## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4056/2003 od 5. srpnja 2007.

### NN 90/2007 (29.8.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4056/2003 od 5. srpnja 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2751**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan
Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula »A.« d.d. iz Z., koju
zastupa V. A., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj 5. srpnja 2007. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Zagrebu, broj:
Gž-4432/01-2 od 26. kolovoza 2003. godine, kojom je preinačena presuda Općinskog
suda u Zagrebu, broj: Pn-2788/95 od 14. travnja 2000. godine, na način da je
podnositeljica dužna platiti tužiteljici, S. Ž. iznos od 30.000,00 kuna sa
zakonskim zateznim kamatama i naknaditi joj parnični trošak.
Prvostupanjskom presudom tužiteljica je odbijena s tužbenim zahtjevom.
2. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je drugostupanjski sud,
presumirajući nezakonitost pribavljanja fotografije, pogrešno primijenio odredbe
članka 23. Zakona o javnom priopćavanju (»Narodne novine« broj 83/96., 143/98. –
ispravak, 20/00., 96/01. i 69/03. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: ZJP) i
time uveo ograničenje slobode izražavanja koje nije utvrđeno zakonom.
Smatra da su osporenom presudom povrijeđena ustavna prava propisana odredbama
članaka 16. stavka 2., 19. stavka 2. i 38., te odredbe članaka 16. stavka 1. i
19. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.
Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene presude.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99.,29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog
u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
podnositelja, povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne
upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i
ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. U prvostupanjskom postupku je utvrđeno da je podnositeljica na naslovnoj
strani tjednika »A.« od 19. siječnja 1995. godine objavila fotografiju mrtvog I.
Ž., brata tužiteljice, na mjestu smrti, u sanitarnim prostorijama bistroa »G.« u
Z., neposredno nakon što je nastupila smrt od predoziranja opojnom drogom.
Prvostupanjski sud je utvrdio da je fotoelaborat snimljen od policije, te je
nakon toga s ostalom dokumentacijom s očevida proslijeđen Županijskom državnom
odvjetništvu u Zagrebu. Utvrđeno je da je objavljena fotografija istovjetna
fotografiji iz tog fotoelaborata, te da nije mogla biti snimljena od neke druge
osobe i od te osobe proslijeđena podnositeljici. Prema ocjeni suda prvog stupnja
objavljivanje fotografije izazvalo je duševno bolnu posljedicu za tužiteljicu,
sestru pokojnika, te su ispunjene pretpostavke za naknadu štete na temelju
odredbe članka 22. stavka 6. ZJP-a, budući da je sestra umrlog živjela s njim u
zajedničkom kućanstvu sve do njegove smrti.
Članak 22. stavak 6. glasi:
*Ako osoba na koju se informacija odnosi nije živa, sud može dosuditi naknadu
štete djeci, (...), a braći i sestrama ako je između njih i umrloga postojala
trajnija životna zajednica.*Nadalje, iz obrazloženja prvostupanjske presude razvidno je da sud smatra
dokazanom činjenicu pribave objavljene sporne fotografije od strane tijela javne
vlasti, te kako smisao objavljene fotografije nije promijenjen uredničkom
obradom, smatra da je ispunjena zakonska pretpostavka iz članka 23. stavka 1.
točke 1. ZJP-a, temeljem koje se nakladnik oslobađa od odgovornosti. Stoga je
taj sud odbio tužbeni zahtjev tužiteljice.
Članak 23. stavak 1. točka 1. i stavak 4. ZJP glasi:
*(1) Nakladnik se oslobađa odgovornosti za naknadu štete:
1. ako je informacija kojom je šteta učinjena točno i potpuno izvješće s
rasprave na sjednici tijela javne vlasti ili javnome skupu, ili je prenesena iz
isprave pribavljene od tijela javne vlasti, a njezin smisao nije promijenjen
uredničkom obradom, (...)
(4) Stavak 1. ovoga članka ne odnosi se na (...) informacije prikupljene na
nezakonit način.*5. Drugostupanjski sud prihvatio je zaključak suda prvog stupnja u svezi
opstojnosti zakonskih pretpostavki za naknadu štete na temelju odredbe članka
22. stavka 6. ZJP. Međutim, taj sud nije prihvatio utvrđenje prvostupanjskog
suda da su u konkretnom slučaju ispunjene zakonske pretpostavke iz članka 23.
stavka 1. ZJP-a, koje oslobađaju podnositeljicu odgovornosti. U obrazloženju
osporene presude drugostupanjski sud navodi da iz iskaza saslušanog svjedoka S.
L. i osobito iz dopisa Policijske uprave z. (list 40. spisa), u koji je taj sud
izvršio uvid, jasno slijedi da sporna fotografija »nije mogla biti dana na
uvid«, a podnositeljica nije dokazala suprotno, tj. da ju je pribavila od javne
vlasti, te zaključuje da se u smislu članka 23. stavka 4. ZJP-a, podnositelj ne
može osloboditi odgovornosti.
Nadalje, u obrazloženju osporene presude drugostupanjski sud navodi da je,
imajući u vidu utvrđene činjenice relevantne za određivanje visine naknade u
smislu članka 22. stavka 7. ZJP-a, a osobito da se objavljena fotografija na
naslovnici opravdano negativno odrazila na duševni i osjećajni život
tužiteljice, ocijenio zatraženi iznos od 30.000,00 kuna primjerenom pravičnom
novčanom naknadom za tu vrstu pretrpljene duševne tegobe. Stoga je taj sud
preinačio prvostupanjsku presudu i prihvatio tužbeni zahtjev tužiteljice.
6. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe povredu odredaba članaka 16. i 38.
Ustava.
Članak 16. Ustava propisuje:
*Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i
prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.
Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za
ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.*Članak 38. Ustava propisuje:
*Jamči se sloboda mišljenja i izražavanja misli.
Sloboda izražavanja misli obuhvaća osobito slobodu tiska i drugih sredstava
priopćavanja, slobodu govora i javnog nastupa i slobodno osnivanje svih ustanova
javnog priopćavanja.*Odredbama ZJP uređene su pretpostavke za ostvarivanje načela slobode tiska i
drugih sredstava javnog priopćavanja, pravo novinara i drugih sudionika u javnom
priopćavanju na slobodu izvješćivanja i pristupa informaciji i druga prava tih
osoba te njihova odgovornost za objavljene informacije, naknada štete učinjene
objavljenom informacijom, objavljivanje priopćenja i ispravka informacije.
Ustavom zajamčena sloboda izražavanja misli, koja u sebi sadrži i slobodu tiska,
nema značenje apsolutne slobode, već je podložna ograničenjima propisanim
Ustavom i zakonom.
Ta ograničenja za javna glasila, primjerice, proizlaze iz odredaba članka 13.
ZJP, kojima je zakonodavac, utvrđujući obveze tih glasila, propisao: *Javna
glasila dužna su objavljivati točne, cjelovite i pravodobne informacije,
poštujući pravo javnosti da bude upoznata o događajima, pojavama, osobama,
predmetima ili djelatnostima, kao i druga pravila novinarskog zanimanja i etike
(stavak 1.); javna glasila dužna su poštovati privatnost, dostojanstvo, ugled i
čast građana, a poglavito djece, mladeži i obitelji (stavak 2.).*
Sloboda izražavanja misli ne odnosi se samo na izražavanje i objavljivanje
podataka i ideja koje imaju pozitivan stav, već i na objavljivanje informacija
koje bi mogle imati i negativan odjek. Međutim sloboda izražavanja nije
apsolutna, već podliježe određenim ograničenjima. Ustavno jamstvo slobodnog
izražavanja sadrže obveze i odgovornosti, koje se odnose i na tisak.
Pri ocjeni je li došlo do povrede slobode izražavanja potrebno je sagledati
svaki pojedini slučaj u svjetlu svih okolnosti. Osobito je potrebno utvrditi
jesu li mjere poduzete radi ograničenja slobode izražavanja razmjerne legitimnom
cilju koji se tim ograničenjem želi postići. Zaštita ugleda i časti tužiteljice
u parničnom postupku, mora uvažavati pravo i interes tiska na slobodno
izražavanje te mu omogućiti slobodno iznošenje informacija od javnog interesa.
Objavljivanje fotografije mrtvog brata tužiteljice na naslovnoj stranici
tjednika »A.« na mjestu smrti, u sanitarnim prostorijama bistroa »G.« u Z.,
neposredno nakon što je smrt nastupila od predoziranja opojnom drogom (a prema
zaključku suda pokojnika je bilo vrlo lako prepoznati), nesumnjivo je izazvalo
duševno bolnu posljedicu za tužiteljicu, te kao što to sud navodi, ne samo u
svezi s njenom neposrednom okolinom, prijateljima i rođacima, već i uvredom
pijeteta. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je u konkretnom slučaju objavom sporne
fotografije povrijeđena privatnost, čast i ugled tužiteljice.
Slijedom navedenog, kao i činjenice (koja proizlazi iz osporenih presuda) da je
fotografija objavljena bez pristanka obitelji, a da prema utvrđenju
drugostupanjskog suda, ona nije prenesena iz isprave pribavljene od javne
vlasti, Ustavni sud smatra da su mjere poduzete radi ograničenja slobode
izražavanja podnositeljice bile opravdane.
Naime, iz obrazloženja osporene prvostupanjske presude razvidno je da je sporna
fotografija trebala biti ilustracijom teme o narkomaniji. Prema ocjeni Ustavnog
suda, ilustracija navedene teme mogla je biti učinjena i na blaži način, bez
posljedice povrede privatnosti, časti i ugleda tužiteljice, primjerice zaštitom
identiteta osobe na fotografiji.
Slijedom navedenog, Ustavni sud je ocijenio da podnositeljici nisu povrijeđena
ustavna prava iz članka 16. stavka 2. i članka 38. Ustava.
7. U vezi s istaknutom povredom ustavnog prava, zajamčenog člankom 19. stavkom
2. Ustava, valja istaknuti da podnositeljica osporava odluku sudbene vlasti, dok
se odredbe članka 19. Ustava odnose na akte državne uprave i tijela koja imaju
javne ovlasti.
8. Podnositeljica ukazuje i na povredu ustavnih odredaba članka 16. stavka 1. i
članka 19. stavka 1. Ustava. Međutim, te odredbe ne sadrže ustavna prava u
smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.
9. Temeljem odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
izreci.
Odluka o objavi u Narodnim novinama, točka II. izreke, temelji se na članku 29.
stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4056/2003
Zagreb, 5. srpnja 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 90/2007-2751
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)