## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2049/2005 od 30. siječnja 2008.

### NN 21/2008 (18.2.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2049/2005 od 30. siječnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**644**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli J. V. iz P. i S. H. iz B.,
koje zastupa R. H., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 30. siječnja 2008.,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se presuda Županijskog suda u Zlataru, broj: I Gž-992/03 od 16. ožujka
2005.,
te se predmet vraća Županijskom sudu u Zlataru na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zlataru, broj: I
Gž-992/03 od 16. ožujka 2005., kojom je usvojena žalba tuženika u sporu, V. i A.
H. iz B., te je preinačena prvostupanjska presuda Općinskog suda u Zaboku, broj:
P-670/02 od 19. veljače 2003., na način da je tužbeni zahtjev podnositelja
ustavne tužbe odbijen u cijelosti.
Navedenom prvostupanjskom presudom bio je usvojen tužbeni zahtjev podnositelja,
kojim su tražili da sud naloži tuženicima da s nekretnine u vlasništvu
podnositeljice J. V. uklone betonski stup postavljen u točki D skice mjerničkog
vještaka, da se tuženicima zabrani izvođenje građevinskih radova, šljunčanje i
asfaltiranje dijela nekretnine iste podnositeljice, označenog točkama B-C-D
skice mjerničkog vještaka, kao i da im se zabrani uznemiravanje podnositelja
ustavne tužbe S. H., kao ovlaštenika prava stvarne služnosti puta preko
nekretnine u vlasništvu podnositeljice J. V., postavljanjem stupova na trasi
služnosti ili na druge slične načine.
2. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu da su osporenom drugostupanjskom
presudom povrijeđena njihova ustavna prava zajamčena odredbom članka 14. stavka
2. Ustava, kao i odredbe članka 5. stavka 2. i članka 117. stavka 3. Ustava.
Smatraju da je osporena drugostupanjska presuda utemeljena na pogrešnim
zaključcima o činjenicama koje su u prvostupanjskom postupku utvrđene, štoviše
na očiglednom »revidiranju« tih činjenica od strane drugostupanjskog suda, što
je dovelo do pogrešne primjene materijalnog prava u drugostupanjskom postupku, a
čime se istodobno ukazuje i na povredu postupovnih odredaba to jest na povredu
ustavnog prava zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.
Podnositelji posebno ističu okolnost da drugostupanjski sud, unatoč nedvojbeno
dokazanom knjižnom vlasništvu podnositeljice J. V. na k.č.br. 12/106, z.k.ul.br.
2387 k.o. B., u naravi put, tvrdi kako ona svoje vlasništvo ničim nije dokazala.
Pored toga, drugostupanjski sud u osporenoj presudi utvrđuje kao među strankama
nespornu činjenicu da je zemljišna čestica o kojoj je riječ u suvlasništvu
podnositeljice J. V. i tuženika, svakoga u 1/2 dijela, što ne odgovara
zemljišnoknjižnom stanju (prema kojem se radi o samovlasništvu J. V. odnosno
njezinog pravnog prednika) i što ne tvrde niti sami tuženici.
Nadalje, drugostupanjski sud u osporenoj presudi »revidira« činjenicu utvrđenu u
prvostupanjskom postupku – da je međa na predmetnoj zemljišnoj čestici u
cijelosti uređena u ranije provedenom postupku, i to na način koji ne odgovara
utvrđenju drugostupanjskog suda u konkretnom postupku (međa je, naime, u ranijem
postupku uređena tako da teče od točke A skice mjerničkog vještaka, u ravnoj
liniji u smjeru javnog puta do točke B skice, a zatim zakrivljeno, lučno do
točke C skice – nasuprot tome, drugostupanjski sud utvrđuje kao nesporno da međa
teče ravno u smjeru javnog puta od točke A do točke B skice, te iz točke B
nastavlja ravno u istom smjeru do javnog puta). Podnositelji također navode da
je drugostupanjski sud sudio i mimo tužbenog zahtjeva, jer se njihov tužbeni
zahtjev zasnivao na odredbama članka 167. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim
pravima (»Narodne novine«, broj 91/96., 73/00. i 114/01. – u daljnjem tekstu:
ZV), dok se obrazloženje osporene drugostupanjske presude zasniva na odredbama
članka 161. ZV-a.
Predlažu ukidanje osporene drugostupanjske presude.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Uvidom u spis predmeta Općinskog suda u Zaboku broj: P-670/02(ranije broj:
P-66/97 i 779/00), Ustavni sud je utvrdio sljedeće:
Podnositelji Stjepan Horvat i pravni prednik (otac) podnositeljice J. V.
podnijeli su Općinskom sudu u Zaboku tužbu protiv tuženika radi uznemiravanja
vlasništva (odnosno posjeda prava služnosti puta), do kojeg je, prema tužbi,
došlo na način da su tuženici, nakon provedenog postupka uređenja međe,
postavili stup, koji ometa vožnju i oštećuje vozila, na dio nekretnine koji
pripada tužiteljima (u naravi služni put između dvorišta stranaka koji se pod
pravim kutom spaja s javnim putem).
Presudom Općinskog suda u Zaboku, broj: P-670/02 od 19. veljače 2003., usvojen
je tužbeni zahtjev. Taj je sud uvidom u izvanparnični predmet istog suda broj:
R1-16/95 (u kojem je međa između stranaka pravomoćno uređena na temelju
sporazuma, na način da je sporna površina prepolovljena, dok je luk prema javnom
putu formiran u skladu s katastarskim mapama, bez protivljenja stranaka), te na
temelju očevida na licu mjesta i tri nova geodetska vještačenja, utvrdio da *»...
je međa između nekretnina stranaka označena pravcem A-B-C skice očevida (...), a
točka C skice (...) nalazi se na tromeđi parcela stranaka i javnog puta. Luk od
točke B do točke C formiran je parcelacijom prema urbanističkim uvjetima.« (str.
3. odlomak 3. prvostupanjske presude i dr.).*
Upravo osloncem na ovako utvrđenu činjenicu (da međa između nekretnina stranaka
ne teče u cijeloj dužini pravolinijski do javnog puta, već prije spoja s javnim
putem lučno skreće prema nekretnini tuženika), kao i osloncem na utvrđenu
činjenicu da je podnositeljica J. V. (koja je naknadno stupila u parnicu, iza
smrti oca) zemljišnoknjižna vlasnica dijela čestice puta, uključujući i površinu
unutar koje je postavljen sporni stup, prvostupanjski sud nije prihvatio tvrdnje
tuženika da nisu uznemiravali tužitelje (podnositelje) postavljanjem stupa, jer
da se stup nalazi na liniji međe. Stoga je sud tužbeni zahtjev ocijenio
osnovanim.
Nasuprot tome, drugostupanjski sud uzima kao utvrđeno i nesporno da je međa
između nekretnina stranaka uređena samo između točaka A i B skice geodetskog
vještaka, to jest u dijelu u kojem ona teče pravolinijski, a da *»... najmanje
pak ima razloga da ta granična crta ide odjednom zakrivljena unutar zemljišta
tuženika...«* (str. 3. odlomak 4. drugostupanjske presude). Slijedom takvog
zaključka drugostupanjskog suda, sporni stup bi se nalazio na (ravnoj) liniji
međe (u nastavku iza točke B skice geodetskog vještaka, prema javnom putu),
tuženici u tom slučaju ne bi počinili utuženo uznemiravanje, pa bi proizlazilo
da je nižestupanjski sud pogrešno primijenio materijalno pravo. Stoga bi
prvostupanjsku presudu valjalo preinačiti, pa je drugostupanjski sud to i učinio
i odbio tužbeni zahtjev podnositelja.
4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je da svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni, neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog
djela.
Ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta ustavnih prava zajamčenih
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje
postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući
postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način
koji podnositelju osigurava pravično suđenje, odnosno je li tijekom postupka
pred nadležnim sudom počinjena povreda takvog značaja da postupak, kao cjelinu,
čini nepravičnim za podnositelja.
Razmatrajući u konkretnom slučaju postupanje drugostupanjskog suda, kao
donositelja odluke koju podnositelji osporavaju ustavnom tužbom, Ustavni sud je
imao u vidu odredbe mjerodavnog Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«,
broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03., u daljnjem tekstu: ZPP), u
kojima su sadržani elementi načela neposrednosti, načela otvorenog pravosuđenja
i drugih temeljnih načela parničnog postupka, mjerodavnih u ovom postupku.
Prema članku 4. ZPP-a, o tužbenom zahtjevu se odlučuje, u pravilu (a konkretan
slučaj nije iznimka od tog pravila), na temelju usmenog, neposrednog i javnog
raspravljanja. Prema članku 7. stavku 3. ZPP-a, sud ne može svoju odluku
utemeljiti na činjenicama i dokazima o kojima strankama nije dana mogućnost da
se izjasne.
Parnični sud, dakle, u načelu i koliko je to god moguće, sudi na temelju
neposredne ocjene dokaza, što vrijedi za prvostupanjsko, ali i za
drugostupanjsko sudovanje. Sud drugog stupnja odlučuje, u pravilu, na sjednici,
ali može i sam održati raspravu (članak 362. stavak 2. ZPP-a), time da na nju
pozove stranke, koje same odlučuju hoće li raspravi nazočiti ili ne. Jedino pod
tim uvjetima drugostupanjski sud može mijenjati ocjenu izvedenih dokaza, a u
protivnom se radi o apsolutno bitnoj povredi odredaba parničnog postupka
onemogućavanjem raspravljanja pred sudom (članak 354. stavak 2. točka 7. ZPP-a),
te o povredi ustavnog prava na pristup sudu i prava na pravično suđenje.
U konkretnoj pravnoj stvari prvostupanjski je sud, pored ostalog, neposredno
izvršio uvid u izvanparnični predmet istog suda broj: R1-16/95, u kojem je međa
između stranaka pravomoćno uređena na temelju sporazuma. Prvostupanjski sud je
proveo i očevid na licu mjesta, kao i tri geodetska vještačenja, čime je
potvrđeno stanje međe između nekretnina stranaka – onakvo kakvo je utvrđeno u
naznačenom izvanparničnom postupku.
Naprotiv, drugostupanjski sud, odlučujući o žalbi tuženika, nije uzeo u obzir na
navedeni način utvrđene činjenice, o kojima je već i donesena pravomoćna sudska
odluka, već je bez sudjelovanja stranaka (i bez pružanja mogućnosti
sudjelovanja) uredio među između njihovih nekretnina na drugačiji način, a što
je bilo od odlučnog utjecaja na primjenu materijalnog prava. Naime, položaj i
tijek međe između nekretnina stranaka presudno utječe na ocjenu o tome jesu li
tuženici, ili nisu, postavljanjem spornog stupa uznemiravali vlasništvo
podnositeljice J. V. odnosno pravo služnosti puta podnositelja S. H. – dakle, na
ocjenu o osnovanosti tužbenog zahtjeva.
Osporena drugostupanjska presuda nije, prema tome, donesena na podlozi činjenica
utvrđenih u prvostupanjskom postupku, a u drugostupanjskom postupku utvrđivanje
činjenica provedeno je na način da stranke nisu imale pristupa sudu niti
mogućnosti korištenja svojih postupovnih prava. Stoga je nakon usvajajuće
prvostupanjske presude, u konačnici, cjelokupan parnični postupak okončan
odbijanjem tužbenog zahtjeva, što ga, kao cjelinu, čini nepravičnim za
podnositelje.
Slijedom navedenog, Ustavni sud je ocijenio da je u konkretnom slučaju došlo do
povrede ustavnih prava podnositelja, zajamčenih odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava.
5. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava,
a imajući u vidu prethodno utvrđenje o postojanju povrede ustavnih prava
zajamčenih odredbom članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud drži upitnim i
pravna stajališta navedena u osporenoj presudi Županijskog suda u Zlataru,
primjenu mjerodavnog materijalnog prava, kao i ustavnopravnu prihvatljivost
tumačenja tog prava.
Županijski sud u Zlataru, donoseći osporenu presudu, nije pošao od činjeničnog
stanja kakvo nedvojbeno proizlazi iz rezultata prethodno provedenih postupaka.
Stoga pravna stajališta iznesena u osporenoj presudi nisu pravna stajališta o
identičnom činjeničnom supstratu o kojem je odlučivao sud prvog stupnja.
Navedeno nedvojbeno upućuje i na zaključak o proizvoljnosti tumačenja i primjene
mjerodavnog materijalnog prava.
Ustavni sud je iz navedenog razloga prihvatio navode podnositelja da im u
konkretnom slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14.
stavkom 2. Ustava.
6. Ustavni sud, međutim, smatra potrebnim napomenuti i sljedeće:
Podnositelji u ustavnoj tužbi ističu i to da je drugostupanjski sud povrijedio
njihova ustavna prava neosnovanim tvrdnjama kako podnositeljica J. V. ničim nije
dokazala svoje pravo vlasništva, kao i time što se u osporenoj presudi
neosnovano tvrdi kako je čestica puta suvlasništvo podnositeljice i tuženika u
1/2 dijela.
Navedeni prigovori podnositelja nisu utemeljeni, budući da se spomenuta
utvrđenja drugostupanjskog suda iz osporene presude odnose na česticu puta (k.č.br.
12/106, z.k.ul.br. 2387 k.o. B.) u njezinoj cjelini to jest i na dio te
zemljišne čestice koji je u izvanparničnom postupku uređenja međe pripao
tuženicima.
Naime, sukladno odredbi članka 103. stavka 5. ZV-a, od trenutka kada je sud
označio među međašnim znakovima smatra se da postoji vlasništvo do te međe, a
tko tvrdi suprotno, treba to dokazati. Stoga su, u konkretnom slučaju tuženici
postali vlasnici jedne polovine čestice puta sredinom koje je u izvanparničnom
postupku uređena međa. Susjed koji je sudjelovao u postupku uređenja međe (u
konkretnom slučaju podnositeljica J. V.) može u parnici dokazivati svoje
vlasništvo unutar roka od šest mjeseci od pravomoćnosti odluke donesene u
postupku uređenja međe (članak 103. stavak 6. ZV-a).
7. U pogledu istaknutih povreda odredaba članka 5. stavka 2. i članka 117.
stavka 3. Ustava, Ustavni sud napominje da navedene ustavne odredbe ne sadrže
ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje bi Ustavni sud štitio u
ustavnosudskom postupku u smislu odredaba članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. –
pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).
8. Zbog razloga izloženih u točkama 4. i 5. ovog obrazloženja, a na temelju
odredaba članaka 73. i 76. stavka 1. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u
točkama I. i II. izreke.
9. Objava odluke (točka III. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-2049/2005
Zagreb, 30. siječnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 21/2008-644
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)