## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-362/2001 i U-I-1182/2002 od 8. studenoga 2005. i Izdvojeno mišljenje

### NN 138/2005 (23.11.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-362/2001 i U-I-1182/2002 od 8. studenoga 2005. i Izdvojeno mišljenje

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2625**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak,
Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o prijedlozima za pokretanje postupka
za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 8. studenoga 2005.
godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 2. stavaka 2. i 3., članka 4.
stavka 3., članka 7. i članka 9. stavka 1. točke 2. Zakona o poreznom
savjetništvu (»Narodne novine«, broj 127/2000.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom odredaba članka 2. stavaka 2. i 3., članka 4. stavka 3. i
članka 7. Zakona o poreznom savjetništvu (»Narodne novine«, broj 127/2000., u
daljnjem tekstu: Zakon) podnijela je Hrvatska odvjetnička komora (u nastavku:
HOK), koju zastupa predsjednik Ranko Pelicarić.

Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom odredbe članka 9. stavka 1. točke 2. Zakona podnio je
Dubravko Pokorny iz Ivanca.

2. U obrazloženju prijedloga HOK navodi da
osporene odred­be ovlašćuju porezne savjetnike da
zastupaju stranke u upravnim postupcima i »poreznim sporovima«. Navode da izraz
»porezni sporovi« očito ne znači isto što i upravni sporovi o poreznim
stvarima, nego da su njime obuhvaćeni svi sudski postupci koji se vode radi
rješavanja bilo kakvih sporova iz odnosa poreznih obveznika i poreznih vlasti.
Ističe da »prema odredbi članka 27. Ustava proizlazi da nitko osim odvjetnika
ne smije građanima pružati pravnu pomoć, pa niti porezni savjetnici.« Smatra da
se polaganjem ispita za poreznog savjetnika ne može nadomjestiti radno iskustvo
koje je potrebno za valjano pružanje prave pomoći. Zaključuje da porezni
savjetnici, da bi postupali u skladu s Ustavom, smiju obavljati samo poslove
koje zakonodavac definira kao »ograničeno porezno savjetništvo«.

Predlagatelj Dubravko Pokorny
navodi da je protuustavna odred­ba članka 9. stavka
1. točke 2. Zakona, jer da je tom odredbom povrijeđeno načelo jednakosti
zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava. Tom odredbom u neravnopravan
položaj dovedeni su ovlašteni djelatnici inspekcijskih službi Porezne uprave i
bivše Financijske policije, budući da su svi oni bili dužni polagati državni
stručni ispit, koji je šireg sadržaja od ispita za poreznog savjetnika.
Logičnim smatra da ispit za poreznog savjetnika moraju polagati knjigovođe koji
rade u gospodarstvu ili u privatnim knjigovodstvenim servisima, budući da oni
ne podliježu obvezi polaganja bilo kojeg oblika stručnog ispita. Iznose novčane
naknade koju je potrebno izdvojiti za polaganje tog ispita, smatra preprekom,
radi malih plaća državnih službenika. Navodi i odredbu članka 14. stavka 5. Zakona,
ali nju ne osporava. Od Ustavnog suda traži da u Zakon unese odredbu koja bi u
povoljniji položaj u odnosu na polaganje ispita za poreznog savjetnika stavila
osobe koje su najmanje pet godina radile na inspekcijskim poslovima u
Ministarstvu financija i imaju položen državni ispit za visoku stručnu spremu.

3. Osporene odredbe glase:

*Članak 2.*

*(...)*

*(2) Porezno savjetništvo
je djelatnost davanja savjeta o poreznim pitanjima, zastupanje u poreznim
postupcima pred poreznim tijelima i izrada poreznih prijava. Uz poslove
poreznog savjetništva mogu se obavljati i poslovi vođenja poslovnih knjiga,
izrada financijskih iz­­-v­ješća i druge srodne
usluge.*

*(3) Porezno savjetništvo
su i poslovi zastupanja pred poreznim tijelima i vještačenja po odluci poreznog
tijela.*

*Članak 4.*

*(...)*

*(3)
Porezni savjetnik u okviru ugovora iz stavka 2. ovoga članka ima ovlasti i
dužnosti savjetovati svoju stranku o svim poreznim pitanjima, pomagati joj kod
izrade poreznih prijava i zastupati u poreznim postupcima pred poreznim tijelima,
sudjelovati u poreznim sporovima pred sudovima, nadzirati pravilnost vođenja
poreznih i računovodstvenih evidencija koje se vode radi izrade poreznih
prijava i drugih poreznih isprava.*

(...).

*Članak 7.*

*Iznimno od
odredbi članka 6. ovoga Zakona, porezno savjetništvo mogu u okviru svoje
djelatnosti, ali bez prava na zastupanje stranke u poreznim postupcima pred
poreznim tijelima i poreznim sporovima, obavljati:*

*1.
ovlašteni revizori i revizorske tvrtke u okviru ovlasti iz Zakona o reviziji,*

*2.
trgovačka društva i obrti za računovodstvene usluge u okviru svoje djelatnosti
i*

*3. poslodavatelji u predmetima vezanim uz poreze na plaće za
svoje zaposlenike.*

*Članak 9.*

*(1) Uz
opće uvjete iz članka 8. stavka 2. ovoga Zakona, porezni savjetnik mora
ispunjavati i sljedeće posebne uvjete:*

*(...)*

*2. da je
položio ispit za poreznog savjetnika (dalje: ispit) u skladu s ovim Zakonom i
dobio propisano odobrenje za rad od Komore.*

(...).

4. Od Hrvatskog sabora, dopisom Ustavnog suda od
20. lipnja 2002. godine, zatraženo je očitovanje glede osporenih zakonskih
odredbi, na koje Sabor nije odgovorio.

*Prijedlozi
nisu osnovani.*

5. Zakon o poreznom savjetništvu donio je
Zastupnički dom Hrvatskog sabora na sjednici održanoj 7. prosinca 2000. godine.
Zakon je stupio na snagu osmog dana od dana objave u »Narodnim novinama«, a
primjenjuje se od 1. siječnja 2001. godine.

Zakonom je uređena djelatnost poreznog
savjetništva kao neovisnog i samostalnog zanimanja poreznih savjetnika, njihove
ovlasti i obveze, te osnivanje, položaj i djelatnost Hrvatske komore poreznih
savjetnika.

Predlagatelj HOK smatra da osporene odredbe
Zakona o poreznim savjetnicima zadiru u djelatnost odvjetništva, uređenu
člankom 27. Ustava, koji propisuje:

Odvjetništvo kao samostalna i neovisna služba
osigurava svakome pravnu pomoć, s skladu sa zakonom.

Polazeći od sadržaja navedene ustavne odredbe,
Ustavni sud ocjenjuje da ne postoje razlozi za utvrđenje nesuglasnosti osporene
odredbe Zakona o poreznom savjetništvu s člankom 27. Ustava. Osporene odredbe
Zakona o poreznom savjetništvu, naime, ne narušavaju ni samostalnost ni
neovisnost odvjetništva, kao službe kojoj je ustavna zadaća pružiti svakome
pravnu pomoć.

Iz istih razloga Ustavni sud ocjenjuje da
osporene odredbe Zakona o poreznom savjetništvu ne stavljaju odvjetništvo u
nejednak položaj pred zakonom, zajamčen člankom 14. stavkom 2. Ustava. Radi se
o dvije različite skupine pravnih subjekata, čiji je položaj uređen posebnim
zakonima (Zakonom o odvjetništvu i Zakonom o poreznom savjetništvu), pa nema
osnove za usporedbu njihovih različitih pravnih položaja u smislu jamstva
njihove jednakosti pred zakonom.

Eventualne nesuglasnosti između Zakona o
odvjetništvu i Zakona o poreznom savjetništvu, na koje predlagatelj podredno ukazuje u svom podnesku, Ustavni sud nije nadležan
ocjenjivati u postupku ocjene suglasnosti Zakona o poreznom savjetništvu s
Ustavom, u smislu članka 128. Ustava.

6. Predlagatelj Pokorny
ističe da su odredbom članka 9. stavka 1. točke 2. Zakona u neravnopravan
položaj dovedeni ovlašteni djelatnici inspekcijskih službi Porezne uprave i
bivši djelatnici Financijske policije, u vezi polaganja ispita za poreznog
savjetnika.

Ustavni sud napominje da su svi državni
službenici, sukladno zakonu, dužni položiti odgovarajući stručni ispit.
Zakonodavac, propisujući odredbom članka 9. stavka 1. Zakona ispit za poreznog
savjetnika, polazi od potrebe specifičnih znanja koja su nužna za obavljanje
poslova poreznog savjetništva.

Polazeći od izloženog, Ustavni sud ocjenjuje da
odredba članka 9. stavka 1. Zakona nije u nesuglasnosti s jamstvom jednakosti
pred zakonom, propisanim člankom 14. stavkom 2. Ustava.

7. Slijedom iznijetog, na temelju članka 43.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), riješeno je kao u izreci.

8. Točka II. izreke utemeljena je na odredbi
članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-362/2001

U-I-1182/2002

Zagreb, 8. studenoga 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda

**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske i članaka
50. i 51. Poslovnika Ustav­nog suda Republike
Hrvatske, dana 16. studenoga 2005. godine, prilažem sljedeće

## IZDVOJENO MIŠLJENJE

### uz rješenje Ustavnog suda, broj: U-I-362/2001 iU-I-1182/2002 od 8. studenoga 2005. godine

I. Navedenim rješenjem nije prihvaćen prijedlog
za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 2. stavaka 2. i
3., članka 4. stavka 3., članka 7. i članka 9. stavka 1. točke 2. Zakona o
poreznom savjetništvu (»Narodne novine«, broj 127/00).

Na Sjednici Ustavnog suda održanoj 8. studenoga 2005.
godine usmeno sam obrazložio svoje izdvojeno mišljenje. Sukladno Pos­lovniku Ustavnog suda ovime dostavljam svoje pisano
obrazloženje.

Protivim se i izreci i obrazloženju navedenog
rješenja, osim u dijelu izreke i obrazloženja koji se odnose na članak 9.
stavak 1. točku 2. Zakona, u kojem dijelu prihvaćam i izreku i obrazloženje.

II. Predlagatelj HOK smatra da osporene odredbe
Zakona o preznim savjetnicima i to članak 2. stavaka
2. i 3., članka 4. stavka 3., članka 7. nisu suglasne sa izričitom odredbom
članka 27. Ustava, te da osporene odredbe zadiru u djelatnost odvjetništva.

U točki 5. obrazloženja Ustavnog suda navode se
razlozi zašto Sud smatra da nije povrijeđen članak 27. Ustava: *»...Ustavni sud ocjenjuje da ne postoje
razlozi za utvrđenje nesuglasnosti osporene odredbe Zakona o poreznom
savjetništvu s člankom 27. Ustava. Osporena odredba Zakona o poreznom
savjetništvu, naime, ne narušava ni samostalnost ni neovisnost odvjetništva,
kao službe kojoj je us­tavna zadaća pružiti svakome
pravnu pomoć.«.*

III. Ustavna pozicija odvjetništva definirana je
u članku 27. Ustava RH: *»Odvjetništvo kao
samostalna i neovisna služba osigurava svakome pravnu pomoć, u skladu sa
zakonom.«.*

I u drugim odredbama Ustava naglašena je važnost
odvjetništva. Tako se između ostalog članovi Ustavnog suda i Državnog sud­benog vijeća biraju i iz redova odvjetnika.

U provođenju izričito ustavne odredbe o
odvjetništvu donesen je i Zakon o odvjetništvu, koji je u svom članku 5. stavak
1. sasvim izričit i nedvojben: *»Pružanjem
pravne pomoći kao zanimanjem smiju se baviti samo odvjetnici, ako zakonom nije
drugačije određeno.«*

U stavku 2. i 3. članka 5. citiranog Zakona
navedeni su izuzeci od te izričite odredbe na način da profesori i docenti
pravnih predmeta na sveučilištima smiju za nagradu davati pravne savjete i
mišljenja – ali ne i druge oblike pravne pomoći.

Navedene odredbe Zakona primarno su donesene u
interesu građana da prema potrebi dobiju stručnu i kvalitetnu pravnu pomoć.
Zbog toga je posebno istaknuta odvjetnička samostalnost i neovisnost, a isto
tako da se pružanjem pravne pomoći kao zanimanjem smiju baviti samo odvjetnici.

Za takovu poziciju odvjetništva postoje barem
tri razloga: stručnost, jer odvjetnici moraju biti diplomirani pravnici sa
pravosudnim ispitom i dugogodišnjom praksom. Nadalje – profesionalnost što
između ostalog znači da su odvjetnici dužni vrhunski obavljati svoj posao, da
su dužni čuvati profesionalnu tajnu, da su se dužni držati odvjetničke tarife i
dr. Nadalje, posebno je utvrđena njihova disciplinska
odgovornost, dužnost da se strogo pridržavaju Kodeksa odvjetničke etike, te
njihova odgovornost za štetu koju bi mogli prouzrokovati svojim strankama.

Nije sporno, da se posebnim zakonima može
odrediti da određeni dio pravne pomoći mogu pružati i drugi pravnici.
Primjerice treba navesti javne bilježnike, koji također pružaju pravnu pomoć
građanima, ali je obujam i djelokrug njihovog rada točno zakonom određen i
ograničen.

Odvjetnici, dakle u pružanju pravne pomoći imaju
posebnu, pa i ekskluzivnu poziciju u odnosu na druge.

IV. Usprkos nedvojbenih i izričitih odredbi gore
citiranih odredaba Ustava i Zakona donesen je Zakon o preznom
savjetništvu.

Sasvim je očito da zakonodavac o pravnim
činjenicama is­taknutim u točki III. ovog očitovanja nije dovoljno vodio
računa.

U nadležnost poreznih savjetnika daju se i
poslovi zastupanja. U članku 4. stavku 3. Zakona izričito se navodi da porezni
savjetnik ima ovlasti i da svoju stranku: »...zastupa u poreznim postupcima
pred poreznim tijelima, sudjeluje u poreznim sporovima pred sudovima...«.

To znači da se poreznim savjetnicima daje pravo
da zastupaju stranke kako u upravnim postupcima tako i u svim sudskim po­stupcima
koji se vode radi rješavanja bilo kakvih sporova iz odnosa poreznih obveznika i
poreznih vlasti. Po osporenim odredbama, porezni savjetnici bi imali pravo za
zastupanje stranaka između ostalog i u ovrhama koje se pokreću temeljem presuda
Upravnog suda i presudama koje su donesene u parnicama koje se vode protiv
države radi vraćanja protuzakonito naplaćenog poreza ili radi naknade štete.

Na gore opisani način poreznim savjetnicima se
daje evidentno pravo zadiranja u djelatnost odvjetništva koje je utvrđeno
člankom 27. Ustava.

Time se protuustavno proširuje krug osoba i
tijela koje imaju pravo davati pravnu pomoć izvan Ustavom i zakonom utvrđenih
okvira. Daje se pravo da osobe koje nemaju završen pravni fakultet, nemaju
pravosudni ispit, nemaju neophodnu praksu, a nisu niti pod­vrgnuti uobičajenoj
provjeri osobne dostojnosti za obavljanje izuzetno važnog posla pružanja pravne
pomoći. To znači da se ozbiljno ugrožava pravna sigurnost građana.

Kod svega toga nije sporno, da se treba
omogućiti sasvim određenom krugu usko specializiranih
stručnjaka za pojedina pravna područja, da pružaju posve određeni dio pravne
pomoći, napose davanje pravnih savjeta i mišljenja, naravno i u poreznim
stvarima.

Smatram da nije u interesu pravne sigurnosti
građana i zaštite ljudskih prava, da se izričito zakonom ne utvrdi obujam i
djelokrug njihova rada, kako se ne bi dogodilo da u pravnoj državi određene
grupacije i pojedinci protuustavno preuzmu i onaj dio davanja prav­ne pomoći
koja je Ustavom i zakonom utvrđena kao ekskluzivna djelatnost odvjetnika.

V. Zbog svega gore navedenog smatram, da su
postojali svi činjenični, pravni i napose ustavnopravni osnovi da Ustavni sud
prihvati prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 2. stavka 2. i 3., članka 4. stavka 3. i članka 7. Zakona o poreznom
savjetništvu.

Sudac Ustavnog suda

Republike Hrvatske

**Mario Kos**, v. r.

Rješenje, NN 138/2005-2625