## Zakon o zdravstvenoj zaštiti (pročišćeni tekst)

### NN 1/1997 (3.1.1997.), Zakon o zdravstvenoj zaštiti (pročišćeni tekst)

# **ODBOR ZA ZAKONODAVSTVO ZASTUPNIČKOG DOMA SABORA REPUBLIKE HRVATSKE**

Na temelju članka 60. podstavka 6. Poslovnika Zastupničkog doma Sabora
Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 99/95.) Odbor za zakonodavastvo
Zastupničkog doma Sabora Republike Hrvatske na sjednici 4. prosinca 1996.
utvrdio je pročišćeni tekst Zakona o zdravstvenoj zaštiti.

Pročišćeni tekst Zakona o zdravstvenoj zaštiti obuhvaća Zakon o zdravstvenoj
zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.) te njegove izmjene i dopune
objavljene u "Narodnim novinama", br. 11/94. i 55/96., u kojima
je naznačeno vrijeme njihova stupanja na snagu.

Klasa: 500-01/93-01/01

Zagreb, 4. prosinca 1996.

Predsjednik
Odbora za zakonodavstvo
Zastupničkog doma Sabora
Republike Hrvatske
**Vice Vukojević, dipl. iur.**, v. r.

---

## **ZAKON O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI**

(pročišćeni tekst)

I. OPĆE ODREDBE

Članak 1.

Ovim se Zakonom uređuju načela, način organiziranja i provođenja zdravstvene
zaštite.

Članak 2.

Zdravstvena zaštita obuhvaća sustav državnih, skupnih i individualnih
mjera za unapređenje, čuvanje i vraćanje zdravlja.

Građanin treba sudjelovati u svim zdravstveno­preventivnim djelatnostima
koje se provode na mjestima življenja i rada, a usmjerene su na unapređivanje
i čuvanje zdravlja i sprječavanje bolesti.

Građanin ima pravo na zdravstvenu zaštitu i na mogućnost ostvarivanja
najviše moguće razine zdravlja, a u skladu s odredbama ovoga Zakona i Zakona
o zdravstvenom osiguranju.

Članak 3.

Svi građani dužni su brinuti se o svom zdravlju. Nitko ne smije ugrožavati
zdravlje drugih. Svaki je građanin dužan ukazati prvu pomoć stradaloj ili
bolesnoj osobi u skladu sa svojim znanjem te joj omogućiti pristup do hitne
medicinske pomoći.

Članak 4.

Građanin može slobodno izabrati doktora medicine i doktora stomatologije
u skladu s odredbama ovoga Zakona i Zakona o zdravstvenom osiguranju.

Članak 5.

Zdravstvena djelatnost je djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku
koja se obavlja kao javna služba i koju obavljaju zdravstvene ustanove
i zdravstveni djelatnici u privatnoj praksi pod uvjetima i na način propisan
ovim Zakonom.

Članak 6.

Zdravstvena djelatnost obavlja se na primarnoj, sekundarnoj i tercijarnoj
razini.

Zdravstvena djelatnost na primarnoj razini obuhvaća: djelatnost opće
medicine, školsku medicinu, higijensko-epidemiološku zaštitu, zubozdravstvenu
zaštitu, hitnu medicinsku pomoć, medicinu rada, primarnu zaštitu žena i
djece i ljekarničku djelatnost.

Zdravstvena djelatnost na sekundarnoj razini obuhvaća specijalističko­konzilijarnu
zdravstvenu zaštitu i bolničku zdravstvenu zaštitu.

Zdravstvena djelatnost na tercijarnoj razini obuhvaća obavljanje najsloženijih
oblika zdravstvene zaštite iz specijalističkih djelatnosti, znanstveno­istraživački
rad i izvođenje nastave na fakultetima zdravstvenog usmjerenja.

Znanstveno­istraživački rad te dijelovi izvođenja nastave mogu se obavljati
i u zdravstvenim ustanovama na primarnoj i sekundarnoj razini.

Članak 7.

Republika Hrvatska, u skladu s pravima i dužnostima utvrđenim Ustavom
i zakonom, svoju zadaću s područja zdravstvene zaštite ostvaruje tako da:

­ uređuje zakonodavstvo i donosi strategiju razvoja zdravstva,

­ mjerama porezne i gospodarske politike potiče razvijanje zdravih životnih
navika,

­ osigurava osnove za razvoj znanstveno­istraživačke djelatnosti, zdravstveno-
informacijskog sustava i zdravstvene statistike,

­ osigurava financijska sredstva za poslove iz svoje nadležnosti određene
zakonom,

­ osigurava razliku sredstava za zdravstvenu zaštitu pučanstva na demografski
i gospodarski ugroženim područjima.

Brigu o zdravlju pučanstva Republika Hrvatska ostvaruje utvrđivanjem
i provođenjem mjera s područja zaštite okoliša i mjera kojima se osigurava
kvalitetan život, higijenski ispravna pitka voda i namirnice, kvalitetan
zrak, odlaganje otpadnih tvari te zaštita od izvora ionizirajućeg i neionizirajućeg
zračenja.

Članak 8.

Županija, odnosno Grad Zagreb ostvaruje svoju zadaću s područja zdravstvene
zaštite tako da:

­ organizira epidemiološku, zdravstveno­statističku djelatnost, hitnu
medicinsku pomoć, te socijalno­medicinsku djelatnost na svojem području,
ukoliko to ne osigurava Republika,

­ osigurava sredstva za izgradnju i opremanje te osnivanje zdravstvene
ustanove na primarnoj i sekundarnoj razini zdravstvene zaštite,

­ osigurava mrtvozorničku službu.

II. NAČELA ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 9.

Zdravstvena zaštita građana u Republici Hrvatskoj provodi se na načelima
sveobuhvatnosti, kontinuiranosti, dostupnosti i cjelovitog pristupa u primarnoj
zdravstvenoj zaštiti, a specijaliziranog pristupa u specijalističko­konzilijarnoj
i bolničkoj zdravstvenoj zaštiti.

Članak 10.

Sveobuhvatnost zdravstvene zaštite uključuje sve građane Republike u
odgovarajuće mjere zdravstvene zaštite u skladu sa zakonom.

Članak 11.

Kontinuiranost zdravstvene zaštite postiže se ukupnom organizacijom
zdravstva, osobito na razini primarne zdravstvene djelatnosti koja pruža
neprekidnu zdravstvenu zaštitu pučanstvu kroz sve životne dobi. U osiguranju
kontinuiranog djelovanja, sustav zdravstvene djelatnosti u Republici treba
biti međusobno funkcionalno povezan i usklađen.

Članak 12.

Dostupnost zdravstvene zaštite ostvaruje se takvim rasporedom zdravstvenih
ustanova i zdravstvenih djelatnika na području Republike koji će omogućiti
građanima podjednake uvjete zdravstvene zaštite, naročito u primarnoj zdravstvenoj
zaštiti.

Članak 13.

Načelo cjelovitog pristupa primarne zdravstvene zaštite osigurava se
slobodnim izborom doktora medicine i doktora stomatologije koji kod građana
provodi mjere za unapređenje zdravlja i prevenciju bolesti te liječenje
i rehabilitaciju do razine radne osposobljenosti.

Članak 14.

Načelo specijaliziranog pristupa osigurava se organiziranjem i razvijanjem
posebnih specijaliziranih kliničkih, javno­zdravstvenih dostignuća i znanja
te njihovom primjenom u praksi.

III. MJERE ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 15.

Mjere zdravstvene zaštite su:

1. zaštita od ekoloških činitelja štetnih po zdravlje uključivši sve
mjere za očuvanje, unapređenje i poboljšanje zdravstvenih uvjeta čovjekove
okoline i higijenskih uvjeta za život i rad čovjeka,

2. provođenje zdravstvenog odgoja i prosvjećivanja sa svrhom podizanja
duševne i tjelesne sposobnosti građana,

3. otkrivanje i otklanjanje uzroka oboljenja, odnosno sprječavanje i
suzbijanje bolesti i povrede te njihovih posljedica,

4. mjere i aktivnosti za sprječavanje, rano otkrivanje i suzbijanje
zaraznih, kroničnih, masovnih nezaraznih i malignih bolesti,

5. liječenje i rehabilitacija oboljelih, tjelesno i duševno oštećenih
i ozlijeđenih osoba,

6. mjere posebnoga zdravstvenog nadzora nad pučanstvom starijim od 65
godina života i žrtvama rata,

7. osiguravanje cjelovite (preventivne, kurativne i rehabilitacijske)
zdravstvene zaštite djece i mladeži te zaštite žena u svezi s planiranjem
obitelji, trudnoćom, porođajem i majčinstvom,

8. opskrba lijekovima i drugim medicinskim sredstvima za zdravstvenu
zaštitu,

9. pregledi umrlih.

Članak 16.

Mjere zdravstvene zaštite u svezi s radom i radnim okolišem (specifična
zdravstvena zaštita djelatnika) koje moraju osiguravati trgovačka društva
i druge pravne i fizičke osobe (u daljnjem tekstu: poslodavci) su:

­ zaštita radnih mjesta, strojeva i opreme koji su pod nadzorom poslodavca
s obzirom na povrede i opasnosti po zdravlje,

­ provođenje sigurnosnih mjera za kemijske, fizikalne i biološke sastojke
koji su pod njihovim nadzorom radi očuvanja zdravlja i okoliša,

­ propisivanje upotrebe zaštitne opreme radi smanjivanja i sprječavanja
opasnosti od nezgoda ili posljedica po zdravlje,

­ pravodobno obavješćivanje o opasnosti po zdravlje na radu, savjetovanje
o zdravlju, sigurnosti i higijeni rada,

­ mjere za sprječavanje i otkrivanje profesionalnih bolesti, sprječavanje
ozljeda na radu i pružanje odgovarajuće prve pomoći,

­ mjere za utvrđivanje zdravlja djelatnika koji su na radnom mjestu
izloženi posebnim opasnostima po zdravlje.

Članak 17.

Mjere zdravstvene zaštite provode se na temelju plana i programa mjera
zdravstvene zaštite koje donosi ministar zdravstva na prijedlog Hrvatskog
zavoda za zdravstveno osiguranje (u daljnjem tekstu: Zavod) i Hrvatskog
zavoda za javno zdravstvo.

Plan i program mjera zdravstvene zaštite na razini Republike posebno
utvrđuje zaštitu materinstva i djece predškolske i školske dobi u primarnoj
zdravstvenoj zaštiti za svaku županiju, odnosno Grad Zagreb.

Specijalističko­konzilijarna i bolnička djelatnost čine funkcionalnu
cjelinu glede programa i pružanja zdravstvene zaštite.

IV. ORGANIZIRANJE I PROVOĐENJE ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 18.

Zdravstvena zaštita provodi se u jedinstvenom sustavu zdravstvene djelatnosti
primjenom mjera primarne, specijalističko­konzilijarne i bolničke zdravstvene
zaštite. Podjela poslova između primarne, specijalističko­konzilijarne
i bolničke zdravstvene zaštite obavlja se ovisno o opsegu poslova i zadataka,
složenosti medicinskih postupaka, specijaliziranosti djelatnika i opreme
te o specifičnosti pojedinih područja, u skladu s planom i programom mjera
zdravstvene zaštite.

Članak 19.

Primarna zdravstvena zaštita obuhvaća:

1. sudjelovanje u podizanju i održavanju psihofizičke i radne sposobnosti
djelatnika, učenika i studenata, mladeži, športaša, pučanstva starijeg
od 65 godina, invalida i drugih osoba, provođenje mjera zdravstvene zaštite
i brigu o njihovu zdravstvenom stanju, unapređenju zdravlja i ocjenu njihove
sposobnosti za školovanje i rad,

2. sudjelovanje u provođenju preventivnih, higijensko-epidemioloških
mjera zdravstvene zaštite,

3. mjere zdravstvene zaštite djece predškolskog uzrasta, brigu o njihovu
zdravstvenom stanju i unapređenju zdravlja i sudjeluje u podizanju njihove
psihofizičke sposobnosti,

4. brigu o zdravstvenoj zaštiti žena za vrijeme trudnoće, porođaja i
nakon porođaja te o drugim zdravstvenim potrebama žena,

5. mjere zdravstvene zaštite osoba sa smetnjama u razvoju,

6. ukazivanje na nepovoljan utjecaj okoline na zdravstveno stanje i
radnu sposobnost djelatnika i drugih građana,

7. hitnu medicinsku pomoć,

8. liječenje u ordinaciji, odnosno u stanu osiguranika,

9. kurativne i rehabilitacijske mjere,

10. mjere prevencije, liječenja i saniranja usta i zubi,

11. opskrbu lijekovima i drugim sredstvima za liječenje,

12. upućivanje pacijenata na specijalističko­konzilijarne preglede te
na bolničko i drugo liječenje,

13. koordiniranje i provođenje nužnih dijagnostičkih i terapeutskih
postupaka.

Članak 20.

Primarna zdravstvena zaštita provodi se i organizira u timskom radu
u kojem sudjeluju najmanje doktor medicine i medicinska sestra, odnosno
zdravstveni tehničar.

Poslove u primarnoj zdravstvenoj zaštiti obavljaju doktori medicine,
specijalisti opće medicine, pedijatri, specijalisti ginekologije, školske
medicine, epidemiologije, ekologije i socijalne medicine, sa svojim suradnicima.

U primarnoj zdravstvenoj zaštiti sudjeluje specijalist pedijatar u zdravstvenoj
zaštiti djece i ginekolog u zdravstvenoj zaštiti žena u svezi s trudnoćom,
porođajem, materinstvom, planiranjem obitelji i ranim otkrivanjem raka.

Doktor stomatologije sa svojim suradnicima provodi poslove iz članka
19. točke 10. ovoga Zakona, a magistar farmacije sa svojim suradnicima
provodi poslove iz članka 19. točke 11. ovoga Zakona.

U provođenju pojedinačnih mjera primarne zdravstvene zaštite, a posebno
u zdravstvenoj zaštiti djelatnika, djece predškolskog i školskog uzrasta,
sudjeluje i psiholog, logoped i socijalni djelatnik, odnosno drugi stručnjaci
za pojedina specifična pitanja te zaštite.

Zdravstveni djelatnici u primarnoj zdravstvenoj zaštiti u timskom radu
surađuju s doktorima medicine drugih specijalnosti u specijalističko­konzilijarnoj
i bolničkoj zdravstvenoj zaštiti.

Zdravstveni djelatnici u primarnoj zdravstvenoj zaštiti svojim radom
potiču i usmjeravaju samozaštitne aktivnosti osiguranika kao i aktivnosti
i mjere organizacija i tijela državne uprave.

Članak 21.

Specifična zdravstvena zaštita djelatnika obuhvaća prvenstveno preventivne
poslove vezane uz stvaranje i održavanje sigurne i zdrave radne sredine
koja omogućuje optimalno fizičko i mentalno zdravlje na radu i prilagođavanje
rada sposobnostima djelatnika.

Članak 22.

Specifčna zdravstvena zaštita djelatnika obuhvaća:

1. liječničke preglede radi utvrđivanja radne sposobnosti,

2. praćenje zdravstvenog stanja djelatnika u odnosu na rad,

3. identifikaciju i procjenu rizika štetnih po zdravlje na radnom mjestu,

4. sistematske kontrolne preglede djelatnika s obzirom na spol, dob
i uvjete rada te pojavu profesionalnih bolesti, ozljeda na radu i kroničnih
bolesti,

5. davanje savjeta o zdravlju, sigurnosti, higijeni rada, organizaciji,
te o osobnim i kolektivnim zaštitnim sredstvima,

6. preglede djelatnika koji se obvezno provode radi zaštite okoline
i druge obvezne zdravstvene preglede,

7. organiziranje i pružanje prve pomoći i hitnih intervencija na licu
mjesta u procesu rada,

8. sudjelovanje u analizi ozljeda na radu i profesionalnih bolesti,

9. kontinuiranu brigu o boljoj prilagođenosti rada djelatnicima,

10. suradnju u obavješćivanju, stručnom osposobljavanju i obrazovanju
u djelatnosti medicine rada, higijene rada i organizacije,

11. ocjenjivanje uvjeta rada na pojedinom radnom mjestu (djelovanje
prašine, buke, rasvjete i dr.) radi zaštite od profesionalnih bolesti,

12. zdravstveni odgoj i zdravstveno prosvjećivanje djelatnika,

13. ocjenjivanje potreba za upućivanjem djelatnika na medicinski programiran
aktivan odmor radi poboljšanja radne sposobnosti djelatnika,

14. provođenje medicinski programiranog aktivnog odmora,

15. sudjelovanje u mjerama rehabilitacije djelatnika.

Ministar zdravstva uz suglasnost ministra rada i socijalne skrbi propisuje
sadržaj i način utvrđivanja radne sposobnosti djelatnika.

Članak 23.

Specifičnu zdravstvenu zaštitu djelatnici ostvaruju na temelju ugovora
između poslodavca i doma zdravlja ili privatne zdravstvene ustanove koja
u svom sastavu ima djelatnost medicine rada, odnosno sa specijalistom medicine
rada u privatnoj praksi.

Za potrebe praćenja, proučavanja i unapređenja djelatnosti specifične
zdravstvene zaštite, osniva se Hrvatski zavod za medicinu rada.

Troškove specifične zdravstvene zaštite djelatnika snosi poslodavac.

Članak 24.

Svi ostali oblici i sadržaji zdravstvene zaštite planiraju se, organiziraju
i provode putem specijalističko­konzilijarne i bolničke zdravstvene zaštite.

Članak 25.

Iznimno od članka 24. ovoga Zakona, trgovačka društva i druge pravne
osobe koje pružaju ugostiteljske usluge smještaja i prehrane gostima, mogu
organizirati preventivne i rehabilitacijske mjere zdravstvene zaštite turista
(zdravstveni turizam).

Korištenje usluga zdravstvenog turizma ne osigurava se na teret sredstava
Zavoda.

V. PRAVA I DUŽNOSTI GRAĐANA U OSTVARIVANJU ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 26.

U ostvarivanju zdravstvene zaštite svaki građanin ima pravo na:

1. jednakost u cjelokupnom tretmanu prilikom ostvarivanja zdravstvene
zaštite,

2. slobodan izbor doktora medicine i doktora stomatologije u skladu
s odredbama ovoga Zakona i pravilima osiguranja,

3. zdravstvenu uslugu standardizirane kakvoće i jednakog sadržaja kao
i pravo na naknadu štete koja mu je nanesena pružanjem neodgovarajuće zdravstvene
usluge,

4. hitnu pomoć i neodgodivu medicinsku pomoć u trenutku kada mu je ona
potrebna,

5. slobodan izbor između više mogućih oblika medicinskih intervencija
koje mu ponudi doktor medicine, odnosno doktor stomatologije, osim u slučaju
neodgodive intervencije čije bi nepoduzimanje ugrozilo život i zdravlje
građanina ili izazvalo trajna oštećenja. Ako je građanin nesposoban da
donese ovakvu odluku, tu su odluku ovlašteni donijeti članovi njegove obitelji
ili drugi bliži srodnici, odnosno skrbnik. Traženje te suglasnosti nije
obvezno ako bi zbog njenog pribavljanja proteklo vrijeme zbog kojega bi
život građanina bio ugrožen, a on u tom trenutku nije u stanju donijeti
takvu odluku,

6. točno obavješćivanje i poduku o svim pitanjima koja se tiču njegova
zdravlja,

7. odbijanje promatranja, pregleda i liječenje od strane studenata i
odbijanje svih drugih intervencija koje bi samostalno obavljali djelatnici
prije položenoga stručnog ispita, odnosno državnog ispita,

8. odbijanje da bude predmet znanstvenog istraživanja, bez svoje suglasnosti,
ili bilo kojega drugog pregleda ili medicinskog tretmana koji ne služi
njegovu liječenju,

9. povjerljivost svih podataka koji se odnose na stanje njegova zdravlja,

10. odbijanje pregleda i liječenja, uključivši tu i pravo da tijekom
liječenja pisanim putem zatraži promjenu doktora medicine, odnosno doktora
stomatologije ako izjavi da je u doktora, čiju promjenu traži, izgubio
povjerenje ili iz drugog razloga koji ne mora šire obrazlagati,

11. odbijanje kirurške i druge medicinske intervencije na tijelu ako
je pri svijesti i sposoban je za rasuđivanje. Za osobe koje nisu pri svijesti
ili nisu sposobne za rasuđivanje ovu suglasnost daju članovi njihove uže
obitelji ili drugi bliži srodnici, odnosno skrbnik, osim u slučaju neodgodive
medicinske intervencije,

12. ishranu u skladu sa svojim svjetonazorom, za vrijeme boravka u zdravstvenoj
ustanovi,

13. obavljanje vjerskih obreda za vrijeme boravka u zdravstvenoj ustanovi
u za to predviđenom prostoru, i pravo opremanja u mrtvačnici u slučaju
smrti, uz primjenu vjerskih obreda.

Pravo prihvaćanja, odnosno odbijanja pojedinih dijagnostičkih ili terapeutskih
postupaka iz stavka 1. točke 7. i 8. ovoga članka građanin izražava potpisivanjem
suglasnosti prilikom prijema u zdravstvenu ustanovu, osim ako je za to
nesposoban.

Članak 27.

Građanin ima pravo neposredno ili pisanim putem zatražiti od ravnatelja
zdravstvene ustanove, odnosno privatnoga zdravstvenog djelatnika, zaštitu
svojih prava s obzirom na kakvoću, sadržaj i vrstu zdravstvene usluge koja
mu se pruža.

Ravnatelj, odnosno privatni zdravstveni djelatnik dužan je bez odgađanja
postupiti po prigovoru i o poduzetim mjerama pisanim putem obavijestiti
građanina najkasnije u roku od tri dana.

Ako građanin nije zadovoljan poduzetim mjerama, zaštitu svojih prava
može zatražiti kod nadležne komore, ministra zdravstva, odnosno kod nadležnog
suda.

Članak 28.

Građani su dužni svoja prava na zdravstvenu zaštitu koristiti u skladu
s odredbama ovoga Zakona i uputa o liječenju koje im daju doktori medicine
i doktori stomatologije i osobno su odgovorni zbog nepridržavanja ovih
uputa.

Članak 29.

Pri korištenju svojih prava na zdravstvenu zaštitu građani su dužni
pridržavati se kućnoga reda zdravstvene ustanove.

Kućni red iz stavka 1. ovoga članka mora biti postavljen na vidnome
mjestu zdravstvene ustanove.

U svim prostorijama zdravstvenih ustanova u kojima borave bolesnici
u cilju očuvanja zdravlja zabranjuje se pušenje.

Zabrana pušenja iz stavka 3. ovoga članka mora biti utvrđena kućnim
redom zdravstvene ustanove.

Članak 30.

Doktor medicine ima obvezu provesti odgovarajuće dijagnostičke i terapijske
postupke ako posumnja da je pojedinac zbog zarazne bolesti opasan po zdravlje
drugih.

Članak 31.

Osobe oboljele od duševne bolesti koja predstavlja opasnost po njihov
život, život građana ili imovinu, u hitnim slučajevima smjestit će se na
privremeno bolničko liječenje u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu.

Osobe iz stavka 1. ovoga članka upućuju u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu
doktori medicine uz odgovarajuću pratnju.

Ako takve osobe prilikom upućivanja pružaju fizički otpor, zdravstvenom
djelatniku će do smještaja u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu, pomoć pružiti
ovlašteni službenik nadležnog tijela unutarnjih poslova.

Zdravstvena ustanova koja je primila osobu oboljelu od duševne bolesti,
dužna je o tome bez odgađanja obavijestiti općinski sud i tijelo skrbništva
prema mjestu posljednjeg prebivališta, odnosno boravišta primljene osobe.
Ako je prebivalište, odnosno boravište nepoznato, treba obavijestiti sud
i tijelo skrbništva prema mjestu sjedišta.

Članak 32.

Zdravstveni djelatnici dužni su čuvati kao profesionalnu tajnu sve što
znaju o zdravstvenom stanju pacijenta. Na čuvanje profesionalne tajne obvezni
su i drugi djelatnici u zdravstvu koji za nju saznaju u obavljanju svojih
dužnosti, te studenti i đaci fakulteta, viših i srednjih škola zdravstvenog
usmjerenja.

Povreda čuvanja profesionalne tajne je teža povreda radne obveze.

VI. OSNIVANJE I ORGANIZIRANJE ZDRAVSTVENIH USTANOVA

Članak 33.

Zdravstvenu djelatnost obavljaju zdravstvene ustanove u državnom vlasništvu,
vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba te zdravstvene ustanove u vlasništvu
domaćih i stranih fizičkih i pravnih osoba na temelju suglasnosti iz članka
40. stavka 1. ovoga Zakona.

U državnom vlasništvu su: klinike kao samostalne ustanove, kliničke
bolnice, klinički bolnički centri, državni zdravstveni zavodi.

U vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba su: domovi zdravlja, ustanove
za zdravstvenu njegu u kući, poliklinike, opće bolnice, specijalne bolnice,
ljekarne, lječilišta, ustanove za hitnu medicinsku pomoć, zavodi za javno
zdravstvo i transfuzijsku medicinu.

U privatnom i mješovitom vlasništvu mogu biti zdravstvene ustanove iz
stavka 3. ovoga članka, osim doma zdravlja, ustanove za hitnu medicinsku
pomoć, zavoda za javno zdravstvo i transfuzijsku medicinu.

Članak 34.

Osnivač zdravstvenih ustanova u državnom vlasništvu je Vlada Republike
Hrvatske te ministar zdravstva svojim rješenjem.

Osnivač zdravstvenih ustanova u vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba
je poglavarstvo županija, odnosno Grada Zagreba.

Članak 35.

Zdravstvene se ustanove osnivaju u skladu s mrežom zdravstvene djelatnosti
koju donosi ministar zdravstva na prijedlog Zavoda i nadležne komore, u
skladu s odredbama ovoga Zakona.

Zdravstvene ustanove mogu se osnovati i izvan mreže zdravstvene djelatnosti,
u skladu s odredbama ovoga Zakona.

Članak 36.

Mjerila za postavljanje mreže zdravstvene djelatnosti iz članka 35.
stavka 1. ovoga Zakona određuju se planom zdravstvene zaštite Republike
Hrvatske kojeg donosi Vlada Republike Hrvatske, uvažavajući:

­ zdravstveno stanje, broj, starosnu i socijalnu strukturu pučanstva,

­ jednake uvjete, odnosno mogućnosti za korištenje zdravstvenih usluga,

­ potreban opseg djelatnosti pojedinih razina iz članka 6. ovoga Zakona
(primarna, sekundarna i tercijarna),

­ stupanj organizacije područja, prometnu povezanost i specifičnosti
naseljenosti te dostupnosti na demografski ugroženim područjima, a osobito
na otocima,

­ gospodarske mogućnosti.

Članak 37.

Zdravstvena djelatnost mora biti organizirana tako da je pučanstvu Republike
Hrvatske uvijek osigurana i dostupna hitna medicinska pomoć, uključivši
hitni prijevoz.

Članak 38.

Djelatnost klinika, kliničkih bolnica, kliničkih bolničkih centara,
državnih zdravstvenih zavoda, djelatnost presađivanja organa i mrtvozornička
djelatnost obavljaju se samo u zdravstvenim ustanovama u državnom vlasništvu,
odnosno vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba.

Članak 39.

Osnivač zdravstvene ustanove donosi akt o osnivanju koji sadrži:

­ naziv, odnosno ime te sjedište, odnosno prebivalište osnivača,

­ naziv i sjedište zdravstvene ustanove,

­ djelatnost zdravstvene ustanove,

­ dokumentaciju o osiguranju sredstava za osnivanje zdravstvene ustanove,

­ uvjete i način osiguranja prostora i opreme,

­ izvore, način i uvjete stjecanja sredstava za rad ustanove,

­ prava i obveze osnivača glede obavljanja djelatnosti zbog koje se
zdravstvena ustanova osniva,

­ tijela zdravstvene ustanove te odredbe o upravljanju zdravstvenom
ustanovom i vođenju njenih poslova,

­ rok za donošenje statuta,

­ postupak osnivanja i druga međusobna prava i obveze osnivača i zdravstvene
ustanove.

Članak 40.

Zdravstvena ustanova, odnosno privatni zdravstveni djelatnik koji je
uključen u mrežu zdravstvene djelatnosti, dužan je pribaviti suglasnost
o osnivanju od ministra zdravstva po prethodno pribavljenom mišljenju Zavoda
i nadležne komore.

Zdravstvena ustanova, odnosno privatni zdravstveni djelatnik koji nije
uključen u mrežu zdravstvene djelatnosti dužan je pribaviti suglasnost
o osnivanju od ministra zdravstva, po prethodno pribavljenom mišljenju
nadležne komore.

Članak 41.

Zavod raspisuje natječaj za popunjenje mreže zdravstvene djelatnosti
iz članka 35. stavka 1. ovoga Zakona, za obavljanje primarne, specijalističko­konzilijarne
i bolničke zdravstvene zaštite.

Zavod donosi odluku o izboru najpovoljnijeg ponuditelja uz suglasnost
ministra zdravstva.

Članak 42.

Zavod s najpovoljnijim ponuditeljem iz članka 41. stavka 2. ovoga Zakona
sklapa ugovor.

Zdravstvena ustanova iz stavka 1. ovoga članka je ugovorna zdravstvena
ustanova.

Privatni zdravstveni djelatnik iz stavka 1. ovoga članka je ugovorni
privatni zdravstveni djelatnik.

Ugovorom se uređuju odnosi u svezi s obavljanjem zdravstvene djelatnosti.

Ugovorom se pobliže odlučuje o:

­ vrsti zdravstvene djelatnosti,

­ opsegu zdravstvene djelatnosti,

­ početku obavljanja zdravstvene djelatnosti,

­ načinu obavljanja zdravstvene djelatnosti,

­ sredstvima koje za obavljanje djelatnosti osigurava Zavod,

­ ostalim pravima i obvezama.

Članak 43.

Ugovorna zdravstvena ustanova, odnosno ugovorni privatni zdravstveni
djelatnik dužni su taj naziv istaći.

Ugovorna zdravstvena ustanova, odnosno ugovorni privatni zdravstveni
djelatnik dužni su surađivati s Ministarstvom obrane glede praćenja zdravstvenog
stanja pripadnika Hrvatske vojske.

Članak 44.

Zdravstvena ustanova ne može započeti radom dok ministar zdravstva rješenjem
ne utvrdi da su ispunjeni uvjeti za početak rada s obzirom na prostor,
djelatnike i medicinsko­tehničku opremu.

Uvjete glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke opreme propisuje
ministar zdravstva.

Članak 45.

Zdravstvena ustanova prije početka rada upisuje se u sudski registar.

Upisom u sudski registar zdravstvena ustanova stječe svojstvo pravne
osobe.

Članak 46.

Odredbe članka 40. i 45. ovoga Zakona primjenjuju se i u slučaju proširenja
ili promjene djelatnosti.

Članak 47.

Zdravstvena ustanova prestaje radom ako:

­ više ne postoji potreba za obavljanjem djelatnosti za koju je osnovana,
a nema mogućnosti da se reorganizira za obavljanje druge zdravstvene djelatnosti,

­ ne ispunjava zakonom propisane uvjete za obavljanje djelatnosti.

Prijedlog za prestanak rada zdravstvene ustanove može podnijeti vlasnik,
Zavod, ako je ugovorna zdravstvena ustanova i nadležna komora.

Odluku o prestanku rada zdravstvene ustanove donosi ministar zdravstva.

Protiv odluke o prestanku rada zdravstvene ustanove može se pokrenuti
upravni spor.

Članak 48.

Sredstva za rad zdravstvena ustanova ostvaruje:

­ ugovorom sa Zavodom,

­ ugovorom s Ministarstvom zdravstva, za poslove koji se na osnovi zakona
financiraju iz proračuna Republike Hrvatske,

­ ugovorom s dobrovoljnim osiguravateljima,

­ iz sredstava osnivača u skladu s aktom o osnivanju,

­ iz sredstava proračuna županije, odnosno Grada Zagreba,

­ iz sudjelovanja korisnika zdravstvene zaštite u pokriću dijela ili
ukupnih troškova zdravstvene zaštite,

­ iz drugih izvora na način i pod uvjetima određenim zakonom, aktom
o osnivanju i statutom zdravstvene ustanove.

VII. TIJELA UPRAVLJANJA
ZDRAVSTVENIM USTANOVAMA

Članak 49.

Zdravstvenom ustanovom u državnom vlasništvu upravlja upravno vijeće.

Upravno vijeće zdravstvene ustanove u državnom vlasništvu ima devet
članova i čine ga predstavnici:

­ vlasnika (5 članova),

­ zdravstvenih djelatnika ustanove (3 člana),

­ Zavoda (1 član).

Upravno vijeće zdravstvene ustanove u vlasništvu županija, odnosno Grada
Zagreba ima pet članova i čine ga predstavnici:

­ vlasnika (3 člana),

­ zdravstvenih djelatnika ustanove (1 član),

­ Zavoda (1 član).

Članove upravnog vijeća iz stavka 2. podstavka 1. ovoga članka imenuje
vlasnik na prijedlog ministra zdravstva, a članove upravnog vijeća iz stavka
3. podstavka 1. ovoga članka imenuje vlasnik. Mandat članova upravnog vijeća
traje četiri godine.

Vlasnik zdravstvene ustanove propisuje uvjete pod kojima prestaje mandat
članova upravnog vijeća i prije isteka mandata.

Visinu naknade za rad članova upravnog vijeća utvrđuje ministar zdravstva,
a isplaćuje se iz sredstava zdravstvene ustanove.

Članak 50.

Upravno vijeće zdravstvene ustanove:

­ donosi statut uz suglasnost vlasnika,

­ donosi druge opće akte,

­ donosi program rada i razvoja i nadzire njihovo izvršenje,

­ donosi financijski plan i završni račun,

­ predlaže vlasniku promjenu ili proširenje djelatnosti,

­ daje vlasniku i ravnatelju prijedloge i mišljenje o pojedinim pitanjima,

­ donosi odluke u drugom stupnju u svezi s predmetima u kojima se odlučuje
o pojedinim pravima djelatnika,

­ raspravlja i odlučuje o izvješćima ravnatelja,

­ obavlja i druge statutom propisane poslove.

Upravno vijeće donosi odluke natpolovičnom većinom ukupnog broja članova.

Upravno vijeće podnosi izvješće o radu zdravstvene ustanove vlasniku
i to po potrebi, a najmanje jedanput godišnje.

Članak 51.

Etičko povjerenstvo zdravstvene ustanove jest tijelo koje osigurava
obavljanje djelatnosti ustanove na načelima medicinske etike i deontologije.

Etičko povjerenstvo imenuje upravno vijeće i sačinjava ga pet članova:

- 3 predstavnika zdravstvene ustanove,

- 2 predstavnika nemedicinskih struka poglavito iz reda vjerske zajednice,
pravosudnih dužnosnika ili znanstvenika.

Članak 52.

Etičko povjerenstvo zdravstvene ustanove:

- prati primjenu etičkih načela zdravstvene struke u obavljanju djelatnosti
zdravstvene ustanove,

- nadzire ispitivanje lijekova i medicinskih proizvoda,

- odobrava znanstvena istraživanja u zdravstvenoj ustanovi,

- nadzire uzimanje dijelova organa umrle osobe nakon provedene obdukcije
u znanstveno-nastavne svrhe,

- rješava i druga etička pitanja u obavljanju djelatnosti zdravstvene
ustanove.

Članak 53.

Ravnatelj zdravstvene ustanove imenuje se na temelju natječaja.

Ravnatelja zdravstvene ustanove imenuje i razrješuje upravno vijeće
uz suglasnost ministra zdravstva.

Ravnatelj zdravstvene ustanove mora imati visoku stručnu spremu i najmanje
pet godina radnog iskustva te ispunjavati druge uvjete propisane aktom
o osnivanju, odnosno statutom.

Ako ravnatelj zdravstvene ustanove nema visoku stručnu spremu zdravstvenog
usmjerenja, njegov pomoćnik mora imati visoku stručnu spremu zdravstvenog
usmjerenja i najmanje pet godina radnog iskustva.

Mandat ravnatelja traje četiri godine. Po isteku mandata ista osoba
može, na temelju natječaja ponovno biti imenovana za ravnatelja.

Članak 54.

Ako ravnatelj nije imenovan u skladu sa člankom 53. ovoga Zakona u roku
od 90 dana od dana isteka natječajnog roka, odluku o imenovanju ravnatelja
donosi ministar zdravstva.

Do imenovanja ravnatelja na način propisan stavkom 1. ovoga članka imenuje
se vršitelj dužnosti ravnatelja.

Vršitelj dužnosti ravnatelja ima sva prava i dužnosti ravnatelja.

Članak 55.

Ravnatelj organizira i vodi poslovanje, predstavlja i zastupa zdravstvenu
ustanovu i odgovoran je za zakonitost rada.

Ravnatelj podnosi pisano izvješće o svojem cjelokupnom poslovanju upravnom
vijeću, prema potrebi, a najmanje jedanput godišnje.

Ravnatelj sudjeluje u radu upravnog vijeća bez prava odlučivanja.

Članak 56.

Ravnatelj je dužan jedanput godišnje ministru zdravstva podnijeti pisano
izvješće o broju građana umrlih u zdravstvenoj ustanovi tijekom godine,
te o uzrocima njihove smrti.

Članak 57.

Ravnatelj može biti razriješen i prije isteka mandata za koji je imenovan.

Upravno vijeće dužno je razriješiti ravnatelja i prije isteka mandata
za koji je imenovan ako:

­ ravnatelj to osobno zahtijeva,

­ nastane neki od razloga koji po posebnim propisima ili propisima kojima
se uređuju radni odnosi dovode do prestanka ugovora o radu,

­ ne izvršava ugovorne obveze sa Zavodom,

­ u svojem radu krši propise i opće akte zdravstvene ustanove ili neopravdano
ne izvršava odluke upravnog vijeća ili postupa u suprotnosti s njima,

­ svojim nesavjesnim ili nepravilnim radom prouzroči zdravstvenoj ustanovi
veću štetu, zanemaruje ili nemarno obavlja svoju dužnost tako da nastane
ili bi lako moglo nastati pogoršano stanje pri obavljanju zdravstvene djelatnosti.

Ako upravno vijeće ne razriješi ravnatelja iz razloga propisanih u stavku
2. ovoga članka u roku od 30 dana od dana saznanja za neki od razloga,
odluku o razrješenju ravnatelja donosi ministar zdravstva.

Upravno vijeće mora prije donošenja odluke o razrješenju obavijestiti
ravnatelja o razlozima za razrješenje i dati mu mogućnost da se o njima
izjasni.

Članak 58.

Stručno je vijeće zdravstvene ustanove savjetodavno tijelo ravnatelju.

Stručno vijeće imenuje ravnatelj i sačinjavaju ga najmanje voditelji
zdravstvenih djelatnosti ustanove.

U radu stručnog vijeća mogu sudjelovati i zdravstveni suradnici.

Članak 59.

Ravnatelj zdravstvene ustanove ne može biti predsjednik ni član stručnog
vijeća.

Predsjednik stručnog vijeća sudjeluje u radu upravnog vijeća bez prava
odlučivanja.

Stručno vijeće sastaje se najmanje jedanput u 30 dana.

Članak 60.

Stručno vijeće zdravstvene ustanove:

­ raspravlja i odlučuje o pitanjima iz područja stručnog rada,

­ predlaže stručna rješenja u sklopu djelatnosti,

­ predlaže stručne temelje za program rada i razvoja zdravstvene ustanove,

­ daje upravnom vijeću i ravnatelju mišljenja i prijedloge glede organizacije
rada i uvjeta za razvoj zdravstvene djelatnosti,

­ brine se o provedbi unutarnjeg nadzora nad radom djelatnika ustanove,

­ obavlja i druge poslove propisane statutom.

VIII. AKTI ZDRAVSTVENIH
USTANOVA

Članak 61.

Akti zdravstvenih ustanova su statut i drugi opći akti.

Statut je osnovni opći akt zdravstvene ustanove kojim se uređuje:

­ organizacija zdravstvene ustanove,

­ način odlučivanja ravnatelja i upravnog vijeća, po kojem ravnatelj
donosi sve odluke u svezi s poslovanjem u zdravstvenoj ustanovi, osim odluka
propisanih u članku 50. ovoga Zakona,

­ druga prava i obveze ravnatelja i upravnog vijeća,

­ druga pitanja važna za obavljanje zdravstvene djelatnosti, kao i za
rad i poslovanje zdravstvene ustanove.

Drugim će se općim aktima zdravstvene ustanove uređivati pitanja značajna
za poslovanje zdravstvene ustanove u skladu sa statutom.

Članak 62.

Odredbe ovoga Zakona o upravljanju i akti zdravstvene ustanove u državnom
vlasništvu, vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba, odgovarajuće se
primjenjuju i na zdravstvene ustanove u mješovitom i privatnom vlasništvu.

Članove upravnog vijeća zdravstvenih ustanova u mješovitom i privatnom
vlasništvu imenuje vlasnik

IX. VRSTE ZDRAVSTVENIH
USTANOVA

1. ZDRAVSTVENE USTANOVE NA PRIMARNOJ RAZINI

*Dom zdravlja*

Članak 63.

Dom zdravlja je zdravstvena ustanova koja ima organiziranu primarnu
zdravstvenu zaštitu na području za koje je osnovan, u nadležnosti županije.

Djelatnost doma zdravlja obuhvaća: opću medicinu, zdravstvenu zaštitu
žena i djece, školsku medicinu i zubozdravstvenu djelatnost. Na svom području
dom zdravlja mora osigurati higijensko­epidemiološku djelatnost, hitnu
medicinsku pomoć, laboratorijsku, radiološku i drugu dijagnostiku ako te
djelatnosti nisu organizirane u sklopu bolnice, odnosno kao zdravstvene
ustanove.

Dom zdravlja može organizirati, u skladu s mrežom zdravstvene djelatnosti,
radne jedinice za obavljanje pojedinih specijalističko­konzilijarnih djelatnosti,
ako to zahtijevaju posebne potrebe s obzirom na zdravstveno stanje pučanstva
i kada bi pružanje zdravstvene zaštite u poliklinici ili bolnici otežavalo
provođenje te zaštite.

U sastavu doma zdravlja može iznimno biti, u skladu s mrežom zdravstvene
djelatnosti, rodilište i stacionar za privremeni smještaj bolesnika.

Članak 64.

Ako se u domu zdravlja obavlja specijalističko­konzilijarna djelatnost,
onda je ona pod stručnim nadzorom bolnice koju odredi ministar zdravstva.

Članak 65.

U ustanovama socijalne skrbi koje zbrinjavaju djecu bez roditelja, djecu
za koju se roditelji ne brinu, socijalno zapuštenu djecu, tjelesno i duševno
oštećenu djecu, odrasle osobe te nemoćne i stare osobe, mjere zdravstvene
zaštite provode se putem domova zdravlja, odnosno zdravstvenih djelatnika
u privatnoj praksi.

Obavljanje primarne zdravstvene zaštite iz stavka 1. ovoga članka obvezatno
se uređuje ugovorom između doma zdravlja, odnosno privatnoga zdravstvenog
djelatnika i Zavoda.

U ustanovama socijalne skrbi koje zbrinjavaju osobe ovisne o tuđoj pomoći
kojima je potrebna zdravstvena njega i rehabilitacija po uputama i pod
stručnim nadzorom doktora medicine, osiguravaju se mjere zdravstvene zaštite
prema uvjetima glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke opreme,
koje propisuje ministar zdravstva.

Troškove zdravstvene zaštite iz stavka 3. ovoga članka iznad utvrđenoga
zdravstvenog standarda snosi ustanova socijalne skrbi.

*Ustanova za hitnu medicinsku pomoć*

Članak 66.

Ustanova za hitnu medicinsku pomoć provodi mjere hitne medicinske pomoći
i osigurava prijevoz oboljelih, stradalih i ozlijeđenih u odgovarajuću
zdravstvenu ustanovu i pruža medicinsku pomoć za vrijeme prijevoza.

Članak 67.

Uvjete, organizaciju i način rada hitne medicinske pomoći na javnim
cestama utvrdit će ministar zdravstva, prema potrebama i specifičnostima
pojedinih područja.

*Ustanova za zdravstvenu njegu u kući*

Članak 68.

Ustanova za zdravstvenu njegu u kući provodi zdravstvenu njegu i rehabilitaciju
bolesnika po uputama i stručnim nadzorom doktora medicine.

Medicinska sestra općeg smjera poslove zdravstvene njege bolesnika obavlja
samostalno.

2. LJEKARNE

Članak 69.

Ljekarnička je djelatnost dio zdravstvene djelatnosti koja osigurava
opskrbu lijekovima pučanstvo, zdravstvene i druge ustanove i organizacije
i zdravstvene djelatnike koji obavljaju privatnu praksu.

Opskrba lijekovima, u smislu ovoga Zakona, razumijeva izdavanje lijekova
na recept i bez recepta te izradbu magistralnih i galenskih pripravaka.

Članak 70.

Ljekarničku djelatnost obavljaju zdravstvene ustanove u vlasništvu županija,
odnosno Grada Zagreba te ustanove u vlasništvu domaćih i stranih fizičkih
i pravnih osoba i privatni ljekarnički djelatnici (u daljem tekstu: ljekarnici).

Ljekarnička djelatnost obavlja se u ljekarnama.

Iznimno od stavka 2. ovoga članka na demografski ugroženim područjima
(a posebno na otocima), ljekarnička se djelatnost može obavljati i u depoima,
pod uvjetima i na način koje propisuje ministar zdravstva.

Članak 71.

Ljekarnička se djelatnost obavlja samo u sklopu mreže zdravstvene djelatnosti.

Ljekarna se osniva za određeno područje koje odredi županija, odnosno
Grad Zagreb, a u skladu s uvjetima koje propisuje ministar zdravstva po
prethodno pribavljenom mišljenju Zavoda i Ljekarničke komore.

Članak 72.

Ljekarne mogu obavljati i ove djelatnosti:

1. opskrba medicinskim proizvodima, pomoćnim sredstvima u liječenju
i homeopatskim proizvodima,

2. opskrba dječjom hranom i ostalim dijetetskim proizvodima,

3. opskrba kozmetičkim i drugim sredstvima za zaštitu zdravlja koje
propiše Ljekarnička komora,

4. savjetovanja u svezi s propisivanjem i primjenom lijekova, medicinskih
proizvoda, pomoćnih sredstava u liječenju i homeopatskih proizvoda,

5. izdavanje veterinarskih lijekova i sredstava za medicinsku njegu
i zaštitu životinja.

Članak 73.

Ljekarne moraju voditi uz financijsko i materijalno knjigovodstvo.

Članak 74.

Ni jedna pravna ni fizička osoba ne smije u pravnom prometu poslovati
pod nazivom ljekarna ako ne obavlja ljekarničku djelatnost iz članka 69.
ovoga Zakona.

3. ZDRAVSTVENE USTANOVE NA SEKUNDARNOJ RAZINI

*Poliklinika*

Članak 75.

Poliklinika je zdravstvena ustanova u kojoj se obavlja specijalističko­
konzilijarna zdravstvena zaštita, dijagnostika i medicinska rehabilitacija,
osim bolničkog liječenja.

Poliklinika se osniva kao zdravstvena ustanova ili kao dio zdravstvene
ustanove.

*Bolnica*

Članak 76.

Bolnička djelatnost obuhvaća dijagnostiku, liječenje i medicinsku rehabilitaciju,
zdravstvenu njegu, boravak i prehranu u općim i specijalnim bolnicama.

Djelatnost iz stavka 1. ovoga članka obavlja bolnica koja u svome sastavu
mora imati jedinice za:

­ specijalističko­konzilijarno liječenje,

­ hitnu medicinsku pomoć,

­ laboratorijsku, radiološku i drugu dijagnostiku,

­ opskrbu lijekovima.

Bolnica mora imati osiguranu i organiziranu:

­ ambulantno medicinsku rehabilitaciju,

­ opskrbu krvlju, krvnim komponentama ako to zahtijeva priroda njezina
rada (transfuziološki odjeli),

­ patologiju,

­ anesteziologiju.

Članak 77.

Po svojoj namjeni, bolnice su opće i specijalne.

Opća bolnica je zdravstvena ustanova koja osim djelatnosti iz članka
76. ovoga Zakona ima specijalističko­konzilijarnu službu i posteljne mogućnosti
najmanje za područje interne medicine, kirurgije, pedijatrije, ginekologije
i porodiljstva.

Ako u mjestu ili neposrednoj blizini opće bolnice postoji dječja bolnica,
opća bolnica ne mora imati radnu jedinicu za pedijatriju.

Specijalna bolnica je zdravstvena ustanova za specijalističko­konzilijarno
i bolničko liječenje određene bolesti, kroničnih bolesti, odnosno za liječenje
određene skupine pučanstva i medicinsku rehabilitaciju, bez prirodnog ljekovitog
izvora koja osim uvjeta iz članka 76. stavka 2. ovoga Zakona ima posteljne,
dijagnostičke i druge mogućnosti prilagođene svojoj namjeni.

*Lječilište*

Članak 78.

Poseban oblik zdravstvene djelatnosti provodi se u lječilištima gdje
se prirodnim ljekovitim izvorima (voda, blato, pijesak i more) i dostignućima
rehabilitacijske struke provodi preventivna zdravstvena zaštita, specijalističko­konzilijarna
i bolnička rehabilitacija.

4. ZDRAVSTVENE USTANOVE NA TERCIJARNOJ RAZINI

*Državni zdravstveni zavodi*

Članak 79.

Državni zdravstveni zavodi su zdravstvene ustanove za obavljanje stručnih
i znanstveno­istraživačkih zdravstvenih djelatnosti iz okvira prava i dužnosti
Republike na području javno­zdravstvene djelatnosti, transfuzijske medicine,
kontrole imunobioloških preparata, kontrole lijekova, imunoloških proizvoda,
medicine rada, zaštite od zračenja i toksikologije.

Članak 80.

Za obavljanje svojih djelatnosti državni se zdravstveni zavod financira
iz izvora propisanih u članku 48. ovoga Zakona.

*Hrvatski zavod za javno zdravstvo*

Članak 81.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo je zdravstvena ustanova za obavljanje
javno­zdravstvene djelatnosti u Republici Hrvatskoj.

Javno­zdravstvena djelatnost obuhvaća: epidemiologiju karantenskih i
drugih zaraznih bolesti, epidemiologiju masovnih nezaraznih bolesti, osiguranje
zdravstveno ispravne vode, namirnica i zraka, imunizaciju, sanitaciju,
zdravstvenu statistiku i zdravstveno prosvjećivanje.

Javno­zdravstvenu djelatnost obavljaju: Hrvatski zavod za javno zdravstvo,
zavodi za javno zdravstvo županija, odnosno Grada Zagreba s pripadajućim
higijensko­ epidemiološkim ispostavama za područje jedne ili više općina.

Zavodi za javno zdravstvo županija, odnosno Grada Zagreba imaju položaj
pravne osobe.

Članak 82.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo obavlja slijedeće poslove:

­ provodi statistička istraživanja iz područja zdravstva u svrhu praćenja
i ocjene zdravstvenog stanja pučanstva te iz područja organizacije i rada
zdravstvenih službi,

­ planira, predlaže i provodi mjere za očuvanje i unapređenje zdravlja
pučanstva zdravstveno­odgojnim aktivnostima te putem sredstava javnog priopćavanja,

­ vodi državne javno­zdravstvene registre,

­ prati i analizira epidemiološko stanje, predlaže, organizira i provodi
protuepidemijske mjere, poglavito u izvanrednim situacijama,

­ planira i nadzire mjere dezinfekcije, dezinsekcije i deratizacije
te provodi preventivne i protuepidemijske DDD postupke,

­ planira, nadzire i evaluira provođenje obveznih imunizacija,

­ obavlja javno­zdravstvene mikrobiološke djelatnosti od interesa za
državu,

­ prati, proučava i ocjenjuje higijensku ispravnost vode za piće, površinske
i otpadne vode, stanja vodoopskrbe na terenu, zdravstvene ispravnosti namirnica
i predmeta opće uporabe kao i onih namijenjenih međunarodnom prometu,

­ sudjeluje u predlaganju programa mjera zdravstvene zaštite i nomenklature
usluga i poslova,

­ pruža stručnu pomoć u izradbi zdravstvenog zakonodavstva te nadzire
provođenje prioritetnih preventivnih programa,

­ obavlja dio poslova preventivne zdravstvene zaštite za Hrvatsku vojsku,

­ sudjeluje u školovanju zdravstvenih djelatnika te provodi stručna
i znanstvena istraživanja iz područja javnog zdravstva,

­ prati, analizira i ocjenjuje utjecaj okoliša (zrak, tlo, buka) na
zdravstveno stanje pučanstva.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo koordinira i stručno nadzire rad županijskih
zavoda, odnosno zavoda Grada Zagreba i njihovih higijensko­epidemioloških
ispostava.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo obavlja i ostale poslove iz područja
javnog zdravstva, a na zahtjev Ministarstva zdravstva i Zavoda.

Članak 83.

Zavod za javno zdravstvo županija, odnosno Grada Zagreba obavlja slijedeće
poslove:

­ prikuplja statistička izvješća iz područja zdravstva na razini županije,
odnosno Grada Zagreba za potrebe i na zahtjev županijskog, odnosno gradskog
poglavarstva,

­ provodi preventivno­odgojne mjere zdravstvene zaštite u osnovnim i
srednjim školama za područje županije, odnosno Grada Zagreba,

­ kontinuirano pruža i analizira epidemiološku situaciju na području
županije, odnosno Grada Zagreba, predlaže i po potrebi provodi protuepidemijske
mjere, nadzire provođenje obveznih imunizacija,

­ nadzire mjere dezinfekcije, dezinsekcije i deratizacije te provodi
preventivne i protuepidemijske DDD postupke za područje županije, odnosno
Grada Zagreba,

­ obavlja javno­zdravstvenu mikrobiološku djelatnost od interesa za
županiju, odnosno Grad Zagreb,

­ prati, proučava i ocjenjuje higijensku ispravnost vode za piće, površinske
i otpadne vode, stanje vodoopskrbe te zdravstvenu ispravnost namirnica
i predmeta opće uporabe za područje županije, odnosno Grada Zagreba,

­ sudjeluje u izradbi i provedbi pojedinih programa zdravstvene zaštite
u izvanrednim prilikama,

­ prati, analizira i ocjenjuje utjecaj okoliša (zraka, tla, buke) na
zdravstveno stanje pučanstva županije, odnosno Grada Zagreba,

- obavlja distribuciju obveznih dječjih cjepiva ordinacijama primarne
zdravstvene zaštite na području županije,

- obavlja i ostale poslove iz područja javnoga zdravstva, a na zahtjev
Hrvatskoga zavoda za javno zdravstvo.

*Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu*

Članak 84.

Transfuzijsku djelatnost obavljaju zdravstvene ustanove koje prikupljaju
krv, zajedno s humanitarnim organizacijama, klubovima i udruženjima dobrovoljnih
davatelja krvi. Čuvaju i distribuiraju krv i krvne komponente, osiguravaju
pučanstvu, zdravstvenim i drugim ustanovama lijekove proizvedene iz krvi,
infuzijske otopine i pomoćna medicinska sredstva od plastike. Obavlja dijagnostička
ispitivanja i transfuzijsko liječenje.

Članak 85.

Transfuzijsku djelatnost obavljaju Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu,
tri zavoda za transfuzijsku medicinu (Osijek, Rijeka i Split) i bolničke
postaje za transfuzijsku medicinu.

Zavodi za transfuzijsku medicinu (Osijek, Rijeka i Split) imaju svojstvo
pravne osobe.

Članak 86.

Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu, pored poslova iz članka 84.
ovoga Zakona, obavlja i slijedeće poslove:

­ oblikuje doktrinu i usklađuje primjenu jedinstvenog standarda u prikupljanju
krvi i obradi krvnih komponenata, laboratorijskog, transfuziološkog testiranja
i indikacija za transfuzijsko liječenje,

­ stručno i funkcionalno povezuje bolničke odjele za transfuzijsku medicinu,

­ koordinira i nadgleda stručni rad u zavodima i bolnicama,

­ uspostavlja referentne laboratorije i provodi kontrolu kvalitete rada,
reagencija i preparata u transfuziologiji,

­ proizvodi infuzijske otopine i pomoćna medicinska sredstva od plastike,

- provodi promidžbu i organizira prikupljanje krvi za potrebe obavljanja
transfuzijske djelatnosti.

Članak 87.

Zavod za transfuzijsku medicinu (Osijek, Rijeka i Split) obavlja slijedeće
poslove:

­ usklađuje primjenu jedinstvenog standarda u prikupljanju krvi i obradi
krvnih komponenata, laboratorijskog, transfuziološkog testiranja i indikacija
za transfuzijsko liječenje,

­ stručno i funkcionalno povezuje bolničke odjele za transfuzijsku medicinu,

­ koordinira i nadgleda stručni rad u bolnicama.

*Hrvatski zavod za kontrolu lijekova*

Članak 88.

Hrvatski zavod za kontrolu lijekova obavlja slijedeće poslove:

­ ispituje i osigurava kakvoću lijekova u proizvodnji i prometu,

­ oblikuje doktrinu, norme, normative i postupke za izradbu i kontrolu
kakvoće lijekova,

­ provodi analizu za potrebe farmaceutske industrije i drugih naručitelja
te daje stručnu pomoć proizvođačima u svezi s kakvoćom lijekova,

­ vrednuje farmaceutsku dokumentaciju proizvodača i ovjerovljuje analitičke
propise,

­ ocjenuje navode o djelovanju, podatke na pakiranju te upute za primjenu
lijekova i pomoćnih ljekovitih sredstava,

­ kontrolira kvalitetu dijagnostičkih sredstava, medicinskog pribora
i pomagala,

­ izrađuje stručne ekspertize za tijela državne uprave ovlaštena za
nadzor u proizvodnji i prometu lijekova,

­ izrađuje superanalize za potrebe nadležnih tijela zdravstva,

­ izrađuje i objavljuje Hrvatsku farmakopeju i sudjeluje u izradbi Europske
farmakopeje,

­ izrađuje, ovjerovljuje i distribuira nacionalne standardne tvari.

*Hrvatski zavod za kontrolu imunobioloških
preparata*

Članak 89.

Hrvatski zavod za kontrolu imunobioloških preparata obavlja poslove:

­ stručne ekspertize za tijela državne uprave ovlaštena za izdavanje
odobrenja za proizvodnju imunobioloških preparata,

- stručne ekspertize za tijela državne uprave ovlaštena za registraciju
pojedinih imunobioloških preparata,

­ kontrole kakvoće odobrenih imunobioloških preparata (serija po serija)
te odlučivanje o uvjetima za puštanje na tržište registriranih imunobioloških
preparata,

­ uspostavlja sustav praćenja nakon stavljanja imunobioloških preparata
na tržište,

­ uspostavlja nacionalne referentne standarde za imunobiološke preparate,

­ oblikuje doktrinu, standarde i metode za izradbu i kontrolu kakvoće
imunobioloških preparata.

*Hrvatski zavod za medicnu rada*

Članak 90.

Hrvatski zavod za medicinu rada je zdravstvena ustanova za obavljanje
specifične zdravstvene zaštite djelatnika na području Republike.

Hrvatski zavod za medicinu rada koordinira i stručno nadzire sve ordinacije
medicine rada koje provode specifičnu zdravstvenu zaštitu djelatnika na
području Republike.

Članak 91.

Hrvatski zavod za medicinu rada obavlja slijedeće poslove:

­ preventivnu zdravstvenu zaštitu,

­ statistička istraživanja iz područja medicine rada,

­ planira, predlaže i provodi mjere za očuvanje i unapređenje zdravlja
djelatnika,

­ oblikuje doktrinu, standarde i metode rada u zdravstvenom odabiru
i praćenju zdravstvenog stanja djelatnika na poslovima s posebnim uvjetima
rada na području Republike, vozača svih vrsta motornih vozila, pomoraca,
zrakoplovnog osoblja i drugih djelatnika u prometu,

­ vodi registar profesionalnih bolesti i nezgoda na poslu u Republici
Hrvatskoj,

­ sudjeluje u predlaganju programa mjera zdravstvene zaštite i nomenklature
dijagnostičkih i terapijskih postupaka, vezano uz specifičnu zdravstvenu
zaštitu djelatnika,

­ pruža stručnu pomoć u izradbi zdravstvenog zakonodavstva te nadzire
provođenje programa specifične zdravstvene zaštite djelatnika,

­ sudjeluje u dopunskom stručnom osposobljavanju djelatnika iz područja
medicine rada,

­ surađuje sa svim razinama postojećih zdravstvenih djelatnosti.

Članak 92.

Hrvatski zavod za medicinu rada i ordinacije medicine rada ostvaruju
prihode putem ugovorenih obveza o pružanju programa mjera specifične zdravstvene
zaštite djelatnika s poslodavcem, ustanovama i drugim pravnim osobama.

*Hrvatski zavod za zaštitu od zračenja*

Članak 93.

Hrvatski zavod za zaštitu od zračenja obavlja poslove:

­ ispitivanja prisustva vrste i jakosti ionizirajućih zračenja u zraku,
vodi, tlu, rijekama, biljnom i životinjskom svijetu, ljudskoj i stočnoj
hrani, lijekovima i predmetima opće uporabe u redovitim uvjetima, pri sumnji
na izvanredni događaj, u slučaju nuklearne ili radiološke nezgode i predlaže
mjere zaštite,

­ dozimetrijske procjene ekspozicijskih doza ionizirajućeg zračenja
kod osoba koje rade s izvorima ionizirajućih zračenja, kod pučanstva izloženog
zračenju prilikom dijagnostičkih i terapeutskih tretmana i kod ostalog
pučanstva, pregled uvjeta rada s izvorima ionizirajućeg zračenja, mjerenje
propisanih elemenata i ovjeru kvalitete uređaja koji proizvode ionizirajuće
zračenje, te kontrolu ispravnosti instrumenata za dozimetrijsku procjenu
doza,

­ praćenja utjecaja ionizirajućeg zračenja kod djelatnika koji rade
s izvorima ionizirajućih zračenja, osoba izloženih ionizirajućem zračenju
prilikom dijagnostičkih i terapeutskih tretmana, i ostalog pučanstva, na
temelju bioloških pokazatelja, te razvija biodozimetrijske metode,

­ kontroliranja i vođenja evidencije o izvorima ionizirajućih zračenja
aparata koji proizvode ionizirajuća zračenja, uključivši: proizvodnju,
nabavu, uvoz, transport, skladištenje, korištenje i odlaganje ili izvoz
istrošenih izvora ionizirajućih zračenja, osobe koje rade s izvorima ionizirajućih
zračenja, stupanj ozračenosti ovih osoba, stupanj ozračenosti pučanstva
izloženog dijagnostičkim i terapeutskim pregledima i ostalog pučanstva,

­ dopunskoga stručnog osposobljavanja djelatnika koji rade s izvorima
ionizirajućih zračenja i s aparatima koji proizvode ionizirajuće zračenje,
radi sigurnog rada s ovim izvorima i provjeru dopunske stručne osposobljenosti.

*Hrvatski zavod za toksikologiju*

Članak 94.

Hrvatski zavod za toksikologiju obavlja poslove:

- ispitivanja otrovnih tvari u zraku, vodi, tlu, rijekama, moru, biljnom
i životinjskom svijetu, ljudskoj i stočnoj hrani, u redovitim uvjetima,
u izvanrednim događajima ili pri sumnji na izvanredni događaj i predlaže
mjere zaštite,

- planiranja i nadziranja provođenja mjera zaštite života i zdravlja
ljudi i zaštite okoliša od štetnog djelovanja otrovnih tvari pri redovitom
korištenju, odnosno u slučajevima izvanrednog događaja s posljedicama ili
sa sumnjom na izvanredni događaj,

­ praćenja i vođenja evidencija o otrovnim tvarima koje se proizvode,
uvoze, nabavljaju, prevoze, koriste, odlažu ili uklanjaju, izvoze, o osobama
koje rade s otrovnim tvarima te poduzima i obavlja druge odgovarajuće mjere
iz svojega djelokruga rada,

­ dopunskoga stručnog osposobljavanja za rad s otrovnim tvarima kao
i provjeru dopunske stručne osposobljenosti.

*Izvođenje nastave u zdravstvenim ustanovama*

Članak 95.

Zdravstvene ustanove koje ispunjavaju uvjete za izvođenje nastave nazivaju
se kliničke ustanove.

U kliničkim ustanovama organizira se nastava za studente višeg i visokog
obrazovanja, dodiplomska i poslijediplomska nastava.

Kliničke ustanove ovlaštene su i obvezne organizirati i provoditi specijalističko
usavršavanje i usavršavanje iz područja užih specijalnosti zdravstvenih
djelatnika.

Članak 96.

Kliničke su ustanove klinika, klinička bolnica i klinički bolnički centar.

Klinika je zdravstvena ustanova ili dio zdravstvene ustanove koja obavlja
najsloženije oblike zdravstvene zaštite iz neke specijalističke djelatnosti,
a u njoj se izvodi fakultetska nastava (medicinski, stomatološki, farmaceutsko­biokemijski
fakultet) te provodi stručni i znanstveno­istraživački rad za djelatnost
radi koje je osnovana.

Klinička bolnica je opća bolnica u kojoj najmanje dvije od navedenih
djelatnosti (interna, kirurgija, pedijatrija, ginekologija i porodiljstvo)
nose naziv klinika kao i najmanje još dvije druge djelatnosti drugih specijalnosti,
odnosno dijagnostike.

Klinički bolnički centar je opća bolnica u kojoj osim naziva klinika
za djelatnost iz stavka 3. ovoga članka, naziv klinika ima više od polovice
ostalih specijalnosti i u kojima se izvodi više od polovice nastavnog programa
medicinskog, stomatološkog, farmaceutsko­biokemijskog fakulteta.

Iznimno, dijelu bolnice koji ne ispunjava uvjete iz stavka 2., 3. i
4. ovoga članka visokoškolska ustanova ugovorom može povjeriti obavljanje
dijela nastave, uz suglasnost ministra zdravstva.

Ministar zdravstva može odobriti izvođenje nastave, posebno dijelova
praktičnog rada u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ako imaju ugovorni odnos
s višim školama, odnosno fakultetima.

Članak 97.

Uvjete koje moraju ispunjavati klinike, kliničke bolnice i klinički
bolnički centri za dodjelu naziva klinička ustanova utvrdit će ministar
zdravstva uz suglasnost ministra znanosti i tehnologije.

Naziv klinička ustanova iz stavka 1. ovoga članka dodjeljuje ministar
zdravstva na prijedlog odgovarajućeg fakulteta.

Članak 98.

Nastavnici zdravstveni djelatnici koji izvode nastavu u kliničkim ustanovama
za potrebe nastavnih ustanova zdravstvenog usmjerenja mogu zasnovati istodobno
radni odnos s jednom ili više kliničkih ustanova i jednom ili više nastavnih
ustanova zdravstvenog usmjerenja, na način da u svakoj ustanovi obavljaju
poslove s nepunim radnim vremenom tako da njihovo puno radno vrijeme iznosi
42 sata tjedno.

Klinička ustanova i nastavna ustanova zdravstvenog usmjerenja ugovorom
uređuju pitanja iz radnog odnosa u izvođenju nastave.

5. REFERENTNI CENTAR MINISTARSTVA
ZDRAVSTVA

Članak 99.

Referentni centar Ministarstva zdravstva (u daljnjem tekstu: referentni
centar) može biti zdravstvena ustanova ili dio zdravstvene ustanove koja
ispunjava normative i standarde za pružanje najsloženijih oblika zdravstvene
zaštite.

Na prijedlog Nacionalnoga zdravstvenog vijeća Ministarstva zdravstva,
ministar zdravstva uz pribavljeno mišljenje stručnoga medicinskog društva
donosi rješenje kojim se određuje referentni centar.

Dobivanjem rješenja zdravstvena ustanova stječe pravo upotrebe i isticanja
znaka i naziva referentnog centra. Rješenje o određivanju referentnog centra
objavljuje se u "Narodnim novinama".

Mjerila za dodjelu naziva referentnog centra propisat će ministar zdravstva.

Članak 100.

Zdravstvena ustanova koja obavlja funkciju referentnog centra, pored
svoje osnovne djelatnosti, obavlja poslove vezane uz primjenu i praćenje
jedinstvene doktrine i metodologije u dijagnostici i terapiji pojedinih
bolesti.

Članak 101.

Referentni centar obavlja naročito ove poslove:

­ prati, proučava i unapređuje stanje u oblasti za koje je osnovan,

­ pruža stručno­metodološku pomoć,

­ utvrđuje doktrinarna mjerila za dijagnostiku i liječenje pojedinih
bolesti,

­ daje ocjene i mišljenja za metode, postupke i programe rada iz dijela
zdravstvene zaštite za koju je osnovan,

­ prati stručno usavršavanje zdravstvenih djelatnika.

Za obavljanje poslova iz stavka 1. ovoga članka referentnom centru se
ne osiguravaju dodatna sredstva.

Stručni stavovi referentnog centra postaju obvezni kada ih nakon prethodno
pribavljenog mišljenja Nacionalnoga zdravstvenog vijeća Ministarstva zdravstva
u formi naputka donese ministar zdravstva.

Za isto medicinsko područje može se odrediti samo jedan referentni centar.

*Nacionalno zdravstveno vijeće Ministarstva zdravstva*

Članak 102.

Nacionalno zdravstveno vijeće broji devet članova koje imenuje Sabor
Republike Hrvatske, na prijedlog ministra zdravstva, iz redova istaknutih
stručnjaka u pojedinim strukama medicine, radi proučavanja zdravstvenih
problema, davanja i predlaganja stručnih mišljenja iz područja planiranja,
programiranja i drugih bitnih pitanja iz zdravstva koja su od važnosti
za Republiku Hrvatsku.

X. ORGANIZIRANJE RADA I
RADNO VRIJEME

Članak 103.

Zdravstvene su ustanove obvezne neprekidno pružati zdravstvenu zaštitu,
radom u jednoj, dvije ili više smjena, dvokratnim radnim vremenom, pomakom
radnog vremena, pripravnošću ili dežurstvom u skladu s potrebama građana
i oblicima pružanja zdravstvenih usluga.

Dežurstvo je poseban uvjet rada kada djelatnik mora biti nazočan u zdravstvenoj
ustanovi nakon redovitoga radnog vremena. Dežurstvo počinje iza prve ili
druge smjene, a završava početkom rada prve smjene.

Naknada za rad u dežurstvu plaća se u paušalnom iznosu i ulazi u mirovinsku
osnovicu.

Stalna pripravnost je poseban uvjet rada, kada djelatnik ne mora biti
nazočan u zdravstvenoj ustanovi, ali mora biti dostupan radi obavljanja
hitne medicinske pomoći.

Naknada za rad u stalnoj pripravnosti plaća se u paušalnom iznosu i
ulazi u mirovinsku osnovicu.

Zdravstveni djelatnici ne mogu napustiti radno mjesto dok ne dobiju
zamjenu, iako je njihovo radno vrijeme proteklo, ako bi time bila dovedena
u pitanje sigurnost pružanja zdravstvene zaštite građanima.

Napuštanje radnog mjesta suprotno odredbi stavka 6. ovoga članka predstavlja
težu povredu radne obveze.

Početak, završetak i raspored radnog vremena propisuje ministar zdravstva.

Članak 104.

Zdravstvene ustanove svojim općim aktom utvrđuju pružanje zdravstvene
zaštite i to:

­ u hitnoj medicinskoj pomoći neprekidno 24 sata,

­ u primarnoj zdravstvenoj zaštiti organiziranjem rada u jednoj ili
dvije smjene, dvokratnim radnim vremenom, pomicanjem radnog vremena te
stalnom pripravnošću i dežurstvom prema potrebama građana,

­ u specijalističko­konzilijarnoj zdravstvenoj zaštiti organiziranjem
rada u jednoj ili dvije smjene, dvokratnim radnim vremenom te pomicanjem
radnog vremena prema potrebama građana,

­ u bolničkoj zdravstvenoj zaštiti u jednoj ili više smjena te posebnim
uvjetima rada (dežurstvo i stalna pripravnost) prema potrebama građana
i pojedinih oblika bolničkog liječenja te mogućnostima zdravstvene ustanove.

Članak 105.

Zdravstveni djelatnici koji ispunjavaju uvjete koje propiše ministar
zdravstva po pribavljenom mišljenju nadležne komore, mogu obavljati poslove
u svojoj struci izvan punoga radnog vremena, ali ne dulje od jedne trećine
punoga radnog vremena.

Zdravstveni djelatnici iz stavka 1. ovoga članka mogu poslove u svojoj
struci izvan punoga radnog vremena obavljati koristeći vlastiti prostor
i medicinsko­tehničku opremu, prostor i medicinsko­tehničku opremu zdravstvene
ustanove kod koje su u radnom odnosu, odnosno druge zdravstvene ustanove
ili zdravstvenog djelatnika koji obavlja privatnu praksu.

Uvjete obavljanja poslova iz stavka 1. ovoga članka kao i uvjete korištenja
sredstava rada iz stavka 2. ovoga članka zdravstveni djelatnici i zdravstvene
ustanove, odnosno zdravstveni djelatnici koji obavljaju privatnu praksu
uređuju posebnim ugovorom.

Zdravstvene usluge koje se pružaju na način iz stavka 1. i 2. ovoga
članka ne mogu se financirati iz sredstava obveznoga zdravstvenog osiguranja.

Odobrenje za rad zdravstvenim djelatnicima iz stavka 1. ovoga članka
izdaje ministar zdravstva.

Članak 106.

U slučajevima izvanrednih okolnosti, elementarnih nepogoda i epidemija
većih razmjera, ministar zdravstva je ovlašten poduzimati i one mjere i
aktivnosti koje nisu utvrđene ovim Zakonom, uključivši i mjere mobilizacije,
organizacije i rasporeda rada i radnog vremena, promjene mjesta i uvjeta
rada pojedinih zdravstvenih ustanova i djelatnika i po potrebi osnivanje
Kriznog stožera Ministarstva zdravstva.

Članak 107.

Ako je ugrožen proces pružanja mjera zdravstvene zaštite, ministar zdravstva
privremeno će rješenjem na rok od šest mjeseci rasporediti djelatnika u
zdravstvu na radno mjesto koje odgovara njegovoj stručnoj spremi te preraspodijeliti
potrebna sredstva rada radi osiguranja kontinuiranog pružanja zdravstvene
zaštite.

XI. ZDRAVSTVENI DJELATNICI

Članak 108.

Zdravstveni djelatnici su osobe koje imaju obrazovanje zdravstvenog
usmjerenja i neposredno pružaju zdrastvenu zaštitu pučanstvu, uz obvezno
poštovanje moralnih i etičkih načela zdravstvene struke.

Dužnost je zdravstvenih djelatnika da pri pružanju zdravstvene zaštite
postupaju prema pravilima zdravstvene struke, na način da svojim postupcima
ne ugroze život i zdravlje ljudi.

Zdravstveni djelatnik, zatećen u obavljanju zdravstvene djelatnosti
u prostoru za koji nema rješenje ministra zdravstva o odobrenju za rad,
čini povredu dužnosti iz stavka 2. ovoga članka te čini kazneno djelo nesavjesnog
liječenja bolesnika iz članka 166. Krivičnog zakona Republike Hrvatske
("Narodne novine", br. 32/93. - pročišćeni tekst, 38/93. i 28/96.).

Odredba stavka 3. ovoga članka ne odnosi se na obavljanje poslova iz
članka 25. ovoga Zakona.

Članak 109.

Zdravstveni djelatnici su obvezni medicinsku dokumentaciju s nalazima
i preporukama koju uručuju bolesniku poradi dostave drugom zdravstvenom
djelatniku predati u zatvorenoj omotnici.

Članak 110.

Zdravstveni djelatnici obrazuju se na medicinskom, stomatološkom ili
farmaceutsko­biokemijskom fakultetu, na višim i srednjim školama zdravstvenog
usmjerenja.

Članak 111.

Zdravstveni suradnici su osobe koje nisu završile obrazovanje zdravstvenog
usmjerenja, a rade u zdravstvenim ustanovama i sudjeluju u dijelu zdravstvene
zaštite.

Članak 112.

Zdravstveni djelatnici obvezni su nakon završenog obrazovanja obaviti
pripravnički staž.

Pripravnički staž je rad pod nadzorom kojim se zdravstveni djelatnik
osposobljava za samostalan rad.

Članak 113.

Pripravnički staž za zdravstvene djelatnike traje godinu dana.

Članak 114.

Iznimno od članka 113. ovoga Zakona pripravnički staž doktora medicine
koji su završili petogodišnji studij medicine traje dvije godine.

Prva godina pripravničkog staža za doktora medicine iz stavka 1. ovoga
članka zove se temeljni staž, a druga godina sekundarijat.

Doktor medicine koji obavlja temeljni staž zove se stažist, a onaj koji
obavlja sekundarijat­sekundarac.

Članak 115.

Nakon obavljenoga obveznoga pripravničkog staža zdravstveni djelatnici
visoke stručne spreme polažu državni ispit pred ispitnom komisijom Ministarstva
zdravstva.

Zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme nakon položenoga državnog
ispita stječu odobrenje za samostalan rad.

Članak 116.

Odobrenje za samostalan rad je javna isprava koju izdaje nadležna komora
nakon dobivenog uvjerenja o položenom državnom ispitu.

Odobrenjem za samostalan rad zdravstveni djelatnik stječe pravo samostalno
obavljati poslove u svojoj struci.

Nadležna komora oduzima zdravstvenom djelatniku odobrenje za samostalan
rad:

­ ako kandidat ne zadovoljava prilikom obnavljanja odobrenja za samostalan
rad,

­ ako tijelo nadležne komore odredi tu mjeru kao najstrožu kaznu zbog
kršenja etičkih načela struke,

­ ako izvan punoga radnog vremena obavlja poslove zdravstvene zaštite
u suprotnosti s odredbama članka 105. ovoga Zakona,

- ako obavlja zdravstvenu djelatnost u privatnoj praksi bez rješenja
o odobrenju za rad ministra zdravstva.

Iznimno od stavka 3. ovoga članka odobrenje za samostalan rad zdravstvenom
djelatniku u slučajevima iz stavka 3. podstavka 3. i 4. ovoga članka može
oduzeti ministar zdravstva ako to ne učini nadležna komora u roku od 30
dana od dana primitka obavijesti ministra zdravstva.

Članak 117.

Zdravstveni djelatnici više i srednje stručne spreme polažu stručni
ispit pred ispitnom komisijom Ministarstva zdravstva.

Članak 118.

Ministar zdravstva propisat će:

­ sadržaj i način provođenja pripravničkog staža, temeljnog staža i
sekundarijata,

­ uvjete koje moraju ispunjavati zdravstvene ustanove i privatni zdravstveni
djelatnici kod kojih zdravstveni djelatnici provode pripravnički staž,
temeljni staž i sekundarijat,

­ način polaganja državnog i stručnog ispita,

­ sadržaj i izgled uvjerenja o položenom državnom i stručnom ispitu,

­ sadržaj i izgled odobrenja za samostalan rad.

Članak 119.

Pripravnički staž zasniva se na određeno vrijeme.

Pripravnički staž ili njegov dio može se obavljati i u obliku volontiranja.

Pripravnički staž obavlja se u zdravstvenim ustanovama.

Zdravstvene ustanove obvezne su primati zdravstvene djelatnike na pripravnički
staž prema mjerilima koje će odrediti ministar zdravstva.

Dio pripravničkog staža zdravstveni djelatnici mogu obavljati kod zdravstvenog
djelatnika visoke stručne spreme koji obavlja privatnu praksu najmanje
pet godina, prema mjerilima koje će odrediti ministar zdravstva.

Članak 120.

Zdravstveni djelatnici imaju pravo i obvezu stručno se usavršavati radi
održavanja i unapređivanja kvalitete zdravstvene zaštite.

Zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme obvezni su svakih šest
godina proći provjeru stručnosti da bi produljili odobrenje za samostalan
rad na poslovima zdravstvene zaštite.

Sadržaj, rokove i postupak provjere stručnosti osim specijalizacije
i uže specijalizacije propisuje i provodi nadležna komora.

Članak 121.

Zdravstveni djelatnici s visokom stručnom spremom mogu se specijalizirati
u određenoj grani zdravstvene djelatnosti.

Doktori medicine specijalisti mogu se i dalje usavršavati u određenim
granama uže specijalizacije.

Grane specijalizacije, trajanje i program specijalizacija i užih specijalizacija
utvrđuje ministar zdravstva.

Članak 122.

Specijalizacija se može odobriti zdravstvenom djelatniku s položenim
državnim ispitom koji je u radnom odnosu u zdravstvenoj ustanovi ili ima
privatnu praksu ili radi kod zdravstvenog djelatnika visoke stručne spreme
privatne prakse, a mlađi je od 35 godina.

Iznimno, zdravstvenom djelatniku koji ima više od navršenih 35 godina
života može se odobriti specijalizacija pod uvjetima koje propiše ministar
zdravstva.

Zdravstvenom djelatniku iz stavka 1. ovoga članka koji nije u radnom
odnosu u zdravstvenoj ustanovi niti ima privatnu praksu, odnosno ne radi
kod zdravstvenog djelatnika visoke stručne spreme privatne prakse, ministar
zdravstva može odobriti specijalizaciju za potrebe Ministarstva zdravstva
i Ministarstva obrane.

Odobrenje za specijalizaciju (i užu specijalizaciju) izdaje ministar
zdravstva na temelju utvrđenog plana potrebnih kadrova kojeg donosi na
prijedlog nadležne komore.

Specijalizacije i uže specijalizacije mogu se obavljati samo u ovlaštenim
zdravstvenim ustanovama za provođenje specijalističkog staža.

Ministar zdravstva utvrđuje mjerila za obavljanje specijalističkog staža
i staža užih specijalnosti, način polaganja specijalističkog ispita, odnosno
ispita iz uže specijalizacije, određuje ovlaštene zdravstvene ustanove
i zdravstvene djelatnike koji obavljaju privatnu praksu za provođenje specijalističkog
staža.

Članak 123.

U specijalistički staž za određenu specijalizaciju ili užu specijalizaciju
priznaje se vrijeme provedeno na poslijediplomskom studiju u cijelosti
ili djelomično ako program poslijediplomskog studija odgovara programu
specijalizacije, odnosno uže specijalizacije.

Doktorima medicine koji su završili petogodišnji studij medicine u specijalistički
staž priznaje se dio pripravničkog staža obavljen kroz sekundarijat, a
najmanje šest mjeseci.

Ministar zdravstva utvrđuje rješenjem priznavanje vremena iz stavka
2. ovoga članka.

Članak 124.

Nakon uspješno završenoga specijalističkog staža kandidat polaže specijalistički
ispit pred ispitnom komisijom.

Nakon uspješno završenog programa iz uže specijalizacije specijalist
polaže ispit pred ispitnom komisijom i stječe pravo na naziv područja uže
specijalnosti.

Članove ispitne komisije iz stavka 1. i 2. ovoga članka imenuje ministar
zdravstva iz redova priznatih stručnjaka određenih specijalnosti, prvenstveno
iz redova stručnjaka sa znanstveno nastavnim zvanjem profesora ili docenta.

Članak 125.

Ministar zdravstva može pripravnički staž, odnosno specijalizaciju obavljenu
u inozemstvu priznati u cijelosti ili djelomično ako program pripravničkog,
odnosno specijalističkog staža proveden u inozemstvu bitno ne odstupa od
programa koji su važeći na području Republike Hrvatske.

Članak 126.

Doktorima medicine specijalistima i doktorima stomatologije specijalistima
koji imaju deset godina rada u svojstvu specijaliste, objavljene znanstvene
i stručne radove i uspješne rezultate na stručnom uzdizanju zdravstvenih
djelatnika, može se priznati naziv primarijus.

O priznavanju naziva primarijus odlučuje komisija koju imenuje ministar
zdravstva iz redova nastavnika medicinskog i stomatološkog fakulteta i
istaknutih medicinskih i stomatoloških stručnjaka.

Ministar zdravstva utvrđuje mjerila za priznavanje naziva primarijus.

XII. PRIVATNA PRAKSA

Članak 127.

Privatnu praksu može samostalno obavljati zdravstveni djelatnik s visokom
stručnom spremom pod slijedećim uvjetima:

1. da ima odgovarajuće obrazovanje zdravstvenog usmjerenja, položen
državni ispit, a za specijalističke ordinacije i odgovarajući specijalistički
ispit,

2. da je državljanin Republike Hrvatske,

3. da je radno sposoban za obavljanje privatne prakse,

4. da je potpuno poslovno sposoban,

5. da mu pravomoćnom sudskom presudom ili odlukom drugoga nadležnog
tijela nije izrečena mjera sigurnosti ili zaštitna mjera zabrane obavljanja
zdravstvene zaštite dok ta mjera traje,

6. da nije u radnom odnosu, odnosno da ne obavlja drugu samostalnu djelatnost,

7. da raspolaže odgovarajućim prostorom i medicinsko­tehničkom opremom,

8. da pribavi mišljenje nadležne komore o potrebi obavljanja te djelatnosti
na području na kojem namjerava provoditi privatnu praksu.

Doktor medicine i doktor stomatologije obavljaju privatnu praksu u privatnim
ordinacijama i privatnim laboratorijima, magistri farmacije u privatnim
ljekarnama, a diplomirani inženjeri medicinske biokemije u privatnim medicinsko­biokemijskim
laboratorijima.

Članak 128.

Zdravstveni djelatnici više ili srednje stručne spreme mogu obavljati
privatnu praksu iz svoje stručne spreme po uputama i stručnim nadzorom
ovlaštenog doktora medicine ili doktora stomatologije i to:

­ medicinske sestre općeg smjera,

­ viši zubari, zubni tehničari,

- fizeotarapeutski tehničari.

Zdravstveni djelatnici iz stavka 1. ovoga članka moraju ispunjavati
uvjete za rad propisane u članku 127. stavku 1. ovoga Zakona.

Medicinske sestre općeg smjera iz stavka 1. ovoga članka poslove zdrastvene
njege bolesnika obavljaju samostalno.

Članak 129.

Zahtjev za obavljanje privatne prakse, kao i proširenje opsega rada
te djelatnosti podnosi se ministru zdravstva koji rješenjem izdaje odobrenje
za rad nakon što utvrdi da su ispunjeni uvjeti za rad propisani ovim Zakonom
i provedbenim propisom.

Privatni zdravstveni djelatnici u svom nazivu ističu ime i prezime,
adresu nositelja privatne prakse, oznaku djelatnosti i radno vrijeme.

Nadležna komora propisuje uvjete stručnog usavršavanja za proširenje
djelatnosti.

Članak 130.

Uvjete za obavljanje privatne prakse glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke
opreme propisuje ministar zdravstva.

Članak 131.

Zdravstveni djelatnici iz članka 127. i 128. ovoga Zakona mogu imati
samo jednu ordinaciju, laboratorij, ljekarnu ili medicinsko­biokemijski
laboratorij.

Zdravstveni djelatnici iz stavka 1. ovoga članka obavljaju poslove privatne
prakse osobno.

U istoj ordinaciji, laboratoriju, ljekarni, odnosno medicinsko­biokemijskom
laboratoriju mogu obavljati privatnu praksu dva tima zdravstvenih djelatnika
iste struke u smjenskom radu. Zdravstveni djelatnik iz stavka 1. ovoga
članka može primiti u radni odnos jednoga zdravstvenog djelatnika iste
struke.

Zdravstveni djelatnici iz članka 127. ovoga Zakona mogu obavljati privatnu
praksu u timu s jednim ili više zdravstvenih djelatnika srednje ili više
stručne spreme.

Članak 132.

Više zdravstvenih djelatnika, koji obavljaju privatnu praksu osobno,
mogu se udružiti u grupnu privatnu praksu, pod uvjetima iz propisa navedenog
u članku 130. ovoga Zakona.

Članak 133.

Zdravstveni djelatnici s visokom stručnom spremom koji obavljaju privatnu
praksu mogu u zdravstvenim ustanovama obavljati poslove iz svoje struke
na temelju posebnog ugovora sa zdravstvenom ustanovom.

Uvjete za obavljanje poslova iz stavka 1. ovoga članka propisuje ministar
zdravstva uz suglasnost nadležne komore.

Članak 134.

Doktor privatne prakse koji obavlja djelatnost kao izabrani doktor obvezan
je u slučaju odsutnosti ili privremene obustave rada osigurati svojim bolesnicima
zamjenu ugovorom s drugim zdravstvenim djelatnikom iste struke i specijalizacije
koji obavlja privatnu praksu ili sa zdravstvenom ustanovom primarne zdravstvene
zaštite, koji će za to vrijeme umjesto njega pružati zdravstvenu zaštitu
tim bolesnicima.

Članak 135.

Zdravstveni djelatnici privatne prakse dužni su:

1. pružati građanima hitnu medicinsku pomoć u sklopu svoje stručne spreme,

2. sudjelovati na poziv nadležnog tijela u radu na sprječavanju i suzbijanju
zaraznih bolesti,

3. voditi zdravstvenu dokumentaciju i drugu evidenciju o građanima kojima
pružaju zdravstvenu zaštitu i podnositi izvješće o tome nadležnoj zdravstvenoj
ustanovi u skladu s propisima o evidencijama u djelatnosti zdravstva,

4. uključiti se u jedinstven informacijski sustav,

5. obavljati poslove zdravstvene zaštite po suvremenim metodama, sa
suvremenim sredstvima i pomagalima,

6. davati podatke o svojemu radu na zahtjev nadležnog tijela,

7. čuvati kao tajnu sve što o drugom saznaju prilikom obavljanja zdravstvene
zaštite,

8. pružati zdravstvenu zaštitu u skladu s prihvaćenom zdravstvenom doktrinom
i kodeksom medicinske etike.

Članak 136.

Zdravstveni djelatnici koji obavljaju privatnu praksu mogu privremeno
obustaviti rad zbog bolesti, vojne obveze ili drugoga opravdanog razloga.
O toj činjenici dužni su obavijestiti ministra zdravstva, ako su odsutni
više od 30 radnih dana u tijeku godine. Ministar zdravstva rješenjem će
utvrditi postoje li razlozi za privremenu obustavu rada.

Članak 137.

Pravo na obavljanje privatne prakse prestaje:

1. odjavom,

2. po sili zakona,

3. rješenjem ministra zdravstva.

Članak 138.

Pravo na obavljanje privatne prakse po sili zakona prestaje ako osoba
koja ima odobrenje za rad:

1. umre,

2. izgubi trajno radnu sposobnost za obavljanje poslova zbog nastanka
invalidnosti,

3. izgubi poslovnu sposobnost potpuno ili djelomično,

4. izgubi hrvatsko državljanstvo,

5. zasnuje radni odnos, odnosno počne obavljati drugu samostalnu djelatnost,

6. bude pravomoćnom sudskom presudom osuđena na kaznu zatvora dulje
od šest mjeseci ili joj je izrečena zaštitna mjera sigurnosti ili zaštitna
mjera zabrane obavljanja zdravstvene zaštite,

7. više od tri mjeseca ne uplaćuje obvezne pristojbe u skladu s propisima.

Rješenje o prestanku obavljanja privatne prakse po sili zakona donosi
ministar zdravstva.

Članak 139.

Ministar zdravstva donosi rješenje o prestanku odobrenja za obavljanje
privatne prakse, ako se utvrđeni nedostaci u obavljanju poslova ne otklone
u roku određenom rješenjem nadležnog tijela.

Ministar zdravstva može donijeti rješenje o prestanku odobrenja za obavljanje
privatne prakse zdravstvenom djelatniku ako:

1. ne postupi u skladu sa člankom 107., 131., 134., 135., 136. ovoga
Zakona,

2. prestane radom bez odobrenja ministra zdravstva,

3. ne obavlja poslove osobno ili ako koristi rad drugih osoba suprotno
odobrenju i zakonu,

4. ima više od jedne ordinacije, laboratorja, ljekarne ili medicinsko­biokemijski
laboratorij,

5. reklamira svoj rad i svoju ordinaciju, laboratorij, ljekarnu ili
medicinsko­biokemijski laboratorij suprotno pravilima ponašanja koje propiše
nadležna komora,

6. na prijedlog nadležne komore.

Članak 140.

Privatna praksa ne može se obavljati za slijedeće djelatnosti:

1. uzimanje, čuvanje, prenošenje i presađivanje dijelova ljudskog tijela
u svrhu liječenja, osim autotransplantacije,

2. opskrba krvlju i krvnim derivatima,

3. mrtvozorništvo,

4. socijalno­medicinska, epidemiološka, higijenska i zdravstveno ekološka
djelatnost.

Članak 141.

Zdravstveni djelatnici koji obavljaju privatnu praksu mogu ostvariti
prihode:

­ putem ugovora sa Zavodom, ako poslove obavlja kao ugovorni privatni
zdravstveni djelatnik,

­ putem dobrovoljnog osiguranja,

­ izravno naplatom od bolesnika kojima nije izabrani zdravstveni djelatnik.

Cijenu zdravstvenih usluga za poslove ugovornoga privatnoga zdravstvenog
djelatnika, određuje Zavod.

Cijenu zdravstvenih usluga za poslove privatne prakse u kojima nije
ugovorni zdravstveni djelatnik ili medicinsko­biokemijski laboratorij utvrđuje
nadležna komora.

Cijenu zdravstvenih usluga iz opsega dobrovoljnog osiguranja određuje
ugovorom osiguravajuće društvo, u suglasnosti s nadležnom komorom.

XIII. NADZOR

Članak 142.

Nadzor nad radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih djelatnika u zdravstvenim
ustanovama, privatnih zdravstvenih djelatnika obuhvaća:

­ unutarnji nadzor,

­ zdravstveno­inspekcijski nadzor.

*1. Unutarnji nadzor*

Članak 143.

Zdravstvena ustanova obvezno provodi unutarnji nadzor nad radom svojih
ustrojstvenih jedinica i zdravstvenih djelatnika.

Za stručni rad zdravstvene ustanove odgovoran je ravnatelj.

Članak 144.

Unutarnji nadzor provodi se na temelju općeg akta.

Opći akt sadrži način obavljanja nadzora iz stavka 1. ovoga članka,
stručnu spremu zdravstvenog djelantika koji obavlja nadzor i dinamiku obavljanja
nadzora.

*2. Zdravstveno­inspekcijski nadzor*

Članak 145.

Zdravstveno­inspekcijski nadzor nad primjenom i izvršavanjem zakona,
drugih propisa i općih akata u djelatnosti zdravstva kao i nadzor nad stručnim
radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih djelatnika te privatnih zdravstvenih
djelatnika obavlja Ministarstvo zdravstva ­ zdravstvena inspekcija.

Poslove zdravstveno­inspekcijskog nadzora iz stavka 1. ovoga članka
obavlja državni zdravstveni inspektor (u daljnjem tekstu: zdravstveni inspektor).

Članak 146.

Poslove zdravstvenog inspektora obavljaju djelatnici s visokom stručnom
spremom zdravstvenog usmjerenja, pet godina radnog iskustva u struci i
položenim stručnim ispitom za zdravstvenog inspektora.

Zdravstveni inpektor koji nema stručni ispit za zdravstvenog inspektora
dužan ga je položiti u roku od godine dana od dana imenovanja.

Program stručnog ispita za zdravstvenog inspektora, sastav ispitne komisije
i način provođenja ispita propisuje ministar zdravstva.

Članak 147.

Ministar zdravstva imenuje odgovarajuće poznate zdravstvene djelatnike
ili zdravstvene ustanove da obave pojedine radnje u svezi sa zdravstveno­inspekcijskim
poslovima, ako je za njihovo obavljanje potrebna posebna stručnost.

Članak 148.

Svojstvo zdravstvenog inspektora dokazuje se posebnom iskaznicom.

Iskaznica zdravstvenog inspektora izdaje se na temelju akta o imenovanju
zdravstvenog inspektora.

Obrazac iskaznice i način njenog izdavanja propisuje ministar zdravstva.

Članak 149.

Zdravstvena inspekcija donosi godišnji program rada uz suglasnost ministra
zdravstva.

Zdravstvena inspekcija podnosi Vladi Republike Hrvatske izvješće o svom
radu s prijedlogom mjera za poboljšanje zdravstvene djelatnosti.

Članak 150.

Ako zdravstveni inspektor prilikom nadzora utvrdi da je povredom propisa
učinjen prekršaj, privredni prijestup ili kazneno djelo, dužan je bez odgađanja
podnijeti zahtjev za pokretanje postupka, odnosno prijavu zbog privrednog
prijestupa ili kaznenog djela.

Tijelo kome je podnesen zahtjev, odnosno prijava u smisu stavka 1. ovoga
članka, dužno je o ishodu postupka obavijestiti Ministarstvo zdravstva.

Članak 151.

Zdravstvene ustanove i privatni zdravstveni djelatnici kod kojih se
obavlja inspekcijski nadzor dužni su zdravstvenom inspektoru omogućiti
obavljanje nadzora i pružiti potrebne podatke i obavijesti.

Zdravstveni inspektor u provođenju inspekcijskog nadzora pregledava
poslovne prostorije, objekte, uređaje i opremu kao i dokumentaciju i akte
zdravstvene ustanove, odnosno zdravstvenog djelatnika.

Zdravstveni inspektor u upravnom postupku saslušava pojedine zdravstvene
djelatnike i druge djelatnike u zdravstvenoj ustanovi, odnosno kod zdravstvenog
djelatnika.

Članak 152.

Prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora zdravstveni inspektor dužan
je postupati tako da ne ugrozi čuvanje državne, vojne ili službene, odnosno
liječničke tajne.

Zdravstvena ustanova, odnosno zdravstveni djelatnici dužni su zdravstvenog
inspektora upoznati s tim što se po njihovim općim aktima smatra tajnom.

Članak 153.

Zdravstvena inspekcija osobito:

1. prati i proučava stanje u zdravstvenoj zaštiti i poduzima mjere za
kvalitetno obavljanje djelatnosti,

2. potiče i daje prijedloge za unapređivanje rada zdravstvene inspekcije,

3. brine se o stručnom osposobljavanju zdravstvene inspekcije,

4. nadzire zakonitost rada zdravstvenih ustanova i zdravstvenih djelatnika
u obavljanju zdravstvene djelatnosti,

5. nadzire rad zdravstvenih djelatnika u obavljanju poslova zdravstvenog
turizma,

6. usklađuje i daje smjernice za rad zdravstvenih inspektora i za provođenje
određenih propisa i mjera,

7. nadzire zakonitost akata koje donose tijela državne uprave u skladu
s ovim Zakonom, te rad i zakonitost akata tijela državne uprave nadležnih
za poslove zdravstva,

8. pruža pomoć građanima, zdravstvenim ustanovama i zdravstvenim djelatnicima
u provođenju propisa i mjera iz zdravstvene djelatnosti,

9. potiče i organizira održavanje sastanaka, konzultacija i dogovora
s državnim tijelima, tijelma jedinica lokalne uprave i samouprave, tijelima
koja imaju javne ovlasti te s trgovačkim društvima i drugim pravnim osobama
i građanima, o pitanjima koja su od interesa za zdravstvenu djelatnost,

10. prati odnos zdravstvenih djelatnika i ostalog osoblja prema bolesniku,

11. obavlja i druge mjere i radnje u cilju preventivnog djelovanja,

12. surađuje s komorama.

Članak 154.

U obavljanju inspekcijskih poslova zdravstveni inspektor osobito nadzire:

1. kvalitetu zdravstvenih usluga,

2. način prijema, liječenja i otpuštanja bolesnika,

3. primjenu sredstava i metoda za prevenciju, dijagnostiku, terapiju
i rehabilitaciju,

4. način propisivanja i izdavanja lijekova,

5. primjenu sredstava i metoda za izradbu laboratorijskih analiza i
drugih dijagnostičkih metoda, njihove usuglašenosti s odgovarajućim standardima,

6. način vođenja i korištenja odgovarajuće medicinske dokumentacije
i evidencije,

7. organizaciju i obavljanje pripravničkog staža, sekundarijata i specijalističkog
staža zdravstvenih djelatnika,

8. poštovanje kućnog reda zdravstvene ustanove,

9. poštovanje zabrane pušenja u zdravstvenim ustanovama,

10. druga pitanja značajna za utvrđivanje i ocjenjivanje kvalitete rada
i način ostvarivanja zdravstvene zaštite.

Način nadzora nad stručnošću rada propisuje ministar zdravstva.

Članak 155.

U obavljanju inspekcijskih poslova iz članka 154. ovoga Zakona zdravstveni
inspektor ima pravo i dužnost:

1. narediti otklanjanje utvrđenih nepravilnosti i nedostataka u određenom
roku,

2. zabraniti provođenje mjera i radnji koje su suprotne zakonu ili provedbenim
propisima,

3. zabraniti rad zdravstvenoj ustanovi koja više ne ispunjava uvjete
glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke opreme,

4. zabraniti samostalni rad zdravstvenom djelatniku koji nema položen
državni ispit,

5. zabraniti rad zdravstvenoj ustanovi i zdravstvenom djelatniku koji
ne osigurava kvalitetu i sadržaj zdravstvenih usluga,

6. narediti dodatno stručno usavršavanje zdravstvenih djelatnika za
koje se ustanovi da im nedostaje stručnost, a po potrebi i ponavljanje
provjere osposobljenosti,

7. zabraniti rad i pokrenuti postupak za oduzimanje odobrenja (licence)
za samostalan rad zdravstvenom djelatniku,

8. u dogovoru sa Zavodom jednokratno ili višekratno umanjiti sredstva
za obavljanje zdravstvene djelatnosti dok se utvrđeni nedostaci ne otklone,

9. zabraniti obavljanje zdravstvene djelatnosti u slučaju da se ona
obavlja bez odobrenja nadležnog tijela,

10. narediti poduzimanje drugih mjera za koje je ovlašten ovim Zakonom
i drugim propisom.

Ako utvrđeni nedostaci ne budu otklonjeni u određenom roku, zdravstveni
inspektor će zabraniti obavljanje zdravstvene djelatnosti.

Ako zdravstveni inspektor prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora
utvrdi povrede propisa ili drugih općih akata, a za postupanje u svezi
s tim povredama nadležno je neko drugo državno tijelo, dužan je o tome
bez odgađanja obavijestiti nadležno tijelo.

Članak 156.

Zdravstveni inspektor može prilikom obavljanja inspekcijskih poslova
izdati i usmeno rješenje za izvršenje određenih mjera osiguranja:

1. kada opasnost za zdravlje ili život ljudi zahtijeva da se određena
mjera osiguranja poduzme odmah, bez odgađanja,

2. kada postoji opasnost od prikrivanja, zamjene ili uništenja stvari
ili dokaza ako se mjera osiguranja ne poduzme odmah.

Zdravstveni inspektor može narediti izvršenje usmenog rješenja odmah.
Usmeno rješenje mora se unijeti u zapisnik o obavljenom pregledu.

Zdravstveni inspektor dužan je izdati pisani otpravak rješenja.

Članak 157.

Mjere iz članka 155. i 156. ovoga Zakona naređuje zdravstveni inspektor
rješenjem donesenim prema odredbama Zakona o općem upravnom postupku.

Protiv rješenja koje donese zdravstveni inspektor nije dopuštena žalba,
već se protiv toga rješenja može pokrenuti upravni spor.

Članak 158.

O obavljenom pregledu, utvrđenom stanju i poduzetim, odnosno naređenim
mjerama, kao i o obavljenim radnjama zdravstveni inspektor sastavlja zapisnik.

Primjerak zapisnika zdravstveni inspektor uručuje ravnatelju zdravstvene
ustanove, odnosno zdravstvenom djelatniku i predsjedniku upravnog vijeća.

Članak 159.

Ako se zdravstvenom inspektoru prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora
pruži fizički otpor, odnosno ako se takav otpor osnovano očekuje, zdravstveni
inspektor može zatražiti pomoć ovlaštenih službenika nadležnog tijela unutarnjih
poslova.

Članak 160.

Zdravstveni inspektor vodi evidenciju o obavljenim inspekcijskim pregledima.

Način vođenja evidencije propisuje ministar zdravstva.

Članak 161.

Zdravstveni inspektor je odgovoran:

1. ako pri nadzoru propusti poduzeti, odnosno narediti mjere koje je
po zakonu bio dužan poduzeti, odnosno narediti,

2. ako prekorači svoje zakonske ovlasti,

3. ako ne podnese prijavu, odnosno ne obavijesti nadležna državna tijela
o

utvrđenim nepravilnostima, odnosno nedostacima.

Članak 162.

Zdravstvena inspekcija dužna je putem tiska i drugih sredstava javnog
priopćavanja, i na drugi pogodan način, obavješćivati javnost o pojavama
utvrđenim prilikom inspekcijskog nadzora.

XIV. UTVRĐIVANJE UZROKA
SMRTI I OBDUKCIJA

Članak 163.

Za svakog umrlog građanina utvrđuje se vrijeme i uzrok smrti.

Uzrok i vrijeme smrti utvrđuje doktor medicine.

Iznimno, vrijeme i uzrok smrti može utvrditi i drugi osposobljeni zdravstveni
djelatnik, na način koji naputkom utvrdi ministar zdravstva.

Članak 164.

Županijska skupština, odnosno gradska skupština Grada Zagreba na prijedlog
općinskog, odnosno gradskog vijeća imenuje potreban broj doktora medicine,
odnosno drugih zdravstvenih djelatnika koji utvrđuju nastup smrti, vrijeme
i uzrok smrti građana umrlih izvan zdravstvene ustanove.

Vrijeme i uzrok smrti građana umrlih u zdravstvenoj ustanovi, utvrđuje
doktor medicine te ustanove.

Članak 165.

Smrtni slučaj dužne su prijaviti bez odgađanja osobe koje su živjele
u zajednici s umrlim građaninom, srodnici ili susjedi, a ako takvih nema,
svaki građanin koji sazna za smrtni slučaj.

Smrtni slučaj prijavljuje se doktoru medicine, odnosno zdravstvenom
djelatniku koji obavlja pregled mrtvaca, a može se prijaviti i jedinici
lokalne samouprave.

Kad osoba koja utvrđuje smrt ustanovi da je smrt nastupila od zarazne
bolesti ili kao posljedica nasilja, dužna je o tome odmah obavijestiti
tijelo državne uprave nadležno za poslove zdravstva, odnosno ovlaštene
službenike nadležnog tijela unutarnjih poslova.

Članak 166.

Pokop umrlog građanina obavlja se nakon što je smrt utvrđena, a u vremenu
od 24 do 48 sati od nastupa smrti.

Iznimno, na temelju posebnog odobrenja sanitarnog inspektora, pokop
se može obaviti i prije isteka roka od 24 sata, odnosno poslije isteka
roka od 48 sati.

Vrijeme u koje se obavljaju pokopi, način pokopa i obveze trgovačkih
društava i drugih pravnih osoba koje obavljaju pokope, utvrđuje županijska
skupština na prijedlog općinskog, odnosno gradskog vijeća.

Članak 167.

Radi utvrđivanja uzroka smrti provodi se obdukcija tijela umrlog.

Obdukcija se provodi:

1. kada postoji sumnja ili je očito da je smrt prouzročena kaznenim
djelom ili je u svezi s izvršenjem kaznenog djela,

2. kada je to potrebno radi zaštite zdravlja građana, odnosno kada to
zahtijevaju epidemiološki, sanitarni i drugi stručni medicinski razlozi,

3. kada zahtjev za obdukciju postavi obitelj umrlog građanina,

4. kada je građanin umro u zdravstvenoj ustanovi.

Obdukcija iz stavka 2. točke 2. ovoga članka provodi se na trošak obveznika
plaćanja troškova liječenja umrlog građanina. U ostalim slučajevima obdukcija
se provodi na zahtjev i trošak odgovarajućih tijela i trgovačkih društava
i drugih pravnih osoba, odnosno obitelji umrlog građanina kada je smrt
nastupila izvan zdravstvene ustanove.

Članak 168.

Kada je građanin umro u zdravstvenoj ustanovi, ravnatelj na zahtjev
uže obitelji umrlog građanina u sporazumu s rukovoditeljem ustrojstvene
jedinice i patologom ako on postoji u toj ustanovi, može odlučiti da se
obdukcija ne provodi.

Obdukcija se mora provesti:

1. ako se radi o neprirodnoj ili nagloj smrti,

2. ako smrt nastupi tijekom dijagnostičkog ili terapeutskog zahvata.

Članak 169.

Nakon provedene obdukcije dijelovi organa umrle osobe mogu se uzimati
u znanstveno-nastavne svrhe pod nadzorom etičkog povjerenstva zdravstvene
ustanove.

Dijelovi organa uzimaju se u svrhe iz stavka 1. ovoga članka, ako se
umrla osoba za života nije tome izričito protivila pisanim putem.

Dijelovi organa maloljetne umrle osobe i umrle osobe koja je bila duševno
bolesna mogu se uzimati u znanstveno-nastavne svrhe samo uz pristanak njezinih
roditelja ili bračnoga druga, ili punoljetnog djeteta, ili skrbnika.

Članak 170.

Ministar zdravstva propisat će način pregleda umrlih te način utvrđivanja
vremena i uzroka smrti.

XV. KOMORE

Članak 171.

Hrvatska liječnička komora, Hrvatska stomatološka komora, Hrvatska ljekarnička
komora i Hrvatska komora medicinskih biokemičara (u daljnjem tekstu: komore)
osnivaju se kao stručne organizacije sa svojstvom pravne osobe.

Svojstvo pravne osobe komora stječe upisom u sudski registar.

Članak 172.

Osnivač Hrvatske liječničke komore je Medicinski fakultet Sveučilišta
u Zagrebu i Hrvatski liječnički zbor.

Osnivač Hrvatske stomatološke komore je Stomatološki fakultet Sveučilišta
u Zagrebu i Hrvatski liječnički zbor.

Osnivač Hrvatske ljekarničke komore i Hrvatske komore medicinskih biokemičara
je Farmaceutsko­biokemijski fakultet Sveučilišta u Zagrebu, Hrvatsko­farmaceutsko
društvo i Hrvatsko društvo medicinskih biokemičara.

Osnivači komora iz stavka 1., 2. i 3. ovoga članka dužni su prilikom
osnivanja komora pribaviti prethodnu suglasnost ministra zdravstva.

Članak 173.

Zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme koji rade na području Republike
Hrvatske na neposrednim poslovima zdravstvene zaštite udružuju se u komore
iz članka 171. ovoga Zakona radi ostvarivanja svojih interesa.

Članak 174.

Komore obavljaju slijedeće poslove:

1. vode registar svojih članova,

2. prate i nadziru provođenje pravila medicinske etike i deontologije
i poduzimaju odgovarajuće mjere u slučaju njihova kršenja,

3. daju mišljenje ministru zdravstva o opravdanosti izdavanja, produljivanja
i oduzimanja odobrenja za obavljanje poslova privatne prakse te početka
i prestanka rada zdravstvenih ustanova s obzirom na utvrđenu mrežu zdravstvene
djelatnosti te stručne i gospodarstvene interese svojih članova,

4. daju mišljenje za rad zdravstvenih djelatnika izvan punoga radnog
vremena u zdravstvenoj ustanovi, kod zdravstvenih djelatnika koji obavljaju
privatnu praksu u vlastitom prostoru i na vlastitoj medicinsko­tehničkoj
opremi i zdravstvenim djelatnicima privatne prakse za rad u zdravstvenim
ustanovama,

5. utvrđuju cijenu zdravstvenih usluga za privatnu praksu koja ne ostvaruje
prihode putem Zavoda,

6. zastupaju interese svojih članova kod sklapanja ugovora sa Zavodom
i drugim osiguravajućim zavodima,

7. pružaju zaštitu građanima u ostvarivanju prava s obzirom na kakvoću,
sadržaj i vrstu zdravstvene usluge koja im se pruža,

8. po službenoj dužnosti izdaju, obnavljaju i oduzimaju odobrenje za
samostalan rad svojih članova,

9. sudjeluju pri utvrđivanju standarda i normativa zdravstvenih usluga,

10. daju stručna mišljenja kod pripreme propisa od utjecaja na razvoj
zdravstvene struke,

11. organiziraju u suradnji s medicinskim, stomatološkim i farmaceutsko­
biokemijskim fakultetom te stručnim medicinskim društvima dodatno usavršavanje
za proširenje djelatnosti unutar struke s obzirom na nove dijagnostičko­terapijske
metode,

12. propisuju način oglašavanja i način isticanja naziva privatne prakse,
uz suglasnost ministra zdravstva,

13. obavljaju i druge poslove određene ovim Zakonom.

Članak 175.

Komore donose statut na koji daje suglasnost ministar zdravstva.

Statutom komore obvezno se utvrđuje:

­ osnivanje, djelokrug i organizacija rada,

­ sadržaj, rokovi i način stručnog usavršavanja članova komore,

­ postupak izdavanja, obnavljanja i oduzimanja odobrenja za samostalan
rad, dobnu granicu do koje se odobrenje za samostalan rad obnavlja, uvjete
pod kojima se razmatra obnavljanje odobrenja te obvezu davanja izvješća
ministru zdravstva ukoliko kandidat ne udovolji uvjetima za obnavljanje
odobrenja, te pravila postupanja u svezi s navedenim,

­ granice, način i druga pitanja vezana uz ostvarivanje javnih ovlasti
iz članka 174. ovoga Zakona,

­ razrada načina obavljanja ostalih poslova utvrđenih člankom 174. ovoga
Zakona.

XVI. KAZNENE ODREDBE

Članak 176.

Novčanom kaznom u iznosu od 5.000 do 20.000 kuna kaznit će se za prekršaj
zdravstvena ustanova ako:

1. građaninu ometa ili uskraćuje prava iz članka 26. ovoga Zakona,

2. ne osigura hitnu medicinsku pomoć, uključivši hitni prijevoz (članak
37.),

3. ne istakne naziv ugovorne zdravstvene ustanove i ne surađuje s Ministarstvom
obrane (članak 43.),

4. ne pribavi suglasnost o osnivanju, proširenju ili promjeni djelatnosti
od ministra zdravstva, po prethodno pribavljenom mišljenju Zavoda, odnosno
nadležne komore (članak 40. i 46.),

5. započne radom prije nego je rješenjem utvrđeno da su ispunjeni uvjeti
glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke opreme (članak 44. stavak
1. i članak 70. stavak 3.),

6. prestane obavljati zdravstvenu djelatnost suprotno odredbi članka
47. ovoga Zakona,

7. ne osigura kontinuitet zdravstvene zaštite, odnosno ako dopusti da
zdravstveni djelatnici napuste radna mjesta dok ne dobiju zamjenu, ako
se time dovodi u pitanje sigurnost pružanja zdravstvene zaštite građana
(članak 103. stavak 1. i 6.),

8. ne primi zdravstvene djelatnike na pripravnički staž (članak 119.
stavak 4.),

9. onemogući zdravstvenom djelatniku stručno usavršavanje (članak 120.
stavak 1.)

10. sklopi ugovor sa zdravstvenim djelatnikom visoke stručne spreme
koji obavlja privatnu praksu suprotno članku 133. ovoga Zakona,

11. ne provodi unutarnji nadzor nad radom svojih ustrojstvenih jedinica
i zdravstvenih djelatnika (članak 143.),

12. zdravstvenom inspektoru onemogući obavljanje nadzora i odbije pružiti
potrebne podatke i obavijesti (članak 151.),

13. ne izvrši naređene mjere iz članka 155. i 156. ovoga Zakona,

14. ne obavi propisanu obdukciju (članak 168. stavak 2.).

Za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom u
iznosu od 2.500 do 5.000 kuna i odgovorna osoba u zdravstvenoj ustanovi.

Novčanom kaznom u iznosu od 5.000 do 20.000 kuna kaznit će se za prekršaj
iz stavka 1. točke 1., 2., 3., 4., 5., 7., 8., 10., 12., 13. i 14. ovoga
članka privatni zdravstveni djelatnik.

Članak 177.

Novčanom kaznom u od iznosu 5.000 do 20.000 kuna kaznit će se za prekršaj
zdravstvena ustanova i privatni ljekarnički djelatnik ako:

1. obavlja ljekarničku djelatnost izvan ljekarni i depoa (članak 70.),

2. obavlja ljekarničku djelatnost izvan mreže zdravstvene djelatnosti,
odnosno na području koje nije odredila županija, odnosno Grad Zagreb u
skladu s uvjetima koje propiše ministar zdravstva po prethodno pribavljenom
mišljenju Zavoda i Ljekarničke komore (članak 71.),

3. ne vodi financijsko i materijalno knjigovodstvo (članak 73.),

4. posluje pod nazivom ljekarne, a ne obavlja ljekarničku djelatnost
iz članka 69. ovoga Zakona (članak 74.),

Za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom u
iznosu od 2.500 do 5.000 kuna odgovorna osoba u zdravstvenoj ustanovi.

Članak 178.

Novčanom kaznom u iznosu od 5.000 do 20.000 kuna kaznit će se za prekršaj
privatni zdravstveni djelatnik ako:

1. primi zdravstvenog djelatnika visoke stručne spreme suprotno članku
105. ovoga Zakona,

2. obavlja privatnu praksu, a ne ispunjava uvjete iz članka 127. i 129.
ovoga Zakona,

3. obavlja privatnu praksu bez nadzora doktora medicine i doktora stomatologije
(članak 128.),

4. poslove ne obavlja osobno, odnosno ima više od jedne ordinacije,
laboratorija, ljekarne ili medicinsko­biokemijskog laboratorija (članak
131.),

5. obavlja grupnu privatnu praksu suprotno članku 132. ovoga Zakona,

6. ne osigura svojim bolesnicima zamjenu ugovorom s drugim zdravstvenim
djelatnikom iste struke koji obavlja privatnu praksu ili zdravstvenom ustanovom
(članak 134.),

7. ne postupa u skladu sa člankom 135. ovoga Zakona,

8. privremeno obustavi rad bez rješenja ministra zdravstva (članak 136.),

9. ne postupi po rješenju ministra zdravstva o prestanku odobrenja za
obavljanje privatne prakse (članak 139.),

10. obavlja privatnu praksu u djelatnosti koja je zabranjena (članak
140.).

Članak 179.

Novčanom kaznom u iznosu od 1.000 do 3.000 kuna kaznit će se za prekršaj
zdravstveni inspektor ako prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora postupa
tako da ugrožava čuvanje državne, vojne ili službene, odnosno liječničke
tajne (članak 152. stavak 1.).

Članak 180.

Novčanom kaznom u iznosu od 2.000 kuna kaznit će za prekršaj zdravstveni
inspektor na mjestu izvršenja prekršaja zdravstvenog djelatnika:

1. kojeg zatekne u provođenju mjera i radnji suprotnih zakonu ili provedbenom
propisu (članak 155. stavak 1. točka 2.),

2. kojeg zatekne da radi bez položenog državnog ispita (članak 155.
stavak 1. točka 4.),

3. ako ne osigurava kvalitetu i sadržaj zdravstvenih usluga (članak
155. stavak 1. točka 5.).

Članak 181.

Novčanom kaznom u iznosu od 200 do 400 kuna kaznit će se za prekršaj
građanin ako:

1. ne pruži prvu pomoć u skladu sa svojim znanjem stradaloj ili bolesnoj
osobi te joj ne omogući pristup do hitne medicinske pomoći (članak 3.),

2. ne prijavi smrtni slučaj iz članka 165. ovoga Zakona.

Članak 182.

Novčanom kaznom u iznosu od 400 kuna kaznit će za prekršaj zdravstveni
inspektor na mjestu izvršenja prekršaja građanina kojeg zatekne da puši
u prostoriji zdravstvene ustanove (članak 29. stavak 3.).

Novčanom kaznom u iznosu od 300 kuna kaznit će zdravstveni inspektor
za prekršaj ravnatelja zdravstvene ustanove ako:

1. kućni red ne postavi na vidnome mjestu zdravstvene ustanove (članak
29. stavak 2.),

2. u kućnom redu ne utvrdi zakonsku zabranu pušenja u svim prostorijama
zdravstvene ustanove u kojima borave bolesnici (članak 29. stavak 4.).

XVII. OVLASTI ZA DONOŠENJE PROVEDBENIH PROPISA

Članak 183.

Ovlašćuje se ministar zdravstva da donese provedbene propise o:

1. uvjetima glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke opreme
(članak 44. stavak 2. i članak 70. stavak 3.),

2. uvjetima, organizaciji i načinu rada hitne medicinske pomoći na javnim
cestama (članak 67.),

3. mjerilima za dodjelu naziva referentnog centra (članak 99. stavak
4.),

4. početku, završetku i rasporedu radnog vremena (članak 103. stavak
8.),

5. sadržaju i načinu provođenja pripravničkog staža, temeljnog staža
i sekundarijata,

­ uvjetima koje moraju ispunjavati zdravstvene ustanove i privatni zdravstveni
djelatnici kod kojih zdravstveni djelatnici provode pripravnički staž,
temeljni staž i sekundarijat,

­ načinu polaganja državnog i stručnog ispita,

­ sadržaju i izgledu uvjerenja o položenom državnom i stručnom ispitu,

­ sadržaju i izgledu odobrenja za samostalan rad, iz članka 118. ovoga
Zakona,

6. mjerilima prema kojima će zdravstvene ustanove i zdravstveni djelatnici
visoke stručne spreme koji obavljaju privatnu praksu primati zdravstvene
djelatnike na pripravnički staž (članak 119. stavak 4. i 5.),

7. granama specijalizacije, trajanju i programu specijalizacije i užih
specijalizacija (članak 121. stavak 3.),

8. utvrđivanju mjerila i određivanju zdravstvenih ustanova i zdravstvenih
djelatnika koji obavljaju privatnu praksu, za provođenje specijalističkog
staža (članak 122. stavak 6.),

9. utvrđivanju mjerila za priznavanje naziva primarijus (članak 126.
stavak 3.),

10. uvjetima glede prostora, djelatnika i medicinsko­tehničke opreme
za obavljanje privatne prakse (članak 130.),

11. programu stručnog ispita za zdravstvenog inspektora, sastav ispitne
komisije i način provođenja ispita (članak 146. stavak 3.),

12. obrascu iskaznice zdravstvenog inspektora i način njezina izdavanja
(članak 148. stavak 3.),

13. načinu obavljanja nadzora nad stručnošću rada (članak 154. stavak
2.),

14. način vođenja evidencija zdravstvenog inspektora (članak 160. stavak
2.),

15. načinu pregleda umrlih te vrijeme i uzrok smrti (članak 170.).

Ministar zdravstva dužan je propise iz stavka 1. ovoga članka donijeti
u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj
zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.).

Propisima iz stavka 1. ovoga članka mogu se propisati prekršaji i odrediti
novčane kazne za te prekršaje.

Članak 184.

Ovlašćuje se ministar zdravstva da:

1. na prijedlog Zavoda i Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo donese
plan i program zdravstvene zaštite (članak 17. stavak 1.),

2. uz suglasnost ministra rada i socijalne skrbi propiše sadržaj i način
rada utvrđivanja radne sposobnosti djelatnika (članak 22. stavak 2.),

3. na prijedlog Zavoda i nadležne komore donese mrežu zdravstvene djelatnosti
(članak 35. stavak 1.),

4. propiše uvjete za određivanje područja na kojem će se osnivati ljekarne
(članak 71. stavak 2.),

5. uz suglasnost ministra znanosti i tehnologije donese propis o uvjetima
koje moraju ispunjavati klinike, kliničke bolnice i klinički bolnički centri
za dodjelu naziva klinička ustanova (članak 97. stavak 1.),

6. propiše uvjete koje moraju ispunjavati zdravstveni djelatnici iz
članka 105. stavka 1. ovoga Zakona,

7. uz suglasnost nadležne komore propiše uvjete za obavljanje poslova
iz članka 133. stavka 2. ovoga Zakona.

Ministar zdravstva dužan je propise iz stavka 1. točke 1., 3., 4., 5.
i 7. ovoga članka donijeti u roku od devet mjeseci od dana stupanja na
snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.).

Ministar zdravstva dužan je propise iz stavka 1. točke 2. i 6. ovoga
članka donijeti u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu Zakona
o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.).

Propisima iz stavka 1. ovoga članka mogu se propisati prekršaji i odrediti
novčane kazne za te prekršaje.

Članak 185.

Ovlašćuje se ministar zdravstva da:

1. utvrdi visinu naknade za rad članova upravnog vijeća (članak 49.
stavak 6.),

2. donese naputak iz članka 101. stavka 3. ovoga Zakona, nakon prethodno
pribavljenog mišljenja Nacionalnoga zdravstvenog vijeća Ministarstva zdravstva,

3. imenuje odgovarajuće poznate zdravstvene djelatnike ili zdravstvene
ustanove iz članka 147. ovoga Zakona,

4. donese naputak za osposobljavanje zdravstvenih djelatnika za utvrđivanje
vremena i uzroka smrti (članak 163. stavak 3.).

Ministar zdravstva dužan je utvrditi visinu naknade iz stavka 1. točke
1. ovoga članka u roku od mjesec dana od dana stupanja na snagu Zakona
o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.).

Ministar zdravstva dužan je postupiti po stavku 1. točki 3. ovoga članka
u roku od dva mjeseca od dana stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti
("Narodne novine", br. 75/93.).

Ministar zdravstva dužan je donijeti naputak iz stavka 1. točke 2. i
4. ovoga članka u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu Zakona
o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.).

Članak 186.

Ovlašćuje se nadležna komora da donese provedbene propise o:

1. sadržaju, rokovima i postupku stručnog usavršavanja i provjere stručnosti
(članak 120. stavak 3.),

2. uvjetima stručnog usavršavanja za proširenje djelatnosti iz članka
129. stavka 3. ovoga Zakona,

3. ponašanju privatnih zdravstvenih djelatnika (članak 139. stavak 2.
točka 5.).

Nadležna komora dužna je propise iz stavka 1. ovoga članka donijeti
u roku od godine dana od dana stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti
("Narodne novine", br. 75/93.).

XVIII. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 187.

Danom stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne
novine", br. 75/93.) društvena sredstva na kojima pravo raspolaganja
imaju zdravstvene ustanove iz članka 33. stavka 2. ovoga Zakona postaju
sredstva zdravstvene ustanove koja preuzima sredstva, prava, obveze i djelatnike,
a vlasnik zdravstvene ustanove postaje Republika Hrvatska.

Danom stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne
novine", br. 75/93.) društvena sredstva na kojima pravo raspolaganja
imaju zdravstvene ustanove iz članka 33. stavka 3. ovoga Zakona postaju
sredstva zdravstvene ustanove koja preuzima sredstva, prava, obveze i djelatnike,
a vlasnici zdravstvene ustanove postaju županije, odnosno Grad Zagreb.

Članak 188.

Vlasništvo zdravstvenih ustanova primarne zdravstvene zaštite i lječilišta
može se promijeniti samo u skladu s posebnim zakonom.

Do donošenja posebnog zakona iz stavka 1. ovoga članka županije, odnosno
Grad Zagreb mogu davati u zakup zdravstvene ustanove primarne zdravstvene
zaštite i lječilišta pod uvjetima koje će propisati ministar zdravstva.

Članak 189.

Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu odlukom osnivača može provesti
statusnu promjenu pretvaranjem u javno trgovačko društvo dijela ustanove
u kojem se obavlja djelatnost proizvodnje pomoćnih medicinskih sredstava.

Članak 190.

Prenamjena djelatnosti zdravstvene ustanove ne može se obaviti bez suglasnosti
ministra zdravstva i Zavoda.

Članak 191.

Postojeće zdravstvene ustanove dužne su uskladiti svoju organizaciju
i poslovanje s odredbama ovoga Zakona u roku od šest mjeseci od dana stupanja
na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br.
75/93.).

Postojeći medicinski centri dužni su pretvoriti se u dom zdravlja i
opću bolnicu u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu Zakona o
zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.).

Članak 192.

Do donošenja mreže zdravstvene djelatnosti postojeće zdravstve ustanove
nastavljaju rad u postojećoj mreži.

Članak 193.

Vlasnici zdravstvenih ustanova dužni su imenovati upravno vijeće u roku
od 30 dana od dana stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne
novine", br. 75/93.).

Upravno vijeće dužno je u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu
Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.)
imenovati vršitelja dužnosti ravnatelja koji će obavljati ravnateljske
poslove do usklađivanja iz članka 191. ovoga Zakona.

Članak 194.

Zdravstvenim djelatnicima kojima je priznata odgovarajuća stručna sprema,
odnosno koji su stručno obrazovanje stekli u odgovarajućim školama zdravstvenog
obrazovanja, mogu i dalje obavljati poslove zdravstvene zaštite za koje
se traži stručna sprema koju imaju po propisima što su vrijedili do dana
stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju
("Narodne novine", br. 12/91. ­ pročišćeni tekst, 19/91., 53A/91.,
18/92. i 69/92.).

Članak 195.

Zdravstveni djelatnici i zdravstveni suradnici koji su obavili pripravnički
staž, položili stručni ispit i obavili specijalizaciju do stupanja na snagu
Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 75/93.)
zadržavaju dosadašnji stručni naziv.

Članak 196.

Obveza iz članka 120. stavka 2. ovoga Zakona nastupa za sve zdravstvene
djelatnike koji su uvjete za samostalan rad stekli po sada važećim propisima
u roku od tri godine od dana stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti
("Narodne novine", br. 75/93.).

Članak 197.

Osobe imenovane za obavljanje pregleda umrlih izvan zdravstvene ustanove
od općinskog tijela uprave nadležnog za poslove zdravstva, nastavljaju
radom do imenovanja potrebnog broja doktora medicine, odnosno drugih zdravstvenih
djelatnika iz članka 164. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 198.

Hrvatska liječnička komora, Hrvatska stomatološka komora, Hrvatska ljekarnička
komora i Hrvatska komora medicinskih biokemičara, osnovat će se u roku
od šest mjeseci od dana stupanje na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti
("Narodne novine", br. 75/93.).

Za vođenje registra svojih članova iz članka 174. stavka 1. točke 1.
ovoga Zakona, fakulteti zdravstvenog usmjerenja na zahtjev nadležne komore
dostavljaju podatke o stručnoj spremi zdravstvenih djelatnika.

Zdravstvene ustanove, trgovačka društva i druge pravne osobe dostavljaju
podatke nadležnoj komori o zdravstvenim djelatnicima i njihovu radu, koji
su nadležnoj komori potrebni za obavljanje svojih zadataka.

Do početka rada komora iz stavka 1. ovoga članka poslove iz članka 116.
i 174. ovoga Zakona obavlja Ministarstvo zdravstva.

Članak 199.

Do donošenja propisa iz članka 183., 184., 185. i 186. ovoga Zakona,
ostaju na snazi propisi:

1. Pravilnik o uvjetima u pogledu prostora, kadrova i medicinsko­tehničke
opreme za organizacije udruženog rada u djelatnosti zdravstva ("Narodne
novine", br. 14/91., 23/85. i 32/89.),

2. Pravilnik o uvjetima, organizaciji i načinu rada hitne medicinske
pomoći na javnim cestama u Republici Hrvatskoj ("Narodne novine",
br. 33/91.),

3. Pravilnik o kriterijima i načinu razvrstavanja bolnica i bolničkih
djelatnosti u kategorije ("Narodne novine", br. 5/76.),

4. Pravilnik o pripravničkom stažu i stručnim ispitima zdravstvenih
radnika ( "Narodne novine", br. 6/91.),

5. Pravilnik o kriterijima za primanje na pripravnički staž zdravstvenih
radnika ("Narodne novine", br. 12/91.),

6. Pravilnik o uvjetima koje moraju ispunjavati organizacije udruženog
rada zdravstva u kojima se provodi specijalizacija zdravstvenih radnika
i načinu provođenja specijalizacije ("Narodne novine", br. 21/81.),

7. Pravilnik o specijalizaciji liječnika, zubnih liječnika i diplomiranih
farmaceuta ("Narodne novine", br. 39/74.),

8. Pravilnik o uvjetima za izvođenje nastave u organizacijama zdravstva
te uvjetima za dodjelu naziva klinika, klinička bolnica i klinički bolnički
centar ("Narodne novine", br. 41/91.),

9. Pravilnik o uvjetima za obavljanje poslova zdravstvene zaštite samostalno
osobnim radom ("Narodne novine", br. 49/90.),

10. Pravilnik o načinu obavljanja nadzora nad stručnim radom u djelatnosti
zdravstva ("Narodne novine", br. 47/91.),

11. Pravilnik o načinu pregleda umrlih te o utvrđivanju vremena i uzroka
smrti ("Narodne novine", br. 48/80.).

Članak 200.

Danom stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne
novine", br. 75/93.) prestaju važiti odredbe članka 1. do 35., članka
119. do 206., članka 216. do 232., članka 235. do 237., članka 240. i članka
247. Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju ("Narodne
novine", br. 12/91 ­ pročišćeni tekst, 19/91., 53A/91., 18/92. i 69/92.).

Pročišćeni tekst, NN 1/1997-1