### NN 121/2016 (23.12.2016.), Presuda Upravnog suda u Osijeku broj: UsI-916/16-9 od 12. prosinca 2016.

Upravni sud u Osijeku

2675

PRESUDA

Upravni sud u Osijeku, po sucu Božidaru Horvatu, uz sudjelovanje zapisničarke Mirte Tomić, u upravnom sporu tužitelja Andre Vlahušića iz Dubrovnika, Janjevska 1, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, radi poništenja rješenja tuženika, dana 12. prosinca 2016. godine

presudio je

Poništava se rješenje tuženika klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/15-20 od 12. siječnja 2015. godine te se predmet vraća tuženiku na ponovni postupak.

Obrazloženje

Tužitelj Andro Vlahušić podnio je kod Upravnog suda u Splitu tužbu protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, radi poništenja rješenja tuženika od 12. siječnja 2015. godine, te je navedeni spis zaprimljen kod Upravnog suda u Splitu pod poslovnim brojem UsI-39/15. Nakon toga, rješenjem predsjednika Visokog upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: 31 Su-227/2016-2 od 27. travnja 2016. godine naprijed navedeni predmet ustupljen je u rad Upravnom sudu u Osijeku kao drugom stvarno nadležnom sudu.

Tužitelj u tužbi navodi da je pobijano rješenje nezakonito zbog netočno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog prava i bitnih povreda odredaba upravnog postupka. Naime, tužitelj navodi da je podnio zahtjev za odgodu izvršenja točke 2. rješenja inspektora elektroničkih komunikacija o prisilnom izvršenju, a ne žalbu kako to navodi tuženik u pobijanom rješenju, uslijed čega smatra da je tuženik trebao u konkretnom slučaju odlučiti o zahtjevu tužitelja za odgodom izvršenja sukladno odredbi članka 140. Zakona o općem upravnom postupku, te da predmetni pravni institut nije ni u kakvoj korelaciji sa žalbom iz članka 105. Zakona o općem upravnom postupku, odnosno da je tuženik u konkretnom slučaju trebao meritorno odlučiti o postavljenom zahtjevu za odgodom izvršenja, a ne odlučiti kako je to navedeno u izreci pobijanog rješenja.

S obzirom na navedeno, tužitelj predlaže da sud usvoji tužbeni zahtjev.

U odgovoru na tužbu tuženik osporava navode tužbe, te ističe kako se sukladno članku 140. Zakona o općem upravnom postupku kojim je uređen institut odgode izvršenja, odgoda može zatražiti samo u odnosu na izvršenje naložene obveze, a nikako u odnosu na novčanu kaznu izrečenu kao sankciju zbog neizvršenja određene obveze, te da navedeno u konkretnom slučaju znači da je tužitelj zahtjev za odgodom izvršenja mogao podnijeti tuženiku samo u odnosu na rješenje inspektora od 12. ožujka 2014. godine, a ne i u odnosu na dio rješenja o prisilnom izvršenju kojim je izrečena novčana kazna tužitelju kao odgovornoj osobi zbog nepostupanja po naloženom.

Prema tome, tuženik predlaže da sud odbije tužbeni zahtjev (list 7 – 9).

Tijekom dokaznog postupka izvršen je uvid u dokumentaciju koja prileži spisu kao i u spis upravnog postupka.

Na temelju provedenih dokaza tijekom upravnoga postupka kao i tijekom ovoga spora, te nakon razmatranja svih pravnih i činjeničnih pitanja sukladno odredbi članka 55. stavka 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10, 143/12, 152/14 i 94/16 – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske – u daljnjem tekstu: Zakon o upravnim sporovima), sud smatra da je tužbeni zahtjev tužitelja osnovan.

Člankom 3. stavkom 1. točkom 1. Zakona o upravnim sporovima propisano je da su predmet upravnoga spora ocjena zakonitosti pojedinačne odluke kojom je javnopravno tijelo odlučilo o pravu, obvezi ili pravnom interesu stranke u upravnoj stvari (upravni akt) protiv koje nije dopušteno izjaviti redoviti pravni lijek.

Tijekom upravnog postupka odnosno ovoga upravnog spora nesporno je da je rješenjem o prisilnom izvršenju klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/14-18 od 1. prosinca 2014. godine, u točki 1. istoga utvrđeno da izvršenik – Grad Dubrovnik nije postupio po rješenju Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/14-9 od 12. ožujka 2014. godine, dok je u točki 2. navedenog rješenja određeno je da se odgovornoj osobi izvršenika, gradonačelniku, izriče novčana kazna u iznosu od 50.000,00 kn i nalaže da istu plati u roku od osam dana na navedeni račun državnog proračuna, a dokaz o uplati dostavi inspektoru elektroničkih komunikacija. Nadalje, točkom 3. navedenog rješenja, izvršeniku je ponovno naloženo da odmah po primitku ovog rješenja postupi po rješenju iz točke 1. ovoga rješenja, na način da izvrši premještanje i zaštitu odnosno izgradnju nove elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme u Dubrovniku, raskrižje Ilijina Glavica, prema tehničkom rješenju Hrvatskog Telekoma d.d. do zaključno 30. siječnja 2015. godine, dok je točkom 4. određeno je da će se u slučaju nepostupanja prema naloženom u točki 2. ovog rješenja izvršiti prisilna naplata novčane kazne nad odgovornom osobom izvršenika, time da je točkom 5. utvrđeno da će se, u slučaju nepostupanja prema naloženom u točki 3. ovog rješenja, odgovornoj osobi izvršenika izreći nova novčana kazna u iznosu 50.000,00 kn.

Nadalje, nesporno je da je na predmetno rješenje od 1. prosinca 2014. godine tužitelj izjavio žalbu koja žalba je odbačena pobijanim rješenjem tuženika klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/15-20 od 12. siječnja 2015. godine.

Odredbom članka 140. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09 – u daljnjem tekstu: Zakon o općem upravnom postupku) propisano je da na prijedlog stranke, a radi izbjegavanja nastanka teško popravljive štete, javnopravno tijelo koje je donijelo rješenje može odgoditi izvršenje i, ako je to nužno, produžiti odgodu izvršenja rješenja sve do donošenja pravomoćne odluke o upravnoj stvari, ako nije drukčije propisano zakonom i ako se to ne protivi javnom interesu (stavak 1.). Izvršenje će se odgoditi ako je u izvršenju obveze dopušten poček ili se umjesto izvršnoga privremenog rješenja donese rješenje o glavnoj stvari koje se razlikuje od privremenog rješenja (stavak 2.). O odgodi izvršenja donosi se rješenje (stavak 3.).

Iz spisa upravnog postupka nesporno proizlazi da je tužitelj dana 15. prosinca 2014. godine tuženiku podnio zahtjev za odgodu izvršenja točke 2. rješenja o prisilnom izvršenju klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04-14-18 od 1. prosinca 2014. godine u kojem je naveo da je 11. prosinca 2014. godine protiv navedenog rješenja podnio tužbu nadležnom upravnom sudu i u kojem moli tuženika za odgodu izvršenja točke 2. predmetnog rješenja do okončanja upravnog spora kako bi izbjegao teško nadoknadivu financijsku štetu.

Uzimajući u obzir sve prethodno navedeno, sud smatra da pobijano rješenje tuženika klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/15-20 od 12. siječnja 2015. godine nije doneseno u zakonito provedenom upravnom postupku odnosno da isto nije zakonito. Naime, kako je naprijed navedeno, nesporno je da je tužitelj u konkretnom slučaju podnio zahtjev za odgodom izvršenja točke 2. rješenja o prisilnom izvršenju klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04-14-18 od 1. prosinca 2014. godine, kao i da je tuženik o predmetnom zahtjevu za odgodom izvršenja odlučio na način da je tuženik smatrao predmetnu odgodu izvršenja žalbom protiv rješenja od 1. prosinca 2014. godine, uslijed čega je tuženik zahtjev koji je smatrao žalbom odbacio kao nedopušten i to pobijanim rješenjem klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/15-20 od 12. siječnja 2015. godine. Međutim, sud smatra da je u konkretnom slučaju tuženik trebao odlučiti o predmetnom zahtjevu tužitelja sukladno odredbi članka 140. Zakona o općem upravnom postupku, odnosno, sud smatra da tuženik u konkretnom slučaju predmetni zahtjev za odgodom izvršenja nije mogao smatrati žalbom te o istom odlučivati kao o žalbi sukladno odredbi članka 105. Zakona o općem upravnom postupku, uslijed čega je tuženik, prema ocjeni ovog suda, u konkretnom slučaju pogrešno primijenio odredbu članka 105. i članka 113. Zakona o općem upravnom postupku.

S obzirom na navedeno, budući sud smatra da je donošenjem pobijanog rješenja tuženika klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04/15-20 od 12. siječnja 2015. godine došlo do povrede zakona na štetu tužitelja, na temelju odredbe članka 58. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima sud je usvojio tužbeni zahtjev tužitelja i poništio pobijano rješenje tuženika od 12. siječnja 2015. godine, međutim, budući sud s obzirom na prirodu stvari ne može sam riješiti stvar, predmet je vraćen tuženiku na ponovni postupak, te će tuženik u ponovnom postupku odlučiti o zahtjevu tužitelja za odgodom izvršenja točke 2. rješenja o prisilnom izvršenju klasa: UP/I-344-07/13-01/63, urbroj: 376-04-14-18 od 1. prosinca 2014. godine, kako je to tužitelj i zatražio u istom, a sukladno odredbama Zakona o općem upravnom postupku, te donijeti novo rješenje, time da je tuženik pri tome vezan pravnih shvaćanjem i primjedbama suda sukladno odredbi članka 82. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima.

Uz navedeno, predmetni upravni spor riješen je bez rasprave primjenom odredbe članka 36. stavak 1. točka 4. Zakona o upravnim sporovima budući je tužitelj samo osporavao primjenu prava, a činjenice su bile nesporne, dok stranke u tužbi ili odgovoru na tužbu nisu izričito zahtijevali održavanje rasprave.

Slijedom navedenog, odlučeno je kao u izreci ove presude.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude žalba nije dopuštena (članak 66.a Zakona o upravnim sporovima).

Broj: UsI-916/16-9

Osijek, 12. prosinca 2016.

Sudac
Božidar Horvat, v. r.

NOVO! NOVO! NOVO! NOVO! NOVO! NOVO! NOVO! NOVO! NOVO! NOVO!

Elizabeta Ivičević Karas

PENITENCIJARNO PRAVO

Recenzenti:

akademik DAVOR KRAPAC

dr. sc. ZLATA ĐURĐEVIĆ

|  |
| --- |
| • pravna biblioteka – udžbenici • listopad 2016. • 136 stranica • meki uvez • |

Oznaka: 811-383 Cijena: 155,00 kn

Više na: www.nn.hr

￼