## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2697/2002 od 18. ožujka 2003.

### NN 59/2003 (9.4.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2697/2002 od 18. ožujka 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

729

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­čivanje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
povodu ustavne tužbe Z. i D. T. iz Z., zastupanih po punomoćnici J. M., odvjetnici
iz Z., na sjednici Vijeća održanoj dana 18. ožujka 2003. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred tim
sudom, pod brojem: Pn-3993/81, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst) podnositeljici
ustavne tužbe, Z. T. iz Z., M. T. 56, određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 15.000,00 kuna, a
D. T. iz Z., M. T. 56, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske u iznosu od 15.000,00
kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelji ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnijeli su dana 18. prosinca
2002. godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlažu
da Ustavni sud odredi rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim
sudom u Zagrebu pod poslovnim brojem: Pn-3993/81, te da odredi primjerenu
naknadu podnositeljima zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1.
Ustava, koju je počinio Općinski sud u Zagrebu, ne odlučivši o pravima i obvezama
podnositelja u razumnom roku.

*ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK*

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u presliku spisa Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pn-3993/81, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– dana
21. prosinca 1981. godine, Z. T. i tada malodobni R. i D. T. podnijeli su tužbu
Općinskom sudu u Zagrebu, protiv tuženika M. P. i ŽTP-a Z., OOUR Saobraćaj,
Glavni kolodvor Z., radi naknade štete za izgubljeno uzdržavanje i pretrpljene
dušev­ne boli zbog smrti supruga, odnosno oca podnositelja;

– dana
17. veljače 1982. godine, Općinski sud u Zagrebu održao je pripremno ročište;

–
sljedeće raspravno ročište održano je 29. ožujka 1982. godine, na kojemu je
određeno da će se zatražiti kazneni predmet koji je vođen povodom štetnog događaja;

–
podneskom od 10. svibnja 1982. godine podnositelji su proširili tužbu i na
zanatsku zadrugu »I.«, Z.;

–
sljedeće raspravno ročište održano je 19. listopada 1982. godine;

– s
obzirom na činjenicu da na ročište zakazano za 7. veljače 1983. godine nije
pristupio (uredno pozvan) punomoćnik tužitelja, sud je, na prijedlog tuženika,
utvrdio da je nastupilo mirovanje postupka;

– po
prijedlogu podnositelja, postupak je nastavljen ročištem održanim 22. rujna
1983. godine na kojemu su podnositelji preinačili tužbu;

–
dopisom od 5. lipnja 1986. godine, Općinski sud u Zagrebu pozvao je punomoćnika
trećetuženika da dostavi punomoć za zastupanje te još jedan primjerak podneska
od 27. rujna 1983. godine;

–
dopisom od 29. listopada 1986. godine, Općinski sud u Zagrebu je poslao požurnicu
punomoćniku trećetuženika za postupanje po dopisu od 5. lipnja 1986. godine;

– ročište
zakazano za 21. ožujka 1989. godine odgođeno je te je određeno da će se sljedeće
ročište zakazati nakon što podnositeljica dostavi podnesak kojim povisuje tužbeni
zahtjev te dokumentaciju na koju se poziva u tijeku postupka;

–
dopisima od 27. kolovoza 1990. i 19. srpnja 1991. godine Općinski sud u Zagrebu
pozvao je punomoćnika podnositelja da hitno postupi po raspravnom rješenju od
21. ožujka 1989. godine;

– podneskom od 27. prosinca 1991. godine, odvjetnica
koja je preuzela odvjetničku kancelariju punomoćnika podnositelja, obavijestila
je prvostupanjski sud da je prvotužiteljica duševno oboljela te se nalazi u duševnoj
bolnici, a drugo i treće tužitelji su malodobna djeca, pa je stoga zatražila
rok u kojemu će se, po uspostavljanju kontakta sa starateljem tužitelja,
postupiti po raspravnom rješenju od 21. ožujka 1989. godine;

– sljedeće ročište u predmetu održano je dana 21.
siječnja 1992. godine, na kojemu je podnositeljima određen rok od 30 dana za
iznošenje novih dokaznih prijedloga;

– dopisom od 2. studenoga 1998. godine sud je pozvao
podnositelje (putem punomoćnice N. Ć.) da u roku od 15 dana postupe po
raspravnom rješenju suda od 21. siječnja 1992. godine;

–
podneskom od 28. prosinca 1998. godine, odvjetnica N. Ć. obavijestila je sud da
je tužiteljica nije opunomoćila za zastupanje, pa predlaže da sva pismena budu
dostavljana direktno tužiteljima;

– rješenjem
od 18. siječnja 1999. godine prvostupanjski sud je pozvao tužiteljicu da
udovolji raspravnom rješenju od 21. siječnja 1992. godine;

– dana
11. studenoga 1999. godine održano je raspravno ročište na kojemu je
podnositeljica obavijestila sud da je zbog ratnih zbivanja bila u Derventi
(Bosna i Hercegovina) zbog čega nije bila u mogućnosti ostvariti kontakt s
odvjetnicom, te stoga moli rok u kojemu će se očitovati o nastavku postupka;

–
raspravnim rješenjem od 11. studenoga 1999. godine podnositeljici je određen
rok od 60 dana za očitovanje o nastavku postupka;

–
podneskom od 25. veljače 2000. godine podnositelji su postavili tužbeni
zahtjev, uz napomenu da će podatke o pravnim sljednicima tuženih dostaviti sudu
odmah po primitku;

–
podneskom od 19. listopada 2001. godine podnositelji obavještavaju sud da su promijenili
punomoćnika (ne dostav­ljajući sudu novu punomoć), dostavljaju sudu podatke o
pravnim sljednicima tuženih te mole sud da od Hrvatskog zavoda za mirovinsko
osiguranje i od »J. G.« Z., pribavi određene podatke potrebne za nastavak
postupka. Također mole zakazivanje ročišta;

– podneskom od 8. studenoga 2001. godine podnositelji
dostavljaju sudu punomoć za zastupanje i mole nastavak postupka;

– dopisima od 13. studenoga 2001. godine, Općinski
sud u Zagrebu zatražio je od Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje podatke
o visini isplaćene mirovine za obitelj T. za određeno razdoblje, a od »J. G.«
Z., podatke o visini plaće radnika na poslovima i radnim zadacima KV limara -
komparanata V. T. iz Z. za određeno razdoblje;

– dopisom od 28. studenoga 2001. godine Općinski sud
u Zagrebu zatražio je od Općinskog suda u Sesvetama, na uvid spis, broj:
O-154/90;

– dana
13. prosinca 2001. godine, »J. G.« Z., dostavio je sudu tražene podatke;

–
Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, dostavio je sudu 27. prosinca 2001.
godine tražene podatke;

–
podneskom od 16. travnja 2002. godine podnositelji od prvostupanjskog suda mole
nastavak postupka;

–
dopisima od 8. siječnja 2002. i 6. svibnja 2002. godine Općinski sud u Zagrebu
ponovno je zatražio od Općinskog suda u Sesvetama spis, broj: O-154/90;

– podnescima od 20. svibnja 2002. i 18. lipnja 2002.
godine podnositelji mole da sud zakaže ročište;

– dopisom od 4. srpnja 2002. godine Općinski sud u
Zagrebu ponovno je zatražio od Općinskog suda u Sesvetama spis, broj: O-154/90,
ističući da je dopis istog sadržaja upućen Općinskom sudu u Sesvetama peti put,
pa se moli hitnost u postupanju;

– podneskom od 11. srpnja 2002. podnositelji mole Općinski
sud u Zagrebu da zakaže ročište;

– dana 22. kolovoza 2002. godine Općinskom sudu u
Zagrebu dostavljen je spis Općinskog suda u Sesvetama, broj: O-154/90;

– ročište u predmetu je zakazano za dan 10. travnja
2003. godine.

*OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU*

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Općinski
sud u Zagrebu je 17. siječnja 2003. godine dostavio ovom Sudu svoje očitovanje
o navodima ustavne tužbe u kojemu je navedena kronologija postupanja u
predmetu. Uz očitovanje Sudu je dostavljena i preslika spisa, broj: Pn-3993/81.

*PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK*

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbom
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona propisano je sljedeće:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe podnositelja i uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu,
broj: Pn-3993/81, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 21.
prosinca 1981. godine, podnošenjem tužbe podnositelja Općinskom sudu u Zagrebu,
protiv tuženika M. P. i ŽTP-a Z., OOUR Saobraćaj, Glavni kolodvor Z., radi
naknade štete. Ustavna tužba podnijeta je dana 18. prosinca 2002. godine, a do
tog dana sudski postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u
ovom predmetu traje ukupno dvadeset (20) godina, jedanaest (11) mjeseci i
dvadeset i sedam (27) dana.

Tijekom tog razdoblja prvostupanjski sud je održao
osam ročišta za glavnu raspravu.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97, 6/99 - pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon
o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga,
propisuje sljedeće:

»Radi
utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita
njegov slučaj«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Ustava). Ispitivanje razumnosti
trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog
zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 18.
prosinca 2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno
iznosi pet (5) godina, jedan (1) mjesec i trinaest (13) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, od radnji koje su relevantne za
meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku, održao
jedno ročište za glavnu raspravu (11. studenoga 1999. godine). Ostala aktivnost
suda bila je usmje­rena na pozivanje podnositelja na postupanje po ranijim
raspravnim rješenjima suda kao i na pribavljanje određenih podataka od
Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje i od »J. G.« Z., pot­rebnih za
nastavak postupka, te na traženje spisa, broj: O-154/90 Općinskog suda u
Sesvetama.

Iz spisa predmeta razvidno je da se razdoblje
neaktivnosti Općinskog suda u Zagrebu u razmatranom razdoblju, proteže od 5.
studenoga 1997. godine do 2. studenoga 1998. godine, tj. jedanaest (11) mjeseci
i dvadeset i sedam (27) dana, te od 25. veljače 2000. do 13. studenoga 2001.
godine, tj. jedna (1) godina, osam (8) mjeseci i osamnaest (18) dana.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelji ustavne tužbe, kao tužitelji u sudskom
postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim su ponašanjem, u odre­đenoj
mjeri pridonijeli duljini sudskog postupka. Analizirajući tijek sudskog
postupka u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da su
podnositelji u više navrata propustili postupiti sukladno zahtjevima suda.
Pored toga (ne dovodeći u pitanje pravo stranke na izbor punomoćnika u
postupku), Sud je utvrdio da su promjene u zastupanju podnositelja u parničnom
postupku, u konkretnom slučaju, utjecale na duljinu postupka pred
prvostupanjskim sudom. Naime, iz spisa predmeta razvidno je da podnositelji
nisu pravodobno obaviještavali sud o promjenama u zastupanju, kao i o
promjenama svoje adrese (što je utjecalo na ukupno trajanje postupka). Međutim,
unatoč navedenom, ocjena je Ustav­nog suda da se ponašanje podnositelja u
konkretnom slučaju ne može smatrati okolnošću koja opravdava trajanje sudskog
postupka preko 20 godina.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadašnji
tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u konkretnom slučaju radi o složenoj
sudskoj stvari.

Polazeći
od činjenice da postupak pred sudom prvog stupnja traje preko 20 godina, a da
nije donesena niti prvostupanjska presuda, te imajući u vidu postupanje nadležnog
suda u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju (održano samo jedno ročište uz
pribavljanje određenih podataka potrebnih za nastavak postupka), Ustavni sud
nije našao okolnosti koje bi u dosadašnjem tijeku postupka ukazivale na složenost
sudskog predmeta, a koje bi opravdale dugotrajnost postupanja u konkretnom
sudskom pred­metu.

6. Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da je
nerazumno dugim trajanjem predmetnog sudskog postupka pred sudom prvog stupnja
povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
a posebno važnost sudskog postupka za podnositelja D. T. (koji je u vrijeme
pokretanja parničnog postupka bio malodoban i koji je, između ostalog, tražio i
naknadu štete za izgubljeno uzdržavanje), u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod točkama I. i II. izreke odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju naknade podnositeljima, Ustavni sud
je uzeo u obzir i sljedeća razdoblja potpune neaktivnosti suda:

– od 22. rujna 1983. do 5. lipnja 1986. godine, tj.
dvije (2) godine, osam (8) mjeseci i trinaest (13) dana;

– od 29. listopada 1986. do 21. ožujka 1989. godine,
tj. dvije (2) godine, četiri (4) mjeseca i dvadeset (20) dana;

– od 21. siječnja 1992. do 2. studenoga 1998. godine,
tj. šest (6) godina, devet (9) mjeseci i jedanaest (11) dana.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

U konkretnom slučaju Ustavni sud je, utvrđujući
visinu naknade uzeo u obzir i činjenicu da je podnositelj u parničnom postupku
tražio i naknadu štete za izgubljeno uzdržavanje, te da je nerazumno dugim
trajanjem postupka izostala svrha postupka.

9. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2697/2002
Zagreb, 18. ožujka 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 59/2003-729