## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-449/1994 od 16. srpnja 1997.

### NN 79/1997 (8.8.1997.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-449/1994 od 16. srpnja 1997.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu predsjednik Suda Jadranko Crnić,
te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante
Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović,
Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o ustavnoj tužbi K.
I. i J. H. iz Z., na sjednici održanoj 16. srpnja 1997. godine, donio je

## **ODLUKU**

1. Usvaja se ustavna tužba K. I., te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske od 27. listopada 1993. godine
broj: Us-5749/92;

- rješenje Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i stambeno-komunalne
djelatnosti, Odjela za inspekcijske i drugostepene upravne poslove, Odsjeka
drugostepenih upravnih poslova od 13. listopada 1992. godine, oznake klasa:
UP/II-362-02/92-04/1109, ur. br: 531-05-92-2, u odnosu na K. I.;

- rješenje Gradskog sekretarijata za graditeljstvo, komunalne i stambene
poslove, promet i veze Grada Z., Građevinsko-urbanistička inspekcija Područnog
odjela Centar od 7. kolovoza 1992. godine, oznake klasa: UP/I-362-02/91-01/47,
ur. br: 251-05-09-91-02, u odnosu na K. I.

2. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

### **RJEŠENJE**

Ustavna tužba J. H. se odbacuje.

Obrazloženje

K. I. i J. H. u podnesenoj ustavnoj tužbi tvrde da su presudom Upravnog
suda Republike Hrvatske navedenoj u izreci povrijeđena ustavna prava jednakosti
pred zakonom, te ustavno pravo kojim se jamči pravo na rad i sloboda rada
propisanih odredbama članka 14. stavak 2. i 54. stavak 1. Ustava Republike
Hrvatske. Sadržajno ističu i odredbe članka 19. stavak 1. Ustava, prema
kojoj pojedinačni akti državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti
moraju biti utemeljeni na zakonu.

Ustavna tužba podnesena po K. I. dopuštena je i pravodobno podnesena.

Prema navodima ustavne tužbe navedena ustavna prava povrijeđena su obojici
podnositelja ustavne tužbe, jer da je odbijena njihova tužba u upravnom
sporu pokrenutom protiv rješenja Ministarstva zaštite okoliša, prostornog
uređenja i stambeno-komunalne djelatnosti koje je navedeno u izreci, a
kojim je rješenjem odbijena njihova žalba protiv rješenja upravnog tijela
prvog stupnja od 7. kolovoza, 1992. godine, kojim je naređeno rušenje kioska
postavljenog u Z. Spomenuti kiosk da je bio postavljen u skladu s rješenjem
Komiteta za građevinarstvo, komunalne i stambene poslove, Odsjeka za građevinarstvo,
komunalne poslove i urbanizam od 14. srpnja 1987. broj: UP/I-05/1-3907/6-87.
Samo rušenje da je naloženo primjenom odredbi članka 104. stavak 1. točka
3. alineja 1. Zakona o izgradnji objekata ("Narodne novine", broj 54/86,
18/87, 42/88, 3/89, 29/89 i 34/91), kao da se radi o objektu izgrađenom
bez odobrenja za građenje.

Ustavna tužba K. I. je osnovana, dok je ustavna tužba J. H. nedopuštena.

Uvidom u predmet navedenog upravnog tijela prvoga stupnja u kojem je
doneseno rješenje o rušenju kioska, te u predmet Upravnog suda Republike
Hrvatske u kojem je donesena u izreci navedena presuda utvrđeno je da je
podnositeljima ustavne tužbe Građevinsko-urbanistička inspekcija Gradskog
sekretarijata za graditeljstvo, komunalne i stambene poslove, promet i
veze, postupajući po službenoj dužnosti, po odredbama članka 10. stavak
1. i članka 11. Zakona o građevinsko-urbanističkoj inspekciji ("Narodne
novine", broj 18/80 i 27/87), temeljem, po podnositeljima tužbe, navedene
odredbe Zakona o izgradnji objekata, rješenjem od 7. kolovoza 1992. godine
naprijed navedene oznake naložila rušenje kioska postavljenog u Z., budući
je bio istekao rok od 5 godina za njegovu postavu, koji rok je bio utvrđen
rješenjem Komiteta za građevinsko-stambene i komunalne poslove Općine Centar
od 14. srpnja 1987. godine, broj: UP/I-05/1-3907/6-87. Ovim rješenjem je
bilo i odobreno postavljanje kioska "...na rok od 5 godina, odnosno do
donošenja Provedbenog urbanističkog plana "D. G."." Žalba izjavljena protiv
rješenja upravnog tijela prvog stupnja odbijena je.

Upravni spor protiv odluke upravnog tijela drugog stupnja pokrenuo je
samo Kemal Ismailovski podnošenjem tužbe Upravnom sudu Republike Hrvatske.
Njegova tužba u upravnom sporu je odbijena u izreci navedenom presudom
Upravnog suda Republike Hrvatske.

Iz predmeta upravnih tijela, kao i predmeta Upravnog suda Republike
Hrvatske proizlazi da je K. I. naloženo rušenje kioska koji je bio postavljen
u skladu s rješenjem Komiteta za građevinarstvo, komunalne i stambene poslove
- Odsjek za građevinarstvo i urbanizam od 14. srpnja 1987. godine, koje
je naprijed navedeno. Kiosk dakle nije bio postavljen bez građevne dozvole,
a i dvojben je istjek roka do kojeg važi izdano odobrenje za postavljanje
kioska.

Nije zbog izloženog bilo, samo zbog navodnog proteka roka, osnove za
postupanje Građevinsko-urbanističke inspekcije po odredbama članka 10.
stavak 1. i članka 11. Zakona o građevinskoj inspekciji, a niti za primjenu
odredbi članka 104. stavak 1. točka 3. alineja 1. Zakona o izgradnji objekata
- kako je to, uostalom, utvrdio i Upravni sud Republike Hrvatske u istovjetnoj
situaciji, kada je bilo riječi o uklanjanju susjednog kioska.

Naime, u provedenom postupku ovaj Sud je izvršio uvid u predmet istog
upravnog tijela prvoga stupnja oznake klasa: UP/I-362-02/92-01/46, ur.
br: 251-05-09-97-35, u kojem se vodio postupak za rušenje susjednog kioska,
kioska drugih vlasnika. Ovaj postupak je dovršen konačnim i pravomoćnim
rješenjem o poništenju rješenja o rušenju tog drugog kioska, a koje je
rješenje donijelo isto upravno tijelo prvoga stupnja. Odluku o poništenju
tog rješenja, ali ne i vraćanju predmeta upravnom tijelu prvoga stupnja
na ponovni postupak donijelo je upravno tijelo drugog stupnja temeljem
odredbi članka 243. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku ("Narodne
novine", broj 53/91), jer da u tom predmetu nije bilo zakonske osnove za
inspekcijsko postupanje (presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-9213/93-6 od 28. listopada 1993. godine). U upravnim postupcima koji
su prethodili ovoj ustavnoj tužbi upravna tijela, a i Upravni sud postupali
su - u istovjetnoj situaciji - drugačije. Iz ovoga slijedi da je time također
u odnosu na podnositelja ustavne tužbe K. I. ostvarena povreda ustavnog
prava iz članka 14. stavak 2. Ustava o jednakosti građana pred zakonom,
te onog iz članka 19., prema kojem akti državnih tijela moraju biti utemeljeni
na zakonu, što je u konkretnom slučaju izostalo, jer kako je to već istaknuto,
nije bilo pretpostavki za postupanje inspekcijskih tijela. Navedena povreda
ustavnog prava iz članka 54. stavak 1. Ustava (svatko ima pravo na rad
i slobodu rada) nije utvrđena.

Zbog utvrđenih povreda navedenih ustavnih prava podnositelju ustavne
tužbe K. I. trebalo je ustavnu tužbu usvojiti, te odlučiti o ukidanju kako
presude Upravnog suda Republike Hrvatske, tako i rješenja upravnih tijela
time da nije odlučeno o vraćanju predmeta na ponovni postupak, jer iz provedenog
postupka slijedi da u konkretnom slučaju nema (nije bilo) pretpostavki
za postupanje prvostupanjskog tijela, odnosno Građevinsko-urbanističke
inspekcije Grada Z. (članak 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske - "Narodne novine", broj 13/91 i članak 60. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske - "Narodne novine", broj 29/94).

J. H. nije pokrenuo upravni spor protiv navedenog rješenja upravnog
tijela drugoga stupnja prije podnošenja ustavne tužbe. Prema tome on nije
koristio dopušteni pravni put za zaštitu svojih prava. Njegova ustavna
tužba stoga nije dopuštena, pa je u odnosu na istu temeljem odredbe članka
26. u vezi s člankom 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske,
odlučeno kao u izreci rješenja.

Dio odluke o objavi temelji se na odredbama članka 20. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Broj: U-III-449/1994
Zagreb, 16. srpnja 1997.

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Rješenje, NN 79/1997-1401