## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-448/2003. od 28. siječnja 2004.

### NN 15/2004 (4.2.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-448/2003. od 28. siječnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

465

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi P. A.
d.o.o iz Z., koje zastupa E. S.-K., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana
28. siječnja 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II.
Trgovački sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom, pod brojem: P-2358/01, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositelju ustavne
tužbe, P. A. d.o.o. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu 5.000,00 (pet tisuća) kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna, u roku tri (3) mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske, za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnio je dana 11. veljače 2003.
godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Trgovačkim sudom u Zagrebu, pod brojem:
P-2358/01, te da odredi primjerenu naknadu podnositelju zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava u iznosu od 50.000,00 kuna, koju je počinio
Trgovački sud u Zagrebu ne odlučivši o pravima i obvezama podnositelja u
razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Trgo­vačkog suda u Zagrebu, broj: P-2358/01,
utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske:

– tužbu Općinskom sudu u Zagrebu, podnositelj je
podnio 28. svibnja 1996. godine, a radi naknade štete od tuženika, D. Š. iz Z.
u iznosu od 228.538,16 kuna, a koja šteta je proizašla iz neovlaštenog
upravljanja zrakoplovom,

– podneskom od 28. siječnja 1997. godine podnositelj
traži od suda izdavanje rješenja o privremenoj mjeri,

– dana 10. veljače 1997. godine održano je ročište na
kojem je od podnositelja zatraženo da dostavi gruntovni izvadak glede
nekretnine na kojoj želi izdavanje privremene mjere,

– dana 11. veljače 1997. godine, podnositelj
dostavlja sudu gruntovni izvadak,

– dana 27. veljače 1997. godine Općinski sud donosi
rje­šenje, broj: Pn-3490/96, kojim je odredio privremenu mjeru zabilježbom
zabrane raspolaganja određenim nekretninama u vlasniš­tvu tuženika,

– podneskom od 21. svibnja 1997. godine, podnositelj
oba­vje­štava Sud da nije uspio sklopiti nagodbu s tuženikom, te moli da se što
prije zakaže glavna rasprava,

– podnescima od 15. listopada 1997. i 27. siječnja
1998. godine podnositelj požuruje zakazivanje glavne rasprave,

– dana 3. ožujka 1998. godine punomoćnica tuženika
izvije­sti­la je sud da je otkazala punomoć tuženiku,

– dana 4. ožujka 1998. godine održano je ročište na
kojem je tuženik predložio osobno saslušanje, te je stoga glavna rasprava odgođena
za 14. svibnja 1998. godine,

– podneskom od 14. svibnja 1998. godine tuženik traži
odgodu glavne rasprave zbog bolesti, a koje ročište nije održano zbog bolesti
raspravnog suca,

–
podnescima od 7. listopada 1998. godine i 28. travnja 1999. godine podnositelj
požuruje zakazivanje glavne rasprave,

–
sljedeće ročište održano je 6. prosinca 1999. godine, te je od­go­đeno zbog nedolaska
tuženika (nije iskazana dostava poziva), te je sljedeće ročište zakazano za 13.
studenoga 2000. godine,

– dana
20. ožujka 2000. godine podnositelj dostavlja podnesak kojim predlaže da se Općinski
sud u Zagrebu oglasi stvarno nenadležnim, te spis ustupi stvarno nadležnom
sudu, Trgovačkom sudu u Zagrebu,

– Općinski
sud u Zagrebu se rješenjem, broj: Pn-3490/96 od 11. svibnja 2000. godine
oglasio nenadležnim, koje je dostavio strankama 24. listopada 2000. godine,

– dana
12. siječnja 2001. godine Općinski sud dostavlja spis broj: Pn-3490/96 Trgovačkom
sudu u Zagrebu na daljnje postupanje,

– 13.
veljače 2001. godine Trgovački sud u Zagrebu vraća predmet Općinskom sudu u
Zagrebu, budući da rješenje kojim se je taj sud oglasio stvarno nenadležnim
nije postalo pravomoćno zbog pogreške u dostavi, te ga vraća da se izvrši
odgovarajuća dostava,

– dana
22. veljače 2001. godine podnositelj dostavlja Trgo­vačkom sudu prijedlog za
izdavanje privremene mjere,

– Općinski
sud dostavlja rješenje tuženiku dana 27. veljače 2001. godine, te 6. travnja
2001. godine vraća spis Trgovačkom sudu u Zagrebu na nadležno rješavanje,

– na ročištu
održanom 22. ožujka 2002. godine, tuženik se pro­tivi prijedlogu za izdavanje
privremene mjere, a sud donosi rješenje o saslušanju tuženika na raspravi koja će
se odrediti pisanim putem.

OČITOVANJE TRGOVAČKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Trgovačkog suda u Zagrebu, da se
izjasni o navodima ustavne tužbe.

Predsjednica
Trgovačkog suda u Zagrebu 8. svibnja 2003. godine dostavila je ovom Sudu očitovanje
na navode ustavne tužbe. Uz očitovanje Sudu je dostavljen spis, broj:
P-2358/01. U očitovanju je navedeno da je predmetni spis dostavljen tom sudu
dana 12. siječnja 2001. godine, kada je nakon što je spis dodijeljen raspravnom
sucu, isti vraćen 13. veljače 2001 godine Općinskom sudu u Zagrebu iz razloga što
je spis dostavljen tome sudu prije pravomoćnosti rješenja o stvarnoj nenadležnosti
Općin­skog suda. Predmetni spis ponovno je dostavljen tom sudu dana 6. travnja
2001. godine, nakon čega je održano jedno ročište, na kojem je raspravnim rješenjem
određeno da će se na sljedećem ročištu koje će se zakazati pisanim putem
provesti dokaz saslu­šanjem tuženika. Ističe da daljnja ročišta nisu održana
jer je »poznato da je sudac P. u međuvremenu izabran za suca Visokog trgovačkog
suda Republike Hrvatske«. Navodi se da je taj sudac prestao raditi na Trgovačkom
sudu u Zagrebu 15. siječnja 2003. godine, a da je spis dodijeljen u rad drugom
raspravnom sucu već 11. veljače 2003. godine, međutim da se taj sudac nalazi na
neprekidnom bolovanju od 5. ožujka 2003. godine. Slijedom navedenog nalazi da
su navodi podnositelja ustavne tužbe neosnovani.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Mjerodavno pravo u ovom sudskom postupku sadržano je u odredbama članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i članku 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja i
uvida u spis Trgovačkog suda u Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom
slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka
63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 28. svibnja 1996. godine podnošenjem tužbe
podnositelja ustavne tužbe protiv tuženika radi naknade štete. Ustavna tužba
podnijeta je dana 11. veljače 2003. godine, a do tog dana sudski postupak nije
okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu traje ukupno šest
(6) godina, osam (8) mjeseci i četrnaest (14) dana.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s
aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 11. veljače 2003. godine (to jest, do dana
podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, tri (3) mjeseca i šest
(6) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, prije dostave
predmeta spisa stvarno nadležnom sudu postupak vođen gotovo četiri godine pred
Općinskim sudom u Zagrebu, a koji je suglasno odredbama Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92, 112/99, 88/01 i 117/03) morao po
službenoj dužnosti paziti na svoju stvarnu nad­ležnost. Tek po prijedlogu
podnositelja ustavne tužbe Općinski sud u Zagrebu oglasio se stvarno nenadležnim
i dostavio predmet spisa Trgovačkom sudu u Zagrebu. Taj je sud, kao stvarno
nadležni sud, u gotovo dvije godine od dana dostave spisa od strane Općinskog
suda u Zagrebu, od radnji koje su relevantne za odlučivanje o pravima i
obvezama stranaka u tom postupku, održao samo jedno ročište za glavnu raspravu.

Radi se, dakle, o razdoblju potpune neaktivnosti
nadležnog suda u parničnom postupku prvog stupnja u stvari građanske naravi.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda,
nije pridonio duljini sudskog postupka. Dapače, podnositelj je u više navrata
pisanim podnescima požurivao zakazivanje ročišta, te je uredno dostavljao od
suda tražene podatke. Činjenica je da je tužba podnesena stvarno ne­nad­ležnom
sudu, prema mišljenju Ustavnog suda, nije razlog dugotrajnosti postupka, jer je
obveza sudova da paze na svoju nadležnost po službenoj dužnosti.

5.4. DRUGE OKOLNOSTI OD
UTJECAJA NA DULJINU

   SUDSKOG POSTUPKA

U
povodu isticanja nadležnog prvostupanjskog suda da bi se bolovanje uredujućih
sudaca moglo smatrati »objektivnom okol­nošću koja opravdava sporost« tog suda,
Ustavni sud utvr­đuje da se pozivanje na organizacijske ili kadrovske probleme
suda ne bi moglo smatrati opravdanim razlogom za nerazumno dugo nepostupanje
suda u ovom sudskom postupku.

Napominje
se da je Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio
da su države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima *Buchholz protiv Njemačke* od 6. svibnja 1981.*, Guincho
protiv Portugala* od 10. srpnja 1984*., Union Alimentaria Sanders SA*
od 7. srpnja 1989., *Brigandi protiv Italije* od 19. veljače 1991. i dr.).

5.5. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadašnji
tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u konkretnom slučaju radi o složenoj
sudskoj stvari.

Naime,
riječ je o predmetu koji se neprekidno nalazi u postupku pred sudom prvog
stupnja, od čega je gotovo četiri godine postupak vođen pred stvarno nenadležnim
sudom iako suglasno odredbama Zakona o parničnom postupku sud mora po službenoj
dužnosti paziti na svoju stvarnu nadležnost. Ustavni sud nalazi da je u
konkretnom slučaju razlog dugotrajnosti postupka neučinko­vi­tost suda prvog
stupnja.

6.
Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je nera­zum­no dugim nepostupanjem
Trgovačkog suda u Zagrebu po­vrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim
pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
te posebno neučinkovitost suda prvog stupnja, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donijeta je odluka kao pod to­čkama I. i II. izreke
ove odluke, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog
postupka.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri
utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući
da je Ustavni sud ovlašten, temeljem članka 63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u
svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za donošenje sudske odluke, na visinu
naknade u konkretnom slučaju utjecala je i činjenica da je Trgovačkom sudu u
Zagrebu, temeljem točke II. izreke ove Odluke, određen kratak rok u kojem je
taj sud dužan donijeti odluku u predmetu, broj: P-2358/01, čime se na
najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

Iznos pravične naknade, koju je podnositelj
zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki III.
izreke ove Odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

9.Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-448/2003

Zagreb, 28. siječnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 15/2004-465