## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-330/2003 od 8. travnja 2004.

### NN 52/2004 (23.4.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-330/2003 od 8. travnja 2004.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1190

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata
Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi D. B. iz Z., koju zastupa Z. N., odvjetnik iz Z.,
na sjednici održanoj 8. travnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Ps-2036/92, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od
šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositeljici
ustavne tužbe D. B. iz Z., Z. t. 1, određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 kn.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica ustavne tužbe podnijela je 31. siječnja 2003. godine, temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku. Smatra da je
Općinski sud u Zagrebu, neodlučivši o njezinim pravima i obvezama u razumnom
roku u predmetu koji se pred tim sudom vodi pod brojem: Ps-2036/92, povrijedio
njezino ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvat­ske.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u preslik spisa Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Ps-2036/92, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustav­nog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava:

– Republika Hrvatska podnijela je 22. listopada 1992.
godine protiv M. B. i Grada Zagreba tužbu radi utvrđenja ništavosti ugovora o
kupoprodaji stana u Zagrebu, sklopljenog između Grada Zagreba kao prodavatelja
i M. B. kao kupca, te radi otkaza stanarskog prava M. B. i članovima njegovog
obiteljskog domaćinstva; predmet se vodi pod brojem Ps-2036/92;

– glavna rasprava održana je 1. prosinca 1992.
godine;

– 2. prosinca 1992. godine sud je donio rješenje
kojim se određuje privremena mjera zabranom prvotuženiku otuđenja stana;
prigovor prvotuženika prvostupanjski sud je rješenjem od 16. prosinca 1992.
godine odbio kao neosnovan, a Okružni sud u Zagrebu rješenjem od 12. listopada
1993. godine odbacio žalbu prvotuženika kao nepravodobnu;

– glavne rasprave održane su 21. siječnja 1993., 16.
veljače 1993., 25. ožujka 1993., 21. ožujka 1994. godine na kojoj je utvrđeno
mirovanje postupka, 20. rujna 1994., 17. studenoga 1994., te 14. studenoga
1995. godine; dana 16. lipnja 1995. godine zbog bolesti saslušan je prvotuženik
u svom stanu;

– u prosincu 1995. godine tužiteljica Republika
Hrvatska pod­nijela je tužbu protiv D. B., podnositeljice ustavne tužbe,
supruge prvotuženika, radi otkaza stanarskog prava; taj predmet Ps-2740/95
spojen je na predmet broj: Ps-2036/92;

– glavna
rasprava 3. lipnja 1996. godine odgođena je zbog neuredne dostave za
podnositeljicu ustavne tužbe, trećetuženicu, a tužiteljica je pozvana
provjeriti adresu te eventualno pokrenuti postupak postavljanja staratelja za
poseban slučaj;

– rješenjem od 10. srpnja 1996. godine Centar za
socijalni rad postavio je podnositeljici staratelja za poseban slučaj;

– sljedeće glavne rasprave održane su 11. studenoga
1996., 9. lipnja 1997., 4. rujna 1997., 18. studenoga 1997., te 5 ožujka 1998.
godine na kojoj je dozvoljeno miješanje M. M. na strani tužiteljice;

– podneskom od 3. srpnja 1998. godine podnositeljica
i prvotuženik izvijestili su sud da su za zastupanje opunomoćili odvjetnika Z.
N.;

– rješenjem od 19. kolovoza 1998. godine sud je
odredio provođenje dokaza grafološkim vještačenjem na okolnost je li potpis
prvotuženika M. B. na kupoprodajnom ugovoru od 2. rujna 1992. godine identičan
potpisu na ugovorima o korištenju stana od 17. travnja 1970. i 30. rujna 1975.
godine; vještak je nalaz i mišljenje izradio 22. rujna 1998. godine potvrđujući
identičnost potpisa;

– glavna rasprava 11. ožujka 1999. godine odgođena je
kako bi se stranke očitovale na nalaz i mišljenje vještaka;

– dana 1. srpnja 1999. godine podnositeljica i prvotuženik
podnijeli su protutužbu kojom traže da se Republici Hrvatskoj naloži da s njima
sklopi ugovor o kupoprodaji predmetnog stana;

– rješenjem od 30. prosinca 1999. godine Predsjednik
suda odbio je zahtjev podnositeljice i prvotuženika za izuzeće uredu­jućeg
suca;

– sljedeće glavne rasprave održane su:

– 8. lipnja 2000. godine na kojoj je sud riješio službenim
putem od Gradsko stambeno komunalnog gospodarstva zatražiti potrebne podatke te
odredio provođenje dokaza saslušanjem svjedoka i stranaka;

– 8. ožujka 2001. godine na kojoj je punomoćnik
podnositeljice izvijestio sud da je prvotuženik umro i da je podnositeljica
proglašena njegovom nasljednicom, a ujedno je bolešću ispričao nedolazak
podnositeljice na raspravu;

– 18. lipnja 2002. godine na kojoj su saslušani
podnositeljica i svjedoci, tužiteljica je pozvana u roku od 30 dana dostaviti
određenu dokumentaciju, čemu nije udovoljila pa je rješenjem od 25. listopada
2002. godine pozvana postupiti po raspravnom rješenju;

– podnescima od 26. rujna 2002. i 14. travnja 2003.
godine podnositeljica požuruje zakazivanje rasprave.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je 7. ožujka
2003. godine zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U
očitovanju od 15. svibnja 2003. godine uredujući sudac iznosi kronologiju rada
na predmetu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...)«.

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj
tužbi, i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i
obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja.
Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog
suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku.

Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od
tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositeljice,
dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u Zagrebu, te uvida u presliku spisa
predmeta, Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Parnični postupak započeo je 22. listopada 1992.
godine podnošenjem tužbe Općinskom sudu u Zagrebu. Ustavna tužba podnesena je
dana 31. siječnja 2003. godine, a do tog dana sudski postupak u prvom stupnju
nije bio okončan. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe
prvostupanjski postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu trajao ukupno deset (10)
godina, tri (3) mjeseca i devet (9) dana.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine; to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak) do
31. siječnja 2003. godine; to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe
podnositeljice, što ukupno iznosi pet (5) godina, dva (2) mjeseca i dvadeset
šest (26) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, od radnji koje su relevantne za
meritorno odlučivanje o tužbenom i protutužbenom zahtjevu, održao je ukupno 6
ročišta za glavnu raspravu, te proveo grafološko vještačenje. Prije tog
razdoblja održao je 10 ročišta od čega su dva odgođena zbog neuredne dostave
poziva, te donio rješenje o privremenoj mjeri.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE
(TUŽENICE-PROTUTUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica
ustavne tužbe, kao tuženica-protutužiteljica u sudskom postupku, prema
utvrđenju Ustavnog suda, svojim ponašanjem nije pridonijela duljini sudskog
postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iako
okolnosti konkretnog slučaja (isticanje više tužbenih zahtjeva, protutužba)
ukazuju da se radi o složenijoj sudskoj stvari, ocjena je Ustavnog suda da
navedene okolnosti ne mogu oprav­dati trajanje parničnog postupka preko deset
godina u prvom stupnju.

6. Ustavni sud utvrđuje da postupak u predmetu, broj:
Ps-2036/92 koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu traje preko deset
godina. Dugotrajnost postupka posljedica je okolnosti koje se mogu pripisati
neučinkovitom postupanju nadležnog suda. Pritom je ocjena Suda da broj
zakazanih i održanih ročišta ne ukazuje na neaktivnost prvostupanjskog suda već
na neučinko­vitost suda, i ne opravdava trajanje spora od 10 godina.

Ustavni sud utvrđuje da je nerazumno dugim trajanjem
sud­skog postupka koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem:
Ps-2036/92, povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Iz tih razloga, na temelju odredbi članka 63.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, temeljem članka
63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donošenje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i
činjenica da je Općinskom sudu u Zagrebu, temeljem točke II. izreke ove odluke,
određen kratak rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu broj:
Ps-2036/92, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog
postupka.

Iznos pravične naknade, koju je podnositeljica
zahtijevala u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki III.
izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-330/2003
Zagreb, 8. travnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 52/2004-1190