## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-266/2003 od 14. lipnja 2006. i Izdvojeno mišljenje

### NN 78/2006 (14.7.2006.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-266/2003 od 14. lipnja 2006. i Izdvojeno mišljenje

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1910

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar
Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija,
Ivan Mrkonjić, Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol,
Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, u povodu prijedloga za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici
održanoj 14. lipnja 2006., donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredaba članka 45. stavka 6., članka
48. točke 1. i članka 49. stavaka 1. do 7. Zakona o policiji (»Narodne novine«,
broj 129/00.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Dragan Napijalo iz Karlovca (u daljnjem
tekstu: podnositelj) podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom odredaba članka 45. stavka 6., članka 48. točke 1. (u
dijelu u kojem se ta odredba odnosi na prijestupe i prekršaje) i članka 49.
stavaka 1. do 7. Zakona o policiji.

Smatra da su navedene odredbe Zakona o policiji
u nesuglasju s odredbama članka 34. i članka 50. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.

2. Članak 45. stavak 6. Zakona o policiji glasi:

Sredstva ostvarena prodajom privremeno oduzetog
predmeta prihod su državnog proračuna.

Podnositelj ističe da se osporenom odredbom
vrijeđa ustavno jamstvo prava vlasništva odnosno ustavna zabrana ograničavanja
ili oduzimanja prava vlasništva, osim pod Ustavom utvrđenim uvjetima iz članka
50. stavka 1. Ustava. Također ističe da je osporena odredba u koliziji sa
Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine«, broj 91/96.,
73/00. i 114/01.).

Kako navodi, osporenom odredbom propisano je da
sredstva ostvarena prodajom privremeno oduzetih predmeta predstavljaju prihod
državnog proračuna, a to podnositelj smatra nedopustivim oduzimanjem prava
vlasništva bez naknade, što je u suprotnosti s odredbom članka 50. stavka 1.
Ustava.

3. Članak 48. točka 1. Zakona o policiji glasi:

Policijski službenik ovlašten je ući u poslovni
prostor te obaviti njegov pregled i pregled dokumentacije radi: (1.) pronalaska
počinitelja kaznenih djela, prijestupa ili prekršaja. (...).

Članak 48. točka 1. Zakona o policiji, po
stajalištu podnositelja, u suprotnosti je s odredbama članka 34. Ustava.

Odredbe članka 34. Ustava, koje uređuju
nepovredivost doma odnosno uvjete pod kojima redarstvene vlasti mogu obaviti
pretragu doma ili drugih prostorija, po stajalištu podnositelja, nalažu, u
pravilu, prethodno postojanje pisanog naloga ovlaštenog državnog tijela i
nazočnost svjedoka, s time da je pretraga moguća jedino ako se radi o
pronalaženju predmeta odnosno osoba u svezi s kaznenim djelom. Kako ističe
podnositelj, Ustav iznimno, u određenim okolnostima, dopušta pretragu bez
pisanog naloga, bez privole stanara i bez nazočnosti svjedoka, ali samo kada je
to u svezi s kaznenim djelom.

Naprotiv, osporena odredba članka 48. Zakona o
policiji omogućuje pretragu i kada se radi o prekršaju ili prijestupu.

4. Članak 49. stavci 1. do 7. Zakona o policiji
glase:

Policijski službenik ovlašten je obaviti pregled
osobe, predmeta kojeg osoba nosi sa sobom i prometnog sredstva kada je to nužno
radi pronalaska predmeta podobnih za napad ili samoozljeđivanje.

Pregledom osobe u smislu stavka 1. ovog članka
smatra se uvid u sadržaj odjeće i obuće.

Pregledom prometnog sredstva u smislu stavka 1.
ovog članka smatra se pregled svih otvorenih i zatvorenih prostora prometnog
sredstva i predmeta koji se prevoze.

Pregled predmeta koji osoba nosi sa sobom
obuhvaća pregled predmeta koji su kod osobe ili u njezinoj izravnoj blizini ili
predmeta osobe po čijem se nalogu u njezinoj pratnji oni prevoze.

Pregled osoba mora obaviti osoba istog spola,
osim slučajeva kada je neophodan žuran pregled osobe radi oduzimanja oružja ili
predmeta podobnih za napad ili samoozljeđivanje.

Prilikom pregleda policijski službenici
ovlašteni su koristiti tehnička sredstva i službenog psa.

Pri poduzimanju mjera iz stavka 1. ovog članka
policijski službenik ovlašten je nasilno otvoriti zatvoreno prometno sredstvo
ili predmet kojeg osoba nosi sa sobom. (...)

Odredbe članka 49. Zakona o policiji, kako
ističe podnositelj, omogućuju policijskim djelatnicima da izvrše, u svezi s
kaznenim djelima kao i u svezi s prekršajima, pretragu osobe i zatvorenog
prostora prometnog sredstva, odnosno svih zatvorenih i otvorenih prostora, bez
naloga za pretragu, čak i uz uporabu sile, a što je također u suprotnosti s
odredbama članka 34. Ustava.

Podnositelj predlaže pokretanje ustavnosudskog
postupka i ukidanje osporenih odredaba Zakona o policiji.

Prijedlog nije osnovan.

5. Odredbom članka 45. stavka 1. Zakona o
policiji propisano je da je policija ovlaštena na postupanje s privremeno
oduzetim predmetima odnosno da je ovlaštena prodati privremeno oduzete predmete
onda kada za daljnje postupanje nije nadležan sud ili drugo tijelo uprave.

Prodaja privremeno oduzetih predmeta dopuštena je
pod uvjetima propisanim u članku 45., stavku 1., točkama 1. i 2. Zakona. Ti su
uvjeti postojanje opasnosti od propadanja ili značajnog gubitka vrijednosti,
odnosno nerazmjerno visokih troškova ili teškoća vezanih uz čuvanje i
održavanje privremeno oduzetih predmeta.

Člankom 45. stavkom 2. Zakona o policiji
propisano je, pored navedenog, da do prodaje privremeno oduzetih predmeta može
doći tek nakon proteka propisanog roka, uz daljnji uvjet da je ovlaštenik prava
na privremeno oduzetim predmetima obaviješten o roku za preuzimanje predmeta i
upozoren da će predmet biti prodan.

Stavcima 3., 4. i 5. članka 45. Zakona o
policiji propisan je način prodaje (javna dražba, a pod propisanim uvjetima i
slobodna prodaja), odnosno postupanje s oduzetim predmetima u slučaju
nemogućnosti prodaje (uporaba na opću korist ili uništenje predmeta).

Iz svega izloženog je razvidno da odredbe članka
45. Zakona o policiji propisuju prodaju privremeno oduzetih predmeta po
policijskim tijelima samo u iznimnim slučajevima i uz uvjet ispunjenja više
pretpostavki. U pravilu, postupanje s privremeno oduzetim pred­metima je u
nadležnosti tijela sudbene vlasti odnosno drugih tijela nadležnih za provođenje
određenih postupaka. Oduzimanje pred­meta i postupanje s tim predmetima uređeno
je, sukladno tome, i odgovarajućim postupovnim zakonima na temelju kojih
postupaju sudbena i druga tijela (primjerice, odredbe članaka 218. do 224.
Zakona o kaznenom postupku – »Narodne novine«, broj 110/97., 112/99., 58/02. i
143/0., 62/03. – pročišćeni tekst.; članak 107. Zakona o prekršajima – »Narodne
novine«, broj 2/73., 5/73., 21/74., 9/80., 25/84., 52/87., 27/88., 43/89.,
8/90., 41/90., 59/90., 91/92. i 33/95.; članak 185. Zakona o prekršajima –
»Narodne novine«, broj 88/02. i 122/03.).

Odredbe članka 45. Zakona o policiji, osim što
se primjenjuju iznimno, sadrže i elemente kojima se štiti interes ovlaštenika
prava na oduzetim predmetima odnosno koji su u funkciji ponovne uspostave punog
opsega privremeno ograničenih prava ovlaštenika. Kako je razvidno, prodaja
privremeno oduzetih predmeta u korist državnog proračuna moguća je tek kada
ovlaštenik prava, kojem je to na Zakonom predviđeni način ponuđeno, nije
pokazao interes za izvršavanje sadržaja svojih prava na privremeno oduzetim
pred­metima, pa je prodaja posljedica potpune pasivnosti ovlaštenika, uključivo
i vlasnika, u korištenju njegovih prava (potrebno je pritom napomenuti i to da
odredbe članka 45. Zakona o policiji ne upućuju isključivo na vlasnika
privremeno oduzetog predmeta, već i na druge moguće oblike ovlašteničkog odnosa
prema privremeno oduzetom predmetu, pa u tom smislu Zakon o policiji ne rabi
izraz »vlasnik«, već »pozvana osoba«).

Člankom 16. stavkom 1. Ustava propisano je da se
slobode i prava mogu ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava
drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje. Stavkom 2. propisano je
da svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za
ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.

Člankom 50. stavkom 2. Ustava propisano je da se
(poduzetnička sloboda i) vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi
zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i
zdravlja ljudi.

Stoga je stajalište Ustavnog suda da pravni
institut privremenog oduzimanja predmeta u određenim vrstama postupaka pred
državnim tijelima, kao i osporena odredba članka 45. stavka 6. Zakona o
policiji, kojom se propisuje iznimna prodaja tako oduzetih predmeta u korist
državnog proračuna, sadrže ograničenje prava, ali takvo koje je, sukladno
odredbi članka 16. stavka 2. Ustava, razmjerno u odnosu prema naravi potrebe za
tim ograničenjem. Ovo stoga što takvo ograničenje proizlazi iz potreba zaštite
interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša, zdravlja
ljudi, slobode i prava drugih ljudi, pravnog poretka i javnog morala, sukladno
odredbama članka 16. stavka 1. i članka 50. stavka 2. Ustava.

Slijedom izloženog, osporena odredba članka 45.
stavka 6. Zakona o policiji ne može se ocijeniti protivnom ustavnom jamstvu
prava vlasništva (članak 48. stavak 1. Ustava), budući da se, sukladno članku
16. stavku 1. i članku 50. stavku 2. Ustava, sva prava, pa tako i vlasnička,
mogu ograničiti zakonom pod određenim uvjetima.

Odredba članka 45. stavka 6. Zakona o policiji
ne može se ocijeniti protivnom niti Ustavom utvrđenoj obvezi na naknadu tržišne
vrijednosti u slučaju ograničavanja ili oduzimanja vlasništva u interesu
Republike Hrvatske (članak 50. stavak 1. Ustava), na koju se podnositelj
prijedloga poziva. Stajalište je Ustavnog suda da odredba članka 50. stavka 1.
Ustava nije mjerodavna za prosudbu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe
članka 45. stavka 6. Zakona o policiji.

6. Članak 34. Ustava glasi:

Dom je nepovrediv.

Samo sud može obrazloženim pisanim nalogom
utemeljenim na zakonu odrediti da se dom ili drugi prostor pretraži.

Pravo je stanara da on ili njegov zastupnik i
obvezatno dva svjedoka budu nazočni pri pretrazi doma ili drugog prostora.

U skladu s uvjetima što ih predviđa zakon,
redarstvene vlasti mogu i bez sudskog naloga ili privole držatelja stana ući u
dom ili prostorije te izvršiti pretragu bez nazočnosti svjedoka, ako je to
neophodno radi izvršenja naloga o uhićenju ili radi hvatanja počinitelja
kaznenog djela odnosno otklanjanja ozbiljne opasnosti po život i zdravlje ljudi
ili imovinu većeg opsega.

Pretraga radi pronalaženja ili osiguranja dokaza
za koje postoji osnovana vjerojatnost da se nalaze u domu počinitelja kaznenog
djela može se poduzeti samo u nazočnosti svjedoka.

Podnositeljevi prigovori o neustavnosti odredbe
članka 48. točke 1. Zakona o policiji u odnosu na citirani sadržaj članka 34.
Ustava, temelje se na stajalištu da je pretraga, kao oblik ograničavanja
Ustavom zajamčenih prava građana, dopuštena samo onda kada se radi o postupanju
redarstvenih tijela u svezi s kaznenim djelima, dok u slučaju prijestupa ili
prekršaja pretraga ne bi bila dopuštena.

Izloženo stajalište, po ocjeni Ustavnog suda,
nije utemeljeno, zbog sljedećih razloga:

6.1. Sve odredbe članka 34. Ustava odnose se na
radnju pretrage. Nadalje, sve se odnose na dom ili drugi prostor. Pojedine
odredbe članka 34. Ustava sadrže iznimne slučajeve poduzimanja pretrage doma
ili drugih prostora bez sudskog naloga, kada je cilj pretrage hvatanje odnosno
uhićenje počinitelja kaznenog djela ili otklanjanje znatnije opasnosti po
život, zdravlje ili imovinu većeg opsega.

Osporena odredba članka 48. točke 1. Zakona o
policiji odnosi se na radnju pregleda i to na pregled poslovnog prostora i
dokumentacije, s ciljem pronalaženja počinitelja kaznenog djela, prijestupa ili
prekršaja.

Podnositelj, kako je razvidno iz navoda
prijedloga, ne razlikuje radnju pretrage od radnje pregleda.

Kaznenopravna teorija, mjerodavno kazneno
postupovno pravo i sudska praksa razlikuju radnju pregleda od radnje pretrage,
te je, u tom smislu, za potrebe ovog obrazloženja dostatno navesti temeljna
obilježja tog razlikovanja.

Prethodno valja napomenuti da je, prema Ustavu
Republike Hrvatske, jedino dom kategorija ustavnopravno zaštićena od zadiranja
redarstvenih vlasti. Pod određenim pretpostavkama ta se zaštita može protezati
i na druge prostorije povezane s domom, kao prostor privatnosti u širem smislu,
pa u tom kontekstu i na vozila i druge prostore, pri čemu doseg te zaštite može
biti samo predmetom prosudbe in concreto. Stoga Ustav i mjerodavno
zakonodavstvo u odnosu na dom, kao Ustavom zaštićenu vrednotu, i u odnosu na
kazneni postupak u užem smislu (jer u kaznenom postupku može doći do
najozbiljnijih povreda temeljnih ljudskih prava i sloboda), utvrđuju
zahtjevnije kriterije za slučaj ograničavanja prava građana. U tom smislu dom
može biti podvrgnut isključivo radnji pretrage.

Radnja pretrage sadrži viši stupanj zadiranja u
privatnost građana od radnje pregleda, pa pretraga može biti provedena samo u
zakonom propisanoj formi odnosno na način koji postupanje redarstvenih tijela
podvrgava sudskoj kontroli. Stoga pretraga može biti poduzeta samo na temelju
sudskog naloga, a iznimno bez njega, u točno određenim slučajevima koji po
svojoj naravi ne trpe odgodu.

Pretraga razumijeva zadiranje i u zatvorene
prostore, koji nisu »na prvi pogled« vidljivi (što se odnosi jednako na
prostorije, kao i na vozila, prtljagu, druge predmete, odjeću i obuću, tjelesne
šupljine), pa i uporabom sile, demontiranjem dijelova vozila odnosno drugih
predmeta, kao i snimanjem unutrašnjosti tijela medicinsko-tehničkim sredstvima.

Pregled je »vanjskog« karaktera, u opsegu koji
je u danom trenutku dostupan osjetilima vida, opipa, sluha i mirisa, uz
dopušteno korištenje tehničkih pomagala za vanjski pregled i dresiranih
životinja, bez uporabe sile i bez zadiranja u zatvorene prostore, osim u
slučaju dragovoljnog pristanka osobe čije su prostorije, vozilo, predmeti ili
tijelo podvrgnuti pregledu.

Pretraga je po svojoj pravnoj prirodi formalna
istražna radnja s ciljem pronalaženja predmeta, tragova, osoba odnosno podataka
od važnosti za kazneni postupak. Uvjet za poduzimanje pretrage je prethodno
postojanje osnovane sumnje (relativno visokog stupnja) da je počinjeno kazneno
djelo koje se goni po službenoj dužnosti, te se na pretragu mogu nadovezati
druge formalne procesne radnje, a rezultati svih tih radnji mogu biti
upotrebljivi u sudskom postupku samo ako su radnje poduzete zakonito.

Pregled je neformalna, nerijetko preventivna
radnja – radnja izvida, ne mora nužno imati za polazište osnovanu niti bilo
kakvu sumnju da je počinjeno kazneno djelo, budući da nema za cilj otkrivanje i
prikupljanje podataka u svezi s kaznenim djelom i počiniteljem. Međutim, u
tijeku pregleda ta sumnja može nastati, pa tako i dovesti do provođenja
istražne radnje pretrage, time da osoba koja provodi pregled mora u takvom
slučaju zastati i poduzeti korake za pribavljanje sudskog naloga za provođenje
pretrage odnosno o takvoj potrebi izvijestiti nadležno tijelo. Pregledom se,
dakle, ne prikupljaju dokazi niti utvrđuju činjenice, nego samo otkrivaju
okolnosti koje kasnije mogu biti i predmetom istražnih radnji.

Pritom valja istaknuti da se radnja pregleda,
osim na temelju postupovnih odredaba kaznenog prava u užem smislu, može provoditi
i na temelju upravnih i prekršajnih propisa.

6.2. Iz izloženog proizlazi da osporena odredba
članka 48. točke 1. Zakona o policiji uređuje pitanje (pregled poslovnih
prostorija i dokumentacije) na koje se odredbe članka 34. Ustava (pretraga doma
i drugih prostora) ne odnose.

Stoga odredbe članka 34. Ustava nisu mjerodavne
za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe članka 48. točke 1. Zakona o
policiji.

7. Odredbe članka 49. stavaka 1. do 7. Zakona o
policiji podnositelj također drži neustavnima odnosno protivnima članku 34.
Ustava, jer u njima nije propisana obveza pribavljanja naloga za provođenje
pregleda osobe, pregleda predmeta koje osoba nosi sa sobom odnosno pregleda
prometnog sredstva, već je ta obveza propisana samo u stavku 8. članka 49. Zakona
o policiji (*»Ako postoje osnove sumnje da pregledavana osoba kod sebe, u
prometnom sredstvu ili u predmetu kojeg nosi sa sobom posjeduje predmete koji
mogu poslužiti kao dokaz u kaznenom postupku ili postupku pred prekršajnim
sudom, policijski službenik ovlašten je zadržati osobu do pribavljanja naloga
za pretragu, a najduže šest sati.«*).

Zbog činjenice da se citiranim stavkom 8. članka
49. Zakona propisuje mogućnost zadržavanja osoba do pribavljanja naloga za
pretragu, podnositelj izvodi zaključak da je i u svim ostalim slučajevima koje
ta zakonska odredba uređuje (pregled osoba, pregled predmeta i pregled
prometnih sredstava) obveza pribavljanja naloga morala biti propisana. Budući
da nije propisana, smatra to protuustavnim.

8. Podnositelj, prema stajalištu Ustavnog suda,
ponovo ispušta iz vida razlikovanje između radnji pretrage i radnji pregleda
odnosno između ciljeva koje ove radnje imaju (a što je izloženo u točki 6.1.
ovog obrazloženja), kao i redoslijed kojim se te radnje provode.

Smisao odredbe stavka 8. članka 49. Zakona o
policiji jest ovlastiti policijske službenike da, u zakonom ograničenom
vremenu, zadrže odnosno ograniče slobodu kretanja osobe za koju sumnjaju da
posjeduje predmete koji mogu poslužiti kao dokaz u kaznenom ili prekršajnom postupku.
Takva sumnja može proizići iz prethodno provedenih neformalnih radnji pregleda
osobe, vozila ili predmeta, te upućuje na potrebu poduzimanja formalne radnje
pretrage za koju je potrebno pribaviti sudski nalog. Prema tome, odredba stavka
8. članka 49. Zakona o policiji primjenjuje se uvijek nakon što je obavljen
pregled osobe, pregled predmeta ili pregled prometnog sredstva, pa je
ustanovljeno da daljnje postupanje zahtijeva poduzimanje radnji pretrage to
jest pribavljanje sudskog naloga, a ne radi se o slučaju kada postoji opasnost
od odgode.

Osporene odredbe stavaka 1. do 7. članka 49.
Zakona o policiji, a među njima napose odredbe stavaka 2., 3. i 7., odnose se,
naprotiv, na slučajeve kada postoji opasnost od odgode. One propisuju način
provođenja radnji pregleda osoba, pregleda vozila i pregleda predmeta, kada te
radnje imaju za cilj pronalaženje predmeta podobnih za napad ili
samoozljeđivanje, što je posebno istaknuto u stavku 1. osporene odredbe.

Opasnost od odgode (opasnost od napada ili
samoozljeđivanja) razlogom je da dio radnji pregleda, propisanih u članku 49.
Zakona o policiji ima sadržaj karakterističan za radnje pretrage. Tako, prema
stavku 2., pregled osobe razumijeva uvid u sadržaj odjeće i obuće; prema stavku
3., pregled prometnog sredstva razumijeva uvid u otvorene i zatvorene prostore
vozila i predmeta koji se prevoze; prema odredbi stavka 7., policijski
djelatnici imaju ovlaštenje nasilno otvoriti zatvoreno prometno sredstvo ili
predmet kojeg osoba ima kod sebe.

Stoga osporene odredbe stavaka 2., 3. i 7.
članka 49. Zakona o policiji valja prosuđivati sa stajališta legitimnog cilja
zakonske norme koji je zato izrijekom i naveden u stavku 1. Istaknuti cilj
upućuje na to da se radi o posebnom uređenju određenih potencijalno opasnih situacija
u kojima, po prirodi stvari, nije razumno očekivati strogo formalan postupak.

Pritom valja ponovno naglasiti, kako je to već i
navedeno u točki 6.1. ovog obrazloženja, da čak i ustavnopravna zaštita
kategorije doma poznaje iznimne slučajeve (članak 34. stavak 3. Ustava) kada je
pretraga doma ili drugih prostora dopuštena bez sudskog naloga, i to onda kada
je cilj pretrage hvatanje odnosno uhićenje počinitelja kaznenog djela ili
otklanjanje znatnije opasnosti po život, zdravlje ili imovinu većeg opsega.

Prema tome, viši stupanj zadiranja u prava osoba
podvrgnutih postupanju policijskih službenika na temelju osporenih odredaba
članka 49. stavaka 2., 3. i 7. Zakona o policiji to jest proširenje ovlasti
redarstvenih tijela preko granice koju bi, u drugačijim okolnostima,
podrazumijevala radnja pregleda, ograničen je jasno određenim ciljem i time
reduciran na najmanju mjeru – onu koja osigurava minimalne uvjete učinkovitog
djelovanja policije. Dakle, svrha odredaba članka 49. Zakona o policiji jest
razrješavanje suprotnosti između potrebe za zaštitom prava građana i potrebe za
ostvarivanjem elementarne funkcije redarstvenih tijela.

Prema ocjeni Ustavnog suda, osporenim odredbama
članka 49. Zakona o policiji zakonodavac je uspostavio prihvatljiv stupanj
razmjernosti između ograničenja prava građana i naravi potrebe za tim
ograničenjem, u skladu s odredbama članka 16. Ustava.

Oslanjajući se na ovakvo stajalište, na već
izložena utvrđenja u pogledu razlikovanja mjera pretrage i mjera pregleda (u
točki 6.1. obrazloženja), kao i na sadržaj odredbe članka 34. Ustava (točka 6.
obrazloženja), Ustavni sud utvrđuje da osporene odredbe članka 49. stavaka 2.,
3. i 7. Zakona o policiji nisu u suprotnosti s odredbama članka 34. Ustava.

U odnosu na odredbe stavaka 1., 4., 5. i 6.
članka 49. Zakona o policiji odredbe članka 34. Ustava nisu mjerodavne, zbog
toga što se ne odnose na policijske ovlasti vezane uz pretragu doma i drugih
prostora, već sadržajno isključivo uređuju policijske ovlasti pregleda osoba,
pregleda prometnih sredstava i pregleda predmeta.

9. Zaključno, a imajući u vidu nadležnost
Ustavnog suda Republike Hrvatske da odlučuje o suglasnosti zakona s Ustavom,
propisanu odredbom članka 128. podstavka 1. Ustava, Ustavni sud ističe da je
nadležan ocjenjivati suglasnost s Ustavom zakona odnosno pojedine zakonske
odredbe u njihovom postojećem sadržaju, što znači da ih nije ovlašten ocijeniti
neustavnima samo zbog eventualnog kršenja ustavnih prava građana u praktičnoj
primjeni određenog zakona odnosno zakonske odredbe.

Takve oblike kršenja ustavnih prava Ustavni sud
je ovlašten ispitivati u okviru odlučivanja o ustavnim tužbama, na temelju
odredbe članka 128. podstavka 4. Ustava.

Rukovodeći se navedenim, Ustavni sud je ocijenio
da osporene odredbe Zakona o policiji nisu ustavnopravno prijeporne i da u
konkretnom slučaju ne postoje ustavnopravno relevantni razlozi za pokretanje
ustavnosudskog postupka, pa je slijedom toga, a na temelju odredaba članka 43.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), donio rješenje kao u
izreci.

10. Glede podnositeljevih navoda da je osporeni
Zakon o policiji u nesuglasju i s odredbama Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima, Ustavni sud, također slijedom ustavne odredbe članka 128.
podstavka 1., ističe da nije nadležan ocjenjivati međusobnu usklađenost dvaju
zakona, kao općih akata jednake pravne snage.

11. Objava rješenja (točka II. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-266/2002

Zagreb, 14. lipnja 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**dr. sc. Petar Klarić,
v. r.**

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99,29/02 i
49/02 – pročišćeni tekst, dalje u tekstu: Ustavni zakon) i članaka 50. i 51.
Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 181/03 i
16/06) prilažem sljedeće

## IZDVOJENO MIŠLJENJE

### UZ RJEŠENJE BROJ: U-I-266/2002 OD 14. LIPNJA 2006. GODINE

Protivim se izreci i obrazloženju Rješenja broj:
U-I-266/2002 od 14. lipnja 2006. godine (u daljnjem tekstu: Rješenje) u dijelu
koji se odnosi na osporeni članak 49. stavke 1. do 7. Zakona o policiji.
Smatram da su odredbe Zakona o policiji koje ovlašćuju policijskog službenika
da u okviru pregleda osobe ostvari »uvid u sadržaj odjeće i obuće« (članak 47.
stavak 2.), pregleda »zatvorene prostore prometnog sredstva i predmeta koji se
prevoze« (članak 49. stavak 3.) te da »nasilno otvori zatvoreno prometno
sredstvo ili predmet kojeg osoba nosi sa sobom (članak 49. stavak 7.) u
nesuglasju s odredbama članka 3. Ustava o vladavini prava, članka 29. stavka 4.
Ustava o zabrani uporabe dokaza pribavljenih na nezakoniti način te odredbi
članka 34. stavci 2. i 3. Ustava o dopuštenosti pretrage doma ili drugog
propisa samo na temelju obrazloženog sudskog naloga te o dopuštenim izuzecima
od tog pravila sadržanim u odredbama članka 34. stavka 4. Ustava.

Osporenim odredbama Zakona o policiji pod pojam pregleda
podvode se radnje policijskih službenika koje se prema ustaljenoj sudskoj
praksi Vrhovnog suda Republike Hrvatske mogu provesti samo u okviru pretrage na
temelju valjanog sudskog naloga. Provođenje navedenih radnji bez sudskog naloga
ima prema praksi Vrhovnog suda Republike Hrvatske za posljedicu da se dokazi
pribavljeni njihovim provođenjem ne smatraju dokazima pribavljenim na zakonit
način, pa se stoga niti ne smiju koristiti u sudskom postupku u kojem se
odlučuje o kaznenoj odgovornosti. Iako i Rješenje polazi od razlikovanja
pregleda i pretrage ono zanemaruje pravni učinak osporenih odredbi Zakona o
policiji jer polazi od shvaćanja da će se in concreto u svakom pojedinom
slučaju ocjenjivati je li u tom slučaju bilo potrebno provesti pregled ili pretragu.
Ne slažem se s takvim pristupom koji zanemaruje opće učinke takvih zakonskih
odredbi Zakona o policiji na ostvarivanje i zaštitu ljudskih prava. Ocjenjujući
da navedene odredbe Zakona o policiji koje pod pojam pregleda podvode radnje
koje se prema praksi Vrhovnog suda smiju provoditi samo u okviru pretrage
Ustavni sud značajno proširuje granice dopuštenog zadiranja policijskih
službenika u zaštitu doma i privatnosti osoba prema kojima se takve radnje
provode. Mislim da za takvo širenje ovlasti policije u postupanju prema
građanima ne postoji nikakvo legitimno opravdanje te da se radi o neopravdanom
i nerazmjernom ograničavanju ljudskih prava koje ne udovoljava zahtjevima iz
članka 16. Ustava. Naime, s obzirom na ustaljenu praksu Vrhovnog suda Republike
Hrvatske o tome koje se radnje smiju poduzimati u sklopu pregleda, a koje u
sklopu pretrage, Rješenjem Ustavnog suda legitimiziraju kao dopuštena određena
postupanja policije rezultati kojih se ne mogu koristiti kao zakonito
pribavljeni dokazi u kaznenom postupku. Stoga smatramo da se radi o
ograničenjima ljudskih prava koja ne udovoljavaju kriterijima iz članka 16.
Ustava. Navedene zakonske odredbe ne udovoljavaju ni zahtjevima koje je u
pogledu sadržaja i izvjesnosti zakonskih odredbi postavio Ustavni sud u svojim
odlukama u predmetima U-I-659/1994 i drugi od 15. ožujka 2000. godine te
U-I-906/2000 i drugi od 7. prosinca 2005. godine.

Slijedom svega navedenog smatram da je Ustavni
sud trebao ukinuti u ovom Izdvojenom mišljenju istaknute odredbe Zakona o
policiji, pa sam stoga glasovao protiv Rješenja kojim nisu prihvaćeni
prijedlozi za pokretanje postupka ocjene ustavnosti navedenih odredbi Zakona o
policiji.

Zagreb, 21. lipnja 2006.

Sudac Ustavnog suda

Republike Hrvatske

**dr. sc. Željko
Potočnjak, v. r.**

Rješenje, NN 78/2006-1910