## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2827/2010-4 od 30. studenoga 2011.

### NN 15/2012 (2.2.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2827/2010-4 od 30. studenoga 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

433

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Smiljana Mikuša, predsjednika vijeća, Dubravke Markt i Blanše Turić, članica vijeća, te sudske savjetnice Dore Bračun Leko, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, zastupano po punomoćniku Siniši Đuranoviću, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: 344-01/09-01/965, urbroj: 376-04-10-10 od 5. veljače 2010., radi primjene načela troškovne usmjerenosti cijena zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 30. studenog 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u Narodnim novinama.

Obrazloženje

Pobijanom odlukom tuženog tijela trgovačkom društvu HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Zagreb, Savska cesta 32, (HT) određuje se primjena troškovne usmjerenosti cijena zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme na temelju troškova gradnje i održavanja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uz primjerenu stopu povrata na ulaganja, na način da cijene za jednu godinu (12 mjeseci) iznose (bez PDV-a) kako slijedi: za cijevi velikog promjera (vanjski promjer od 63 do 110 mm) u iznosu od 15,44 kn/m, za cijevi PEHD 50 (vanjskog promjera 50 mm) u iznosu od 13,51 kn/m, za cijevi malog promjera (vanjski promjer 20 do 40 mm) u iznosu od 4,63 kn/m, za mikrocijevi (vanjski promjer od 3 do 16 mm) u iznosu od 2,61 kn/m (točka 1. izreke). Nalaže se HT-u od dana primitka ove odluke započeti primjenjivati cijene iz točke 1. ove odluke na sve postojeće i buduće ugovore u zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (točka 2. izreke). HT se obvezuje primjenjivati cijene iz točke 1. ove odluke prema presjeku kabela koji se nalazi u cijevi, odnosno obvezan je primjenjivati cijene iz točke 1. odluke za cijev koja ima najmanji promjer potreban za uvlačenje određenog kabela (točka 3. izreke). Ova odluka se objaviti u Narodnim novinama i na internetskim stranicama Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (točka 4. izreke).

Tužitelj pobija zakonitost osporenog rješenja iz razloga navedenih u članku 10. stavak 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnome navodi da tuženik nije imao ovlast za provođenje javne rasprave u pogledu zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture, koja je izričitom zakonskom odredbom ograničena isključivo na slučaj određen u članku 30. stavak 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama (ZEK). S obzirom da se u stavku 4. članka 30. ZEK-a izričito propisano da se javna rasprava provodi samo u slučaju iz stavka 3. tog članka, može se zaključiti da u ostalim slučajevima iz članka 30. istoga Zakona, uključujući i pitanja određivanja primjene načela troškovne usmjerenosti cijena zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, zakonodavac nije predvidio mogućnost raspisivanja i provođenja javne rasprave. Smatra, da je jasno i razumljivo da cijena koju kao infrastrukturni operator, samostalno određuje kao naknadu za korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture, nije prikladna biti predmetom javne rasprave. Naime, riječ je o podacima koji se odnose na troškove infrastrukturnog operatora nastale kao posljedica građenja, održavanja, razvoja i korištenja elektroničke komunikacijske mreže i elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, a pristup koji kao i njezino korištenje se omogućuje i operatorima korisnicima, ali uz naknadu kao što je propisano u stavku 2. članka 30. ZEK-a. S obzirom da takvi podaci predstavljaju poslovnu tajnu sasvim je jasno da i ne mogu biti razmatrani na javnoj raspravi. Stoga se postavlja pitanje kakva je svrha provođenja javne rasprave i je li uopće takva svrha postignuta ako se rasprava vodi o cijeni, a bez uvida u stvarne troškove na temelju kojih je ista i određena. Nadalje, provođenjem javne rasprave u konkretnom slučaju nepravilno je primijenjen zakon čime je postupljeno protivno načelu zakonitosti iz članka 4. Zakona o općem upravnom postupku kao i protivno članku 143. stavak 3. istoga Zakona, jer mu tuženik nije pružio mogućnost da se kao stranka u predmetnom postupku upozna i izjasni o rezultatima izvedenih dokaza, nego je o rezultatima navedene analize stekao saznanja tek u trenutku primitka pobijanog upravnog akta, koja je priložena kao sastavni dio te odluke. Napominje, da je tuženik je neopravdano i bez ikakvih dokaza odbio prihvaćanje određenih troškova iz izračuna cijene zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, a koje se odnose na izradu idejnog projekta, izradu izvedbenog projekta i obavljanje projektantnog nadzora koji su propisani Zakonom o prostornom uređenju i gradnji. Nadalje, ne priznaje poseban trošak geodetske podloge koji treba priložiti idejnom projektu u svrhu izdavanja lokacijske dozvole za gradnju elektroničke komunikacijske infrastrukture, kao što nije ni prihvatio troškove rješavanja imovinskopravnih odnosa, iako ga je u e-mailu upoznao da se pod tim troškovima podrazumijeva izrada elaborata za upis prava služnosti kao i naknade za pravo služnosti koje plaća vlasnicima čestica preko kojih prolazi trasa kabelske kanalizacije, odnosno trasa elektroničke komunikacijske infrastrukture. Naime, tuženik u dijelu troška polaganja kombinacija cijevi prema Pravilniku o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (Narodne novine broj 154/08.: dalje Pravilnik) temelji na činjenici da bi bila riječ o kabelskoj kanalizaciji koja nije zauzeta ranije uvučenim cijevima. U konkretnom slučaju riječ je o elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi koju je gradio kroz dugogodišnji vremenski period te u kojoj slobodni prostor nije iskorištavan na način kako to trenutno propisuje Pravilnik koji je stupio na snagu tek u siječnju 2009. godine. Naime, na postojeću izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu nije moguće primijeniti odredbe Pravilnika koje reguliraju polaganje kombinacija cijevi u slobodni prostor koji ne bi bio zauzet niti jednim kabelom, već u obzir dolazi isključivo primjena onih odredbi Pravilnika koje predlažu kombinacije cijevi u slučaju kada je slobodan prostor zauzet kabelom. Iz navedenog proizlazi da je maksimalna iskoristivost slobodnog prostora ograničena što za posljedicu ima nemogućnost uvlačenja maksimalnog broja cijevi malog promjera ili mikrocijevi. Dakle, nije moguće postići optimalnu iskoristivost položenih cijevi, a što za posljedicu ima činjenicu da se trošak projektiranja, gradnje i održavanja ne može umanjiti polaganjem maksimalnog broja cijevi kao što to u svom izračunu pretpostavlja tuženik. Nadalje, u članku 4. stavak 3. Pravilnika je propisana obveza osiguranja neophodnog servisnog prostora u elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi, odnosno kabelskoj kanalizaciji iz čega proizlazi da taj dio kapaciteta ne može biti korišten za polaganje kabela. Kako nigdje u obrazloženju svoje odluke tuženik ne navodi je li ovo uzeo u obzir može se zaključiti kako je tuženi nepravilno utvrdio činjenično stanje jer je u slobodni prostor prikladan za polaganje kombinacija cijevi malog promjera i mikrocijevi ubrajao i spomenuti neophodni servisni prostor. Nadalje, prilikom izračuna troškova izvođenja radova tuženik se nije pridržavao normi građevinske struke već u troškovniku paušalno unio količine materijala i radova. Predlaže da se s obzirom na izuzetnu složenost predmeta radi boljeg razjašnjenja sukladno odredbi članka 34. Zakona o upravnim sporovima, u postupku pred Upravnim sudom održi usmena rasprava, a podredno predlaže da se tužba uvaži i pobijano rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju pobijanog rješenja te dodaje da u odnosu na prvi prigovor tužitelja ističe da je odredbom članka 22. stavak 1. ZEK-a precizirano da će Agencija (HAKOM) objaviti prijedlog svake odluke ili drugog upravnog akta u svrhu provedbe javne rasprave, ako ta odluka ili upravni akt mogu imati znatniji utjecaj na mjerodavno tržište. Mimo te opće odredbe, koja HAKOM-u ostavlja pravo slobodne procjene je li neka odluka ili upravni akt imaju znatniji utjecaj na mjerodavno tržište, od čega zavisi da li će prijedlog odluke biti stavljen na javnu raspravu, ZEK na više mjesta (npr. član 56. st.4., čl. 30. st. 4.) propisuje slučajeve u kojima je HAKOM obvezan provesti javnu raspravu. Međutim, navedene odredbe, uključujući i odredbu članka 30. stavak 4. ne mogu se tumačiti na način da isključuju provođenje javne rasprave u ostalim slučajevima, ukoliko prijedlog odluke ima znatniji utjecaj na mjerodavno tržište. Takvo tumačenje bilo bi suprotno cilju i svrsi odredbe članka 22. stavak 1. ZEK-a, te suprotno načelu javnosti rada HAKOM-a iz članka 14. ZEK-a. Ističu, da je u ovom predmetu u potpunosti poštivano načelo razmjernosti, te je na javnu raspravu bio stavljen prijedlog odluke iz koje su bili isključeni podaci koji predstavljaju poslovnu tajnu tužitelja, a ishod javne rasprave i zaprimljeni komentari pokazuju da je javna rasprava bila korisna i potrebna, te je doprinijela konačnoj ocjeni predmeta postupka. Ističe, da je tužitelj nesporno imao mogućnost sudjelovanja u postupku, kako u svojstvu stranke, tako i putem javne rasprave, a osim toga je nesporno da je tužitelj u postupku aktivno sudjelovao te dostavio dokaze u prilog svojih navoda. Osporavano rješenje doneseno je primjenom načela slobodne ocjene dokaza koje je tužitelj dostavio u spis i nikakav novi dokaz nije bio mimo tužiteljevog znanja izveden tijekom postupka. Tu treba razlučiti radnju izvođenja dokaza u postupku od radnje ocjene dokaza u postupku, a stranka koja osporava rezultat ocjene dokaza može to učiniti tek u postupku po pravnim lijekovima. U svezi prigovora tužitelja da je činjenično stanje nepravilno i nepotpuno utvrđeno, jer nisu priznati svi troškovi, navodi da se u ovom postupku radi o procjeni troškovne i orijentiranosti cijena koje tužitelj naplaćuje kao infrastrukturni operator za najam elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme. U navedeno postupku tužitelj snosi teret dokaza troškovne orijentiranosti i opravdanosti svojih cijena. Naime, tužitelj osporava pojedine segmente izračuna, te u tom pogledu tuženo tijelo navodi da su troškovi projektiranja priznati u cijelosti jer oni u sebi sadrže kako idejni, glavni izvedeni projekt i sve faze u postupku izgradnje. Što se tiče zasnivanja prava služnosti, isti trošak je korigiran sukladno konkretnim troškovima koji postoje, time da je takav izračun doveo do rezultata koji su smanjili cijenu tužitelja samo za cijevi promjera fi 50 mm i fi 20 do 40 mm, dok su kod ostalih promjera cijevi priznati troškovi ostali isti kao u izračunu tužitelja odnosno veći nego u njegovom izračunu. Ističe, da je HAKOM pošao od pretpostavke da bi u sadašnjim uvjetima tužitelj gradio infrastrukturu sukladno važećim propisima koji omogućavaju maksimalno iskorištavanje infrastrukture pa je i taj prigovor tužitelja neosnovan. Predlaže da Sud tužbu kao neosnovanu odbije.

Tužba nije osnovana.

Iz spisa predmeta je razvidno da se pobijanim rješenjem tužitelju određuje primjena troškovne usmjerenosti cijena zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme na temelju troškova gradnje i održavanja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uz primjerenu stopu povrata na ulaganja na način kako je to navedeno u izreci pobijane odluke od 5. veljače 2010. godine.

Naime, postupak je 9. lipnja 2009. godine pokrenulo trgovačko društvo B.net Hrvatska d.o.o. i tražilo od tuženog tijela da regulira visinu naknade koju infrastrukturni operatori naplaćuju operatorima korisnicima za zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme odnosno da postupi prema članku 30. stavak 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Odredbom članka 30. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (Narodne novine broj 73/08.) propisano je da Agencija u ostvarivanju regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovog Zakona potiče zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, osobito u svrhu zaštite ljudskog zdravlja, očuvanja okoliša, zaštite prostora, zaštite i čuvanja kulturnih dobara te nacionalne sigurnosti. Prema stavku 2. istog članka, infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora, pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja, utvrđeni pravilnikom iz stavka 12. ovoga članka. Stavkom 5. alineja 2. istog članka je propisano da Agencija može infrastrukturnom operatoru iz stavka 2. ovoga članka odlukom utvrditi obvezu primjene načela troškovne usmjerenosti na temelju troškova gradnje i održavanja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, uz primjerenu stopu povrata na ulaganja.

Tijekom postupka tuženo tijelo je naložilo infrastrukturnim operatorima da dostave izračun cijene zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme utemeljene na troškovima gradnje i održavanja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uz primjerenu stopu povrata na ulaganja, i to na sljedeće dimenzije cijevi: cijevi velikog promjera (vanjski promjer od 63 do 110 mm), cijevi PEHD 50 (vanjskog promjera 50 mm), cijevi malog promjera (vanjski promjer od 20 do 40 mm) te mikrocijevi (vanjski promjer od 3 do 16 mm), a cijeneći kompleksnost i složenost tog postupka tuženo tijelo je izdvojilo predmete HT-a i B.neta u dva zasebna upravna postupka.

U smislu naprijed navedenog traženja tužitelj je 5. listopada 2009. dostavio izračun koji nije bio jasno obrazložen i potkrijepljen dokazima te je tuženo tijelo tijekom postupka u više navrata tražilo dodatna objašnjenja i očitovanja koja nikada nisu bila kompletna odnosno dokumentirana, te je izvršen i uviđaj radi utvrđivanja činjenica i provjere dostavljenih podataka. I nakon uviđaja i ponovnih traženja tužitelj nije dostavio sve što je traženo, da bi na koncu za neke od stavki naveo da predstavljaju poslovnu tajnu, što je tuženo tijelo prihvatilo i sve takve podatke nije objavilo.

Nakon toga provedena je javna rasprava u smislu članka 22. Zakona o elektroničkim komunikacijama, koji propisuje da prije donošenja odluka i drugih upravnih akata od značajnijeg utjecaja na mjerodavno tržište, koje donosi u skladu s odredbama ovog Zakona, Agencija će objaviti prijedlog odluke ili drugog upravnog akta u svrhu provedbe javne rasprave, kako bi se svim zainteresiranim stranama omogućilo davanje mišljenja, primjedaba i prijedloga u vezi s predloženim mjerama.

Imajući u vidu dostavljenu dokumentaciju, kao i sve komentare i prijedloge pristigle u tijeku javne rasprave tuženo tijelo je utvrdilo da su relevantni okvirni ugovori dostavljeni mu na uviđaju 17. studenog 2009. godine, iz kojih su korišteni podaci za izračun troškova izgradnje kabelske kanalizacije u ovom postupku i to na temelju članka 30. stavak 5. alineja 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama, uz primjenu članka 62. stavak 3. istoga Zakona, koji propisuje da operator, kojemu je određena obveza troškovne usmjerenosti cijena, snosi teret dokazivanja da cijene njegovih usluga proizlaze iz troškova, uključujući i razumnu stopu povrata ulaganja. U svrhu izračuna troškova djelotvornog pružanja usluga Agencija može primijeniti i metodologiju troškovnog računovodstva neovisno o metodologiji koju primjenjuje operator, ili metodu referentnih vrijednosti, te može zatražiti od operatora cjelovito obrazloženje cijena njegovih usluga, a prema potrebi i izmjenu tih cijena.

Pri tome je tuženo tijelo za troškovnu osnovicu u izračunu prihvatilo princip tekućeg troškovnog računovodstva, odnosno pristup prema kojem se svaki računovodstveni trošak procjenjuje na način da se odredi njegova trenutna, odnosno tekuća tržišna vrijednost. Dakle, procjenjuje se koliko u sadašnjim uvjetima košta gradnja DTK i koliko iznose povezani troškovi (amortizacija, održavanje i dr.). Zatim se utvrđuje sadašnja vrijednost imovine kao udio sadašnje vrijednosti imovine u nabavnoj vrijednosti imovine i na nju se obračunava prosječni ponderirani trošak kapitala. Primjenom pristupa izračuna cijena temeljenog na tekućem troškovnom računovodstvu, infrastrukturnom operatoru omogućuje se povrat troškova uz primjerenu stopu ulaganja, operatorima korisnicima omogućuje se da plaćaju samo stvarne troškove, čime se u konačnici postiže razvoj mreža, djelotvorno tržišno natjecanje i razvoj tržišta općenito.

Ocjenjujući zakonitost pobijanog rješenja ovaj Sud smatra da je pravilno postupilo tuženo tijelo kad je nakon pribavljene dokumenatacije kao i provedene javne rasprave, na temelju savjesne ocijene svih priloženih dokaza donijelo pobijano rješenje.

Prigovori tužitelja iznijeti u tužbi nisu osnovani jer je javna rasprava provedena sukladno članku 22. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama jer i ovaj Sud smatra da se radi o odluci koja je od znatnog utjecaja na mjerodavno tržište.

Prigovor tužitelja da nije mogao sudjelovati u postupku, odnosno očitovati se na neku dokumentaciju također nije osnovan jer je tužitelj sudjelovao u postupku, dostavljao dokaze i to nepotpune, a o konačnoj ocjeni tih dokaza očitovao se u ovoj tužbi. Tužitelj nije osporio metodologiju kojom je tužitelj došao do izračuna cijena nego smatra da u cijeni nisu uračunati svi troškovi što nije točno, jer je iz obrazloženja pobijanog rješenja kao i odgovoru na tužbu razvidno, da je tuženo tijelo uključilo sve troškove koje je tužitelj tražio, jedino nije dozvolio njihovo multipliciranje.

Iz naprijed navedenog je razvidno da je tuženo tijelo prilikom donošenja rješenja u cijelosti postupilo sukladno ovlastima propisanim važećim propisima te je pravilno primijenilo materijalno pravo.

Glede prijedloga tužitelja za zakazivanjem javne rasprave pred ovim Sudom, napominje se da je odredbom članka 39. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima propisano da sud rješava spor, u pravilu, na podlozi činjenica koje su utvrđene u upravnom postupku, te da u konkretnom slučaju nalazi, da prema podacima spisa predmeta nije potrebno zakazati raspravu.

Dakle, tuženo tijelo prilikom donošenja rješenja pravilno primijenilo zakone i propise utemeljene na zakonu, potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje te osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, radi čega je na temelju odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (Narodne novine broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužba odbijena kao neosnovana.

Poslovni broj: Us-2827/2010-4

Zagreb 30. studenoga 2011.

Predsjednik vijeća
Smiljan Mikuš, v. r.

Presuda, NN 15/2012-433