## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-911/1999. od 8. studenoga 1999. i Izdvojeno mišljenje u predmetu U-III-911/1999.

### NN 135/1999 (10.12.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-911/1999. od 8. studenoga 1999. i Izdvojeno mišljenje u predmetu U-III-911/1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dr. Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić,
mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući o
ustavnoj tužbi D. M. iz Z., zastupanog po punomoćnici
V. A., odvjetnici iz Z., na sjednici održanoj 8. studenoga
1999. godine, donio je sljedeće

## RJEŠENJE

Ustavna tužba se odbacuje.

Obrazloženje

D. M. iz Z., povodom Odluke Zastupničkog doma Hrvatskoga
državnog sabora o izboru osam sudaca Ustavnog suda Republike
Hrvatske, od 22. listopada 1999. godine, podnio je ustavnu tužbu.

Podnositelj ustavne tužbe navodi da je postupak izbora osam
sudaca Ustavnog suda Republike Hrvatske bio nepravilan i nezakonit,
čime su njemu, kao jednom od kandidata za suca Ustavnog
suda, izravno povrijeđena ustavna prava i odredbe i to: iz
članka 3. Ustava načelo vladavine prava, članka
19. st. 1. Ustava odredba da akti državne uprave i tijela
koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu, odredbe
članka 44. Ustava koje propisuju pravo svakog građanina
Republike Hrvatske, pod jednakim uvjetima, sudjelovati u obavljanju
javnih poslova i biti primljen u javnu službu.

Tvrdi podnositelj ustavne tužbe da se nepravilnost i nezakonitost
izbora osam sudaca ogleda u nepoštivanju predviđenog
postupka koji se, po mišljenju podnositelja tužbe, nije
poštovao ni kod Odbora za pravosuđe, izbor i imenovanja
Županijskog doma, kod odlučivanja Županijskog
doma i kod izbora kod Zastupničkog doma.

Provedeni je postupak izbora sudaca Ustavnog suda, po mišljenju
podnositelja ustavne tužbe, nezakonit i nepravilan zbog tri
postupovne povrede postupka:

ad. 1) Odbor za pravosuđe, izbor i imenovanje Županijskog
doma Hrvatskoga državnog sabora pri utvrđivanju nacrta
prijedloga kandidata za suce Ustavnog suda prisvojio je ovlasti
koje mu ni po Ustavu, Ustavnom zakonu o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske i Poslovniku Županijskog doma ne pripadaju, na način
što je, prema navodima podnositelja, odabirom osam kandidata,
od ukupno šesnaest, isključio ostale kandidate, što
je bila svojevrsna preporuka zastupnicima (Županijskog doma)
za glasovanje, koji su, bez mogućnosti uvida u sve pristigle
kandidature za suce i bez mogućnosti raspravljanja o svim
kandidatima; glasovali samo o osmero kandidata (S., H., M., V.,
K., R., O. i M.) koje je predložio Odbor, a što je protivno
odredbi članka 127. st. 2. Poslovnika Županijskog
doma.

ad. 2) Javnim glasovanjem na sjednici Županijskog doma koje
je provedeno u suprotnosti s odredbom članka 127. Poslovnika,
unatoč činjenici većeg broja kandidata od
broja koji se bira i unatoč činjenici da se o javnom
glasovanju nisu izjasnili zastupnici, počinjena je još
jedna postupovna povreda.

ad. 3) Zastupnički dom, glasujući o »listi«
kandidata predloženoj od strane Županijskog doma, umjesto
o svakom kandidatu pojedinačno, počinio je daljnju
postupovnu povredu, ionako, prema navodu podnositelja ustavne
tužbe, nezakonito provedenog postupka izbora sudaca Ustavnog
suda.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da mu je opisanim nezakonitim
postupkom uskraćena mogućnost da o njegovoj kandidaturi
za suca Ustavnog suda raspravlja i odlučuje (prvotno Županijski,
a potom Zastupnički dom Hrvatskoga državnog sabora)
budući da nije izabran sucem Ustavnog suda, a o njegovoj
kandidaturi Županijski dom uopće nije bio u prigodi
ni raspravljati ni glasovati, a u konačnici odlučivati
Zastupnički dom, što je za posljedicu imalo povredu
njegovih ustavnih prava i načela Ustava iz ustavne tužbe.

Nakon izvršenog uvida u spis, u osporenu Odluku i razloge
ustavne tužbe, Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio
da ustavna tužba nije dopuštena.

Prema odredbi članka 59. st. 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99
- nastavno: Ustavni zakon) svaka fizička i pravna osoba
može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra
da joj je odlukom sudbene, upravne vlasti ili drugih tijela koja
imaju javne ovlasti, povrijeđeno jedno od njenih Ustavom utvrđenih
sloboda i prava čovjeka i građanina.

Prema stajalištu Ustavnog suda, u konkretnom slučaju,
podnositelj nije ovlašten za podnošenje ustavne tužbe
jer se pretpostavka za dopuštenost ustavne tužbe nalazi
u činjenici da je njen podnositelj sudjelovao u određenom
postupku, na način da je on u tom postupku bio kandidat
ili da se tijekom tog postupka odlučivalo o nekom njegovom
osobnom, neposrednom i na zakonu osnovanom interesu.

Prema odredbi članka 56. st. 1. alineja 3. Poslovnika Županijskog
doma Hrvatskoga državnog sabora (»Narodne novine«,
broj 55/95 i 28/96), Odbor za pravosuđe, izbor i imenovanja
Županijskog doma Hrvatskoga državnog sabora (nastavno:
Odbor) predlaže Županijskom domu Nacrt prijedloga za
izbor sudaca Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Utvrdivši u konkretnom slučaju da Odbor u Nacrtu prijedloga,
podnositelja ustavne tužbe nije predložio za izbor suca
Ustavnog suda Republike Hrvatske, Ustavni sud smatra da time D.
M. nije bio kandidat za suca Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Slijedom navedenih utvrđenja Ustavni sud je utvrdio da se
podnositelj ne nalazi među osobama koje ovlaštenje za
podnošenje ustavne tužbe temelje na ispunjavanju uvjeta
određenih odredbom članka 59. st. 1. Ustavnog zakona.

Budući da podnositelj nije ovlašten za podnošenje
ove ustavne tužbe, ovaj Sud je, temeljem odredbe članka
68. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-911/1999
Zagreb, 8. studenoga 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. Jadranko Crnić,** v. r.

\*\*\*

**IZDVOJENO MIŠLJENJE**

**uz rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske
**broj: U-III-911/1999 od 8. studenoga 1999.****

Rješenjem broj: U-III-911/1999, donesenim na sjednici Suda
8. studenoga 1999. godine, većinom glasova, Ustavni sud
odbacio je kao nedopuštenu ustavnu tužbu D. M. iz Z.,
podnesenu povodom Odluke Zastupničkog doma Hrvatskog državnog
sabora o izboru osam sudaca Ustavnog suda Republike Hrvatske od
22. listopada 1999. godine.

D. M., po ocjeni Suda, nije bio kandidat za suca Ustavnog suda
budući da ga Odbor za pravosuđe, izbor i imenovanje
Županijskog doma (dalje u tekstu: Odbor za pravosuđe)
nije u Nacrtu prijedloga, upućenog Županijskom domu,
predložio za izbor suca Ustavnog suda. Dakle, smatra Sud,
on u tom postupku nije bio kandidat, niti se tijekom tog postupka
odlučivalo o nekom njegovom osobnom, neposrednom i na zakonu
osnovanom interesu. Stoga, navodi se u rješenju, podnositelj
D. M. nije ovlašten za podnošenje ustavne tužbe.

Takvo stajalište Suda je pogrešno i pravno neutemeljeno
iz sljedećih razloga:

I./1. Prema članku 4. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (dalje: Ustavni zakon), suce Ustavnog suda predlaže
Županijski dom većinom glasova svih zastupnika, a bira
Zastupnički dom također većinom glasova svih
zastupnika. Jedino odredbama tog članka, kao i članka
5. Ustavnog zakona razrađuje se odredba članka 122.
Ustava o postupku i uvjetima za izbor sudaca Ustavnog suda.

Poslovnik Županijskog doma također ne uređuje pobliže
postupak za izbor sudaca Ustavnog suda. Izbor sudaca spominje
se jedino u članku 59., kojim se utvrđuju djelokrug
i zadaće Odbora (»Odbor za pravosuđe, izbor i imenovanje
predlaže nacrt prijedloga za izbor sudaca Ustavnog suda Republike
Hrvatske«) i u članku 79. (»Županijski dom
predlaže Zastupničkom domu odluku o izboru sudaca
Ustavnog suda i Odluku o izboru predsjednika i članova
Državnog sudbenog vijeća na prijedlog Odbora za pravosuđe,
izbor i imenovanja.«).

Iz navedenog je vidljivo da je postupak za izbor sudaca Ustavnog
suda ozbiljno podnormiran, kako u Ustavnom zakonu, tako i u Poslovniku
Županijskog doma. Posebno nedostaju odredbe o predlaganju
i kandidiranju te o postupku i načinu odlučivanja
Odbora za pravosuđe i samog Županijskog doma.

2. Odbor za pravosuđe zaprimio je ukupno 16 kandidatura za
izbor sudaca Ustavnog suda, među kojima i kandidaturu jedne
političke stranke za podnositelja ustavne tužbe D.
M.

Na sjednici 18. listopada 1999. članovi Odbora dobili su
na klupe Nacrt prijedloga odluke o izboru sudaca Ustavnog suda
Republike Hrvatske, s osam predloženih kandidata, a bez podataka
o drugim kandidatima, kao i bez podataka o predlagačima
za sve kandidate.

Odbor je na sjednici utvrdio nacrt prijedloga s osam kandidata
i uputio ga Županijskom domu. Županijski dom na 34.
sjednici, 20. listopada 1999. godine, glasovanjem je utvrdio prijedlog
s osam kandidata predloženih po Odboru. O ostalim kandidatima
zastupnici u Županijskom domu nisu dobili nikakvu informaciju,
niti su o njima raspravljali i glasovali, iako su neki od zastupnika
zahtijevali da dobiju na uvid i da odlučuju o svim pristiglim
kandidaturama.

3. Pogrešno je i pravno neutemeljeno stajalište iz rješenja
Suda da su kandidati za suce samo oni utvrđeni u Nacrtu prijedloga
Odbora, te da se tijekom tog postupka nije odlučivalo o
nekom osobnom, neposrednom i na zakonu osnovanom interesu podnositelja
ustavne tužbe. Šutnju propisa o načinu predlaganja
kandidata i postupku do utvrđivanja prijedloga u Županijskom
domu, ne može se tumačiti na način koji privilegira,
odnosno diskriminira pojedine kandidate, pridajući Odboru
ovlasti koje kao radno tijelo Doma ne može imati, tj. da
eliminira iz postupka pojedine kandidate i na taj način
onemogući Županijskom domu (koji je prema članku
4. Ustavnog zakona predlagač za izbor sudaca Ustavnog suda)
i svakom zastupniku tog Doma ostvarivanje prava i ovlasti koje
im po ustavnim odredbama pripadaju.

Stoga, naprijed citirane odredbe članaka 59. i 79. Poslovnika
Županijskog doma znače i mogu značiti samo
da je Odbor ovlašten i dužan utvrditi i uputiti Županijskom
domu svoj prijedlog za izbor sudaca, ali i ne da je prijedlog
Odbora jedini prijedlog koji se može pojaviti pred zastupnicima
u Županijskom domu.

Takvo tumačenje nedvojbeno proizlazi iz cjeline smisla
ustavnih i poslovničkih normi o položaju i ulozi saborskih
domova i njihovih radnih tijela, ali proizlazi i iz konkretne
norme članka 127. Poslovnika Županijskog doma, prema
kojoj je kod izbora, odnosno imenovanja, Županijski dom,
osim za prijedlog Odbora, obvezan glasovati i za druge prijedloge
kandidata.

4. S obzirom na sve navedeno, smatram da podnositelju ustavne
tužbe D. M. nije mogla biti uskraćena procesna legitimacija
iz razloga navedenih u rješenju, odnosno da za priznavanje
legitimacije ne može biti odlučna okolnost da li je
Odbor za pravosuđe pojedinog kandidata uvrstio u svoj prijedlog
ili nije.

II. Sve gore navedeno odnosi se samo na rješenje Ustavnog
suda, broj: U-III-911/1999 od 8. studenoga 1999., odnosno na neslaganje
sa stajalištem izričito izraženim u tom rješenju,
a kojim se jednom od predloženih kandidata za suca Ustavnog
suda ne priznaje ovlaštenje za podnošenje ustavne tužbe.

Međutim, valja imati u vidu i činjenicu da je prije
spomenutog rješenja Ustavni sud već odlučivao
o dvije ustavne tužbe o istoj odluci i o jednom prijedlogu
za ocjenu ustavnosti i zakonitosti te odluke.

Osim što je rješenjem odbacio prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu ustavnosti Hrvatske seljačke stranke,
s obrazloženjem da osporena odluka zakonodavnog tijela nema
karakter ni zakona ni drugog propisa u smislu odredaba članka
125. alineja 1. i 2. Ustava te ne može biti predmetom ocjene
pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske. Sud je rješenjem
odbacio i ustavne tužbe V. A. (podnositeljica tvrdi da se
radi o pojedinačnom aktu javnopravne naravi, koji može
osporavati svaki građanin) i Ð. A. (kao zastupnice u Zastupničkom
domu) navodeći da nisu ovlaštene za podnošenje
ustavne tužbe, V. A. da u postupku kandidiranja i izbora
sudaca nije sudjelovala ni u kojem smislu i ni na koji način,
a Ð. A. da nije bila kandidat za suca te da se tijekom postupka
izbora ustavnih sudaca nije odlučivalo o nekom njezinom
osobnom, neposrednom i na zakonu osnovanom interesu.

Takvim odlučivanjem Ustavni sud je, suprotno svojoj ustavnoj
ulozi i značaju odluke za koju se tvrdi da je donesena
uz grube povrede postupka i u Županijskom i u Zastupničkom
domu, neosnovano i neopravdano propustio razjasniti i utvrditi
stajalište o pravnoj prirodi i karakteru te odluke, a bez
čega pitanje procesne legitimacije nije bilo moguće
riješiti.

Naime, prema članku 59. Ustavnog zakona, svaka fizička
i pravna osoba može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu
ako smatra da joj je odlukom sudbene, upravne vlasti ili drugih
tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno jedno od njenih
ustavnih prava (stavak 1.), a ako je zbog povrede ustavnih prava
dopušten drugi pravni put, ustavna tužba može se
podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen (stavak
2.).

Dakle, nema dvojbe o tome da krug osoba ovlaštenih za podnošenje
ustavne tužbe ovisi o pravnoj prirodi akta (odluke) koji
se osporava. Opći kriteriji o sudjelovanju u postupku, kao
i o osobnom neposrednom i na zakonu osnovanom interesu, kao uvjetu
za aktivnu legitimaciju, relativno se jednostavno mogu primijeniti
kod tipičnih pojedinačnih akata sudova i upravnih
te njima odgovarajućih tijela s javnim ovlastima.

Međutim, u konkretnom slučaju ne radi se o tipičnom
pojedinačnom aktu u kojem se odlučuje (samo) o pravima
i interesima pojedinaca (kandidata za izbor sudaca). Stoga je
prije odlučivanja o legitimaciji bilo nužno odgovoriti
na prethodna pitanja o pravnoj prirodi odluke, a od kojih su neka
istaknuta i u ustavnim tužbama, kao npr. a) da li se radi
o aktu vladanja i koje su granice ispitivanja tog akta? b) da
li se radi o tzv. mješovitom aktu, istodobno općem
i pojedinačnom? c) da li se radi o pojedinačnom
aktu javnopravne prirode? d) da li se radi o pojedinačnom
aktu protiv kojeg je osigurana prethodna sudska zaštita u
postupku pred Upravnim sudom?

Uskrativši legitimaciju za podnošenje ustavne tužbe
svima, osim kandidatima koje je Odbor za pravosuđe predložio
za izbor Županijskom domu (!), ne ulazeći u pravnu
prirodu osporene odluke i bez valjanog obrazloženja, Ustavni
sud nije postupio u skladu s odredbama Ustavnog zakona kojima
je uređen njegov rad i postupanje.

Neosnovano uskrativši legitimaciju čak i kandidatu
za izbor suca D. M., Sud je propustio ocijeniti tvrdnje podnositelja
ustavne tužbe o grubim povredama postupka za izbor sudaca
Ustavnog suda u Županijskom i Zastupničkom domu Hrvatskog
državnog sabora.

Sudac
**Jurica Malčić,** v. r.

Predsjednik
**dr. sc. Jadranko Crnić,** v. r.

Sudac
**Mladen Žuvela,** v. r.

Sudac
**mr. Vojislav Kučeković,** v. r.

Rješenje, NN 135/1999-2108