## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3736/2003 od 20. prosinca 2004.

### NN 6/2005 (12.1.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3736/2003 od 20. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

112

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­či­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom A., S. i A. D. iz T., koje zastupa Lj.
K.-S., odvjetnica u V., na sjednici održanoj 20. prosinca 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-849/03-2 od 2. listopada 2003.
godine i

–
presuda Općinskog suda u Virovitici, broj: P-310/03-4 od 3. lipnja 2003.
godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Virovitici na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna
tužba podnesena je dana 18. studenoga 2003. godine protiv presude Županijskog
suda u Virovitici, broj: Gž-849/03-2 od 2. listopada 2003. godine. Tom je
presudom odbijena žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u
Virovitici, broj: P-310/03-4 od 3. lipnja 2003. godine.

2. U
spornoj pravnoj situaciji, 15. siječnja 1996. godine, podnositelj A. D. sklopio
je sa Z. š.-k. z. V. ugovor o kreditu broj 57, na iznos od 74.000,00 kuna s
godišnjim kamatama u visini od 84%, te u slučaju ne vraćanja kredita u
ugovorenom roku, zateznu kamatu po stopi od 360% godišnje. U navedenom ugovoru
kao solidarni jamci bili su navedeni i podnositelji S. D., A. D., te I. Č. i I.
B.

S obzirom na činjenicu da glavni dužnik nije mogao
ispunjavati preuzete obveze po ugovoru o kreditu, vjerovnik je u parničnom
postupku koji se vodio pred Općinskim sudom u Virovitici, pod brojem: P-599/96
ishodio pravomoćnu i ovršnu presudu. Na temelju ovršne isprave ovrhovoditelj
(Z. š.-k. z. iz V.) pokrenuo je ovršni postupak pred Općinskim sudom u
Virovitici koji se vodi pod brojem: I-271/97.

Podnositelj A. D. je pokrenuo pred Općinskim sudom u
Virovitici parnični postupak, broj: P-574/01, radi utvrđivanja ništa­vosti
odredbi tako zaključenog ugovora o kreditu, a koje se odnose na visinu ugovorenih
zateznih kamata. Odlukom prvostupanjskog suda utvrđeno je da su te odredbe
spornog ugovora u cijelosti ništave uz utvrđenje da se na njega treba
primjenjivati kamata po stopi koju banke ugovaraju za slične poslove u iznosu
24% godišnje.

3. S obzirom na izreku deklaratorne presude u
predmetu, broj: P-547/01 podnositelji su u ovršnom predmetu, broj: I-271/97
podnijeli žalbu iz razloga navedenih u članku 46. stavku 2. točki 9. Ovršnog
zakona (»Narodne novine«, broj 57/96., 29/99., 42/00. – odluka Ustavnog suda,
173/03., u daljnjem tekstu: OZ).

U tijeku ovršnog postupka podnositelji su upućeni u
parnicu, te su presudom Općinskog suda u Virovitici, broj: P-310/03 od 3.
lipnja 2003. godine, odbijeni s tužbenim zahtjevom koji je glasio:

»Proglašava se da ovrha u ovršnom predmetu Općinskog
suda u Virovitici broj: I-271/97, pokrenuta po ovršnom prijedlogu tužene Z. š.
k. z. V., M. 19, protiv tužitelja A. D., tužitelja S. D. i tužiteljice A. D.,
svi iz T. 200, nije dopuštena, a što je tužena dužna priznati, te tužiteljima
nadoknaditi trošak ovog postupka.«.

4. U ustavnoj tužbi podnositelji u bitnome iznose
osporava­juće razloge iznesene u žalbenom postupku. Ističu da su ospo­rava­nom
presudom, uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog či­nje­ničnog stanja te pogrešne
primjene postupovnog i materijalnog prava, povrijeđena njihova ustavna prava
zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske. Ističe i povredu
odredaba članaka 19. stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava.

Podnositelji ističu da su osporene presude donesene
uz nepravilnu primjenu odredbi članka 46. stavaka 9. i 10. OZ-a, jer smatraju
da je sudska odluka na temelju koje je ovrha pokrenuta naknadnom sudskom
odlukom djelomično izmijenjena, budući da je utvrđeno između istih stranaka da
je ugovor o kreditu u odnosu na odredbe o ugovornim i zateznim kamatama
djelomično ništav, odnosno da nisu ništave kamate od 24% godišnje na
pozajmljenu glavnicu od 74.000,00 kuna. Ističe da je druga sudska odluka (broj:
P-547/01) donesena 24. rujna 2002. godine, odnosno u vrijeme kada se više nije
mogla zaustaviti ovrha koja je pokrenuta na temelju ovršne isprave (odnosno
presude Općinskog suda u Virovitici, broj: P-599/96 od 20. prosinca 1996.
godine).

I nadalje smatraju da bi provođenjem ovrhe uz
utvrđene kamate od 84% godišnje, koje su utvrđene zabranjenima i nezakonitima,
bila grubo povrijeđena ustavna prava koja su naprijed navedena. Ističu da kada
bi se ovrha nastavila po prvotnoj presudi oni bi ostali bez svoje imovine te
doslovno ostali na ulici, što je prema njihovim navodima već zadesilo brojne
obitelji na pod­ruč­ju sjedišta Općinskog suda u Virovitici.

Zaključno,
smatrajući osporavanu odluku, kao i njoj pretho­deću prvostupanjsku presudu
nezakonitima, podnositelji predlažu Ustavnom sudu podnesenu ustavnu tužbu usvojiti
i osporene presude ukinuti.

5. Povodom prijedloga podnositelja ovaj Sud je
rješenjem, broj: U-III-3736/2003 od 24. lipnja 2004. godine, privremeno odgodio
ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog suda u Virovitici, broj: I-271/97 do
donošenja predmetne Odluke.

*Ustavna tužba je osnovana.*

6. Analizom osporavanih presuda, navoda ustavne tužbe
i spisa predmeta, utvrđeno je da je presuđujući u spornoj pravnoj situaciji,
prvostupanjski sud utvrdio kao nesporne činjenice postojanje ugovora o kreditu,
zatim postojanje pravomoćne i ovršne presude kojom se nalaže, između ostalih i
podnositeljima kao solidarnim dužnicima izvršenje dospjele, a neispunjene
obveze, te postojanje pravomoćne presude kojom se utvrđuju ništavim odredbe
spornog ugovora o kreditu, preko godišnje kamate u visini od 24%, jer je sud
utvrdio da su više kamate zelenaške.

Glede dopuštenosti ovrhe u konkretnom slučaju
prvostupanjski sud je izrazio stajalište prema kojemu ovršna isprava na temelju
koje je tražena ovrha nije stavljena izvan snage. Sud ističe da je činjenica
utvrđenja ništavosti odredaba spornog ugovora o kreditu valjana pravna osnova
za podnošenje zahtjeva za ponavljanje pravomoćno dovršenog parničnog postupka
iz kojega je proizašla ovršna isprava, međutim da deklaratorna presuda donesena
u konkretnom slučaju ne može mijenjati obvezu utvrđe­nu kondemnatornom ovršnom
ispravom. Zaključno, prvostupanjski sud je utvrdio da se sadržaj pravomoćne i
ovršne isprave može mijenjati samo u parničnom postupku pod uvjetima utvrđe­nim
u Zakonu o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99.,
88/01. i 117/03.), a nikako u ovršnom pos­tupku, pogotovo imajući u vidu
razloge za žalbu sadržane u odred­bi članka 46. OZ-a.

Protiv prvostupanjske presude podnositelji su
izjavili žalbu, koja je osporenom presudom Županijskog suda u Virovitici u
cijelosti odbijena kao neosnovana.

7. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih
ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih
akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i
temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom
postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja
utvrđenog u postupku iz kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne
slobode.

8. U konkretnom slučaju mjerodavne su odredbe članka
46. stavka 2. točke 9. OZ-a, koje glase:

»(2) Ovršenik može izjaviti žalbu osobito: (...)

9. Ako je tražbina prestala na temelju činjenice koja
je nastala u vrijeme kad je ovršenik nije više mogao uspješno istaknuti u
postupku iz kojega potječe odluka, odnosno ako je tražbina prestala na temelju
činjenice koja je nastala nakon zaključenja sud­ske ili upravne nagodbe ili
sastavljanja javnobilježničke isprave, (...)«

i odredbe članka 109. stavka 1. i članka 110. Zakona
o ob­vez­nim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 91/96.
i 112/99., u daljnjem tekstu: ZOO), koje glase:

»Na ništavost sud pazi po službenoj dužnosti i na nju
se može pozivati svaka zainteresirana osoba.

Pravo na isticanje ništavosti ne gasi se.«.

9. Na temelju ustavnog jamstva iz članka 29. stavka
1. Ustava svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud
pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Ustavni sud utvrđuje da je u provedenom postupku
podnositeljima povrijeđeno pravo na pravično suđenje. Naime, pogrešno je pravno
stajalište nadležnih sudova u vezi s primjenom odredbe članka 46. stavka 2.
točke 9. OZ-a u svezi s člancima 109. stav­kom 1. i 110. ZOO-a, izneseno u
osporenim presudama (točka 6. obrazloženja).

Prema pravnom stajalištu Ustavnog suda, u pravnoj
situaciji u kojoj postoji kondemnatorna presuda kojom se nalaže plaćanje obveze
i deklaratorna presuda donesena naknadno između istih stranaka kojom se
utvrđuje da je dio obveze koja je utvrđena kondemnatornom presudom ništav, a ne
postoje uvjeti za ponavljanje postupka u kojemu je donesena kondemnatorna
presuda, sudovi neće dozvoliti ovrhu kondemnatorne presude u cijelosti, već
samo u dijelu koji nije obuhvaćen ništavošću.

Navedeno stajalište temelji se na primjeni odredbe
članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a, jer u konkretnom slučaju treba smatrati da
je tražbina djelomično prestala na temelju činjenice koja je nastala u vrijeme
kad je ovršenik više nije mogao uspješno isticati u postupku u kome je nastala
kondemnatorna – ovršna presuda. Isto tako, uzevši u obzir odredbu članka 109.
stavka 1. ZOO-a, prema kojoj se na ništavost pazi po službenoj dužnosti,
dužnost je sudova, kada ih ovršenik upozori da je ovršna isprava dijelom
ništava, a ta ništavost je utvrđena pravomoćnom sudskom odlukom između istih
stranaka koje sudjeluju u ovršnom postup­ku, da utvrde da je ovrha nedopuštena
u dijelu koji je obuhvaćen ništavošću, te da dopuste ovrhu u preostalom –
valjanom dijelu.

Iz navedenoga proizlazi da je postupak radi proglašenja
ovr­he nedopuštenom u odnosu na podnositelje bio nepravičan, što je posljedica
pogrešnog pravnog stajališta u svezi s primjenom odred­be članka 46. stavka 2.
točke 9. OZ-a. Stoga je podnositeljima povrijeđeno ustavno pravo na pravično
suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

10. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu i povredu
odredaba članaka 19. stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava.

Istaknute povrede navedenih ustavnih odredbi ne mogu
biti osnova za pružanje ustavnosudske zaštite jer one ne sadrže ljud­s­­ka
prava i temeljne slobode u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

11.
Slijedom svega iznijetog, utvrdivši da je podnositeljima osporavanim presudama
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje sadržano u članku 29. stavku 1. Ustava,
odlučeno je kao u izreci.

Ova
odluka utemeljena je na odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, a njena
objava se temelji na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-3736/2003
Zagreb, 20. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 6/2005-112