## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1905/2001 od 12. ožujka 2003.

### NN 44/2003 (20.3.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1905/2001 od 12. ožujka 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

572

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, dopredsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i
Milan Vuković, u povodu prijedloga za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na
sjednici održanoj dana 12. ožujka 2003. godine, donio je

## RJEŠENJE

I.Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka
8. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu (»Narodne
novine«, broj 28/92) u dijelu koji se odnosi na stavak 2. članka 24a. Zakona o
hrvatskom državljanstvu (»Narodne novine«, broj 53/91).

II.Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Predlagatelj
Radoš Miletić iz Kastava (u daljnjem tekstu: predlagatelj) podnio je prijedlog
za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbe članka 8. Zakona
o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu (»Narodne novine«, broj
28/92).

Člankom 8. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
hrvat­skom državljanstvu dopunjen je Zakon o hrvatskom držav­ljanstvu (»Narodne
novine«, broj 53/91) novim člankom 24a. Predlagatelj osporava odredbu članka
24a. stavka 2. Zakona.

Budući da se radi o članku 8. zakonske novele iz
1992. godine, kojom je Zakon o hrvatskom državljanstvu iz 1991. godine dopunjen
novim člankom 24a., u obrazloženju ovoga rješenja osporena odredba navodit će
se pod oznakom članka 24a. Zakona o hrvatskom državljanstvu.

Obrazlažući stajalište zbog kojega podnosi prijedlog
za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbe članka 24a. stavka 2. Zakona o
hrvatskom državljanstvu, predlagatelj ističe da »odredba članka 24a. stavka 1.
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu predstavlja
temeljno načelo u smislu kada se smatra da se stječe hrvatsko državljanstvo
prirođenjem, pa je propisano da je to danom uručenja rješenja o primitku u
hrvatsko državljanstvo. Ova zakonska odredba se u praksi primjenjuje i za slučajeve
stjecanja hrvatskog državljanstva čiji uvjeti su propisani u odredbi članka 8.
stavka 3. Zakona o hrvat­skom državljanstvu.

Dakle, ista zakonska odredba se u praksi primjenjuje
i u slučajevima kada se uz zahtjev za prijem u hrvatsko državljanstvo prilaže
izjava o odricanju stranog državljanstva«.

Predlagatelj smatra da bi se hrvatsko državljanstvo -
koje je stečeno u postupku prirođenja temeljem dane izjave o odricanju stranog
državljanstva sukladno članku 8. stavku 3. Zakona o hrvatskom državljanstvu –
trebalo stjecati danom davanja te izjave. U tom se slučaju, prema njegovom mišljenju,
primjenjuje iznimka od pravila propisana u članku 24a. stavku 2. Zakona o hrvat­skom
državljanstvu, a ne opće pravilo propisano u članku 24a. stavku 1. istog Zakona
prema kojem se državljanstvo stječe pri­rođenjem danom uručenja rješenja o
primitku u hrvatsko držav­ljanstvo.

Predlagatelj tvrdi da se osporena odredba članka 24a.
stavka 2. Zakona o hrvatskom državljanstvu zbog njezine nepotpune i neprecizne
formulacije »u praksi ne primjenuje što automatski dovodi do povrede ustavnog
načela iz članka 14. Ustava, tj. da su svi pred zakonom jednaki«, pa stoga
predlaže ukidanje odredbe članka 24a. stavka 2. Zakona o hrvatskom državljanstvu
kako bi se omogućilo »donošenje nove odredbe tako formulirane i stilizirane da
se u praksi imperativno ima primjenjivati u smislu da se hrvatsko državljanstvo
stečeno na temelju dane izjave stječe danom davanja izjave.«

2.Članak 24a. Zakona o hrvatskom državljanstvu
u cijelosti glasi:

*Članak 24a.*

*Prirođenjem hrvatsko državljanstvo stječe se
danom uručenja rješenja o primitku u hrvatsko državljanstvo.*

*Hrvatsko državljanstvo stečeno na temelju dane
izjave stječe se danom davanja izjave.*

*Otpustom hrvatsko državljanstvo prestaje danom
uručenja rješenja o otpustu iz hrvatskog državljanstva.*

*Odricanjem hrvatsko državljanstvo prestaje
danom davanja izjave o odricanju hrvatskog državljanstva.*

*Prijedlog nije osnovan*.

3.U postupku ocjene osnovanosti prijedloga za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe članka
24a. stavka 2. Zakona o hrvatskom državljanstvu, Ustavni sud je pošao od
mjerodavne odredbe članka 9. stavka 1. Ustava koja glasi:

*Članak 9. stavak 1.*

*Hrvatsko državljanstvo, njegovo stjecanje i
prestanak ure­đuje se zakonom.*

Prema odredbi članka 3. Zakona o hrvatskom državljanstvu,
hrvatsko državljanstvo se stječe:

1. podrijetlom,

2. rođenjem na teritoriju Republike Hrvatske,

3. prirođenjem, te

4. po međunarodnim ugovorima.

Prirođenje je jedna od pravnih osnova za stjecanje
hrvatskog državljanstva. Prirođenjem se u hrvatsko državljanstvo primaju
punoljetni i poslovno sposobni stranci (strani državljani ili osobe bez državljanstva)
koji na formalan način, upućivanjem pisanog zahtjeva nadležnom tijelu Republike
Hrvatske, izraze pravnu volju za primitkom u hrvatsko državljanstvo.

Primitak u hrvatsko državljanstvo prirođenjem uvijek
pretpostavlja podnošenje zahtjeva nadležnom tijelu Republike Hrvatske za
primitak u hrvatsko državljanstvo, provedbu upravnog postupka i donošenje
upravnog akta (rješenja) kojim se rješava o pravu stranca (podnositelja
zahtjeva) za primitak u hrvatsko državljanstvo. U rješenju, broj: U-I-206/1992,
U-I-207/1992, U-I-209/1992, U-I-222/1992 od 24. svibnja 1993. godine (»Narodne
novine«, broj 49/1993), kojim je pokrenuo postupak za ocjenu suglasnosti s
Ustavom članka 26. stavka 3. Zakona o hrvatskom državljanstvu, Ustavni sud je
utvrdio da »osoba prirođenjem (podomaćenjem, naturalizacijom) stječe državljanstvo
na vlastiti zahtjev posebnim aktom nadležnog državnog organa. To je volja
(zahtjev) određene osobe i odluka države.«

4. Člankom 8. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
hrvatskom državljanstvu dopunjen je Zakon o hrvatskom držav­ljanstvu novim člankom
24a. kojim se određuje dan stjecanja hrvat­skog državljanstva, odnosno dan
otpusta iz ili odricanja od hrvatskog državljanstva.

Sukladno općim pravilima o notifikaciji upravnih
akata, u članku 24. stavku 1. Zakona o hrvatskom državljanstvu propisano je da
se prirođenjem hrvatsko državljanstvo stječe danom uručenja rješenja o primitku
u hrvatsko državljanstvo.

Osporena odredba članka 24. stavka 2. Zakona o
hrvatskom državljanstvu, koja propisuje da se hrvatsko državljanstvo stečeno na
temelju dane izjave stječe danom davanja izjave, nije iznimka od općeg pravila
propisanog člankom 24. stavkom 1. istog Zakona, kako u svom prijedlogu pogrešno
zaključuje predlagatelj.

Za sve slučajeve primitka u hrvatsko državljanstvo
priro­đenjem, uređene u Glavi II. Zakona o hrvatskom državljanstvu pod nazivom
»Stjecanje državljanstva«, mjerodavna je isključivo odredba članka 24a. stavka
1. Zakona o hrvatskom državljanstvu, što znači da se u svim slučajevima prirođenja
hrvatsko državljanstvo stječe danom dostave (uručenja) stranci rješenja o
primitku u hrvatsko državljanstvo.

Izjava stranca (pripadnika hrvatskog naroda) dana u
postupku beneficirane naturalizacije, pokrenutom njegovim zahtje­vom za
primitak u hrvatsko državljanstvo temeljem članka 16. Zakona o hrvatskom državljanstvu,
samo je jedna od kumulativno postavljenih zakonskih pretpostavki koje moraju
biti ispunjene da bi se zahtjev stranca mogao ocijeniti osnovanim. Isto tako,
izjava stranca da se pod pretpostavkom stjecanja hrvatskog državljanstva odriče
stranog državljanstva (ako strana država ne dopušta otpust ili za otpust
postavlja pretpostavke kojima se ne može udovoljiti), temeljem članka 8. stavka
3. Zakona o hrvatskom državljanstvu, također predstavlja samo jednu od
kumulativno postavljenih zakonskih pretpostavki koje moraju biti ispunjene da
bi se zahtjev stranca za primitkom u hrvatsko državljanstvo u postupku redovite
naturalizacije mogao ocijeniti osnovanim.

Na dan davanja tih izjava stranka ne stječe hrvatsko
dr­žav­ljanstvo. Samo dostava rješenja o primitku stranca u hrvatsko državljanstvo
temeljem članka 8. ili članka 16. Zakona o hrvat­skom državljanstvu, kojim je
zahtjev stranke ocijenjen osnovanim, jer su ispunjene sve zakonske pretpostavke
(uključujući i pisanu izjavu stranca sa sadržajem koji određuje Zakon), i u
kojem je obrazloženo činjenično stanje i utvrđeno nepostojanje drugih razloga
zbog kojih bi se zahtjev stranke trebao odbiti temeljem članka 26. stavka 2.
Zakona o hrvatskom državljansvu, konstituira trajni pravni odnos državljanstva
između dotadašnjeg stranca i Republike Hrvatske.

Izjave podnositelja zahtjeva iz članka 8. stavka 3. i
članka 16. Zakona o hrvatskom državljanstvu nisu izjave kojima se stječe
hrvatsko državljanstvo, a na koje se odnosi osporena odredba članka 24a. stavka
2. istog Zakona.

5.Osporena odredba članka 24a. stavka 2.
Zakona o hrvat­skom državljanstvu odnosi se u prvom redu na slučajeve stjecanja
hrvatskog državljanstva propisane člankom 30. stavcima 2. do 4. Zakona o
hrvatskom državljanstvu.

Članak 30. Zakona o hrvatskom državljanstvu sadrži
pri­jelazne odredbe kojima se uređuje državljanski status osoba koje su na dan
8. listopada 1991. godine bile državljani bivše SFRJ i državljani jedne od bivših
socijalističkih republika. Uslijed raspada SFRJ i stvaranja samostalne i
neovisne Republike Hrvatske, člankom 30. Zakona o hrvatskom državljanstvu uređeno
je pitanje tzv. zatečenog hrvatskog državljanskog korpusa, odnosno pitanje koji
se državljani bivše SFRJ na dan stvaranja Republike Hrvat­ske smatraju državljanima
Republike Hrvatske.

Člankom 30. stavkom 2. Zakona u tom je smislu
propisano da se hrvatskim državljaninom smatra i pripadnik hrvatskog naroda (državljanin
bivše SFRJ) koji na dan 8. listopada 1991. godine nije imao državljanstvo bivše
Socijalističke Republike Hrvatske, a na dotični je dan imao prijavljeno
prebivalište u Republici Hrvatskoj, ako da pisanu izjavu da se smatra hrvatskim
državljaninom. Ispunjenje navedenih pretpostavki dovodi po sili članka 30.
stavka 4. Zakona o hrvatskom državljanstvu do priznavanja hrvat­skog državljanstva
i takvim osobama bez prethodne provedbe upravnog postupka i bez donošenja
pisanog rješenja. U takvim se slučajevima stranka odmah upisuje u evidenciju o
hrvatskom državljanstvu, a dan davanja izjave smatra se danom kada je stranka
stekla hrvatsko državljanstvo.

Drugi slučaj na koji se primjenjuje osporena odredba članka
24a. stavka 2. Zakona o hrvatskom državljanstvu uređen je člankom 23. Zakona o
hrvatskom državljanstvu. U tom se članku propisuju pretpostavke za ponovno
stjecanje hrvatskog državljanstva osoba utvrđenih u člancima 20. i 22. Zakona o
hrvatskom državljanstvu. Radi se o osobama kojima je kao maloljetnima prestalo
hrvatsko državljanstvo zbog toga što je hrvatsko državljanstvo prestalo
otpustom ili odricanjem njihovim roditeljima, kao i o osobama kojima je kao
maloljetnima prestalo otpustom ili odricanjem hrvatsko državljanstvo temeljem
zahtjeva njihovih usvojitelja – stranih državljana, koji su ih kao djecu
usvojili sa srodničkim učinkom.

U oba navedena slučaja radi se o tzv. reintegraciji u
hrvatsko državljanstvo u užem smislu, odnosno o vraćanju hrvatskog državljanstva
osobama koje su ga imale, ali su ga na Zakonom predviđene načine izgubile.
Zakonodavac za takve slučajeve izrijekom propisuje da osoba stječe ponovno
hrvatsko državljanstvo ako najmanje jednu godinu neprekidno boravi na
teritoriju Republike Hrvatske i ako da pisanu izjavu da se smatra hrvatskim državljaninom.

U tom se slučaju danom ponovnog stjecanja hrvatskog
državljanstva treba smatrati dan kada je takva osoba dala pisanu izjavu da se
smatra hrvatskim državljaninom (pod uvjetom da su ispunjene i ostale zakonske
pretpostavke, odnosno da osoba posjeduje svojstva iz članka 20. ili članka 22.
Zakona o hrvatskom državljanstvu i da neprekidno boravi na teritoriju Republike
Hrvatske najmanje jednu godinu). Ako bi se u tom slučaju i donijelo rješenje o
ponovnom primitku u hrvatsko državljanstvo, takvim rješenjem samo bi se
utvrdila pravna valjanost dane izjave i ispunjenje ostalih zakonskih uvjeta, a
samo rješenje imalo bi karakter deklaratornog upravnog akta s povratnim
(retroaktivnim) djelovanjem.

6.Budući da predlagatelj u svom podnesku
osporava odredbu članka 24a. stavka 2. Zakona o hrvatskom državljanstvu pogrešno
smatrajući da se ta odredba primjenjuje i na slučaj uređen člankom 8. stavkom
3. Zakona o hrvatskom državljanstvu te izvodeći iz toga pogrešan zaključak da
je primjena članka 24a. stavaka 1. i 2. Zakona o hrvatskom državljanstvu u
praksi nepravilna (»neustavna«), Ustavni sud je prijedlog predlagatelja
ocijenio u cijelosti neosnovanim i nije prihvatio pokretanje postupka za ocjenu
sugalsnosti s Ustavom osporene odredbe članka 24a. stavka 2. Zakona o hrvatskom
državljanstvu.

7.Temeljem odredbe članka 43. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci rješenja.

Broj: U-I-1905/2001
Zagreb, 12. ožujka 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Rješenje, NN 44/2003-572