## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4733/2007 od 3. prosinca 2009.

### NN 3/2010 (5.1.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4733/2007 od 3. prosinca 2009.

3 05.01.2010 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4733/2007 od 3. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

89

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. T. iz D., kojeg zastupaju odvjetnici Zajedničkog odvjetničkog ureda Ž. F. i D. K. iz O., na sjednici održanoj 3. prosinca 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-3263/07-2 od 18. listopada 2007. godine, kojom je odbijena kao neosnovana podnositeljeva (tužiteljeva) žalba protiv presude Općinskog suda u Osijeku broj: Pr-67/07-8 od 18. lipnja 2007. godine.

Prvostupanjskom presudom odbijen je kao neosnovan tužbeni zahtjev podnositelja da mu tuženik (G. d.d. O.) na ime izgubljene zarade za razdoblje od veljače 2004. do veljače 2007. godine isplati iznos od 13.122,00 kn s pripadajućim zakonskim zateznim kamatama, a od ožujka 2007. godine mjesečnu rentu u iznosu od 364,50 kn, dok za to budu postojali zakonski uvjeti.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da su osporenim presudama, uslijed pogrešne primjene materijalnog prava, povrijeđeni članak 5. stavak 2. i članak 117. stavak 3. Ustava Republike Hrvatske. Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da podnositelj smatra da mu je povrijeđeno i ustavno pravo zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.

Obrazlažući ustavnu tužbu podnositelj, u bitnome, ponavlja osporavajuće razloge iznesene tijekom žalbenog postupka, ističući da su sudovi propustili primijeniti članak 373. stavak 1. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01., u daljnjem tekstu: ZOO), budući da u konkretnom slučaju nije zastarjelo samo pravo iz kojeg proistječu njegova povremena potraživanja.

Predlaže ustavnu tužbu usvojiti, osporene presude ukinuti, te predmet vratiti prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. U konkretnom slučaju podnositelj je uslijed štetnog događaja proizašlog iz povrede na radu potraživao naknadu štete na ime izgubljene zarade tri godine unatrag od podnošenja tužbe i ostvarivanje mjesečne rente ubuduće, dok za to budu postojali zakonski uvjeti.

Tijekom parničnog postupka utvrđeno je da je podnositelj »sudskim putem tražio i dobio materijalnu štetu zbog izgubljene zarade do 31. 12. 2001. godine«. Također, utvrđeno je da je podnošenjem tužbe prekinuo zastaru te da je ista pravomoćnim okončanjem spora počela ponovno teći 7. prosinca 2002. godine (članak 392. stavak 3. ZOO-a), slijedom čega je do dana podnošenja tužbe (14. veljače 2007. godine) proteklo više od četiri godine pa je – budući da je ista podnesena izvan trogodišnjeg zastarnog roka od kada je oštećenik saznao za štetu i osobu koja ju je učinila (članak 376. stavak 1. ZOO-a) – tužbeni zahtjev odbijen u povodu prigovora tuženika. S takvim pravnim stajalištem u potpunosti se složio i drugostupanjski sud.

5. Razmatrajući ustavnu tužbu s aspekta članka 14. stavka 2. Ustava, kojim se jamči jednakost svih pred zakonom, Ustavni sud ocjenjuje da se pravna stajališta navedena u osporenim presudama zasnivaju na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava. Ustavni sud utvrđuje da su sudovi, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom postupku, obrazložili svoja stajališta iznesena u osporenim presudama, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog materijalnog prava.

Stoga, Ustavni sud ocjenjuje da podnositelju osporenim presudama nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.

6. Članak 5. stavak 2. i članak 117. stavak 3. Ustava, na čije povrede podnositelj također ukazuje, ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

7. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

8. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4733/2007

Zagreb, 3. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 3/2010-89