## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us"5855/2006-9 od 26. travnja 2007.

### NN 97/2007 (24.9.2007.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us"5855/2006-9 od 26. travnja 2007.

# UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2902**

## PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sut­kinja Lidije Rostaš
Beroš kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i Smiljana Mikuša kao članova
vijeća, te više sudske savjetnice Blanše Turić kao zapisničarke, u upravnom
sporu tužitelja Adris grupa d.d. iz Rovinja i TDR d.o.o. iz Rovinja, oboje
zastupani po Borisu Porobiji i Ivanu Gjurgjanu iz Odvjetničkog društva Porobija
& Porobija iz Zagreba, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog
natjeca­nja, klasa: UP/I-030-02/99-01/44, ur.broj: 580-02-06-10-187 od 12.
travnja 2006. godine, radi zaštite tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici
vijeća održanoj dana 26. travnja 2007.

### presudio je

Tužba se odbija.

```
Obrazloženje
```

Osporenim rješenjem tuženog tijela utvrđeno je da je poduzetnik Tvornica duhana
Rovinj d.d. sprječavao pristup tržištu proizvod­nje i prodaje duhanskih
proizvoda na području Republike Hrvatske poduzetniku British American Tobacco
Investments (BAT), te je time narušio slobodno tržišno natjecanje zlouporabom
monopolističkog položaja na tom tržištu, nadalje je utvrđeno da je zlouporaba
tog položaja trajala od 15. siječnja do 16. travnja 1999. godine, utvrđeno je da
je Tvornica duhana Rovinj d.d. sprječava tužitelj tržištu primarne prerade
duhana poduzetniku BAT, te mu je zabranjeno daljnje monopolističko djelovanje,
odnosno postupanje kojim bi se mogao zlouporabiti monopolistički vladajući
položaj, te je tužitelju naloženo plaćanje troškova postupka poduzetniku BAT-u u
iznosu od 103.374,00 kn.
U tužbi kojom osporava rješenja tuženika, tužitelji ističu da je isto nepravilno
i nezakonito, jer u pobijanom rješenju nije nikako odnosno nije pravilno
primijenjen zakon, odnosno propis utemeljen na zakonu, te se u istom nije
postupilo prema pravilima postupka, a osobito nije pravilno utvrđeno činjenično
stanje odnosno iz činjenica je izveden nepravilan zaključak u pogledu
činjeničnog stanja. Povredu pravila postupka vidi u povredi načela materijalne
istine, te ističu da je pobijano rješenje doneseno u postupku koji je proveden
nakon donošenja presude ovog Suda, broj: Us-624/00 od 30. siječnja 2002. godine,
kojom je naslovni Sud uvažio tužbu tužitelja i poništio rješenje tuženog tijela
od 19. listopada 1999. godine. U postupku koji se vodio nakon donošenja citirane
presude, tužitelji su iznosili brojne nove činjenice, a koje tuženo tijelo nije
uzelo u razmatranje. Takvim svojim postupanjem tuženo tijelo je povrijedilo
procesna prava tužitelja, kao i načelo materijalne istine iz članka 7. Zakona o
općem upravnom postupku, radi čega isto nije zakonito. Tuženo tijelo je također
postupilo suprotno naprijed citiranoj presudi Uprav­nog suda, jer je bilo vezano
pravnim shvaćanjem i primjedbama, a u osporenom rješenju postupalo je čak i
suprotno jer je u obzir uzimalo određene činjenice koje su nastupile nakon
donošenja prvog poništenog rješenja, pa je tako uzelo u obzir i činjenicu
pristupa Republike Hrvatske u Svjetsku trgovinsku organizaciju koji je nastupio
30. studenoga 2000. godine.
Tužitelji nadalje navode da je u izreci osporenog rješenja pot­puno netočno
naveden naziv tužitelja, što nije u skladu s ispravama koje su dostavljene u
spis. Ističu da je društvo TDR d.o.o. osnovano temeljem izjave o osnivanju od
11. studenog 2003. godine od strane jedinog osnivača, društva Adris grupa d.d. i
kao takvo uopće nema pravnog prednika. Tvornica duhana Rovinj d.d. predstavlja
bivšu tvrtku društva Adris grupa d.d. koja je izmijenjena odlukom glavne
skupštine društva dana 24. prosinca 2003. godine, te slijedom navedenog Tvornica
duhana Rovinj d.d. ili njezin pravni slijednik ne može biti dio koncerna Adris
grupe d.d., jer su Tvornica duhana Rovinj d.d. i Adris grupa d.d. jedna te ista
pravna osoba koja je samo promijenila tvrtku. Zbog toga društvo Adris grupa d.d.
nije pravni sljednik Tvornice duhana Rovinj d.d., već se radi o jednom te istom
društvu koje je promijenilo tvrtku.
Što se tiče činjeničnog stanja, tužitelji ističu da položaj tužitelja kao
poduzetnika s vladajućim položajem na tržištu duhanskih pro­iz­voda u Republici
Hrvatskoj nije nikada bio sporan i ostvaren je, između ostalog, i putem
koncentracija koje su odobrene od strane tuženog tijela. Tužitelji ističu da
vladajući, ili čak monopolistički položaj na određenom tržištu, nije sam po sebi
zabranjen, već je zabranjena njegova zloupotreba sukladno članku 15. stavak 1.
Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Predmet ovog postupka su navodne
zlouporabe vladajućeg položaja tužitelja na mjerodavnom tržištu, a ne način kako
su tužitelji stekli taj vladajući položaj, stoga je tuženo tijelo trebalo
obrazlagati u čemu se sastoje navode zlouporabe koje se tužiteljima stavljaju na
teret, a ne način kako je tužitelj stekao vladajući položaj, što je
prevladavajući dio obrazloženja osporenog rješenja. Tužiteljima se na teret
stavljaju izravna djelovanja, i na teret postupci vezani za poduzetnika Tvornica
duhana Zadar d.d., a koji se odnose na kupovanje dionica te tvornice.
Preciznije, tužitelju se zamjera da je suprotno rješenju tuženog tijela od 6.
listopada 1998. godine nastavio stjecati dionice Tvornice duhana Zadar d.d. bez
prethodnog obavještavanja tuženog tijela u istome. Takva utvrđenja su u
potpunosti netočna, što je u međuvremenu i potvrđeno pravomoćnim sudskim
presudama. Tuženo tijelo ne pruža nikakvo obrazloženje kako je došlo do takvog
zaključka, odnosno zašto smatra da je stjecanje udjela bilo usmjereno na
sprečavanje donošenja bilo kakvih odluka, odnosno kako zna koje su bile procjene
tužitelja. Osporavaju navode tuženog tijela da nije obavještavao Agenciju o
namjeri stjecanja udjela u TD Zadar, te takvi navodi tuženog samo službe kako bi
se obrazložilo donošenje neosnovanog negativnog rješenja, dok su činjenice koje
su čak i potvrđene pravomoćnom sudskom odlukom potpuno drugačije – stjecanje
dionica Tvornice duhana Zadar d.d. od strane prvotužitelja bilo je u potpunosti
zakonito i u skladu s pravnim propisima, te se njihovim stjecanjem nije
prekršilo nikakvo rješenje tuženog tijela. Prvotužitelj je u potpunosti i
zakonito stekao dionice Tvornice duhana Zadar d.d., za koje je upisan u knjigu
dionica, te je s istima valjano glasao na skupštini. Tužitelj ističe da nije na
bilo koji način prekršio mjere tuženog tijela iz rješenja o koncentraciji od 6.
listopada 1998. godine, o čemu je već pravomoćno odlučeno u odluci Prekršajnog
suda u Rovinju, broj: G-136/99 od 5. listopada 1999. godine, u kojem je Sud
obustavio postupak protiv prvotužitelja i Ante Vlahovića da suprotno članku 36.
stavak 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i suprotno obvezi iz točke VII.
rješenja o koncentraciji, nisu dostavili obavijesti o namjeri izravnog ili
posrednog stjecanja udjela u poduzetnicima na područ­ju Republike Hrvatske.
Slijedom navedenog, očito je da je nadležni sud pravomoćno utvrdio da tužitelj
nije počinio djelo koje mu se stavlja na teret, iz čega proizlazi, ne samo da je
stjecanje dionica Tvornice duhana Zadar d.d. bilo zakonito, već da i tim
stjecanjem nije prekršeno niti rješenje o koncentraciji.
Vezano uz navodno namjeravano sprečavanje ulaganja BAT-a u Tvornicu duhana Zadar
d.d., a koje se desilo na izvanrednog glavnoj skupštini Tvornice duhana Zadar
d.d., iako je ista održana izvan spornog vremenskog razdoblja unutar kojega se
tužiteljima stavlja na teret zlouporaba monopolističkog položaja, ističu da je
presudom Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, broj: PŽ-5801/02-4 od 21.
prosinca 2004. godine, presuđeno u korist Tvornice duhana Rovinj d.d., te su
pravomoćno poništene odluke glavne skupštine dioničara Tvornice duhana Zadar
d.d. donesene na glavnoj skupštini, a vezane uz dokapitalizaciju i stjecanje
dionica Tvornice duhana Zadar d.d. od strane društva BAT. Budući da poništenje
odluke glavne skupštine dioničkog društva djeluje ex tunc, ima se smatrati da se
navedena dokapitalizacija i stjecanje dionica Tvornice duhana Zadar d.d. nije
nikada ni dogodila. Slijedom navedenog, kako je Visoki trgovački sud Republike
Hrvatske kao prethodno pitanje nesporno utvrdio da je dokapitalizacija i
stjecanje dionica od strane BAT-a bilo u potpunosti ne zakonito, te se nije
nikada ni dogodilo, stajalište je tužitelja da više ne može opstati tvrdnja da
je prvotužitelj sprečavao ulaganje BAT-a u Tvornicu duhana Zadar d.d., jer do
navedenog ulaganja nije niti došlo, i to ne zbog radnji prvotužitelja već iz
razloga što su u Tvornici duhana Zadar d.d ipak proveli dokapitalizaciju i
stjecanje dionica protivno pozitivnim propisima Republike Hrvatske.
U odnosu na navodna »neizravna djelovanja« tužiteljima se stavljaju na teret
postupci preko povezanog društva Virginia d.d., te u svezi toga ističu da takvih
djelovanja nije bilo. Naime, stjecanje potraživanja prema firmi Duhan d.d. nije
dalo Viržinii d.d. nikakva dodatna prava u odnosu na bilo kojeg prethodnog
vjerovnika Duhana d.d., što je i osnovano načelo cesije kao pravno instrumenta.
U takvom odnosu Viržinia d.d. je mogla potraživati samo ono što bi mogao
potraživati i svaki drugi vjerovnik – ispunjenje obveze. Nije u potpunosti jasna
pravna argumentacija tuženog tijela iz osporenog rješenja, jer je tuženo tijelo
smatralo da neki drugi vjerovnik Duhana d.d., osim Viržinije d.d., ne bi
zahtijevao ispunjenje obveze i plaćanje dugovanog iznosa. Takvo ponašanje ne bi
predstavljalo postupanje s pažnjom dobrog gospodarstvenika, te bi u konačnici
moglo povlačiti za sobom odgovornost uprave takvog vjerovnika. Slijedom
navedenog, stajalište je tužitelja da potraživanje Viržinia d.d. prema Duhanu
d.d. predstavlja čisti obvezno-pravni odnos koji Viržini d.d. nije dao nikakva
dodatna prava koja bi joj omogućila izvršavanje prevladavajućeg utjecaja nad
poduzetnikom Duhan d.d. Stoga tužitelji smatraju da se ne može zaključiti kao
određeni vjerov­nički odnos predstavlja stjecanje prevladavajućeg utjecaja,
odnosno koji bi dopuštao ocjenu određenog vjerovničkog odnosa kao osnove za
nastajanje koncentracije poduzetnika. Takva mogućnost dana je tek nakon stupanja
na snagu Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja iz 2003. godine, te takvo
stjecanje potraživanja prema Duhanu d.d. samo po sebi nema značaj stjecanja
prevladavajućeg utjecaja, odnos­no pravi učinak koncentracije poduzetnika, što
je tuženo tijelo pokušalo utvrditi u osporenom rješenju.
Što se tiče troškova postupka, tužitelji smatraju da tuženo tijelo nije valjano
u smislu odredbe članka 209. stavak 2. ZUP-a obrazložilo iz kojih razloga smatra
da su obvezi platiti iste BAT-u. Tužiteljima nikada nije dostavljen zahtjev za
naknadu troškova, da bi se na njega mogli očitovati, čime je tuženo tijelo
povrijedilo načelo saslušanja stranke, slijedom čega osporeno rješenje i u tom
djelu drže nezakonitim.
Temeljem svega iznijetog tužitelji predlažu da se tužba uvaži i osporeni
zaključak poništi.
U odgovoru na tužbu tuženo tijelo u cijelosti ostaje kod navoda iz osporenog
rješenja, te dodaje da se pri donošenju odluke u postupnosti pridržavalo pravnog
shvaćanja ovoga Suda iznijetog u presudi, broj: Us-624/00 od 30. siječnja 2000.
godine. S tim u svezi, primjenjujući odredbe Zakona o zaštiti tržišnog
natjecanja, kao lex specialis i odredbe Zakona o općem upravnom postupku, kao
lex generalisa, Agencija je pravilno utvrdila činjenično stanje u ovom predmetu
i na temelju istog odlučila valjanom primjenom materijalnog prava. Što se tiče
prigovora da je tuženo tijelo izvršilo pogrešna utvrđenja u dispozitivnu
pobijanog rješenja, jer Tvornica duhana Rovinj d.d. nije pravni prednik
poduzetnika TDR d.o.o., ističe da nije relevantan za predmetni postupak jer su
promjene u organizacijskoj strukturi nastale nakon perioda utvrđenja zlouporabe,
a formulacija »pravni prednik poduzetnika TDR d.o.o. za proizvodnju duhanskih
proizvoda«, korišten je isključivo iz razloga pojašnjenja sadašnje
organizacijske strukture Tvornice duhana Rovinj d.d. odnos­no Adris grupe d.d.
Slijedom toga, ovakvi prigovori iznijeti u tužbi su neosnovani, a što se tiče
prigovora da društvo Tvornica duhana Rovinj d.o.o., kao što je to navedeno u
točki V. izreke pobijanog rješenja, uopće ne postoji u sudskom registru,
Agencija prihvaća te naglašava da je u konkretnom slučaju riječ o očiglednoj
grešci u pisanju koja je ispravljena donošenjem zaključka o ispravci greške od
13. srpnja 2006. godine, a u smislu odredbe članka 219. ZUP-a. Što se tiče
prigovora tužitelja o nadoknadi troškova postupka, tuženo tijelo smatra da je
ista u potpunosti donesena u skladu s odredbom članka 117. ZUP-a, a u svezi s
odredbom članka 114. stavak 2. i 3. istog Zakona, jer su u postupku sudjelovale
stranke sa suprotnim interesima, te jer je bila riječ o troškovima pravnog
zastupanja u postupku pred Agencijom, a koji su bili nužni i opravdani.
Temeljem iznijetog, tuženo tijelo predlaže da se tužba kao neosnovana odbije.
Odgovor na tužbu dala je i zainteresirana osoba BAT, zastupan po Ivanu Juriću,
odvjetniku iz Zagreba, koja navodi da od dana kada je tuženik pokrenuo postupak
ispitivanja monopola tužitelja do ovog upravnog spora, tužitelji su svojim
izravnim i neizravnim protupravnim planiranim djelovanjima eliminirali
zainteresiranu stranku sa domaćeg duhanskom tržišta. Naime, Tvornica duhana
Zadar d.d za koju je zainteresirana stranka sa svojim povezanim društvima
uložila preko 50 mil. EUR, je za vrijeme trajanja postup­ka pred tuženikom
bankrotirala, a sva ulaganja u TDZ su sudski poništena na zahtjev tužitelja.
Ukratko, samo zbog inzistiranja tužitelja na tečajnim razlikama nastalim
prilikom uplate sredstava radi povećanja temeljnog kapitala TDZ-a, Sud je
pravomoćno utvrdio da je od predviđenih približno 18 mil. kn TDZ-u uplaćeno
približno 80.000,00 kn manje sredstava, pa je povećanje temeljnog kapitala TDZ-a
poništeno. Zainteresiranoj stranci je teško i zamisliti da bi bilo koji drugi
dioničar TDZ-a vodio skupi višegodišnji sudski spor zbog 80.000,00 kn i tako
blokirao investiciju u društvo čiji je i sam dioničar koja je vrijedna 50 mil.
EUR da posrijedi nije bio interes tužitelja da pod svaku cijenu eliminira
konkurenciju.
Nastavno zainteresirana osoba navodi kako je tuženik svojim rješenjem od 6.
studenog 1998. godine odobrilo TDR koncentraciju s Tvornicom duhana Zagreb d.d.,
pod uvjetom da o svakoj namjeri daljnjeg stjecanja dionica zatraži odobrenje
tuženika, te TDR d.d. je svim malim dioničarima Tvornice duhana Zadar d.d.
ponudio otkup dionica u temeljnom kapitalu. O tome tužitelj nije uopće bio
obavijestio tuženika čime je prekršio svoju dužnost iz rješenja od 6. studenog
1998. godine, kojim je tuženik uvjetovao već prije provedenu koncentraciju TDR-a
i Tvornice duhana Zagreb d.d. Pored približno 10% dionica stečenih od malih
dioničara 14. travnja 1999. godine tužitelj je od dioničara Tvornice duhana
Zadar d.d. kupio još 450 dionica nakon čega je imao kontrolu nad približno 20%
temeljnog kapitala. O svim tim transakcijama tuženik nije uopće bio
obavještavan. Tek donošenjem rješenja o određivanju privremene mjere tuženika od
16. travnja 1999. godine zabranjeno je daljnje izravno protupravno djelovanje
tužitelja stjecanjem dionica Tvornice duhana Zadar d.d., ali je tužitelj i tu
privremenu mjeru prekršio kada je dostavio prijavu za upis stjecanja i zahtjev
za upis u knjigu dionica vlasništva na 450 dionica kupljenih od Auctora d.d. Na
taj način tužitelj je izravno i prije ulaska zainteresirane stranke na domaće
tržište protupravno i bez obzira na akte tuženika i važeće propise o tržišnom
natjecanju, želio steći takav položaj u Tvornici duhana Zadar d.d koji će mu
omogućiti da na skupštini spriječi dokapitalizaciju TDZ-a. Ta preventivnost u
zaštiti monopola izražena kroz protupravno stjecanje dionica je obilježila
upravo onaj oblik zlouporabe monopola tužitelja u ovom slučaju o čemu je tuženo
tijelo dalo valjane razloge.
Što se tiče djelovanja koje se odnosi na Duhan d.d. zainteresirana osoba ističe
da je tužitelj vrlo eksplicitno ostvarivao svoju vlast nad tom firmom. U tom
društvu tužitelj doista nije stekao dionice u smislu Zakona o trgovačkim
društvima, ali stjecanje statusa najvećeg vjerovnika Duhana d.d. tužitelju je
ipak omogućilo da bira hoće li ga likvidirati ili prisiliti njegove dioničare da
na glavnoj skupštini izglasuju pretvaranje potraživanja TDR-a u ulog u temeljnom
kapitalu tog društva. Važno je istaknuti da je TDR d.d. sudbinu Duhana d.d.
držao u svojim rukama, a to je potvrdio svjedok, bivši direktor Duhana d.d.,
koji je na raspravi iskazao da je Zagrebačka banka d.d. protivno odluci Vlade
Republike Hrvatske o sanaciji Duhana d.d. najprije prijetila stečajem, a potom
cedirala svoju tražbinu Viržinije d.d. čime je na posredan način tužitelj stekao
prevladavajući utjecaj koji je bio jedini dostupni dobavljač duhana Tvornici
duhana Zadar d.d. Tako je protivno odlukama Vlade i uz podršku Zagrebačke banke
d.d. objedinjen 100%-tni monopol proizvodnje i prodaje duhanskih proizvoda TDR
d.d.
Temeljem iznijetog, zainteresirana osoba predlaže da se tužba kao neosnovana
odbije.

*Tužba nije osnovana.*

Iz spisa predmeta je razvidno da je rješenjem tuženog tijela utvrđeno kako je
poduzetnik Tvornica duhana Rovinj d.d. narušio slobodno tržišno natjecanje
zlouporabom monopolističkog položaja, a kao što je to naprijed navedeno.
Rješenje tuženog tijela rezultat je njegovog postupanja po presudi ovoga Suda,
broj: Us-624/00 od 30. siječnja 2002. godine, kojom presudom je tužba uvažena,
te poništeno ranije doneseno rješenje istog tuženog od 19. listopada 1999.
godine. U tom rješenju također je utvrđeno da je naprijed navedeni poduzetnik
izravno vlastitim djelovanjem i neizravno koristeći svoj udjel u ovisnom društvu
Virži­nija d.d. sprečavao pristup tržištu poduzetniku BAT zlouporabom
monopolističkog položaja na tržištu.
U narečenoj presudi Sud je obvezao tuženo tijelo da u smislu odredbe članka 62.
Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92), da
činjenično stanje pravilno i potpuno utvrdi dopunom dokaznog postupka na način
da provede usmenu raspravu na kojoj je potrebno da sudjeluju sve stranke u ovom
postupku, a kako je to u prethodnom postupku nije učinjeno, nije ranije doneseno
rješenje mogao ocijeniti zakonitim, radi čega je isto poništeno.
U ponovljenom postupku Sud utvrđuje da je tuženo tijelo postupilo po uputi iz
naprijed navedene presude, te održalo usmene rasprave 20. listopada 2005.
godine, 10. studenog 2005. godine, kao i 6. travnja 2006. godine. Na tim
ročištima postupak je nadopunjen tako da su se stranke u ovom upravnom postupku
očitovale o svim bitnim činjenicama radi čega Sud smatra da je činjenično stanje
u ovom postupku pravilno i potpuno utvrđeno.
Temeljem činjeničnog stanja utvrđenih tijekom postupka pravilno je zaključilo
tuženo tijelo da je naprijed navedeni poduzetnik zlouporabio monopolistički
položaj, te na taj način narušio slobodno tržišno natjecanje, a u smislu odredbi
Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj: 48/95, 52/97 i
89/98).
Naime, postupci i djelovanja Tvornice duhana Rovinj d.d., kako izravna tako
poduzeta putem povezanih društava, imale su za cilj da spriječe pojavu novog
takmaca na tržištu proizvodnje i prodaje cigareta. Ti postupci vezani su za
otkup dionica odnosno stjecanje udjela u Tvornici duhana Zadar d.d. u trenutku
kada je taj poduzet­nik započeo sa stjecanjem udjela u toj Tvornici. Svojim
djelovanjem Tvornica duhana Rovinj d.d. stjecala je udjele u Tvornici duhana
Zadar d.d., a o namjeri stjecanja nije obavještavala tuženo tijelo što je bila
njegova obveza utvrđena rješenjem od 6. listopada 1998. godine, a što je tuženo
tijelo valjano obrazložilo u obrazloženju osporenog rješenja. Na taj način
Tvornica duhana Rovinj d.d. je onemogućila tuženom tijelu da joj zabrani
stjecanje udjela u Tvornici duhana Zadar d.d., jer je očekivala da će u
narečenom društvu steći udjel od 25% koji bi joj na glavnoj skupštini omogućio
da spriječi donošenje odluke o povećanju temeljnog kapitala TD Zadar d.d. što je
bila namjera BAT-a.
Neizravna djelovanja koja je TD Rovinj d.d. poduzimao preko povezanog društva
Viržinije d.d. ogleda se u činjenici da je taj poduzetnik u kojem je TD Rovinj
d.d. imatelj većinskog dijela ugovorom o prijenosu cjelokupne tražbine koju je
Zagrebačka banka d.d. imala prema Duhanu d.d. stekao mogućnost prevladavajućeg
utjecaja nad tim poduzetnikom. Cilj je bio da se taj poduzetnik uključi u sustav
TD Rovinj d.d. ili likvidira na koji način bi mu se onemogućilo da prodaje duhan
društvu BAT obzirom da je bio jedini neovisni prerađivač primarnog duhana.
Što se tiče prigovora tužitelja glede pogrešnih utvrđenja u dispozitivnu
pobijanog rješenja, Sud utvrđuje da je isti neosnovan. Naime, tuženo tijelo je u
dispozitivu točke I. točno odredilo je da Tvornica duhana Rovinj d.d.
zlouporabila vladajući odnosno monopolistički položaj na mjerodavnom tržištu, a
promjene na koje se tužitelji pozivaju nastale su naknadno promjenama u
organizacijskoj strukturi u 2003. godini. Kako se nakon poništenja rješenja
predmet vraća u ono stanje u kojem se nalazio, to je pravilno postupilo tuženo
tijelo kada je kao pravni subjekt označilo Tvornicu duhana d.d., jer je ona u
spornom periodu takav naziv imala. Ostale formulacije koje su korištene u
dispozitivu osporenog rješenja korištene su isključivo radi objašnjenja sadašnje
organizacijske strukture Tvornice duhana Rovinj d.d., te stoga njihovim
navođenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.
Neosnovan je prigovor tužitelja da je tuženo tijelo trebalo pri donošenju novog
rješenja imati u vidu i druge odluke nadležnih sudova kao što je to rješenje
Prekršajnog suda u Rovinju, odnosno presudu Visokog trgovačkog suda Republike
Hrvatske, jer su te odluke donesene nakon donošenja prethodnog rješenja od 19.
listopada 1999. godine, pa se kao takve nisu mogle koristiti u ovom postupku
jer, obzirom na to da je postupak vraćen u stanje u kojem se nalazio prije nego
što je poništeni akt donesen, naknadno nastale činjenice ne mogu se koristiti
pri donošenju novog upravnog akta radi čega je ovaj prigovor iznijet u tužbi kao
neosnovan valjalo odbiti.
Što se tiče troškova postupka, odredbom članka 114. stavak 2. i 3. Zakona o
općem upravnom postupku propisana je moguć­nost, da kada u postupku sudjeluju
dvije stranke ili više stranaka sa suprotnim interesima, stranka koja je
izazvala postupak, a na čiju je štetu postupak okončan, dužna je protivnoj
stranci nadoknaditi opravdane troškove koji su nastali sudjelovanjem u postupku.
Troškovi za pravo zastupanje nadoknađuju se samo u slučajevima kada je takvo
zastupanje bilo nužno i opravdano, pa pošto su u konkretnom slučaju u upravnom
postupku sudjelovale dvije stranke sa suprotnim interesima, Sud cijeni da je
tuženo tijelo imalo osnova obvezati tužitelje na snošenje troškova suprotnoj
stranci obzirom da su isti ocijenjeni nužnima i opravdanima u smislu naprijed
navedene odredbe ZUP-a.
Temeljem svega iznijetog, Sud nije našao da bi osporenim rješenjem bio
povrijeđen zakon na štetu tužitelja, radi čega je valjalo primjenom odredbe
članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91,
9/92 i 77/92) tužbu kao neosnovanu odbiti.

Broj: Us-5855/2006-9
Zagreb, 26. travnja 2007.

Predsjednica Vijeća
**Lidija Rostaš Beroš**, v. r.

Presuda, NN 97/2007-2902
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)