## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8199/2011-6 od 9. veljače 2012.

### NN 38/2012 (30.3.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8199/2011-6 od 9. veljače 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

983

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Vukičević Gašparović, predsjednice vijeća, Mirjane Čačić i Arme Vagner Popović, članica vijeća, te sudskog savjetnika Ante Drezge, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatski telekom d.d. Zagreb, Savska cesta 32, zastupan po Maji Mandić, direktorici Odjela za korporativne regulatorne poslove, protiv djelomičnog rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: 344-01/09-01/1397, urbroj: 376-10/HP-11-25(JŠ) od 15. lipnja 2011., radi zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezne opreme, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 9. veljače 2012.

presudio je

I. Tužba se uvažava.

Poništava se djelomično rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, klasa: 344-01/09-01/1397, urbroj: 376-10/HP-11-25(JŠ) od 15. lipnja 2011.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom 1. izreke osporenog djelomičnog rješenja naloženo je trgovačkom društvu Hrvatski telekom d.d. da u roku od osam dana od dana zaprimanja istog rješenja, dostavi trgovačkom društvu B.net Hrvatska d.o.o., pojedinačne ugovore o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme usklađene s člankom 14. stavak 6. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08.) za trase navedene pobliže u navedenom rješenju. Točkom 2. dispozitiva istog rješenja naloženo je trgovačkom društvu B.net Hrvatska d.o.o. da u roku od tri dana zaključi pojedinačne ugovore o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, iz točke 1. i stog rješenja. Pod točkom 3. dispozitiva istog rješenja naknada za pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme plaća se od dana sklapanja pojedinačnih ugovora iz točke 1. istog rješenja.

Tužitelj tužbom pobija osporeno rješenje djelomično, i to samo točku 3. dispozitiva osporene odluke kojom se određuje da se naknada za pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme plaća od dana sklapanja pojedinačnih ugovora iz točke 1. osporavanog rješenja, i to zbog nepravilne primjene zakona i propisa donesenih na temelju zakona, iz razloga što u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja činjenično stanje nije pravilno utvrđeno, te iz razloga što tuženo tijelo nije obrazložilo zbog čega je kao datum obveze plaćanja naknade za pristup zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uzeo baš datum sklapanja ugovora, a ne npr. početak korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture. Smatra da tuženo tijelo u obrazloženju osporenog rješenja pogrešno tumači i primjenjuje odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama i Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08. i 93/10.), navodeći da je tužitelj pred tuženikom pokrenuo postupak sređivanja postojećeg stanja kabela uvučenih bez prethodnog zaključenja ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije tužitelja, sve na temelju odredbe članka 10. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme. Tijekom postupka, a na zahtjev tuženika, trgovačko društvo B.net Hrvatska d.o.o. da je dostavilo podatke o svojim kabelima na trasama koje su bile predmet postupka sređivanja postojećeg stanja, čime je nedvojbeno utvrđeno da je trgovačko društvo B.net Hrvatska d.o.o. koristilo predmetne trase neovlašteno, bez sklopljenog ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture s tužiteljem kao infrastrukturnim operatorom, pozivajući se na odredbu članka 9. stavak 1. Pravilnika, prema kojem je B.net Hrvatska d.o.o. kao operator korisnik trebao dostaviti infrastrukturom operatoru zahtjev za zajedničko korištenje dijela kabelske kanalizacije za koje je zainteresiran, te sklopiti ugovor kojim bi se regulirala međusobna prava i obveze. Ističe da se odredbom članka 30. Zakona o elektroničkim komunikacijama određuju pravila kada agencija rješava slučajeve u kojima infrastrukturni operator onemogućava operatora korisnika u korištenju slobodnog prostora elektroničke komunikacijske infrastrukture, odbija s njim sklopiti ugovor o pristupu i zajedničkom korištenju navedene infrastrukture i sl., što u konkretnom postupku nije bio slučaj, već je upravo suprotno, operator korisnik koristio slobodan prostor u elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi tužitelja bez sklopljenog ugovora i to je odbijao dobrovoljno učiniti. Navodi da je odredbom članka 14. stavak 6. Pravilnika, na kojeg se poziva tuženik, utvrđeno koje elemente takav ugovor mora sadržavati, pa se između ostalog navodi da ugovor mora sadržavati i datum primopredaje ugovorenog dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, te odredbe o iznosu i načinu plaćanja naknade za pristup i zajedničko korištenje infrastrukture, pri čemu obveza plaćanja naknade za korištenje navedene infrastrukture počinje teći od datuma primopredaje infrastrukture operatoru korisniku. Budući da je operator korisnik već uvukao svoje kabele u infrastrukturu tužitelja prije no što je tužitelj podnio zahtjev za sređivanje postojećeg stanja tuženiku, tuženik da nije mogao primijeniti odredbu članka 14. stavak 6. Pravilnika, na način da je za početak plaćanja naknade odredio datum sklapanja ugovora jer je korištenje navedene infrastrukture, odnosno primopredaja infrastrukture operatoru korisniku, iako bez znanja i dozvole infrastrukturnog operatora te sklopljenog ugovora, faktički već bila obavljena znatno ranije no što je operator korisniku naloženo sklapanje ugovora. Ističe da tuženik nije pozvao operatora korisnika da dostavi dokaz o tome kada je položio svoje kabele u infrastrukturu tužitelja, niti je tu činjenicu nedvojbeno utvrdio, pa da je zanemarujući evidentnu činjenicu da su kabeli operatora korisnika već položeni u navedenu infrastrukturu tužitelja, a što mu je operator korisnik u postupku priznao, utvrdio da će primopredaja navedene infrastrukture za polaganje kabela operatoru korisniku biti obavljena u trenutku sklapanja ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju navedene infrastrukture, slijedom čega je i odredio obvezu plaćanja naknade od trenutka sklapanja takvog ugovora. Tužitelj smatra da za ovakav stav tuženika nema opravdanja i ne može naći uporište niti u jednom pozitivnom propisu. Nadalje, tužitelj navodi da je Agencija, ovdje tuženik, na temelju članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama ovlaštena rješavati sporove između dvaju ili više operatora elektroničkim komunikacijskih mreža i/ili usluga, a odluke Agencije o rješavanju spora da moraju biti podrobno obrazložene, što u konkretnom slučaju po pitanju odluke o početku plaćanja naknade za korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture nije bio slučaj. Ističe da tuženo tijelo svoju odluku o početku obveze plaćanja naknade za pristup i zajedničko korištenje navedene infrastrukture nigdje u rješenju nije obrazložilo niti naveo na temelju čega je tako odlučio, pa proizlazi da je stav tuženika da operator korisnik može raspolagati s navedenom infrastrukturom infrastrukturnog operatora bez naknade, čak i od trenutka kada je u postupku na osnovu priznanja i dostavljenih podataka operatora korisnika nedvojbeno utvrđeno da on predmetnu infrastrukturu koristi bez sklopljenog ugovora puno prije no što će svoje odnose po tom pitanju i to po nalogu tuženika urediti ugovorom. Iako tužitelj ima mogućnost svoje pravo u vezi naknade ostvariti i u sudskom postupku pred redovnim sudovima, navedenim rješenjem tuženika da se izvodi zaključak da tužitelj nema pravo na naknadu za korištenje navedene infrastrukture prije sklapanja ugovora. Tužitelj smatra da je tuženo tijelo u odnosu na osporavanu točku 3. dispozitiva osporenog rješenja nepravilno primijenilo propise i nepotpuno utvrdilo činjenično stanje, te da razloge donošenja takve odluke nije u rješenju obrazložilo, slijedom čega predlaže Sudu da u cijelosti prihvati tužbu tužitelja i poništi osporenu točku 3. osporenog rješenja.

Tuženo tijelo u svom odgovoru na tužbu ističe da je osporenim rješenjem naloženo tužitelju dostaviti trgovačkom društvu B.net Hrvatska d.d. pojedinačne ugovore o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme za predmetne trase B.net-u i zaključivanje navedenih ugovora, te da se naknada za pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme plaća od sklapanja pojedinačnih ugovora, ističući da je na temelju ovlasti iz članka 12. stavak 1. i članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama tuženo tijelo zakonito donijelo osporeno rješenje. Tuženo tijelo pri tom pojašnjava da je na temelju navedenog Zakona ovlašteno i obvezno donijeti rješenje u slučaju spora, što je u konkretnom slučaju i učinjeno, slijedom čega da nije jasno koju je odredbu navedenog Zakona tuženo tijelo nepravilno primijenilo, jer tužitelj nije obrazložio koju je zakonsku odredbu tuženi nepravilno primijenilo, niti je argumentirano obrazložio. Glede nepravilne primjene odredbi Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08.) tuženo tijelo ističe da se tužitelj pogrešno poziva na izmjene i dopune Pravilnika (»Narodne novine«, broj 154/08. i 93/10.), koje se u vrijeme donošenja osporenog rješenja nisu mogle primijeniti, budući da je postupak sređivanja postojećeg stanja kabela uvučenih bez prethodnog zaključenja ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju započet prije stupanja na snagu izmjena i dopuna Pravilnika, slijedom čega da su tvrdnje tužitelja o navedenoj nepravilnoj primjeni Pravilnika promašene. Tuženo tijelo ističe kako je nakon provedbe postupka opisanog člankom 10. Pravilnika, a na temelju stavka 18. tog članka tuženo tijelo obvezno donijeti odluku kojom nalaže daljnje obveze infrastrukturnom operatoru, operatoru korisniku u pravnoj ili fizičkoj osobi, u cilju konačnog sređivanja stanja u izgrađenoj kabelskoj kanalizaciji, što je tuženo tijelo i učinilo u konkretnoj upravnoj stvari. Nadalje, tuženo tijelo ističe da je odredbom članka 14. stavak 6. Pravilnika propisano što ugovor mora sadržavati te da tužitelj pogrešno zaključuje da je do predaje ugovorenog dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme došlo prije sklapanja ugovora budući da infrastrukturni operator i operator korisnik nisu do tada imali nikakav poslovni odnos uređen nekim ugovorom. Smatra da je bitno napomenuti da se tužitelj, do ishođenja potvrda o pravu puta, nije niti mogao legitimirati prema trećima kao infrastrukturni operator, stoga da nije niti mogao potraživati plaćanje naknade za pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezne opreme. Tuženo tijelo nadalje navodi da je sukladno članku 10. Pravilnika uspio utvrditi samo vlasnika i funkcionalnost pojedinog kabela na predmetnoj trasi koji infrastrukturni operator traži sređivanje postojećeg stanja kabela uvučenih bez prethodnog zaključenja ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije te da nije obvezan utvrđivati kada je koji operator korisnik položio pojedini kabel na predmetnim trasama niti određivati visinu naknade koju bi prema drugim posebnim propisima operator korisnik bio obvezan platiti tužitelju. Također ističe da je točno utvrđivanje vremena polaganja kabela gotovo nemoguće utvrditi u praksi, a upravo suprotno tvrdnjama tužitelja da bi logičnije bilo da sam tužitelj koji se deklarira kao infrastrukturni operator na predmetnim trasama, dokaže kada mu je neki od operatora korisnika položio svoje kabele u kabelsku kanalizaciju obzirom da on posjeduje, vrši nadzor i održava kabelsku kanalizaciju. Tuženo tijelo ističe da nije jasno iz koje odredbe Pravilnika tužitelj izvlači zaključak da je tuženik obvezan utvrditi kada je koji operator korisnik položio svoje kabele te visine naknade. Ističe da je potpuno jasno da se tužitelj u bilo kojem trenutku može obratiti nadležnim sudovima radi ostvarivanja naknade za korištenje kabelske kanalizacije.

Tuženo tijelo predlaže odbiti tužbu tužitelja kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u ovoj upravnoj stvari, B.net Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, u svom odgovoru na tužbu ističe da tužba nije pravovremena jer je predana Sudu 26. srpnja 2011., rok za podnošenje tužbe da je bio 25. srpnja 2011. jer sam tužitelj u tužbi navodi kako je zaprimio osporeni akt tuženika 24. lipnja 2011. Stoga zainteresirana osoba predlaže odbaciti tužbu tužitelja, a tek podredno ukoliko Sud ipak pronađe da su rokovi poštovani navodi da je osporeno rješenje tuženika donijeto na temelju pravilne primjene odredbi Zakona o elektronskim komunikacijama i drugim mjerodavnim propisima iz upravnog područja elektroničkih komunikacija, te da je u kompletnoj upravnoj stvari pravilno i potpuno utvrđeno činjenično stanje. Ističe da je nesporno da tužitelj i zainteresirana osoba svoje odnose u vezi korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture moraju odrediti ugovornim odnosom, što je i proizašlo iz citiranog rješenja tuženika od 15. lipnja 2011., međutim, napominje kako su tužitelj i zainteresirana osoba sklopili ugovor iz dispozitiva osporenog rješenja te kako ga strane u postupku uredno izvršavaju, a što predstavlja snažnu indiciju kako je osporeno rješenje tuženika kvalitetno i svrsishodno. Smatra da tužitelj paušalno tumači odredbu članka 14. stavak 6. Pravilnika koja propisuje elemente koje ugovor mora sadržavati, ističući da se upravo osporenim rješenjem odredilo zajedničko reguliranje predmetnih trasa. Navodi neosnovanim tvrdnje tužitelja da je zainteresirana osoba neovlašteno uvukla svoje kabele u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu tužitelja navodeći kako je tužitelj na temelju nesređenog stanja u kabelskoj kanalizaciji za sebe pridržao pravo posjedovanja, uporabe i korištenja kako klasičnih vlasničkih ovlaštenja u dijelovima nekretnina koje nisu njegovo vlasništvo niti nad njima ima koje drugo stvarno pravo. Nadalje, ističe da tužitelj iznosi kao sporan datum od kojeg je tuženik utvrdio obvezu plaćanja zainteresirane osobe u svezi korištenja tužiteljeve kabelske kanalizacije, ističući da je tuženik utvrdio taj datum sa datumom sklapanja ugovora o zajedničkom korištenju infrastrukture na predmetnoj trasi. Ističe da je tužitelj, kao infrastrukturni operator dobio valjan titulus, tek dovršetkom postupka u kojem je učinio vidljivim i potvrđenim na temelju propisa svoj status. Zainteresirana osoba navodi da je datum međusobne regulacije ugovornih odnosa u svezi pristupa elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi zakonit i pravilno određen.

Zainteresirana osoba predlaže odbiti tužitelja s tužbom kao neosnovanom.

Tužba je osnovana iz razloga navedenih u ovoj presudi.

Iz spisa predmeta, dostavljenog Sudu uz odgovor na tužbu, posebice obrazloženja osporenog rješenja proizlazi da je u konkretnoj upravnoj stvari postupak pokrenut po zahtjevu tužitelja radi sređivanja postojećeg stanja kabela uvučenih bez prethodnog zaključenja ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije, sve na temelju odredbe članka 10. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08. – dalje: Pravilnik).

Tijekom postupka je nadalje nedvojbeno utvrđeno da ovdje zainteresirana osoba B.net Hrvatska d.o.o. ima položen kabel u kabelsku kanalizaciju na predmetnim trasama navedenim pod točkom 1. dispozitiva osporenog rješenja, a što zainteresirana osoba u svom odgovoru na tužbu niti ne spori. Nadalje, tijekom postupka je utvrđeno da je tužitelj u zasebnim postupcima ishodio od HAK-oma potvrde o pravu puta za kabelsku kanalizaciju na predmetnim trasama, sukladno članku 28. stavak 1. točka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama te članku 2. stavak 1. točke a) Pravilnika o potvrdi i naknadi za pravo puta (»Narodne novine«, broj 31/09) čime je stekao status infrastrukturnog operatora, te na temelju čega je nadalje u konkretnoj upravnoj stvari dokazan njegov pravni interes (aktivna legitimacija) za podnošenje zahtjeva.

U konkretnoj upravnoj stvari zainteresirana osoba – B.net Hrvatska d.o.o. koristi izgrađenu kabelsku kanalizaciju na predmetnim trasama kabelske kanalizacije bez zaključenog ugovora s infrastrukturnim operatorom (tužitelj).

S obzirom da zainteresirana osoba u ovoj upravnoj stvari – B.net Hrvatska d.o.o. kao opetator korisnik nije zaključio ugovor s tužiteljem kao infrastrukturnim operatorom o korištenju kabelske kanalizacije, iako na predmetnim trasama ima položene kabele u kabelsku kanalizaciju, to je tuženo tijelo po zahtjevu tužitelja donijelo osporeno rješenje kojim nalaže tužitelju dostaviti pojedinačne ugovore zainteresiranoj osobi za navedene trase, nadalje nalaže zainteresiranoj osobi zaključiti pojedinačne ugovore o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme iz točke 1. dispozitiva osporenog rješenja, te određuje da se naknada za pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme plaća od dana sklapanja pojedinačnih ugovora iz točke 1. dispozitiva osporenog rješenja.

Međutim, Sud nalazi da tuženo tijelo nije imalo zakonskog uporišta za navedeno postupanje.

Naime, prema odredbi članka 30. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da Agencija (Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije) u ostvarivanju regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovog Zakona potiče zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, osobito u svrhu zaštite ljudskog zdravlja, očuvanja okoliša, zaštite prostora, zaštite i očuvanja komunalnih dobara te nacionalne sigurnosti.

Prema stavku 2. istog članka Zakona, infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora, pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja, utvrđeni Pravilnikom iz stavka 12. ovog članka.

Prema stavku 11. istog članka Zakona, ako infrastrukturni operator iz stavka 2. ovog članka ne odgovori na zahtjev operatora korisnika u roku od 30 dana od dana podnošenja zahtjeva, smatra se da je odbio sklopiti ugovor u smislu odredbe stavka 10. ovog članka.

Prema odredbi članka 9. stavka 17. Pravilnika ako infrastrukturni operator odbije sklopiti ugovor o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije ili ne omogući operatoru korisniku pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uz uvjete iz Zakona, Agencija će na zahtjev operatora korisnika, u roku od 30 dana od dana podnošenja tog zahtjeva utvrditi postoje li odgovarajući uvjeti i u slučaju postojanja tih uvjeta donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor.

Prema stavku 18. istog članka Pravilnika, ako infrastrukturni operator ne odgovori na zahtjev operatora korisnika u roku od 30 dana od dana podnošenja zahtjeva smatra se da je odbio sklopiti ugovor o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije.

Tuženo tijelo je, a pozivom na navedene odredbe Zakona i Pravilnika donijelo navedeno osporeno rješenje kojim je naložilo tužitelju dostaviti zainteresiranoj osobi pojedinačne ugovore o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, te je naložilo zainteresiranoj osobi zaključiti pojedinačne ugovore o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme.

Međutim, imajući u vidu naprijed citirane odredbe Zakona i Pravilnika, Sud nalazi da tuženo tijelo nije bilo ovlašteno na donošenje ovakvog djelomičnog rješenja, kojim je nakon što je utvrdio da postoje odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme tužitelja na predmetnoj trasi, naložilo tužitelju i zainteresiranoj osobi da zaključe navedene ugovore o zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, budući da je navedenim odredbama izričito propisano da će tuženo tijelo ukoliko utvrdi da postoje odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor.

Naime, prema ocjeni Suda tuženo tijelo je, a na temelju odredbe članka 30. stavak 10. navedenog Zakona, nakon utvrđivanja odgovarajućih uvjeta pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme obvezan donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor, a što u konkretnom slučaju nije učinjeno.

Trebalo je stoga na temelju članka 39. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), a primjenom odredbe članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.), tužbu uvažiti i osporeno rješenje poništiti, s time da tuženo tijelo donese novo rješenje pridržavajući se prema odredbi članka 62. istog članka Zakona pravnog shvaćanja Suda i njegovih primjedaba u pogledu postupka.

Broj: Us-8199/2011-6

Zagreb, 9. veljače 2012.

Predsjednica vijeća

Lidija Vukičević Gašparović, v.r.

Presuda, NN 38/2012-983