## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1567/2002 od 17. rujna 2003.

### NN 169/2003 (24.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1567/2002 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2447

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom Đ. K. V. iz B., koju zastupa R. M., odvjetnik iz B.,
na sjednici održanoj dana 17. rujna 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Bjelovaru, broj: Gž-1106/02-2
od 16. svibnja 2002. godine i presude Općinskog suda u Bjelovaru, broj:
P-966/95-95 od 18. prosinca 2001. godine, kojom je odbijen tužbeni zahtjev tužitelja
R. M. i M. M. H. te podnositeljice ustavne tužbe kao umješača na strani tužitelja,
kojim su tražili donošenje presude koja zamje­njuje ugovor o prodaji stana na
kojemu postoji stanarsko pravo.

2. Podnositeljica ističe da je osporavanim presudama,
zbog bitnih povreda odredaba parničnog postupka, povrijeđeno njezino ustavno
pravo jednakosti pred zakonom zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava,
kao i odredba članka 117. stavka 3. Ustava. Obrazlažući povredu ustavnog prava,
podnositeljica u bitnom navodi da su sudovi nepravilno primijenili odredbe
Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u
daljnjem tekstu: ZPP) koje se tiču pravnog položaja i procesnih ovlaštenja umješača,
suparničara te odredaba koje se odnose na protutužbu, a što je, prema
podnositeljičinom mišlje­nju, bilo od izravnog utjecaja na zakonitost
osporavanih presuda.

3. Predmet spora u parničnom postupku koji je
prethodio ustavnosudskom postupku bio je zahtjev tužiteljice (Republike
Hrvatske) za otkaz stanarskog prava tuženicima (R. M. i M. M. H.) na stanu u B.

Podneskom od 13. svibnja 1997. godine, tuženicima se,
kao umješač, pridružila podnositeljica ustavne tužbe. Rješenjem Općinskog suda
u Bjelovaru, broj: P-966/95-19 od 24. prosinca 1997. godine, prihvaćeno je
njezino sudjelovanje u parničnom postupku u svojstvu umješača na strani tuženika.

Dana 11. lipnja 1998. godine, tuženici i
podnositeljica kao umješač, podnijeli su protutužbu protiv Republike Hrvatske
radi otkupa predmetnog stana.

Rješenjem
Općinskog suda u Bjelovaru, broj: P-977/95-35 od 20. srpnja 1998. godine, utvrđeno
je da se tužba Republike Hrvatske protiv tuženika, radi otkaza stanarskog prava
smatra povučenom, pa je kao predmet spora preostao protutužbeni zahtjev (R. M.
i M. M. H. te podnositeljice kao umješača), za otkup stana.

U
postupku je utvrđeno da je nositelj stanarskog prava na predmetnom stanu bio tužitelj
R. M., čiji su članovi porodičnog domaćinstva bile tužiteljica M. M. i
podnositeljica. Kako su tužitelji dali podnositeljici suglasnost za otkup
predmetnog stana, podnositeljica je (u svoje ime) podnijela zahtjev za otkup
stana, koji je odbijen.

Prvostupanjski
sud je odbio tužbeni zahtjev tužitelja za otkup predmetnog stana zauzevši
stajalište da oni nisu ovlašteni na otkup stana jer da ona kao umješač nije
samostalni subjekt u tom parničnom postupku, slijedom čega njezina procesna
sudbina u potpunosti ovisi o procesnoj sudbini parnične stranke kojoj se pridružila
u postupku.

Prihvativši činjenična utvrđenja i pravne stavove
prvostupanjskog suda, Županijski sud u Bjelovaru odbio je podno­siteljičinu žalbu
kao neosnovanu, ističući da umješač ne može u svoje ime i za sebe postavljati
zahtjeve (pa tako ni protutužbu), već isključivo u korist stranke kojoj se
pridružio.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja
o pravima i obvezama podnositelja došlo do nedo­puštenog posizanja u Ustavom zaštićena
ljudska prava i temeljne slobode. Pritom se Ustavni sud, u pravilu, ne upušta u
pitanje jesu li upravna tijela i sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično
stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe u odnosu na
odredbu članka 4. stavka 2. Ustava, na čiju povredu podnositeljica ukazuje,
valja istaknuti sljedeće:

Načelo jednakosti u procesnom smislu povrijeđeno je
ako stranci nije bila dana mogućnost da sudjeluje u postupku (da bude saslušana,
da iznosi činjenice i predlaže dokaze, da se nadležno tijelo izjasni o njezinim
navodima, da pojedinačni akt bude obrazložen i sl.).

Povreda
ustavnog jamstva jednakosti u materijalnopravnom smislu očituje se, pored
ostalog, u pogrešnom tumačenju, odnosno primjeni mjerodavnog propisa, koji
pojedinačni akt čine pravno neprihvatljivim.

Budući
da iz spisa predmeta proizlazi da je u parničnom postupku, koji je prethodio
ustavnosudskom postupku, podnositeljica sudjelovala u svojstvu umješača na
strani tužitelja i u okviru tog pravnog položaja poduzimala sve zakonom dopuštene
postupovne radnje, Sud je utvrdio da podnositeljici nije povrijeđeno ustavno
jamstvo jednakosti u postupovnom smislu.

U odnosu na tvrdnju iz ustavne tužbe da je od
trenutka podnošenja protutužbe podnositeljicu trebalo smatrati isključivom tužiteljicom
u postupku, a ranije tužitelje - umješačima na strani podnositeljice, valja reći
sljedeće:

Prema odredbi članka 206. stavka 1. ZPP-a, umješač je
osoba koja ima pravni interes da u parnici koja teče među drugim osobama jedna
od stranaka uspije.

Pritom valja naglasiti da umješač nije stranka u
postupku, pa svojim procesnim ovlaštenjima ne može prijeći granice zahtjeva
koje je istakla stranka kojoj se pridružio, a radnje koje poduzima umješač
tretiraju se kao procesne radnje stranke kojoj se pridružio, ako ih ta stranka
ne ospori.

Iz svega navedenog jasno proizlazi zaključak da
podnositeljica, kao umješač na strani tužitelja, nije bila ovlaštena podnositi
protutužbu kojom će u svoje ime tražiti donošenje presude koja zamjenjuje
ugovor o otkupu stana na kojemu postoji stanarsko pravo, te da sudovi,
zauzimajući takvo stajalište nisu povrijedili podnositeljičino ustavno pravo
jednakosti pred zakonom zajam­čeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.

6. Podnositeljica ukazuje i na povredu odredbe članka
117. stavka 3. Ustava, koja ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode zajamčene
Ustavom, a koja se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
temeljem odredbe članka 62. stav­ka 1. Ustavnog zakona.

7. Slijedom navedenog, temeljem odredaba članaka 73.
i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

8. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku
29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-1567/2002
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v.r.

Odluka, NN 169/2003-2447