## Kodeks medicinske etike i deontologije

### NN 47/2004 (13.4.2004.), Kodeks medicinske etike i deontologije

# HRVATSKA LIJEČNIČKA KOMORA

1097

Na
temelju članka 174. Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine« 75/95.,
11/94 i 1/97) i članka 14. Statuta Hrvatske liječničke komore, Skupština Komore
na svojoj sjednici održanoj 20. lipnja 2002. godine donijela je Kodeks
medicinske etike i deontologije, na temelju članka 45. Zakona o liječništvu
(»Na­rod­ne novine« 121/03) na sjednici održanoj 29. listopada 2003. godine
Skupština Hrvatske liječničke komore donijela je Iz­mje­ne i dopune članka 10.
Kodeksa medicinske etike i deontologije te utvrdila pročišćeni tekst koji glasi

## KODEKS

### MEDICINSKE ETIKE I DEONTOLOGIJE

1.
Temeljna načela

Članak 1.

(1) Liječniku je časna dužnost svoje životno
usmjerenje i svoju struku posvetiti zdravlju čovjeka.

(2) U tom smislu on će poštovati ljudski život od
njegova početka do smrti, promicati zdravlje, sprječavati i liječiti bolest te
poštivati ljudsko tijelo i osobnost i nakon smrti.

(3) Liječničku će pomoć pružati jednako svima bez
obzira na dob, spol, rasu, narodnost, vjersko ili političko uvjerenje, dru­štveni
položaj, poštujući pri tom ljudska prava i dostojanstvo osoba.

(4) Svim svojim sposobnostima čuvat će plemenitu
tradiciju liječničkog poziva održavajući visoke standarde stručnog rada i etičkog
ponašanja prema bolesniku i njegovim bližnjima te zdravim osobama.

(5) U svojem će djelovanju čuvati ugled i
dostojanstvo liječničkog staleža i časno se odnositi prema kolegama.

(6) Svoje znanje i umijeće uvijek će odgovorno
primjenjivati u skladu s načelima ovog Kodeksa.

(7) Genetski testovi i preinake genoma dozvoljene su
isklju­čivo u zdravstvene svrhe.

2.
Dužnost prema bolesniku

Članak 2.

(1) Liječnik će smatrati dobrobit bolesnika svojom
prvom i osnovnom brigom.

(2) Svoj će posao obavljati stručno i etički
besprijekorno, ne iskorištavajući bolesnika niti emotivno, niti tjelesno, niti
materijalno.

Osim redovne nagrade za liječnički rad, u obliku plaće
ili honorara i zadovoljstva da je pomogao bolesniku, stjecanje materijalne i
druge koristi iz njegova liječničkog rada nije u skladu s ovim Kodeksom.

(3) Poštovat
će pravo duševno sposobnog i svjesnog bolesnika da dobro obaviješten slobodno
prihvati ili odbije pojedinog liječnika, odnosno preporučenu liječničku pomoć.
Kad bolesnik nije sposoban o tom odlučivati o tome odlučuje njegov zastupnik, a
ako zastupnik nije prisutan, liječnik će, ako s odlukom ne može pričekati,
primijeniti po svom znanju najbolji način liječenja.

(4)
Pregled i pružanje liječničke pomoći djeci i malodobnim osobama, liječnik će učiniti
uz suglasnost roditelja ili skrbnika, odnosno starijih najbližih punoljetnih članova
obitelji, osim u hitnim slučajevima. On će primijeniti najprikladniji postupak,
a otkloniti zahtjeve laika koji bi mogli ugroziti zdravlje ili život malodobne
osobe. Pri sumnji na zloporabu ili zlostavljanje djece, liječnik je dužan
upozoriti odgovorna tijela, obazrivo čuvajući privatnost i interes djeteta
odnosno malodobne osobe općenito.

(5)
Liječnik će predlagati i provoditi samo one dijagnostičke postupke koji su nužni
za pouzdanu dijagnozu te samo ono liječenje koje je u skladu s provjerenim
standardima suvremene medicinske znanosti.

(6) U
svojem postupku s bolesnikom liječnik će postupati ekonomično, sukladno
racionalnoj medicinskoj praksi: nepotrebne preglede i liječenje neće provoditi,
bez obzira tko snosi troškove skrbi za bolesnika.

(7)
Liječnik će na prikladan način obavijestiti bolesnika o dijagnostičkim
postupcima i pretragama, njihovim rizicima i opasnostima te rezultatima, kao i
svim mogućnostima liječenja i njihovim izgledima na uspjeh te mu primjereno pružiti
potrebne obavijesti kako bi bolesnik mogao donijeti ispravne odluke o
dijagnostičkom postupku i predloženom liječenju. U slučaju malodobnih osoba ili
onih koji ne mogu donositi odluke o sebi, liječnik će se obratiti bolesnikovim
roditeljima ili pravnim zastupnicima, odnosno, ako to nije moguće, odgovornost će
podijeliti savjetujući se s drugim liječnicima.

(8) Obveza je liječnika da pokaže razumijevanje za
zabrinutost bolesnikovih bližnjih, da ih o bolesnikovu stanju ispravno obavješćuje
te da s njima surađuje u bolesnikovu korist.

(9) Bolesnik ima pravo saznati istinu, kao i dobiti
na uvid cjelokupnu medicinsku dokumentaciju o svojoj bolesti. Iznimno od ovog
pravila, ako liječnik ocijeni da će time bolesnik doći u težu zdravstvenu
situaciju, nije dužan bolesniku reći istinu niti mu dati na uvid medicinsku
dokumentaciju. Isto tako uvažit će se želja bolesnika da ne bude obaviješten o
svojoj bolesti.

(10) Za vrijeme svoje odsutnosti liječnik je dužan
pobrinuti se za stalnu medicinsku skrb svojih bolesnika.

(11) Ako potrebe liječenja bolesnika prelaze liječnikove
mo­gućnosti, znanje ili vještine, on će se pobrinuti da bolesnika preda na skrb
drugom liječniku koji takve uvjete može ostvariti. Ako sam bolesnik isto zatraži
predat će ga na skrb drugom liječniku. Ako liječnik ocijeni da su mu u brizi za
bolesnika potrebni stručni savjeti drugih liječnika, predložit će sazivanje
liječničkog konzilija.

(12) Ako se bolesnik, koji je dobro upoznat sa svojim
sta­njem, a sposoban je da samostalno odlučuje, ne ponaša sukladno s potrebama
liječenja i prevencije bolesti, liječniku je iznimno dopušteno takvoj osobi
odbiti daljnju skrb, pod uvjetom da ga prethodno uputi na drugog liječnika ili
zdravstvenu ustanovu. Jednako tako može liječnik postupiti prema bolesniku koji
se svjesno ponaša nedolično, uvredljivo ili prijeteći, osim ako u ovakvim slučajevima
prijeti bolesniku opasnost za život, tada mu je liječnik dužan pomoći.

(13)
Sve ono što je liječnik obavljajući svoju dužnost saznao smatra se liječničkom
tajnom. Liječnik ju je dužan čuvati i pred bolesnikovim bližnjima, ako to
bolesnik želi, a i nakon njegove smrti, osim u slučaju kad bi čuvanjem liječničke
tajne ugrozio život i zdravlja drugih ljudi. Čuvanje liječničke tajne proteže
se i na informatičke sustave u kojima se pohranjuju podaci.

(14)
Liječnik ima pravo na priziv savjesti, ako time ne dovodi u opasnost život
bolesnika.

(15)
Liječnik se ne smije upuštati u osobne ili obiteljske pro­b­leme bolesnika,
niti pokušavati utjecati na njega izvan onoga što zahtijeva njegovo liječenje.

3.
Planiranje obitelji i regulacija ljudske plodnosti

Članak 3.

(1) Obveza je liječnika da prihvaćene suvremene
postupke antenatalne i postnatalne skrbi primjenjuje sa svrhom da pomog­ne rađanje,
rast i razvoj zdrava djeteta.

(2) U planiranju obitelji, liječnik će promicati
ponajprije odgojne i prirodne metode, a zatim one metode planiranja obitelji
koje su u skladu s medicinskim spoznajama i moralnim stavovima žene i muškarca.
Liječnikova je dužnost upoznati ženu i muškarca s načinom djelovanja i štetnosti
pojedinih kontraceptiv­nih sredstava, odnosno postupaka.

(3) U okviru liječenja neplodnosti liječnik mora
znati da primjena metoda asistirane reprodukcije, uključujući i izvantjelesnu
oplodnju, pretpostavlja razumijevanje biti takvih postupaka i osoba koje im se
podvrgavaju. Dužnost je liječnika poznavati etičko vrednovanje pojedinih metoda
prema prihvaćenim suvremenim stavovima.

(4) Nije dozvoljeno korištenje postupaka medicinski
pomog­nute reprodukcije u svrhu odabiranja spola osim za izbjegavanje ozbiljne
nasljedne bolesti vezane za spol.

4.
Umirući bolesnik

Članak
4.

(1)
Ublažavanje patnje i boli jedna je od osnovnih zadaća liječnika. To je posebno
važno u skrbi oko umirućeg bolesnika, kada će liječnik bolesniku uz lijekove
nastojati pružiti i svu duševnu pomoć, poštujući bolesnikovo uvjerenje i želje.
Istodobno će liječnik upoznati i bolesnikove bližnje o njegovom stanju i
nastojati postići njihovu suradnju na ublažavanju bolesnikovih tegoba.

(2)
Namjerno skraćivanje života u suprotnosti je s medicinskom etikom. Želju dobro
informiranog bolesnika, koji boluje od neizlječive bolesti, jasno izraženu pri
punoj svijesti u pogledu umjetnog produživanja njegovog života, treba poštovati.
Ako bolesnik nije pri svijesti, liječnik će postupiti po svom najboljem znanju
i savjesti, a u skladu s načelima izrečenim u ovom članku.

(3)
Nastavljanje intenzivnog liječenja bolesnika u ireverzibil­nom terminalnom
stanju nije samo medicinski neutemeljeno nego isključuje pravo umirućeg
bolesnika na dostojanstvenu smrt.

5.
Presađivanje tkiva i organa

Članak
5.

(1) U
slučaju moždane smrti, utvrđene na stručno prihvaćeni način, liječnik smije u
okviru pozitivnih propisa održavati život organa, dijelove tijela ili tkiva koji
se mogu iskoristiti u svrhu liječenja drugih bolesnika. O namjeri da s mrtvog
tijela presadi dijelove tijela, organa ili tkiva, liječnik će obavijestiti
najbližeg čla­na obitelji.

(2)
Liječnik koji sudjeluje, ili bi mogao sudjelovati, u postupku presađivanja ne
može sudjelovati u donošenju odluke o moždanoj smrti davaoca, zbog mogućeg
sukoba interesa.

(3) Ako
liječnik sudjeluje u presađivanju tkiva ili organa sa živog davaoca, dužan ga
je savjesno upoznati o naravi zahvata i njegovim mogućim posljedicama.

6.
Biomedicinska istraživanja

Članak
6.

(1) Pri
znanstvenom istraživanju liječnik će se pridržavati propisa Helsinške
deklaracije i njenih revizija.

(2)
Osnovna je svrha istraživanja na ljudima unaprjeđenje profilaktičkih,
dijagnostičkih i terapijskih postupaka te razjašnja­vanja uzroka i nastanka
bolesti. U njima dobrobit pojedinca ima prednost pred interesima znanosti i društva.
Dužnost je liječnika da u medicinskim istraživanjima štiti život, zdravlje,
privatnost i dostojanstvo ispitanika.

(3)
Liječnik koji poduzima istraživanja u području biomedicine mora biti znanstveno
obrazovan i osposobljen. On će plan istraživanja podastrijeti na ocjenu nadležnom
neovisnom povjerenstvu u pogledu znanstvene opravdanosti i etičke
prihvatljivosti. U tom prijedlogu moraju biti jasno ocijenjene moguće opasnosti
i poteškoće u usporedbi s očekivanom dobrobiti za pojedinca i koristi za društvo.

(4)
Koristi, rizici, poteškoće i učinkovitost nove metode treba usporediti s
najboljim postojećim profilaktičkim, dijagnos­tič­kim i terapijskim metodama.
To ne isključuje primjenu placeba ili neliječenja, ako takvih metoda nema.

(5) U određenim istraživanjima valja prosuditi i moguću
štetu za okoliš, a tamo gdje su uključene pokusne životinje primijeniti načelo
najmanje patnje.

(6) Liječnik koji vodi istraživanje će osobe koje
budu obuhvaćene istraživačkim projektom temeljito upoznati sa smislom rada, očekivanom
koristi i mogućom opasnosti te će nakon toga pribaviti njihov pismeni
pristanak. Ako to zbog malodobnosti, lišene poslovne sposobnosti ili stanja
svijesti ispitanika nije moguće, pristanak će se zatražiti od njegova zakonskog
zastupnika.

(7) Ako ispitanik tijekom istraživanja postane
sposoban za samostalno odlučivanje, istraživač mora za nastavak istraživanja
dobiti njegov pismeni pristanak. Ispitanik može, bez posljedica za njega
osobno, u svako doba odustati od daljnjeg sudjelovanja u istraživanju.

(8) Istraživač će posebice paziti na okolnosti, pod
kojima ispitanik zbog bilo kakve ovisnosti o istraživaču teško može odbiti pristanak.

(9) Istraživanje novih profilaktičkih, dijagnostičkih
i terapijskih postupaka mogu provoditi samo neovisni istraživači u okvirima
odobrenog plana kliničkog pokusa. Usvajanje, primjene i širenje znanstveno
neprovjerenih postupaka te pobuđivanje lažne nade u bolesnika i njegovih bližnjih,
povreda su medicinske etike.

(10) O
postignutim rezultatima liječnik-istraživač obavijestiti će, prema pravilima
znanstvenog izvješćivanja, znanstvene i stručne krugove na medicinskim javnim
sastancima i u medicinskim časopisima, a širu javnost tek nakon što je o njima
utvrđeno stručno mišljenje.

7.
Ljudski genom

Članak 7.

(1) Zabranjen je svaki oblik diskriminacije neke
osobe na temelju njezina genskog nasljeđa.

(2)
Testovi koji pretkazuju naslijedne bolesti, bilo da služe za prepoznavanje
nositelja gena odgovornog za bolest, bilo za otkrivanje nasljedne
predispozicije odnosno prijemljivosti za bo­le­sti, mogu se izvoditi jedino u
zdravstvene svrhe ili kao dio znan­stvenih istraživanja u zdravstvene svrhe i
to nakon nepristranog genetskog savjetovanja.

(3)
Zahvati usmjereni na preinaku ljudskog genoma mogu se izvoditi samo u
preventivne, dijagnostičke i terapijske svrhe uz uvjet da se te preinake ne
prenose na potomstvo.

(4)
Stvaranje genski identičnih osoba suprotno je etici i poštivanju ljudskog
dostojanstva. Zabranjen je svaki postupak namijenjen stvaranju ljudskog bića
genski istovjetnog s istim genetskim sustavom drugom ljudskom biću, bilo živom
ili umrlom.

8.
Odnos prema osobama s ograničenom slobodom

Članak
8.

Liječnik
koji radi u ustanovama zatvorenog tipa osobito će čuvati prava bolesnika u
tjelesnom i duševnom pogledu i paziti na njegovo osobno dostojanstvo. Prisilno
liječenje i hranjenje dopušteno je samo u slučajevima kada bolesnik nije
sposoban da o tome svjesno odlučuje. Ako duševno zdrava i punoljetna osoba
odbija hranu, liječnik to mora poštovati. Liječnik nikad neće sudjelovati u
nasilju prema čovjeku.

9.
Odnosi prema drugim liječnicima, struci i Komori i Zboru

Članak
9.

(1) Častan
će se liječnik odnositi prema drugim liječnicima onako kako bi on želio da se
odnose prema njemu.

(2)
Svojim učiteljima iskazivat će poštovanje i zahvalnost za znanje, vještine i
odgoj koji je od njih primio.

(3) Ako
drugi liječnik zatraži od njega stručni savjet i/ili pomoć, bilo izravno ili
preko informatičkih sustava, pružit će mu je nesebično i prema svom najboljem
znanju i koristi za bolesnika.

(4) Obveza je liječnika koji upućuje bolesnika drugom
liječniku da ga obavijesti o pojedinostima koje bi mogle na bilo koji način naškoditi
odnosno ugroziti zdravlje ili život liječnika.

(5) U slučaju da liječnik dozna o neodgovarajućem
postupku kolege u etičnom, moralnom ili medicinskom pogledu, liječnik to neće
raspravljati s bolesnikom, s njegovim bližnjima ili drugim kolegama. Takav
postupak neće razotkriti u sredstvima javnog priopćavanja, već će se obratiti
Hrvatskoj liječničkoj komori i njenim tijelima.

(6) Suradnike ili drugo osoblje liječnik će upućivati
na učinjene propuste na način koji neće povrijediti njihovo ljudsko dostojanstvo,
a nikad pred bolesnikom ili njegovim bližnjima.

(7) Liječnik može preuzeti skrb nad bolesnikom drugog
liječnika samo na zahtjev dotičnog liječnika ili bolesnika.

(8) Stalno obrazovanje i praćenje napretka u struci
dužnost je i dug prema bolesnicima kako bi uvijek mogao pružiti vrhunsku
zdravstvenu zaštitu. S tim u svezi pratit će stručne rezultate svog rada
odgovarajućom dokumentacijom.

(9) Čuvat
će svoj stručni ugled i neovisnost, ne pristajući da mu se ime ističe i
povezuje s trgovačkim aktivnostima radi stjecanja osobne koristi. Izbjegavat će
stjecanje i širenje ugleda neodmjerenim samoisticanjem i netočnim samooglašavanjem
u sredstvima javnog priopćavanja.

(10) Neće
surađivati s pojedincima, ustanovama ili dru­štvima koji zloupotrebljavaju povjerenje
javnosti zastupajući neprovjerene tvari i postupke namijenjene liječenju, čuvanju
i promicanju zdravlja.

(11)
Hrvatsku liječničku komoru smatrat će svojom struč­nom maticom, čuvajući i
promičući njen ugled, kako u struci, ta­ko i u široj javnosti.

10.
Završne odredbe

Članak
10.

(1) Poštivanje
odredaba ovog Kodeksa obvezatno je za sve liječnike.

Povrede
odredaba Kodeksa disciplinske su povrede. Postupak utvrđivanja i izricanje
kazni i mjera za iste propisan je Pravil­nikom o disciplinskom postupku Hrvatske
liječničke komore.

(2) Član
Hrvatske liječničke komore ima pravo i dužnosti da o svakom kršenju odredaba
Kodeksa obavijesti Povjerenstvo za medicinsku etiku i deontologiju koje prati
primjenu Kodeksa.

(3) Članovi
su dužni odbiti svaku stručnu radnju koja je u suprotnosti s načelima iznesenim
u Kodeksu, a Hrvatska liječ­nička komora im je dužna u tome pomoći svojim
ugledom i prav­nim sredstvima, ako to bude potrebno.

(4)
Kaznena i prekršajna odgovornost liječnika ili disciplinska odgovornost u
zdravstvenoj ustanovi, trgovačkom društvu ili drugoj pravnoj osobi koja obavlja
zdravstvenu djelatnost ne isključuje pokretanje disciplinskog postupka protiv
liječnika pred nadležnim tijelom Hrvatske liječničke komore.

(5)
Smatra se da je liječnik kojeg je Sud Komore proglasio nedostojnim za
obavljanje liječničke djelatnosti povrijedio odredbe Kodeksa.

(6)
Ovaj Kodeks stupa na snagu osmog dana nakon objave na oglasnoj ploči Hrvatske
liječničke komore, a objavljuje se u »Liječničkim novinama«.

(7)
Kodeks se objavljuje u »Narodnim novinama«.

Predsjednik Skupštine
Hrvatske liječničke komore
**Ante****Županovi****ć,** **dr****. med****.,** v. r.

Ostalo, NN 47/2004-1097