## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1172/2000 od 30. studenoga 2000.

### NN 126/2000 (15.12.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1172/2000 od 30. studenoga 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

2352

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o
ustavnim tužbama u sastavu sudac Velimir Belajec, kao predsjednik Vijeća te
suci Marijan Hra­njski, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec i Vice Vukojević, kao
članovi Vijeća, odlučujući o ustav­noj tužbi A. B. iz Š., koje­g zastupa Ž. Ž.,
odvjetnik iz Š., na sjed­nici Vijeća održanoj dana 30. studenoga 2000. godine,
donio je jednoglasno

if !supportEmptyParas endif

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-2599/99-2, Gzz-68/99-2 od 12. trav­nja 2000. godine i predmet se vraća
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. A. B. iz Š. podnio je ustavnu tužbu povodom presude Vrhovnog suda
Republike Hrvatske, broj: Rev-2599/99-2, Gzz-68/99-2 od 12. trav­nja 2000.
godine.

U konkretnom slučaju prihvaćena je revizija tuženika i zah­tjev za
zaštitu zakonitosti državnog odvjetnika te su preinačene pre­­sude sudova na
način da je tužbeni zahtjev pravnog prednika podnosite­lja u cijelosti odbijen
kao neosnovan. Predmetnim tuž­benim zahtjevom tužite­ljica (pravna prednica
podnosite­lja ustavne tužbe) je od sudova tražila utvrđe­nje da su ništave
odredbe članka 3. točke 1. i članka 4. točke 2., 3. i 4. Ugovora o prodaji
stana na ko­jem postoji stanarsko pravo br. 21612, koji su stranke sklopile 21.
prosinca 1995. godine, a kojim odredbama je utvrđena cijena stana uz primjenu
odredbe članka 20a. i članka 8. Zakona o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo (»Narodne no­vine«, broj 42/92, 69/92, 25/93, 48/93, 2/94,
44/94, 58/95, 103/95, 11/96, 11/97, 68/98 i 96/99).

2. U ustavnoj tužbi podnosite­lj ističe kako su osporenom presudom, zbog
pogrešne primjene materijalnog prava, povrije­đe­ne ustavne odredbe sadržane u
članku 3. i članku 115. stavku 3. Ustava, te ustavno pravo iz članka 14. stavka
2. Ustava.

Smatrajući osporenu presudu nezakonitom, podnosite­lj predlaže usvaja­nje
ustavne tužbe i ukida­nje navedene presude.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Svojom odlukom broj: U-I-697/1995 od 29. siječ­nja 1997. godine,
Ustavni sud je, kao neustavne, ukinuo pojedine odredbe Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne
novine«, broj 58/95). Među ukinutim odredbama nalazila se i odredba članka 9.
koja se odnosi na članak 20a. tog Zakona. Tom je odredbom bilo odre­đeno da se
iza članka 20. dodaje novi članak 20a. prema kojem, ako je državni stan veći od
odgovarajuće­g stana iz članka 8. stav­ka 4. Zakona, višak u površini soba
otkup­ljuje se prema cijeni koja odgovara građevinskoj vrijednosti etalonskog
objekta uvećanoj za vrijednost koja proizlazi iz položajne pogodnosti stana.

Jedno od polazišnih stajališta Suda u tom predmetu bilo je to da propisi
o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo predstav­ljaju tranzicijske
propise putem kojih država, jer je dužna uskladiti zakonodavstvo s Ustavom koji
ne poznaje društveno vlasništvo, a niti stanarsko pravo, provodi privatizaciju
tog vlas­ništ­va. Ta se privatizacija provodi prodajom pod povo­ljnijim uvje­tima,
jer kup­nju stanova u kojima stanuju, po tržišnim cijenama, većina stanara ne
bi mogla ostvariti.

Propisujući povo­ljnije uvjete za kup­nju stana ne­go što su tržišni,
država ne smije propisivati u položaju stanara razlike koje neke od ­njih
dovode do toga da im kup­nju stana u stvari onemo­gućuju ili bitno otežavaju.
Osim toga, nema ni ustavnog teme­lja za to da zakonodavac državu, kao osobu
javnog prava, koja prodaje jednaku stvar koju prodaju i drugi prodavate­lji, to
jest stanove opterećene stanarskim pravom, stav­lja u položaj bitno različit od
položaja drugih prodavate­lja stanova ovisno o tome teme­ljem če­ga su stanovi
o kojima je riječ stečeni; a također nema ustavnog teme­lja za stav­lja­nje
kupaca stanova u bitno različit položaj ovisno od toga tko im stan prodaje.

Stajalište suprotno navodima osporene odluke, da se zaštita ustavnih
prava podnosite­lja ne može uskratiti samo zbog toga što je pravni propis,
ustavnost koje­g je dovedena u sum­nju, prestao vrijediti, bez obzira je li
ukinut kasnijim zakonom (zbog toga što ne odgovara društvenim odnosima i
pravnom poretku Republike Hrvatske) ili odlukom Ustavnog suda (zbog toga što je
protivan Ustavu i zakonu), baš naprotiv ukazuje na osnovanost tvrd­nje pod­nosite­lja
o protuustavnosti ukinutog propisa, ovaj Sud je izrazio u svojoj odluci broj:
U-III-731/1994 od 22. trav­nja 1997. godine objav­ljenoj u »Narodnim novinama«,
broj 53/97. Da ugovori o kupoprodaji stana, koji je sklop­ljen teme­ljem
odredaba Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, nije
pojedinačni akt iz članka 23. tada važeće­g Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske, odnosno članka 56. sada važeće­g Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99, nastavno: Ustavni zakon)
kao i to da predmetni ugovor predstav­lja ugovor građanskog prava na koji se,
uz odredbe Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, trebaju
primje­njivati i odredbe Zakona o obveznim od­nosima (»Narodne novine«, broj
53/91, 73/91, 3/94, 7/96 i 118/99, nastavno: ZOO), ovaj Sud je zauzeo svojim
stajalištem izraženim u rješe­nju broj: U-VIII-1057/97 (»Narodne novine«, broj
2/98).

Iz sve­ga navedenog slijedi
da je cijena iz ugovora o kupoprodaji stana, u konkretnom slučaju, sklop­ljenog
teme­ljem odredaba Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo,
od­nosno način ­njezinog utvrđiva­nja, bila propisana zakonskim odredbama koje
su od svoje­g važe­nja bile u nesuglasju s Ustavom Republike Hrvatske.

Teme­ljem takvog sta­nja
stvari potrebno je reći da prema od­redbi članka 463. ZOO-a, kada je ugovorena
cijena veća od propisane, kupac duguje samo iznos propisane cijene, a ukoliko
je isplatio ugovorenu cijenu, ima pravo zahtijevati da mu se razlika vrati.

4. Iz navedenog slijedi da se
u predmetnom slučaju radi o građanskopravnom sporu između podnosite­lja, kao
kupca stana, i prodavate­lja stana, te se podnosite­lj radi zaštite svojih
prava i pravnih interesa može obratiti nadležnom općinskom sudu, što je u
konkretnom i bilo uči­njeno. Takvo pravno stajalište ovaj Sud izrazio je u
svojoj odluci broj: U-III-1341/1997 objav­ljenoj u »Narodnim novinama«, broj
66/98. Točno je, kako to uostalom i proizlazi iz osporene odluke Vrhovnog suda
da, prema odredbi članka 21. stavka 2. tada važeće­g Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske, odnosno sada članku 53. stavku 2. Ustavnog zakona,
ukinuti zakon, odnosno ukinute zakonske od­red­be, prestaju važiti danom objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi
rok. Me­đutim, isto je tako nesporno, a o čemu je naprijed bilo više riječi, da
su ukinute zakonske odredbe bile protivne Ustavu i u vrijeme prije ­njihova
ukida­nja, točnije i 21. studenoga 1995., tj. kada je pravni prednik podnosite­lja
sklopio ugovor o kupoprodaji stana. Naprijed navedenim odredbama Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu propisan je samo vremenski trenutak prestanka važe­nja
ukinutog zakona, odnosno zakonskih odredaba, a koji je, kako je naprijed
navedeno, i ranije bio protivan Ustavu.

5. Očito je, dakle, da je
Vrhovni sud Republike Hrvatske, donoseći osporenu odluku, postupio protivno
odredbi članka 25. stavka 1. tada važeće­g Ustavnog zakona o Ustavnom sudu,
odnosno članku 30. sada važeće­g Ustavnog zakona o Ustavnom sudu, koje odredbe
jasno upućuju na obvezatnost i poštiva­nje odluka i rješe­nja Ustavnog suda
Republike Hrvatske, kada je, u konkretnom slučaju, prihvatio reviziju tužene i
zahtjev za zaštitu zakonitosti Državnog odvjetnika Republike Hrvatske,
povređujući time podnosite­lju ustavno pravo iz članka 14. stavka 2. (svi su
pred zakonom jednaki).

6. Slijedom navedenog, Sud je
teme­ljem odredbi članaka 69. i 72. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-1172/2000
Zagreb, 30. studenoga 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec**, v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 126/2000-2352