## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-1358/2005 od 20. studenoga 2006.

### NN 132/2006 (6.12.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-1358/2005 od 20. studenoga 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3005**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju su podnijele M. M. i I. S., obje iz Z.,
koje zastupaju V. V. i M. K., odvjetnici iz Odvjetničkog društva V. i p. u Z.,
na sjednici održanoj 20. studenoga 2006. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod poslovnim brojem: Pn-222/04 (ranije: Pn-2569/91) u najkraćem
mogućem roku, ali ne duljem od deset (10) mjeseci, računajući od prvoga idućeg
dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.
III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst),
određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka
1. Ustava Repub­like Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst)
podnositeljicama ustavne tužbe:
– M. M. iz Z., u iznosu od 8.500,00 kuna i
– I. S. iz Z., u iznosu od 8.500,00 kuna.
IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog
proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljica
Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.
V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositeljice su, na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Us­tavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijele 22. ožujka 2005. godine
ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka koji se vodio pred Općinskim sudom
u Zagrebu pod brojem: Pn-222/04 (ranije: Pn-2569/91), smatrajući da im je
povrijeđeno ustavno pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, na temelju navoda ustavne tužbe, očitovanja Općinskog suda u
Zagrebu te uvida u presliku spisa Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-222/04
(ranije: Pn-2569/91), utvrdio pravno relevantne činjenice za odlučivanje o
povredi ustavnog prava podnositeljica, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.
Podnositeljice i M. M. su 17. svibnja 1991. godine podnijeli tužbu Općinskom
sudu u Zagrebu protiv V. P. iz Z. kao prvotuženog i Z. o. »T.« (sada: »T. o.«
d.d. R. – P. Z.) kao drugotuženog, radi naknade štete. Naime, kćer prve
podnositeljice i sestra druge podnositeljice smrtno je stradala u prometnoj
nesreći.
Do 5. studenoga 1997. godine održana su ročišta 19. studenoga 1991., 15. rujna
1992. kada je povučena tužba u odnosu na prvotuženog, 17. svibnja 1993., 30.
rujna 1993., 24. ožujka 1994., 14. travnja 1994., 7. lipnja 1994., 30. lipnja
1994. i 21. studenoga 1995. godine. Sud je dopisom od 12. studenoga 1996. godine
pozvao punomoćnika podnositeljica da dostavi broj police za vozilo kojim je
upravljao V. P.
Nakon 5. studenoga 1997. godine, sud je dopisom od 15. rujna 1998. godine
ponovno pozvao punomoćnika podnositeljica da dostavi broj police za vozilo kojim
je upravljao V. P.
Podneskom od 28. prosinca 2000. godine podnositeljice su izvijestile sud da ih
zastupaju nove punomoćnice, da nisu uspjele pribaviti broj police osiguranja za
vozilo već da im je rečeno da će takvu informaciju Ministarstvo unutarnjih
poslova dostaviti sudu te su s obzirom na protek vremena specificirale tužbeni
zahtjev.
Sud je rješenjem od 21. siječnja 2001. godine pozvao drugotuženog da dostavi
policu osiguranja za vozilo kojim je upravljao V. P.
Sud je dopisom od 17. kolovoza 2001. godine zatražio broj police osiguranja u
vrijeme štetnog događaja za vozilo kojim je upravljao V. P. od Ministarstva
unutarnjih poslova, koje je 2. listopada 2001. godine izvijestilo sud da nema
zatraženi podatak.
Podneskom od 16. studenoga 2001. godine punomoćnice podnositeljica su zatražile
zakazivanje ročišta.
Na ročištu 11. veljače 2002. godine sud je pozvao tuženog da dostavi broj police
osiguranja za vozilo.
Na ročištu 11. travnja 2002. godine je zaključena glavna rasprava. Donesena je
presuda kojom je tužbeni zahtjev usvojen i rješenje kojim je utvrđeno da je
tužba u odnosu na prvotuženog povučena. Presuda i rješenje su otpremljeni 19.
kolovoza 2002. godine.
Tuženi je 30. kolovoza 2002. godine izjavio žalbu protiv presude.
Spis je 4. studenoga 2002. godine otpremljen Županijskom sudu u Zagrebu, koji je
3. srpnja 2003. godine remisorno vratio spis Općinskom sudu u Zagrebu, jer žalba
tuženog nije bila potpisana.
Općinski sud u Zagrebu je pribavio potpis tuženog na žalbi te spis 10. rujna
2003. godine ponovno otpremio Županijskom sudu u Zagrebu.
Županijski sud u Zagrebu je rješenjem, broj: Gžn-2517/03 od 30. prosinca 2003.
godine, ukinuo presudu Općinskog suda u Zagrebu i predmet 7. siječnja 2004.
godine vratio tom sudu na ponovno suđenje.
Zatim su održana ročišta 7. svibnja 2004. godine i 7. lipnja 2004. godine, kada
je saslušan jedan svjedok, a tuženi je predložio da se sasluša vještak prometne
struke.
Na ročište 15. rujna 2004. godine vještak nije pristupio zbog službene
spriječenosti pa je ročište odgođeno za 18. studenoga 2004. godine.
Na ročištu 18. studenoga 2004. godine punomoćnice podnositeljica su predale
podnesak kojim je preinačen tužbeni zahtjev u spis te navele da je prvotužitelj
M. M. umro, da je pravomoćnim rješenjem o nasljeđivanju iza njega kao
nasljednica utvrđena prva podnositeljica M. M. te da je druga podnositeljica
sklapanjem braka promijenila prezime iz M. u S. Nadalje, vještak prometne struke
je pristupio na ročište, a sud mu je, na njegov prijedlog, dodijelio rok od 15
dana za izradu dopune nalaza i mišljenja.
Vještak prometne struke je 7. prosinca 2004. godine dostavio dopunu nalaza i
mišljenja, na koju se tuženi očitovao podneskom od 7. siječnja 2005. godine, a
punomoćnice podnositeljica podneskom od 11. veljače 2005. godine.
Podnescima od 7. travnja i 12. svibnja 2005. godine punomoćnice podnositeljica
su zamolile sud da zakaže ročište.
Na ročište 12. siječnja 2006. godine nije pristupio vještak prometne struke. Sud
je rješenjem dopustio preinaku tužbenog zahtjeva naznačenu u podnesku
podnositeljica od 18. studenoga 2004. godine te je, na prijedlog tuženog,
odredio provođenje financijskog vještačenja radi revaloriziranja svote
osiguranja.
Vještak financijske struke je 29. svibnja 2006. godine dostavio nalaz i
mišljenje.
Sljedeće ročište do sada nije zakazano.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Mjerodavno pravo sadržano je u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske i odredbama članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna tužba je osnovana.*
4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Tužba je Općinskom sudu u Zagrebu podnijeta dana 17. svibnja 1991. godine.
Međutim, duljina postupka uzima se u razmatranje od 5. studenoga 1997. godine
kad je stupio na snagu Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava
i temeljnih sloboda i Protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj
18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak i 14/02., u daljnjem tekstu:
Zakon o potvrđivanju Konvencije), koja Konvencija u članku 6. stavku 1. jamči,
između ostalog, i pravo na suđenje u razumnom roku.
Ustavna tužba podnijeta je 22. ožujka 2005. godine, a do tog dana postupak nije
pravomoćno okončan pa Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne
tužbe postupak trajao ukupno trinaest (13) godina, deset (10) mjeseci i pet (5)
dana, a nakon stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije pa do dana
podnošenja ustavne tužbe postupak je trajao sedam (7) godina, četiri (4) mjeseca
i sedamnaest (17) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Postupak se u pravno relevantnom razdoblju prvo vodio pred Općinskim sudom u
Zagrebu koji je održao dva ročišta, a presudu je donio nakon četiri godine, pet
mjeseci i šest dana.
Zatim se postupak, povodom žalbe podnositeljica, vodio pred Županijskim sudom u
Zagrebu. Taj sud je nakon manje od dvanaest mjeseci (ne uračunavajući razdoblje
u kojem se spis nalazio na Općinskom sudu u Zagrebu) donio rješenje kojim je
ukinuo presudu Općinskog suda u Zagrebu i predmet vratio 7. siječnja 2004.
godine tom sudu na ponovno suđenje.
Nakon toga, Općinski sud u Zagrebu je održao četiri ročišta, ali nije donio novu
prvostupanjsku presudu iako se postupak od ukidanja prve prvostupanjske presude
do sada vodi malo manje od tri godine.
Razvidno je da je u konkretnom slučaju dugotrajnost postupka posljedica
neučinkovitog postupanja Općinskog suda u Zagrebu. Okolnost da je jedanput
donijeta prvostupanjska presuda nije od utjecaja, jer je postupak ponovno u
tijeku pred prvostupanjskim sudom, dakle o pravima i obvezama podnositeljica
nije pravomoćno odlučeno, iako se postupak od podnošenja tužbe do sada vodi više
od petnaest godina.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICA USTAVNE TUŽBE(TUŽITELJICA U PARNIČNOM POSTUPKU)

Podnositeljice ustavne tužbe, kao tužiteljice u parničnom pos­tupku, u pravno
relevantnom razdoblju doprinijele su duljini pos­tupka jer nisu pravovremeno
odgovorile na traženje suda od 15. rujna 1998. godine. Međutim, takvim
ponašanjem podnositeljica ne može se opravdati ukupna duljina trajanja postupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz dosadašnjeg tijeka postupka proizlazi da se u konkretnom slučaju ne radi o
osobito složenoj sudskoj stvari.

4.5. ZNAČAJ POSTUPKA ZA PODNOSITELJICE

U konkretnom slučaju postupak se vodi radi naknade štete žrt­vama prometne
nesreće. Budući da se radi o predmetu od posebnog značaja za podnositeljice,
nadležni sud je trebao postupati posebno učinkovito. Napominje se da je i
Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda utvrdio da se od sudova
zahtijeva veća učinkovitost u postupcima koji imaju veći značaj za podnositelje,
te da se u tom smislu posebna učinkovitost sudova traži u postupcima koji se
vode radi naknade štete žrtvama prometne nesreće (v., primjerice, presude
Europskog suda u predmetima Poje v. Croatia od 9. ožujka 2006. godine, Silva
Pontes v. Portugal od 23. ožujka 1994. godine, te Martins Moreira v. Portugal od
26. listopada 1988. godine).

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se postupak u pravno relevantnom razdoblju vodio pred
prvostupanjskim i drugostupanjskim sudom u trajanju od sedam godina, četiri
mjeseca i sedamnaest dana te da je još u tijeku. Imajući u vidu značaj predmeta
za podnositeljice, ukupnu duljinu postupka, neučinkovito postupanje Općinskog
suda u Zagrebu te posebno okolnost da postupak do sada nije pravomoćno okončan
već se ponovno vodi pred prvostupanjskim sudom, Ustav­ni sud ocjenjuje da je
povrijeđeno ustavno pravo podnositeljica da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima i obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.
Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donijeta odluka
kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.
6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama III. i IV. izreke ove odluke.
Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje odluke u razumnom roku,
Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj. U ovom predmetu pri određivanju naknade podnositeljicama uzet je u
obzir i njihov doprinos duljini trajanja postupka.
7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.
8. Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu
obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke u roku osam (8) dana od dana
njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II.
izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog
zakona.

Broj: U-IIIA-1358/2005
Zagreb, 20. studenoga 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 132/2006-3005
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)