda je o uzroku i
okolnostima pod kojima se slučaj dogodio, izdana od nadležne vojne jedinice ili
ustanove, odnosno od nadležnog organa uprave.

Odredbom članka 2. stavka 3. Zakona o pravima hrvatskih branite­lja iz
Domovinskog rata i članova ­njihovih obite­lji, propisano je da se status
hrvatskog branite­lja iz stavka 1. istog članka Zakona dokazuje potvrdom
Ministarstva obrane, odnosno Ministarstva unutar­njih poslova.

6. Razvidno je iz spisa predmeta da je pok. I. V. bio pripadnik Hrvatske
vojske od 13. ožujka 1991. do 5. trav­nja 1992. godine i da je smrtno stradao
na sam dan svog povratka iz postrojbe.

Također, spisu predmeta prileži Uvjere­nje Ministarstva obrane, Uprave
za obranu G., Ureda za obranu G., klasa: 803-01/97-83/01, urbroj:
512-119-03-01-97111 od 21. siječ­nja 1997. godine, izdano u svrhu dokaziva­nja
sudjelova­nja pok. I. V., u navedenom razdob­lju, u Domovinskom ratu koje
Uvjere­nje služi za ostvariva­nje prava hrvatskih branite­lja i članova ­njihovih
obite­lji.

Kako su navedeno Uvjere­nje podnosite­lji priložili uz svoj zahtjev za
prizna­nje prava na obite­ljsku invalidninu, nije osnovana tvrd­nja prvostupa­njskog
tijela Ministarstva hrvatskih branite­lja iz Domovinskog rata da podnosite­lji
nisu ispunili uvjete propisane naznačenim člankom 2. stavkom 3. Zakona o
pravima hrvatskih branite­lja iz Domovinskog rata i članova ­njihovih obite­lji.

7. Ustavni sud utvrdio je da je navedeno
stajalište prvostu-pa­nj­skog tijela Ministarstva hrvatskih branite­lja iz
Domovinskog rata, u svezi s dostav­lja­njem pismenih dokaza o ispu­njava­nju
zakonom propisanih uvjeta za prizna­nje podnosite­ljima prava na obite­ljsku
invalidninu iza pok. supruga–oca (poginulog hrvatskog branite­lja), isuviše
formalističko i da ne izražava pravi smisao i svrhu odredbe članka 52. stavka
1. Zakona o pravima hrvatskih branite­lja iz Domovinskog rata i članova ­njihovih
obite­lji.

Naime, upravna
tijela (tijela Ministarstva), u postupku povodom zahtjeva podnosite­lja,
ukoliko su smatrala da koja od zakonom propisanih pretpostavki nije dokazana, o
tome su trebala pribaviti dokaze po službenoj dužnosti.

Navedena obveza
propisana je odredbom članka 87. Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne
novine«, br. 75/93), prema kojem se u rješava­nju u upravnim stvarima ne smije
od stranaka zahtijevati da u postupku pribav­ljaju uvjere­nja o či­njenicama o
kojima tijela državne uprave, tijela jedinice lokalne samouprave i uprave ili
pravne osobe koje imaju javne ovlasti vode službene očevidnike, već se takva
uvjere­nja moraju pribav­ljati po službenoj dužnosti.

Odredbu o tome,
nada­lje, sadrži i odredba članka 168. Zakona o općem upravnom postupku
(»Narodne novine«, br. 53/91), prema kojoj ako se isprava koja se ima
upotrijebiti kao dokaz u postupku nalazi kod državnog organa, ustanove ili
druge pravne osobe koja ima javne ovlasti za rješava­nje u upravnim stvarima, a
stranka koja se pozvala na tu ispravu nije uspjela istu pribaviti, organ koji
vodi postupak pribavit će tu ispravu po službenoj dužnosti.

8. S obzirom da
navedeno, pogrešno pravno stajalište prvo­stupa­njskog upravnog tijela
Ministarstva hrvatskih branite­lja iz Domovinskog rata, u cijelosti svojim
rješe­njem prihvaća i tijelo Ministarstva u drugom stup­nju, kao i Upravni sud
Republike Hrvatske osporenom presudom, Ustavni sud je utvrdio da su upravna
tijela i Upravni sud, postupivši suprotno relevantnim propisima, podnosite­ljima
prvenstveno povrijedili zajamčenu jednakost sviju pred zakonom, propisanu
odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.

Iz navedene
povrede ustavnog prava proizlazi i povreda prava koju ističu podnosite­lji,
propisano odredbom članka 62. Ustava (država štiti materinstvo, djecu i mladež
te stvara socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete kojima se
promiče ostvariva­nje prava na dostojan život).

9. Stoga je, teme­ljem
odredaba članaka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, br. 99/99), odlučeno kao u izreci.

Broj:
U-III-767/2000
Zagreb, 22. ožujka 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 29/2001-521