### NN 102/2016 (9.11.2016.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2910/2015 od 28. rujna 2016.

2191

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Ivica Samardžić iz Koprivnice, na sjednici održanoj 28. rujna 2016. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Žalbeno vijeće u području prava industrijskog vlasništva Republike Hrvatske dužno je donijeti odluku o žalbi podnositelja (tužitelja) izjavljenoj protiv rješenja Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, klasa: UP/I-381-03/01-010/0626, ur.broj: 559-03/2-12-042 ŠJ od 6. veljače 2012., ali ne duljem od tri (3) mjeseca, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe Ivici Samardžiću određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) u iznosu od 7.600,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba u dijelu koji se odnosi na duljinu žalbenih postupaka broj: »20080039 (VZ20130036) i 20010891 (VZ20130046)« koji se vode pred Žalbenim vijećem u području prava industrijskog vlasništva Republike Hrvatske, se odbacuje.

II. Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ivica Samardžić iz Koprivnice, Kraljice Jelene 104, (u daljnjem tekstu: podnositelj) podnio je 6. srpnja 2015. ustavnu tužbu smatrajući da mu je zbog dugotrajnosti upravnog postupka, koji se vodi pred Žalbenim vijećem u području prava industrijskog vlasništva Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Žalbeno vijeće), zbog nedonošenja odluke o žalbi izjavljenoj protiv rješenja Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, klasa: UP/I-381-03/01-010/0626, ur.broj: 559-07/2-12-042 od 6. veljače 2012., sukladno presudi Upravnog suda u Zagrebu broj: Usl-2985/13-7 od 17. ožujka 2015. kojom je poništeno rješenje Žalbenog vijeća, klasa: UP/II-381-08/12-01070017, ur.broj: 559-09/1-12-005, broj žalbenog predmeta: VZ20120017 od 18. lipnja 2013. te zbog nedonošenja rješenja po izjavljenim žalbama u predmetima broj: »20080039 (VZ20130036) i 20010891 (VZ20130046)« povrijeđeno pravo na donošenje odluke u razumnom roku, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljena je preslika spisa Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, Žalbenog vijeća, broj žalbenih predmeta: VZ20120017, VZ20130036 i VZ20130046.

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

3. Rješenjem Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, klasa: UP/I-381-03/01-010/0626, ur.broj: 559-03/2-12-042-ŠJ od 6. veljače 2012. odbijen je zahtjev podnositelja za priznanje patenta pod brojem PK20010626.

Podnositelj je protiv navedenog rješenja 9. ožujka 2012. izjavio žalbu.

Rješenjem Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/12-010/10017, ur.broj: 559-09/1-12-005 od 18. lipnja 2013. odbijena je kao neosnovana žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, klasa: UP/I-381-03/01-010/0626, ur.broj: 559-03/2-12-042-ŠJ od 6. veljače 2012., donesenog u postupku povodom zahtjeva za priznanje patenta u postupku potpunog ispitivanja.

Podnositelj je Upravnom sudu u Zagrebu 29. srpnja 2013. podnio tužbu protiv rješenja Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/12-010/0017, ur.broj: 559-09/1-12-005 od 18. lipnja 2013.

Presudom Upravnog suda u Zagrebu broj: Usl-2985/13-7 od 17. ožujka 2015. uvažena je tužba podnositelja kao osnovana te je poništeno rješenje Žalbenog vijeća, klasa: UP/II-381-08/12-010/0017, ur.broj: 559-09/1-12-005, broj žalbenog predmeta: VZ20120017 od 18. lipnja 2013. i naloženo je Žalbenom vijeću da riješi o žalbi podnositelja u roku od 60 dana od dana dostave presude.

Rješenjem Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo klasa: UP/I-381-03/08-010/0039, ur.broj: 559-03/2-13-028ŠJ od 21. listopada 2013. odbijena je prijava podnositelja za priznanje patenta pod brojem P20080039A.

Podnositelj je protiv navedenog rješenja 20. studenoga 2013. izjavio žalbu.

Zaključkom Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/13-010/0036, ur.broj: 559-07/1-15-001/MBre od 9. studenoga 2015. određen je predsjedatelj i članovi Žalbenog vijeća u postupku povodom žalbe podnositelja broj: VZ20130036.

Rješenjem Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo klasa: UP/I-381-03/01-010/0891, ur.broj: 559-03/2-13-059ŠJ od 11. studenoga 2013. odbijena je prijava podnositelja za priznanje patenta pod brojem PK20010891A.

Podnositelj je protiv navedenog rješenja 23. prosinca 2013. izjavio žalbu.

Zaključkom Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/13-010/0046, ur.broj: 559-07/1-15-001/MBre od 9. studenoga 2015. određena je predsjedateljica i članovi Žalbenog vijeća u postupku povodom žalbe podnositelja broj: VZ20130046.

Žalbeno vijeće u predmetima broj: VZ20130036 i VZ20130046 do donošenja odluke Ustavnog suda nije donijelo odluku o žalbama podnositelja.

Ustavnu tužbu podnositelj je podnio 6. srpnja 2015.

Do donošenja odluke Ustavnog suda u ovom ustavnosudskom predmetu, Žalbeno vijeće u predmetu broj: VZ20120017 nije donijelo odluku sukladno presudi Upravnog suda u Zagrebu od 17. ožujka 2015., a kojom je istom naloženo da riješi o žalbi podnositelja u roku od 60 dana od dana dostave presude.

III. MJERODAVNO PRAVO

4. U rješenju broj: U-IIIVs-3669/2006 i dr. od 2. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 34/10.) Ustavni sud opisao je razvoj pravne zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku od trenutka njegovog uvođenja u hrvatski pravni sustav, stupanjem na snagu Promjene Ustava Republike Hrvatske 9. studenoga 2000. (»Narodne novine« broj 113/00.), do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 153/09.; u daljnjem tekstu: ZIDZoSud:153/09).

U rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) Ustavni sud opisao je i daljnji razvoj tog mehanizma pravne zaštite sve do 14. ožujka 2013. kada je stupio na snagu Zakon o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoSud:28/13). U glavi VI. tog zakona pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisan je novi, drugačiji model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na onaj koji je bio na snazi u ranijem zakonodavnom razdoblju.

ZoSud:28/13 do danas je izmijenjen Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 33/15.). Tekst Zakona o sudovima koji je danas na snazi u ovoj se odluci skraćeno označava kraticom: ZoSud:28/13-33/15.

5. Pregled pravila sredstava za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u razdoblju od 2002. do 2013. godine (stupanja na snagu ZoSud-a:28/13-33/15) Ustavni sud je dao u odluci broj: U-IIIA-1031/2014 od 27. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 50/16.).

IV. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

6. U odluci broj: U-IIIA-4885/2005 od 20. srpnja 2007. (»Narodne novine« broj 67/07.), Ustavni sud izrazio je sljedeće stajalište:

»Od prethodne pravne situacije treba razlikovati onu kod koje na nerazumnu duljinu odlučivanja o pravima, obvezama ili pravnim interesima stranaka u upravnim i upravnosudskim postupcima utječe činjenica što Upravni sud Republike Hrvatske i više puta vraća upravnu stvar na ponovni upravni postupak, najčešće zbog nepotpuno ili pogrešno utvrđenih činjenica. Takva upravna i upravnosudska praksa ukazuju na bitne nedostatke u sustavu postupovnog upravnog prava u Republici Hrvatskoj.

Budući da ni žalba ni tužba zbog šutnje administracije nisu namijenjene za ispravljanje tih nedostataka niti se tim pravnim sredstvima oni mogu ispraviti, Ustavni sud zaključuje da pravna sredstva namijenjena zaštiti protiv šutnje administracije sama po sebi ne predstavljaju djelotvorno domaće pravno sredstvo za navedene situacije.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da u situacijama opetovanog ponavljanja upravnih postupaka zbog poništavanja upravnih akata i vraćanja predmeta na ponovni upravni postupak od strane Upravnog suda Republike Hrvatske ima razumnog opravdanja sagledavati ukupno trajanje upravnih i upravnosudskih postupaka zajedno, i na toj osnovi prosuđivati eventualnu povredu podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i konvencijskog prava zajamčenog člankom 6. stavkom 1. Konvencije.«

7. U konkretnom slučaju podnositelj je pravodobno Upravnom sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv rješenja Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/12-010/10017, ur.broj: 559-09/1-12-005 od 18. lipnja 2013.

8. Presudom Upravnog suda broj: Usl-2985/13-7 od 17. ožujka 2015. poništeno je rješenje Žalbenog vijeća, klasa: UP/II-381-08/12-010/10017, ur.broj: 559-09/1-12-005, broj žalbenog predmeta: VZ20120017 od 18. lipnja 2013. te je naloženo Žalbenom vijeću da riješi o žalbi podnositelja u roku od 60 dana od dana dostave presude.

Uvažavajući činjenicu da je u konkretnom slučaju došlo do poništavanja upravnog akta i vraćanja predmeta na ponovni postupak od strane Upravnog suda u Zagrebu, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

V. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

9. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenosti predmeta, ponašanju podnositelja i nadležnih tijela te važnosti predmeta postupka za podnositelja.

1) Duljina upravnog i sudskog postupka

10. Podnositelj je protiv rješenja Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, klasa: UP/I-381-03/01-010/0626, ur.broj: 559-03/2-12-042-ŠJ od 6. veljače 2012., 9. ožujka 2012. podnio žalbu i tada je nastao »spor« u smislu članka 29. stavka 1. Ustava.

Rješenjem Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/12-010/10017, ur.broj: 559-09/1-12-005 od 18. lipnja 2013. odbijena je kao neosnovana žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, klasa: UP/I-381-03/01-010/0626, ur.broj: 559-03/2-12-042-ŠJ od 6. veljače 2012., donesenog u postupku povodom zahtjeva za priznanje patenta u postupku potpunog ispitivanja.

Podnositelj je Upravnom sudu u Zagrebu 29. srpnja 2013. podnio tužbu protiv rješenja Žalbenog vijeća klasa: UP/II-381-08/12-010/0017, ur.broj: 559-09/1-12-005 od 18. lipnja 2013.

Presudom Upravnog suda broj: Usl-2985/13-7 od 17. ožujka 2015. poništeno je rješenje Žalbenog vijeća, klasa: UP/II-381-08/12-010/10017, ur.broj: 559-09/1-12-005, broj žalbenog predmeta: VZ20120017 od 18. lipnja 2013. te je naloženo Žalbenom vijeću da riješi o žalbi podnositelja u roku od 60 dana od dana dostave presude.

Žalbeno vijeće nije donijelo »novo« rješenje sukladno presudi Upravnog suda u Zagrebu broj: Usl-2985/13-7 od 17. ožujka 2015.

Ustavna tužba podnesena je 6. srpnja 2015.

11. Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju, nakon donošenja presude Upravnog suda u Zagrebu pravno relevantno razdoblje još nije završilo jer je upravni postupak još u tijeku pa je potrebno sagledati ukupno trajanje upravnosudskog i upravnog postupka (koji mu je slijedio) zajedno, a oni su se do donošenja ove ustavnosudske odluke vodili četiri (4) godine, šest (6) mjeseci i dvadeset (20) dana.

2) Složenost upravnog predmeta

12. Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju nije riječ o složenijem predmetu.

3) Postupanje nadležnog upravnog tijela

13. Ustavni sud utvrdio je da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Žalbeno vijeće nije poduzelo nijednu radnju nakon donesene presude Upravnog suda u Zagrebu, niti je do donošenja odluke Ustavnog suda u ustavnosudskom predmetu donijelo odluku o podnositeljevoj žalbi. Također je utvrđeno da je ministar znanosti, obrazovanja i sporta na temelju članka 92. stavka 1. Zakona o patentima (»Narodne novine«, broj: 173/03., 87/05., 76/07., 30/09., 128/10., 49/11. i 76/13), 17. ožujka 2015. donio Odluku o imenovanju predsjednika, zamjenika predsjednika i članova Žalbenih vijeća u području prava industrijskog vlasništva.

4) Ponašanje podnositelja ustavne tužbe

14. Podnositelj, nije pridonio duljini postupka. Štoviše, kao stranka u postupku bio je aktivan i pokazao je brigu za predmet spora.

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

15. Ustavni sud utvrđuje da su u pravnoj stvari podnositelja ustavne tužbe (u pravno relevantnom razdoblju) upravni spor i upravni postupak ukupno trajali preko četiri (4) godine i da do donošenja odluke Ustavnog suda predmetni upravni postupak nije okončan.

Imajući u vidu ukupnu duljinu postupka, činjenicu da predmet još nije okončan, te neaktivnost Žalbenog vijeća, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

1) Izreka odluke i nalog Žalbenom vijeću u području prava industrijskog vlasništva Republike Hrvatske

16. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona određuje se da je predsjednik Žalbenog vijeća dužan dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke u roku osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

17. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Ustavni sud utvrđuje visinu naknade, zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Obrazloženje rješenja

18. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo i povredu prava na razumnu duljinu trajanja postupka u žalbenim predmetima broj: VZ20130036 i VZ20130046.

19. Članak 72. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: … ako je ustavna tužba … nedopuštena. Tužba je nedopuštena: … ako podnositelj tužbe u prethodnom postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo …«

20. Polazeći od sadržaja ustavne tužbe Ustavni sud je utvrdio da podnositelj u ustavnoj tužbi nije dokazao da je tijekom postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku koristio pravne lijekove protiv »šutnje uprave« propisane člankom 218. stavkom 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96.), odnosno člankom 26. stavcima 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.). Također, iz ustavne tužbe nije razvidno da je podnositelj koristio pravna sredstva protiv »šutnje uprave« koje propisuje članak 105. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 47/09., koji je stupio na snagu 1. siječnja 2010.) te članak 24. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10., koji je stupio na snagu 1. siječnja 2012.).

S obzirom na navedeno, Ustavni sud u ovom ustavnosudskom postupku nije mogao ispitati ni eventualnu djelotvornost tih pravnih sredstava u konkretnoj upravnoj stvar, a u odnosu na žalbene predmete broj: VZ20130036 i VZ20130046.

21. Polazeći od dosadašnje upravne prakse, naime, nesporno je da je cjelokupni postupak mogao, ali i nije morao, trajati kraće da je podnositelj iskoristio pravo na žalbu, odnosno pravo na tužbu zbog »šutnje uprave«. No, kako podnositelj ustavnom tužbom nije dokazao da je ta pravna sredstva koristio, Ustavni sud u povodu tog dijela ustavne tužbe nije nadležan ispitivati in abstracto bi li njihovo podnošenje dovelo do drugačije duljine trajanja konkretnog upravnog postupka.

Istovjetno pravno stajalište Ustavni sud izrazio je u svojoj odluci broj: U-IIIA-4885/2005 od 20. lipnja 2007. (»Narodne novine« broj 67/07.).

22. Slijedom navedenog, Ustavni sud ponovno ukazuje da pretpostavka za odlučivanje o ustavnoj tužbi u kojoj je istaknuta povreda prava na suđenje u razumnom roku je ta da je podnositelj prethodno koristio sva dopuštena pravna sredstva protiv nerazumne duljine postupka.

Kako podnositelj u ustavnoj tužbi nije dokazao da je u prethodnom postupku iskoristio sva dopuštena sredstva protiv nerazumne duljine postupka, ustavna tužba u dijelu koji se odnosi na žalbene predmete broj: VZ20130036 i VZ20130046, nije dopuštena.

23. Stoga je, na temelju članka 72. Ustavnog zakona, riješeno kao u izreci rješenja.

24. Objava ove odluke i rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2910/2015

Zagreb, 28. rujna 2016.

Predsjednica Vijeća
Ingrid Antičević Marinović, v. r.