## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1271/2009-4 od 19. prosinca 2012.

### NN 11/2013 (25.1.2013.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1271/2009-4 od 19. prosinca 2012.

11 25.01.2013 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1271/2009-4 od 19. prosinca 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

164

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca tog suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, Borisa Markovića i Smiljana Mikuša, članova vijeća te više sudske savjetnice Jadranke Jelić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Adria Lada d.o.o. iz Zagreba, Petrinjska 2, kojeg zastupa zakonski zastupnik Davor Fabijanić, direktor, a njega opunomoćenice Albina Dlačić i Zrinka Golubić, odvjetnice u Odvjetničkom društvu Dlačić i Partneri u Zagrebu, Branimirova 23, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, Zagreb, Savska cesta 41, klasa: UP/I-030-01/2008-01/67, urbroj: 580-02-08-70-3, od 17. prosinca 2008., radi tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 19. prosinca 2012.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom 1. osporenog rješenja o privremenoj mjeri nalaženo je poduzetniku Adria Lada d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu, Petrinjska 2, ovdje tužitelju, da primi poduzetnika Spid d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu, Savica-Šanci 111 u sustav ovlaštenih servisera motornih vozila marke »Lada«, s rokom izvršenja bez odgode, a najkasnije u roku od osam dana od dana primitka ovog rješenja. Točkom 2. naloženo je tužitelju da na svojoj internetskoj stranici objavi »Organizacijska uputstva za provođenje servisa na automobilima Lada u jamstvenom roku« odnosno transparentne kvalitativne kriterije koji su uvjeti za primanje poduzetnika u sustav ovlaštenih servisera motornih vozila marke »Lada«, s rokom izvršenja bez odgode, a najkasnije u roku od osam dana od dana primitka ovog rješenja. Točkom 3. naloženo je tužitelju da primi u sustav ovlaštenih servisera motornih vozila marke »Lada« svakog poduzetnika koji to zatraži, ako taj poduzetnik ispunjava kriterije iz točke 2. izreke ovog rješenja koje je tužitelj dužan objaviti na internetskoj stranici. Točkom 4. naloženo je tužitelju da bez odgode pisano obavijesti Agenciju o svakom poduzetniku koji se temeljem kriterija iz točke 2. prijavio za obavljanje posla ovlaštenog servisera motornih vozila marke »Lada« te o tome kakva je bila odluka tužitelja. Točkom 5. odlučeno je da se privremena mjera iz točke 1., 2. i 3. izreke ovog rješenja određuje do donošenja konačnog rješenja u ovom postupku, a točkom 6. odlučeno je da se privremena mjera iz točke 4. izreke ovog rješenja određuje na rok od 3 mjeseca od dana primitka ovog rješenja.

Tužitelj osporava zakonitost pobijanog rješenja, osim točke 2. izreke rješenja, radi pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog prava, te povrede pravila postupka. Navodi da je tuženo tijelo donošenjem ovakve mjere prekoračilo zakonska ovlaštenja iz članka 55. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, te odredbe članka 4. Zakona o općem upravnom postupku. Navedenom odredbom Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja propisano je da trajanje privremenih mjera u pravilu ne smije biti duže od tri mjeseca. Navodi da je tuženo tijelo ovlašteno određivati i drugačije trajanje privremenih mjera, odnosno slobodno ocjenjivati odstupanje od navedenog pravila, ali je pri tome dužno poštivati načelo zakonitosti, slijedom čega je tuženo tijelo moralo obrazložiti zašto i iz kojih razloga je odstupilo od zakonom postavljenog pravila, a ne samo paušalno obrazložiti da privremene mjere donosi zbog prijetnje nastanka izravnog značajnog štetnog učinka poduzetniku Spidu d.o.o. Zagreb, kao i svakom drugom poduzetniku koji namjerava obavljati posao ovlaštenog servisera motornih vozila »Lada«.

Nadalje, tužitelj ukazuje na odredbe članka 202. stavka 1. i članka 135. Zakona o općem upravnom postupku, te navodi da tuženo tijelo nije utvrdilo materijalno bitne činjenice za odluku u ovoj pravnoj stvari, prije svega veličinu tržišnog udjela tužitelja na tržištu Republike Hrvatske kao poduzetnika, u smislu odredbi Uredbe o skupnom izuzeću sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila, te odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Smatra da je upravo veličina tužiteljevog tržišnog udjela na tržištu Republike Hrvatske mjerodavna za ocjenu nastanka izravnoga značajnoga štetnog učinka poduzetniku Spidu d.o.o., kao i svakom drugom poduzetniku koji namjerava obavljati posao ovlaštenog servisera motornih vozila »Lada«. Tim više što je tuženo tijelo utemeljilo svoju odluku isključivo na zaključku da iz postupanja tužitelja proizlazi vjerojatnost nastanka izravnog štetnog učinka, a za koju ocjenu vjerojatnosti, kao i značajnog štetnog učinka, važno je prethodno utvrditi veličinu tržišnog udjela tužitelja na tržištu. Navodi da od 2003. do sada na tržištu postoje pored tužitelja još tri uvoznika i distributera Lada vozila i to trgovačka društva Bugatti d.o.o. Osijek, Panda d.o.o. Čakovec i Tehnopus d.o.o. Zagreb, kao i poduzetnik Matral d.o.o. Zagreb. koji je djelovao do 31. prosinca 2007., pa smatra da se Spid d.o.o. sa svojim zahtjevom mogao obratiti i navedenim ovlaštenim organizatorima servisne mreže. Također navodi da je tržišni udjel tužitelja u odnosu na stanje na tržištu manje od 30 %. Ističe da mu je potpuno nejasno kako i na temelju čega je tuženo tijelo moglo zaključiti da bi Spidu ili nekom drugom poduzetniku uopće mogla nastupiti šteta, a da pritom tuženo tijelo nije uopće analiziralo tržišni udjel tužitelja kao poduzetnika. Smatra da je ocjena tržišnog udjela tužitelja bit ove pravne stvari jer od navedene ocjene ovisi i ocjena značajnog štetnog učinka, kao i izuzeća opisanih i utvrđenih Uredbom.

Isto tako tužitelj smatra izreku predmetnog rješenja potpuno kontradiktornom i nelogičnom, te protivnom poštenom tržišnom natjecanju. Tuženo tijelo je naložilo tužitelju primitak poduzetnika Spid d.o.o. u sustav ovlaštenih servisera, a primitak drugih poduzetnika koji to žele ukoliko zadovoljavaju transparentne kvalitativne kriterije. Tuženo tijelo međutim nije obrazložilo temeljem kojih razloga i argumenata Spid d.o.o. mora biti u sustavu ovlaštenih servisera tužitelja odnosno da li isti zadovoljava ikakve kvalitativne kriterije. Izreka predmetnog rješenja isključivo favorizira poduzetnika Spid i stavlja ga u povlašteni položaj u odnosu na ostale poduzetnike.

Najzad tužitelj smatra da mu tuženo tijelo nije omogućilo da se valjano očituje o svim razlozima od značaja za ovaj postupak, nije ga saslušalo, niti je cjelovito ispitalo tržišne uvjete poslovanja tužitelja, već je od tužitelja tražilo u pravilu dostavu određenih isprava radi njihove ocjene. Takvo postupanje predstavlja povredu načela materijalne istine, saslušanja stranke, te zaštite prava građana i zaštite javnog interesa. Napominje da je principal za dobavu vozila »Lada« često mijenjao svoje tržišne uvjete pa tako i zahtjeve prema distributerima i serviserima, te je s tužiteljem i raskinuo ugovore o distribuciji, što je bio i razlog da tužitelj nije komunicirao s poduzetnikom Spid.

Tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u opširnom odgovoru na tužbu u bitnom ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, te predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba nije osnovana.

Analizirajući podatke spisa predmeta Sud nalazi da je u pravilno provedenom postupku činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno i na temelju istog pravilno primijenjeno materijalno pravo.

Naime, odredbom članka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.) propisano je da se ovaj Zakon primjenjuje na sve oblike sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja na teritoriju Republike Hrvatske ili izvan teritorija Republike Hrvatske, ako imaju učinak na teritoriju Republike Hrvatske, osim ako posebnim propisom za pojedina tržišta nije drukčije uređeno, dok je člankom 8. istog Zakona propisano da upravne i stručne poslove u vezi sa zaštitom tržišnog natjecanja obavlja Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja.

Člankom 35. stavkom 3. navedenog Zakona propisano je da u ocjeni oblika sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja koji mogu utjecati na trgovinu između Republike Hrvatske i Europskih zajednica, Vijeće u skladu s člankom 70. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica i Republike Hrvatske (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/01.), primjenjuje na odgovarajući način kriterije koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u Europskim zajednicama.

Odredbom članka 55. stavka 1. navedenog Zakona propisano je da Agencija može donijeti rješenja o privremenoj mjeri kada smatra da pojedine radnje sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja, u smislu ovoga Zakona, prijete nastanku izravnog značajnog štetnog učinka za poduzetnike, odnosno pojedina područja gospodarstva ili interese potrošača, dok je stavkom 2. istog članka Zakona propisano da u rješenju o privremenoj mjeri iz stavka 1. ovoga članka, Agencija nalaže obustavu postupanja, ispunjenje posebnih uvjeta ili druge mjere razumno potrebne za uklanjanje štetnog učinka sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja, te trajanje mjere koja u pravilu ne smije biti duže od tri mjeseca.

Osim navedenog pri rješavanju ove upravne stvari valja imati na umu i Uredbu o skupnom izuzeću sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila (»Narodne novine« broj 105/04.), kojom se propisuju uvjeti za skupno izuzeće sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila, određuju uvjeti koje sporazumi moraju sadržavati, ograničenja ili uvjeti koje takvi sporazumi ne smiju sadržavati, te drugi uvjeti koji se moraju ispuniti za skupno izuzeće tih sporazuma od primjene odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (članak 1.).

Člankom 3. stavkom 1. ove Uredbe propisano je da se skupna izuzeća primjenjuju na sporazume sklopljene između dva ili više poduzetnika koji u svrhu sporazuma ne djeluju na istoj razini proizvodnje odnosno distribucije (u daljnjem tekstu: vertikalni sporazumi) iz članka 11. stavka 1. točke 4. Zakona, a u odnosu na uvjete po kojima ugovorne strane mogu kupovati, prodavati ili preprodavati nova motorna vozila, rezervne dijelove za motorna vozila ili pružati usluge popravka i održavanja motornih vozila, a posebno na sporazume koji: a) primjenjuju kvalitativni, kvantitativni ili mješoviti kvalitativno-kvantitativni selektivni distribucijski sustav kao oblik distribucije i servisiranja motornih vozila, b) primjenjuju isključivu distribuciju ili isključivu opskrbu kao oblik distribucije i servisiranja motornih vozila, c) sadrže odredbe kojima se kupcu ustupaju ili daju na korištenje prava intelektualnog vlasništva, pod uvjetom da te odredbe ne čine primarni cilj takvih sporazuma, te da su u izravnoj vezi s uporabom, prodajom i/ili preprodajom proizvoda koji su predmet sporazuma od strane tog kupca ili njegovih kupaca.

Stavkom 4. istog članka 3. Uredbe propisano je da je selektivni distribucijski sustav iz stavka 1. točke a) ovoga članka sustav distribucije uspostavljen temeljem sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila u kojemu se dobavljač obvezuje posredno ili neposredno prodavati proizvode koji su predmet sporazuma, samo distributerima ili serviserima odabranima na osnovi posebnih, transparentnih kriterija, a distributeri ili serviseri obvezuju se da neće prodavati takve proizvode neovlaštenim distributerima ili neovisnim serviserima, ne isključujući mogućnost prodaje rezervnih dijelova neovisnim serviserima ili obvezu pružanja svih tehničkih informacija, opreme za dijagnostiku, alata i obuke za popravak i održavanje motornih vozila neovisnim operaterima, ili u svrhu provedbe mjera zaštite okoliša, a stavkom 5. propisano je da kvalitativni selektivni distribucijski sustav je sustav iz stavka 4. ovoga članka, u kojemu dobavljač određuje kriterije za izbor distributera ili servisera koji su isključivo kvalitativne prirode. Takvi kriteriji nužni su zbog prirode proizvoda koji su predmet sporazuma i jedinstveno su utvrđeni za sve distributere ili servisere koji se žele priključiti tom sustavu distribucije, a ne smiju se primjenjivati na diskriminirajući način i ne mogu izravno ograničavati broj distributera ili servisera na mjerodavnom tržištu. Odredbom članka 19. stavka 1. Uredbe propisano je da vertikalni sporazumi iz članka 3. ove Uredbe, sklopljeni do stupanja na snagu ove Uredbe, moraju biti usklađeni s njezinim odredbama do kraja 2005. godine.

Iz navedenih odredbi proizlazi da je dobavljač koji je formirao servisni sustav na temelju sustava kvalitativne selektivne distribucije, što je ovdje bio slučaj, dužan u servisni sustav primiti svakog zainteresiranog poduzetnika koji ispunjava određene kriterije dobavljača, koje on ne smije primjenjivati na diskriminirajući način, niti smije ograničavati broj servisera na mjerodavnom tržištu.

Iz podataka spisa predmeta razvidno je da se poduzetnik Spid d.o.o. za servis, prodaju i doradu, sa sjedištem u Zagrebu, Savica-Šanci 111 obratio tuženom tijelu podneskom od 20. veljače 2008. u kojem je naveo da mu tužitelj uskraćuje informacije o potrebnim uvjetima za stjecanje statusa servisnog centra ili servisno-prodajnog centra. Tuženo tijelo je navedeni podnesak prihvatilo kao inicijativu za pokretanje postupka ocjene sukladnosti sporazuma koji se odnose na distribuciju i servisiranje motornih vozila marke »Lada« koje je tužitelj sklopio s određenim brojem poduzetnika na teritoriju Republike Hrvatske.

Postupajući u skladu s odredbama članka 35. stavka 3. i 39. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja tuženo je tijelo utvrdilo relevantne činjenice, izvršilo uvid u kriterije poredbenog prava Europske zajednice u dijelu u kojem to nije uređeno hrvatskim propisima (Uredba Europske komisije broj 1400/2002 od 31. srpnja 2002. o primjeni članka 81. (3.) Ugovora na kategorije vertikalnih sporazuma i usklađeno djelovanje u sektoru motornih vozila te Brošura Europske komisije o primjeni članka 81. navedenog Ugovora, te primjenjujući članak 70. stavak 2. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Europske zajednice i njezinih članica i Republike Hrvatske (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/01.), kojim je određeno da će se svako ponašanje suprotno pravilima tržišnog natjecanja ocjenjivati na temelju kriterija koji proizlaze iz primjene pravila o tržišnom natjecanju u Zajednici.

Slijedom utvrđenog činjeničnog stanja i navedenih propisa tuženo je tijelo donijelo rješenje o privremenoj mjeri kojom je tužitelju naloženo da poduzetnika Spid d.o.o. primi u sustav ovlaštenih servisera motornih vozila marke »Lada«, da na svojoj internetskoj stranici objavi transparentne kvalitativne kriterije koji su uvjeti za primanje poduzetnika u sustav ovlaštenih servisera motornih vozila marke »Lada«, te da u navedeni sustav primi i svakog poduzetnika koji to zatraži ako ispunjava objavljene uvjete. Tuženo tijelo je pravilno ocijenilo da su postojali opravdani razlozi za donošenje privremenih mjera jer je tužitelj odbijanjem komunikacije s poduzetnikom Spid d.o.o. i odbijanjem da kriterije ulaska u servisni sustav vozila »Lada« učini dostupnim svim poduzetnicima, pa tako i poduzetniku Spid d.o.o., kriterije primijenio na diskriminirajući način, izravno ograničavajući broj servisera na mjerodavnom tržištu, postupivši tako suprotno odredbama članka 3. stavka 4. i 5. Uredbe. Utvrđivanje visine tržišnog udjela tužitelja nije relevantno kod sustava kvalitativne selektivne distribucije jer je člankom 5. stavkom 2. Uredbe propisano da se visina tržišnog udjela ne uzima u obzir kao uvjet za skupna izuzeća vertikalnih sporazuma iz članka 3. Uredbe ako je uspostavljen sustav kvalitativne selektivne distribucije. Nadalje, na strani tužitelja ne postoji sloboda odabira poslovnog partnera jer je sukladno odredbi članka 3. stavka 5. Uredbe tužitelj obvezan svakom zainteresiranom poduzetniku učiniti dostupnim kriterije za ulazak u servisni sustav motornih vozila marke »Lada«, te mu dopustiti ulazak u sustav ako ispunjava navedene kriterije. Kako tužitelj nije postupio na opisani način, povrijedio je zakon, neovisno o tome koliki je njegov tržišni udio na mjerodavnom tržištu. Isto tako u postupanju tužitelja protivno zakonu ogleda se mogućnost izravnog značajnog štetnog učinka za svakog poduzetnika koji namjerava obavljati posao ovlaštenog servisera motornih vozila marke »Lada« jer svaki poduzetnik koji ima pravo, a nije mu dana mogućnost ulaska u sustav ovlaštenih servisera trpi mogućnost financijskog gubitka. U ovom slučaju je poduzetnik Spid d.o.o. u razdoblju od godine dana bio spriječen u obavljanju djelatnosti ovlaštenog servisera motornih vozila marke »Lada«, pa se mogućnost gubitka može smatrati i značajnom. Nadalje, neosnovano prigovara tužitelj da je tuženo tijelo favoriziralo poduzetnika Spid d.o.o. naloživši mu primitak tog poduzetnika u servisnu mrežu bez ispunjenja kvalitativnih uvjeta. Ovo stoga što tužitelj nije učinio dostupnim kriterije ulaska u sustav ovlaštenih servisera motornih vozila marke »Lada«, niti je iste dostavio na uvid poduzetniku Spid d.o.o., zbog čega se poduzetnik Spid d.o.o. obratio tuženom tijelu, pa je tuženo tijelo iz navedenih razloga i donijelo rješenje o privremenoj mjeri, kako bi tužitelja prisililo da ispuni svoje zakonske obveze.

Prema iznesenom proizlazi da su u ovom slučaju bili ispunjeni uvjeti za određivanje privremene mjere u smislu članka 55. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i da je tuženo tijelo djelovalo unutar ovlaštenja koje mu je dano navedenom odredbom, te nije prekoračilo svoje ovlasti. Tuženo tijelo je pravilno utvrdilo da ovlašteni distributer i serviser motornih vozila ne ispunjava obveze propisane zakonom, čime postoji mogućnost nastanka izravnoga značajnoga štetnog učinka za zainteresirane poduzetnike, te je donijelo privremeno rješenje kojim se navedene nepravilnosti nastoje privremeno ukloniti do donošenja konačnog rješenja u postupku. Činjenično stanje utvrđeno je iz pisane dokumentacije, te očitovanja tužitelja od 19. rujna 2008., pa nije povrijeđeno načelo materijalne istine propisano Zakonom o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96. – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske).

S obzirom na izloženo, Sud nalazi da navodima tužbe nije dovedena u sumnju pravilnost osporenog rješenja, pa istim zakon nije povrijeđen na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), tužiteljevu tužbu odbiti kao neosnovanu.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 59. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Poslovni broj: Us-1271/2009-4
Zagreb, 19. prosinca 2012.

Predsjednica vijeća
Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 11/2013-164