## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1331/2004 od 29. studenoga 2004.

### NN 174/2004 (10.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1331/2004 od 29. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3027

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom T. i I. K. iz O., koje zastupa L. K.-S., odvjetnica
u V., na sjednici održanoj 29. studenoga 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-171/04-2 od 26. veljače 2004.
godine i

–
presuda Općinskog suda u Pitomači, broj: P-170/03-12 od 18. prosinca 2003.
godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Pitomači na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 8. travnja 2004. godine protiv presude Županijskog
suda u Virovitici, broj: Gž-171/04-2 od 26. veljače 2004. godine. Tom je
presudom odbijena žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u
Pitomači, broj: P-170/03-12 od 18. prosinca 2003. godine.

2. U
konkretnom slučaju, 16. travnja 1996. godine, podnositelj T. Š. sklopio je sa
Z. š.-k. z. V. ugovor o kreditu broj: 728, na iznos od 4.000,00 kuna s
godišnjim kamatama u visini od 84%, te u slučaju nevraćanja kredita u
ugovorenom roku, zatezne kamate po stopi od 360% godišnje. U navedenom ugovoru
podnositelj I. K. bio je solidarni jamac.

S obzirom
na činjenicu da solidarni dužnici nisu mogli ispunjavati preuzete obveze po
ugovoru o kreditu, vjerovnik je u parničnom postupku koji se vodio pred
Općinskim sudom u Virovitici pod brojem: P-93/96, ishodio pravomoćnu i ovršnu
presudu. Na temelju ovršne isprave ovrhovoditelj (Z. š.-k. z. iz V.) pokrenuo
je ovršni postupak pred Općinskom sudom u Pitomači koji se vodi pod brojem:
Ovr-142/02.

Podnositelji
ustavne tužbe pokrenuli su pred Općinskim sudom u Virovitici parnični postupak,
broj: P-435/02 radi utvr­đivanja ništavosti odredbi tako zaključenog ugovora o
kreditu, a koje se odnose na visinu ugovorenih zateznih kamata. Odlukom
prvostupanjskog suda utvrđeno je da su te odredbe spornog ugovora u cijelosti
ništave te su ugovorene kamate smanjene na način da se primjenjuju kamate po
stopi koju banke Republike Hrvatske, najbliže mjestu ispunjenja obveze, plaćaju
na devizne štedne uloge građana po viđenju.

3. S obzirom na izreku deklaratorne presude u
predmetu, broj: P-435/02 podnositelji su u ovršnom predmetu, broj: Ovr-142/02
podnijeli žalbu iz razloga navedenih u članku 46. stavku 2. točki 9. Ovršnog
zakona (»Narodne novine«, broj 57/96., 29/99., 42/00. – odluka Ustavnog suda i
173/03., u daljnjem tekstu: OZ).

U tijeku ovršnog postupka, podnositelji su upućeni na
parnicu, te su presudom Općinskog suda u Pitomači, broj: P-170/03-12 od 18.
prosinca 2003. godine, podnositelji odbijeni s tužbenim zahtjevom koji je
glasio:

»Proglašava se da ovrha u ovršnom predmetu Općinskog
suda u Pitomači broj: Ovr-142/02, pokrenuta po ovršnom prijedlogu tužene Z.
š.-k. z. V., Masarykova 19, protiv I-tužitelja T. Š. iz O. 166 i II-tužitelja
I. K. iz O. 173, nije dopuštena, a što je tužena dužna priznati, te tužiteljima
nadoknaditi trošak ovog postupka, a sve to u roku 15 dana pod prijetnjom
ovrhe.«.

4. U ustavnoj tužbi podnositelji u bitnome iznose
ospora­vajuće razloge iznesene u žalbenom postupku. Ističu da su osporavanom
presudom, uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog činje­ničnog stanja, te
pogrešne primjene postupovnog i materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava
sadržana u člancima 19. stavku 1. i 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelji ističu da su osporene presude donesene
uz nepravilnu primjenu odredbi članka 46. stavaka 9. i 10. OZ-a, jer smatraju
da je sudska odluka na temelju koje je ovrha pokrenuta naknadnom sudskom
odlukom djelomično izmijenjena, budući da je utvrđeno između istih stranaka da
je ugovor o kreditu u odnosu na odredbe o ugovornim i zateznim kamatama
djelomično ništav, odnosno da nisu ništave kamate od 24% godišnje na
pozajmljenu glavnicu od 4.000,00 kuna.

I nadalje smatraju da bi provođenjem ovrhe uz
utvrđene kamate, koje su utvrđene zabranjenima i nezakonitima, bila grubo
povrijeđena ustavna prava koja su naprijed navedena. Ističu da kada bi se ovrha
nastavila po prvotnoj presudi, njihove bi obiteljske kuće bile prodane po
znatno nižoj cijeni od stvarne vrijednosti, te bi ostali bez svoje cjelokupne
imovine.

Zaključno, cijeneći osporavanu odluku, kao i njoj
prethodeću prvostupanjsku presudu nezakonitima, podnositelji predlažu Ustavnom
sudu podnesenu ustavnu tužbu usvojiti i osporene presude ukinuti.

5. Povodom prijedloga podnositelja, Ustavni sud je
rješe­njem, broj: U-III-1331/2004 od 7. srpnja 2004. godine, privremeno odgodio
ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog suda u Pitomači, broj: Ovr-142/02 do
donošenja odluke o ustavnoj tužbi.

*Ustavna tužba je osnovana.*

6. Analizom osporavanih presuda, navoda ustavne tužbe
i spisa predmeta, utvrđeno je da je presuđujući u spornoj pravnoj situaciji,
prvostupanjski sud utvrdio kao nesporne činjenice postojanja ugovora o kreditu,
zatim postojanja pravomoćne i ovršne presude kojom se nalaže, između ostalih i
podnositeljima izvrše­nje dospjele, a neispunjene obveze, te postojanja
pravomoćne presude kojom se utvrđuju ništavim odredbe spornog ugovora o
kreditu, preko godišnje kamate u visini od 24%, jer je sud utvrdio da su više
kamate zelenaške.

Glede dopuštenosti ovrhe u konkretnom slučaju
prvostupanjski sud je izrazio stajalište prema kojemu ovršna isprava na temelju
koje je tražena ovrha nije stavljena izvan snage. Taj sud je istaknuo da je
činjenica utvrđenja ništavosti odredaba spornog ugovora o kreditu valjana
pravna osnova za podnošenje zahtjeva za ponavljanje pravomoćno dovršenog
parničnog postupka iz kojega je proizašla ovršna isprava, međutim da
deklaratorna presuda donesena u konkretnom slučaju ne može mijenjati obvezu
utvrđenu kondemnatornom ovršnom ispravom. Zaključno, prvostupanjski sud je
utvrdio da se sadržaj pravomoćne i ovršne isprave može mijenjati samo u parničnom
postupku pod uvjetima utvrđenim u Zakonu o parničnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.), a nikako u ovrš­nom
postupku, pogotovo imajući u vidu razloge za žalbu sadržane u odredbi članka
46. OZ-a.

Protiv prvostupanjske presude podnositelj je izjavio žalbu,
koja je osporenom presudom Županijskog suda u Virovitici u cijelosti odbijena
kao neosnovana.

7. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih
ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih
akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i
temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom
postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja
utvrđenog u postupku iz kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne
slobode.

8. U konkretnom slučaju mjerodavne su odredbe članka
46. stavka 2. točke 9. OZ-a, koje glase:

»(2) Ovršenik može izjaviti žalbu osobito: (...)

9. ako je tražbina prestala na temelju činjenice koja
je nastala u vrijeme kad je ovršenik nije više mogao uspješno istaknuti u
postupku iz kojega potječe odluka, odnosno ako je tražbina prestala na temelju
činjenice koja je nastala nakon zaključenja sud­ske ili upravne nagodbe ili
sastavljanja javnobilježničke isprave, (...)«

i
odredbi članka 109. stavka 1. i članka 110. Zakona o obvez­nim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 91/96. i 112/99., u daljnjem
tekstu: ZOO), koje glase:

»Na
ništavost sud pazi po službenoj dužnosti i na nju se može pozivati svaka
zainteresirana osoba.

Pravo
na isticanje ništavosti ne gasi se.«.

9. Na temelju
ustavnog jamstva propisanog člankom 29. stavkom 1. Ustava, svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog
djela.

Ustavni
sud utvrđuje da je u provedenom postupku, podnositeljima povrijeđeno pravo na
pravično suđenje. Naime, pogrešno je pravno stajalište nadležnih sudova u vezi
s primjenom odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a u svezi s člancima 109.
stavkom 1. i 110. ZOO-a, izneseno u osporenim presudama.

Prema
pravnom stajalištu Ustavnog suda, u pravnoj situaciji u kojoj postoji
kondemnatorna presuda kojom se nalaže plaćanje obveze i deklaratorna presuda
donesena naknadno između istih stranaka kojom se utvrđuje da je dio obveze koja
je utvrđena kondemnatornom presudom ništav, a ne postoje uvjeti za ponav­ljanje
postupka u kojemu je donesena kondemnatorna presuda, sudovi neće dozvoliti
ovrhu kondemnatorne presude u cijelosti, već samo u dijelu koji nije obuhvaćen
ništavošću.

Navedeno
stajalište temelji se na primjeni odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a,
jer u konkretnom slučaju treba smatrati da je tražbina djelomično prestala na
temelju činjenice koja je nastala u vrijeme kad je ovršenik više nije mogao
uspješno isticati u postupku u kome je nastala kondemnatorna – ovršna presuda.
Isto tako, uzevši u obzir odredbu članka 109. stavka 1. ZOO-a prema kojoj se na
ništavost pazi po službenoj dužnosti, dužnost je sudova, kada ih ovršenik
upozori da je ovršna isprava dijelom ništava, a ta ništavost je utvrđena
pravomoćnom sudskom odlukom između istih stranaka koje sudjeluju u ovršnom
postupku, da utvrde da je ovrha nedopuštena u dijelu koji je obuhvaćen
ništavošću, te da dopuste ovrhu u preostalom – valjanom dijelu.

Iz navedenog proizlazi da je postupak radi
proglašenja ovrhe nedopuštenom u odnosu na podnositelje bio nepravičan, što je
posljedica pogrešnog pravnog stajališta u svezi primjene odredbe članka 46.
stavka 2. točke 9. OZ-a. Stoga je podnositeljima povrijeđeno ustavno pravo na
pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

10. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu i povredu
odredbe članka 19. stavka 1. Ustava, koja glasi:

»Pojedinačni akti državne uprave i tijela koja imaju
javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu.«.

U
ustavnoj tužbi istaknute povrede navedene ustavne odredbe ne mogu biti osnova
za pružanje ustavnosudske zaštite jer iste ne sadrže ljudska prava i temeljne
slobode, sve u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

11. Slijedom
svega iznijetog, utvrdivši da je podnositeljima osporavanim presudama
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje sadržano u članku 29. stavku 1.
Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova
odluka utemeljena je na odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, a objava
iste temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-1331/2004
Zagreb, 29. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 174/2004-3027