## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6347/2010 od 17. veljače 2011.

### NN 28/2011 (8.3.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6347/2010 od 17. veljače 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

602

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. A. iz V., kojeg zastupa D. Š., odvjetnik u V., na sjednici održanoj 17. veljače 2011. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-2497/09-3 od 11. listopada 2010.

Tom je presudom odbijena žalba podnositelja, kao tužitelja u provedenom postupku, i potvrđena presuda Općinskog suda u Vukovaru broj: P-262/09 od 20. listopada 2009.

Navedenom presudom prvostupanjskog suda podnositelj je odbijen s tužbenim zahtjevom kojim je tražio da se naloži tuženiku Republici Hrvatskoj – Ministarstvu pravosuđa da mu isplati na ime imovinske štete iznos od 6.100,00 kuna, na ime neimovinske štete iznos od 7.000,00 kuna te na ime prethodnog postupka iznos od 1.220,00 kuna sa zateznim kamatama, a sve s osnove povrede prava osobnosti.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim odlukama parničnih sudova povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 48. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske, kao i članak 6. stavak 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99., 8/99., 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Europska konvencija), te članak 1. Protokola 1 uz Konvenciju.

Povrede navedenih ustavnih i konvencijskih prava obrazlaže navodima koji se svode na opetovane tvrdnje o povredi prava osobnosti, u smislu članka 19. stavka 2. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 35/05. i 41/08.; u daljnjem tekstu: ZOO), a zbog koje trpi neimovinsku štetu sukladno članku 1100. ZOO-a.

U pravcu navedenih tvrdnji podnositelj, u bitnome, ističe:

»ZOO ne zahtijeva za dosudu neimovinske štete zbog povrede prava osobnosti istovremeno postojanje i imovinske štete kao posljedicu povrede prava osobnosti, nego se pravo na naknadu štete iscrpljuje već u samoj povredi prava osobnosti.«

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih odluka i vraćanje predmeta prvostupanjskom sudu na ponovni postupak i odlučivanje.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Vukovaru broj: P-262/09.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Uvidom u pribavljeni spis, osporene odluke i drugu dokumentaciju koja se u njemu nalazi, razvidno je da je podnositelj protiv tuženika podigao tužbu radi naknade štete s osnove povrede prava osobnosti.

Tužbu je temeljio na tvrdnjama da je odlukom Ustavnog suda broj: U-III-4757/2007, usvojena njegova ustavna tužba kojom su ukinute presude Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-1516/07 od 14. studenoga 2007. i Općinskog suda u Vukovaru broj: P-57/07 od 26. ožujka 2007., te je predmet vraćen Općinskom sudu u Vukovaru na ponovni postupak.

U navedenoj odluci broj: U-III-4757/2007, kojom je usvojena ustavna tužba istog podnositelja (op. Ustavnog suda), Ustavni sud zauzeo je sljedeće stajalište:

»6.2. U slučajevima kada posebni dijelovi zgrade nisu u vlasništvu fizičkih osoba jer još nije izvršena prodaja prema Zakonu o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, odnosno kada je dio stanova i nadalje na korištenju ranijih nositelja stanarskog prava (sada zaštićenih najmoprimaca), ne postoji zakonsko utemeljenje za naplatu troškova koji inače ulaze u sastav zajedničke pričuve (sredstva za pokrivanje troškova održavanja i poboljšavanja zajedničkih dijelova zgrade – stubišta, fasade, krova, podruma, dizala i sl.).

6.3. U konkretnom slučaju stan nije prodan po odredbama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo. Podnositelj je kao raniji nositelj stanarskog prava na tom stanu nastavio s korištenjem tog stana. U takvoj situaciji zajedničku pričuvu treba plaćati vlasnik stana, odnosno pravna osoba koja je slijednik davatelja stana na korištenje podnositelju (to može biti Grad Vukovar, Republika Hrvatska ili neka druga pravna osoba – trgovačko društvo) i to nakon što stan bude osposobljen za stanovanje (obnovljen).

(...)«

U tužbi je podnositelj, nadalje, naveo kako je tužitelj – T., u daljnjem tijeku postupka koji se kod Općinskog suda u Vukovaru vodio pod brojem: P-2583/08, povukao tužbu protiv njega, obzirom da je iz navedene odluke Ustavnog suda proizišla zakonska neosnovanost tužbenog zahtjeva (točkom 6.4. obrazloženja navedene odluke Ustavnog suda utvrđeno je da je podnositelju, uslijed pogrešne primjene mjerodavnog materijalnog prava, povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava).

6. U konkretnom slučaju mjerodavni su članci 19. stavak 2. i 1100. stavak 2. ZOO-a koji glase:

»Članak 19. stavak 2.

(...)

(2) Pod pravima osobnosti u smislu ovoga Zakona razumijevaju se prava na život, tjelesno i duševno zdravlje, ugled, čast, dostojanstvo, ime, privatnost osobnog i obiteljskog života, slobodu i dr.«

»Članak 1100. stavak 2.

(...)

(2) Pri odlučivanju o visini pravične novčane naknade sud će voditi računa o jačini i trajanju povredom izazvanih fizičkih boli, duševnih boli i straha, cilju kojemu služi ta naknada, ali i o tome da se njome ne pogoduje težnjama koje nisu spojive sa njezinom naravi i društvenom svrhom.«

Odlučujući o tužbenom zahtjevu podnositelja za naknadom nematerijalne štete, prvostupanjski sud ga je odbio, utvrdivši kako sama povreda ustavnog prava zajamčena člankom 14. stavkom 2. Ustava nije osnova za naknadu nematerijalne štete, nego da bi za eventualnu naknadu bili odlučni duševni bolovi ili strah, odnosno povreda ugleda, časti ili dostojanstva, a što podnositelj, prema utvrđenju prvostupanjskog suda, uopće nije dokazivao u smislu da točno navede u čemu bi se sastojala povreda prava osobnosti, trajanje te povrede, jačina i trajanje duševnih bolova.

U odnosu na zahtjev podnositelja za naknadom materijalne štete, prvostupanjski sud je utvrdio da podnositelj nije dokazao da je pretrpio materijalnu štetu.

S tim u svezi, prvostupanjski sud je u osporenoj odluci istaknuo:

»Naime, nije dostatno da je samom tarifom predviđena nagrada odvjetniku za zastupanje i sačinjavanje ustavne tužbe već je odlučno da li je tužitelj isplatio navedeni iznos. S obzirom da tužitelj nije pružio nikakav dokaz, a na istom je teret dokaza, ovaj sud smatra da tužitelj nije dokazao tvrdnju da je pretrpio materijalnu štetu u iznosu od 6.100,00 kuna glede sačinjavanja ustavne tužbe protiv navedenih odluka.«

7. Osporenom odlukom Županijski sud u Vukovaru odbio je žalbu podnositelja u svemu potvrdivši utvrđenja i primjenu materijalnog prava od strane prvostupanjskog suda, zaključivši kako se pogrešna primjena materijalnog prava od strane suda, u konkretnom slučaju, ne može smatrati osnovom za naknadu štete.

U osporenoj odluci drugostupanjski sud još je istaknuo:

»Dakle, pravilno je prvostupanjski sud zaključio da sama povreda ustavnog prava zajamčena čl. 14. st. 2. Ustava nije osnova za naknadu nematerijalne štete nego da bi za eventualnu naknadu bili odlučni duševni bolovi ili strah, odnosno povreda ugleda, časti ili dostojanstva a što tužitelj uopće nije dokazivao u smislu da točno navede u čemu se sastojala povreda prava osobnosti, trajanje te povrede, jačinu i trajanje duševnih bolova.

Pravilno je prvostupanjski sud odbio i dio tužbenog zahtjeva za isplatu imovinske štete u iznosu od 6.100,00 kuna koja se sastoji od troškova postupka pred Ustavnim sudom.

Naime, prema odredbi čl. 23. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske u ustavnosudskom postupku svaki sudionik snosi svoje troškove postupka ako Ustavni sud ne odluči drukčije, a prema odredbi čl. 80. istoga Ustavnog zakona Ustavni sud može narediti da podnositelj tužbe koji nije uspio s tužbom naknadi troškove postupka pred Ustavnim sudom, ako ih je prouzročio svojom krivnjom.

Iz ovoga proizlazi zaključak da o naknadi troškova ustavnosudskog postupka odlučuje Ustavni sud Republike Hrvatske koji, kako to slijedi iz čl. 13. Zakona o sudovima nije sud, što znači da odlučivanje o zahtjevu za naknadu troškova ustavnosudskog postupka ne ide u sudsku nadležnost.«

8. Ustavna tužba podnositelja razmotrena je s aspekta povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Navedeni članak Ustava glasi:

»Članak 29. stavak 1.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravo na pravično suđenje.

U skladu s navedenim, Ustavni sud prihvaća stajališta nižestupanjskih sudova da svaka povreda članka 14. stavka 2. Ustava zbog »nepravilne« odnosno ustavnopravno neprihvatljive primjene mjerodavnog materijalnog prava (utvrđena odlukom Ustavnog suda), ne predstavlja sama po sebi povredu prava osobnosti. Drugim riječima, takvom povredom ne ustanovljuje se izravno pravo osobe u odnosu na koju je povreda učinjena na naknadu štete zbog povrede osobnosti već se, uzimajući okolnosti svakog konkretnog slučaja, mora utvrditi uzročno-posljedična veza između nepravilne primjene mjerodavnog materijalnog prava (članak 14. stavak 2. Ustava) i nastale štete.

Primjenjujući navedeno pravilo na konkretan slučaj, a osobito imajući u vidu činjenicu da je nakon odluke Ustavnog suda citirane u točki 5. ove odluke, tužitelj povukao tužbu protiv podnositelja radi isplate dospjelog iznosa pričuve, Ustavni sud ocijenio je da su redovni sudovi pravilno utvrdili relevantne činjenice i okolnosti te valjano obrazložili razloge zbog kojih u konkretnom slučaju ne postoji ta uzročno-posljedična veza.

Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio da postupci vođeni pred redovnim sudovima nisu doveli do povrede prava na pravično suđenje niti se osporene odluke mogu smatrati arbitrarnima u smislu članka 29. stavka 1. Ustava.

9. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo i povredu članka 48. stavka 1. Ustava, kojim se jamči pravo vlasništva.

S obzirom da se u konkretnom slučaju odlučivalo o tužbi za naknadu štete zbog povrede prava osobnosti, Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju članak 48. stavak 1. Ustava nije mjerodavan.

10. Slijedom navedenog, Ustavni sud je, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci (točka I.).

11. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-6347/2010

Zagreb, 17. veljače 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 28/2011-602