## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-319/1992. od 28. travnja 1993.

### NN 49/1993 (26.5.1993.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-319/1992. od 28. travnja 1993.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVAT'SKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, odlučujući o ustavnoj tužbi Javnog vodoprivrednog
poduzeća za slivno područje Ilove i Pakre, D., na sjednici 28. travnja
1993. godine, donio je

## ODLUKU

1. Odbija se ustavna tužba.

2. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Podnositelj ustavne tužbe podnio je ustavnu tužbu u kojoj tvrdi da mu
je revizijskom presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj Rev-539/92
od 6. svibnja 1992. godi ne povrijeđeno ustavno pravo iz članka 19. Ustava
Republike Hrvatske, jer da osporena presuda nije utemeljena na Zakonu,
odnosno na drugom općem aktu. Vrhovni je sud, smatra podnositelj ustavne
tužbe, nepravilno primijenio stavak 2. i 3. točka 5. članka 149. Pravilnika
o radnim odnosima radnika u udruženom radu radnika Javnog poduzeća od 17.
svibnja 1984. godine, na kojem se temelje odluke Disciplinske komisije
i Radničkog savjeta poduzeća, o izricanju mjere prestanka radnog odnosa
radniku G. R. zbog počinjene teže povrede radne obveze opisane u navedenim
odredbama općeg akta. Vrhovni sud Republike Hrvatske prihvatio je reviziju
G. R., preinačio presude Okružnog suda u B. i Općinskog suda u D. kojima
je tužitelj odbijen s tužbenim zahtjevom, poništio odluku Disciplinske
komisije VRO Z., OOUR "Vodoprivreda-D." i odluku Radničkog savjeta
iste OOUR i obvezao ovu OOUR da G. R. vrati na njegovo radno mjesto. Revizijski
sud je, naime, utvrdio da se prestanak radnog odnosa po odredbi članka
149. stavak 1. pravilnika tužene mogao izreći za težu povredu radne obveze
ako je tuženoj tom povredom radne obveze nastala znatna šteta (materijalna
vrijednost veća od l0.000 prijašnjih dinara. sada 1 HRD po navedenom pravilniku),
pa da stoga disciplinski organi tužene nisu postupili zakonito kada su
izrekli disciplinsku mjeru prestanka radnog odnosa (članak 152. tada važećeg
Zakona o udruženom radu) za težu povredu radne dužnosti, a da pri tome
nisu utvrdili da se radi o težoj povredi kojom je tuženoj nastala znatna
materijalna šteta. Presudom revizijskog suda, po ocjeni ovoga Suda, nije
podnositelju ustavne tužbe povrijeđeno ustavno pravo iz članka 19. Ustava
Republike Hrvatske. Ta ustavna odredba, naime, govori da pojedinačni akti
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni
na zakonu i da se jamči sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata
upravilih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti. U konkretnom slučaju
radi se o zaštiti radnih prava u sudskom a ne u upravnom postupku. Revizijski
sud je sudio na temelju zakona. Odredba stavka 3. članka 115. Ustava, prema
kojoj sudovi sude na temelju Ustava i zakona, sadržajno odgovara odredbi
članka 19. stavak 1. Ustava, prema kojoj pojedinačni akti organa državne
uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu.
Stoga je ovaj Sud uzeo da tužitelj zapravo ističe povredu odredbe članka
115. stavak 3. Ustava Republike Hrvatske. Ustavni sud nije, međutim, našao
da bi Vrhovni sud preinačivši obje presude nižih sudova, povrijedio ovu
ustavnu normu. Utvrdivši da su niži sudovi i disciplinski organi podnositelja
ustavne tužbe, izrekavši osporenu disciplinsku mjeru, povrijedili tada
važeći zakon, Vrhovni sud je štitio radnika na čiju štetu je bio povrijeđen
zakon. Stoga, štiteći zakonitost, revizijski sud nije povrijedio ustavno
pravo podnositelja ustavne tužbe. Iz navedenih razloga sud je odbio ustavnu
tužbu

Broj : U-III-319/ 1992.

Zagreb, 28. travnja 1993.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVAT'SKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r**

Odluka, NN 49/1993-956