## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-583/1995, od 29. rujna 1999.

### NN 119/1999 (16.11.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-583/1995, od 29. rujna 1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, mr. Hrvoje Momčinović,
Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela,
povodom ustavne tužbe B. F. iz S., A. B. Š. 23, na sjednici
održanoj 29. rujna 1999. godine, donio je ovu

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-106/1995
od 27. travnja 1995. godine,

- rješenje Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog
osiguranja radnika Hrvatske, Centralne službe u Zagrebu,
klasa: 140-14/94-01/ŽRO-36304, urbroj: 341-99-05/21-94-1170
od 25. studenoga 1994. godine, te

- rješenje Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog
osiguranja radnika Hrvatske, Područne službe u Splitu,
klasa: UP-I-140-09/94-01/772, urbroj: 84/93 od 28. rujna 1994.
godine.

2. Predmet se vraća nadležnom prvostupanjskom tijelu
na ponovni postupak.

3. Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Ustavna tužba je podnesena u svezi s presudom Upravnog suda
Republike Hrvatske, označenom u izreci, kojom je u upravnom
sporu odbijena tužba B. F. izjavljena protiv navedenog rješenja
tuženog Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog
osiguranja radnika Hrvatske, Centralne službe u Zagrebu.
Tim je rješenjem odbijena žalba i potvrđeno navedeno
prvostupanjsko rješenje istog Fonda, Područne službe
u S., kojim je odbijen zahtjev B. F. za utvrđivanje mirovinskog
staža kao staža osiguranja za razdoblje provedeno u
djelatnom sastavu bivše JNA od 10. rujna 1963. do 31. srpnja
1992. godine.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da mu je navedenom presudom
Upravnog suda Republike Hrvatske povrijeđeno ustavno pravo
na rad (članak 54. stavak 1. Ustava), odnosno pravo koje
zaposleni imaju po osnovi socijalne sigurnosti i socijalnog osiguranja
(članak 56. stavak 1. Ustava).

Povrede navedenih ustavnih prava podnositelj obrazlaže navodima
da se nije mogao staviti na raspolaganje oružanim snagama
Republike Hrvatske do zakonom određenog dana (31. prosinca
1991.) jer da je od 17. listopada 1991. do 19. lipnja 1992. bio
pritvoren od strane bivše JNA i to razdoblje proveo u istražnom
zatvoru u Beogradu. U dokaz tih navoda priložio je rješenje
Vojnog suda u Beogradu od 19. listopada 1991. godine o određivanju
pritvora te rješenje istog suda od 19. lipnja 1992. godine
o ukidanju pritvora. Nadalje je priložio i potvrdu Ministarstva
obrane Republike Hrvatske kojom je potvrđeno da se podnositelj
stavio na raspolaganje Zapovjedništvu HRM tek 1. kolovoza
1992. godine.

Kako smatra da za njegovo nepostupanje suglasno navedenoj zakonskoj
odredbi postoje opravdani razlozi, predlaže da se ustavna
tužba usvoji, ponište osporeni akti te sporni dio radnog
vremena provedenog u bivšoj JNA prizna u radni staž
i upiše u radnu knjižicu.

Tijekom postupka podnositelj ustavne tužbe je Sudu dostavio
rješenje Administrativne komisije Vlade Republike Hrvatske,
klasa: 140-09/94-13/01, urbroj: 50304/4-95-01 od 24. listopada
1995., kojim mu se priznaje u mirovinski staž kao staž
osiguranja u dvostrukom trajanju vrijeme provedeno u zatvoru bivše
JNA u razdoblju od 2. listopada 1991. do 19. lipnja 1992. te presliku
radne knjižnice u kojoj je na str. 34. od strane tadašnjeg
Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog osiguranja
radnika Hrvatske, Područne službe u S. izvršen
upis tog staža u radnu knjižicu podnositelja.

Ustavna tužba je osnovana.

U vrijeme donošenja osporenih akata na snazi je bio Zakon
o ostvarivanju prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja pripadnika
bivše JNA (»Narodne novine«, br. 96/93), kojim
su bili uređeni način i uvjeti preuzimanja ostvarenih
prava na mirovinu i druga novčana primanja pripadnika bivše
JNA ostvarenih prije 8. listopada 1991. godine, odnosno način
i uvjeti ostvarivanja tih prava osoba kojima je na teritoriju
Republike Hrvatske prestalo svojstvo aktivne vojne osobe u bivšoj
JNA do 31. prosinca 1991. godine.

U članku 4. tog Zakona utvrđeni su uvjeti koje pripadnik
bivše JNA mora ispunjavati da bi u Republici Hrvatskoj mogao
ostvariti prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja. Uvjeti
su: na teritoriju Republike Hrvatske mu je prestalo svojstvo aktivne
vojne osobe u bivšoj JNA do 31. prosinca 1991.; do toga dana
nije ostvario prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja; ispunjava
uvjete za stjecanje tih prava prema odredbama Zakona o mirovinskom
i invalidskom osiguranju vojnih osiguranika (»Narodne novine«,
br. 53/91, 73/91, 71/92 i 96/93); ima prebivalište na teritoriju
Republike Hrvatske; do 31. prosinca 1991. se stavio na raspolaganje
oružanim snagama Republike Hrvatske te da protiv njega nadležno
tijelo državne vlasti nije pokrenulo odgovarajući kazneni
postupak.

Predmet upravnog postupka bio je zahtjev podnositelja ustavne
tužbe za utvrđivanje u mirovinski staž radi ubilježbe
u radnu knjižicu razdoblja provedenog u bivšoj JNA od
10. rujna 1963. do 31. srpnja 1992. godine.

Nadležna upravna tijela su taj zahtjev odbila uz obrazloženje
da nisu ispunjeni zakonski uvjeti jer mu svojstvo aktivne vojne
osobe u JNA nije prestalo do 31. prosinca 1991. godine s obzirom
da se prema potvrdi Ministarstva obrane, Zapovjedništva HRM
u S. od 3. veljače 1993. na raspolaganje Hrvatskoj vojsci
stavio 1. kolovoza 1992. godine.

Upravni sud je u osporenoj presudi, kojom je odbio tužbu
podnositelja u upravnom sporu, zauzeo stajalište da su nižestupanjska
tijela pravilno postupila kada su zahtjev i žalbu podnositelja
odbila, međutim, da su pogrešno primijenila navedene
propise. Naime, Upravni sud zaključuje da tužena upravna
tijela mogu utvrditi mirovinski staž radi upisa u radnu knjižicu
samo za osiguranike tuženog Fonda, dok utvrđivanje mirovinskog
staža u tom Fondu za osiguranike drugih fondova nije zakonom
predviđeno. Stoga osiguranici Zajednice socijalnog osiguranja
vojnih osiguranika (čiji osiguranik je bio podnositelj
ustavne tužbe), zaključuje Upravni sud, mogu ostvarivati
prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja u Republici Hrvatskoj
na osnovi navedenog Zakona samo na temelju dokaza o mirovinskom
stažu s kojim raspolažu.

Ustavni sud je u postupku povodom ustavne tužbe utvrdio da
su njenom podnositelju navedenim odlukama povrijeđena prava
po osnovi socijalne sigurnosti i socijalnog osiguranja koja se
prema članku 56. stavku 1. Ustava uređuju (i ostvaruju)
zakonom i kolektivnim ugovorom, a povrijeđene su i odredbe
iz članka 19. Ustava, prema kojima pojedinačni akti
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti
utemeljni na zakonu te se zajamčuje sudska kontrola zakonitosti
pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju
javne ovlasti.

Nadležna upravna tijela su neosnovano odbila zahtjev podnositelja
ustavne tužbe jer iz isprava upravnog spisa proizlazi da
se on iz objektivnih i opravdanih razloga nije mogao do određenog
zakonskog roka ni osobnim pristupom niti pismenim izjašnjavanjem
staviti na raspolaganje Hrvatskoj vojsci. Međutim, on je to,
prema ocjeni Ustavnog suda, učinio svojim djelovanjima
u interesu Hrvatske vojske i Republike Hrvatske, zbog čega
je na kraju i bio uhićen od strane bivše JNA te odveden
u vojni zatvor u Beograd.

Stajališta upravnih tijela glede načina stavljanja
podnositelja ustavne tužbe na raspolaganje (osobno izjašnjavanje
nadležnom tijelu Hrvatske vojske) su po mišljenju Ustavnog
suda isuviše formalistička i ne izražavaju pravi
smisao i svrhu odredbe članka 4. tada važećeg
Zakona o ostvarivanju prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja
pripadnika bivše JNA. Tim više što niti sama ta
odredba pobliže ne određuje načine na koje se
sve može to učiniti. Nedorečenost te odredbe
u navedenom smislu, stoga, nalaže nadležnim tijelima
da u njenoj primjeni i tumačenju postupaju uzimajući
u obzir sve relevantne okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Glede stajališta Upravnog suda navodi se da adekvatan postupak
ostvarivanja prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja vrijedi
i za pripadnike bivše JNA koji do 31. prosinca 1991. nisu
ostvarili prava iz tog osiguranja. U odredbi članka 4.
Zakona o ostvarivanju prava iz mirovinskog i invalidskog osiguranja
pripadnika bivše JNA je utvrđeno da ta prava ove osobe
mogu ostvariti ako ispunjavaju i uvjete za njihovo stjecanje prema
odredbama preuzetog Zakona o mirovinskom i invalidskom osiguranju
vojnih osiguranika. Pored toga, i donošenje posebnog zakona
za ostvarivanje prava iz mirovinskog osiguranja pripadnika bivše
JNA jamči tim osobama da će se i postupak u kojem
ostvaruju ta prava u Republici Hrvatskoj provesti na način
propisan zakonom.

Kako je, dakle, pripadnicima bivše JNA koji do 31. prosinca
1991. nisu ostvarili prava iz mirovinskog osiguranja priznato
stjecanje ovih prava pod uvjetima, na način i po postupku
utvrđenom navedenim propisima, podnositelju ustavne tužbe
su odbijanjem njegovog zahtjeva iz razloga navedenih u osporenim
rješenjima upravnih tijela, odnosno presudi Upravnog suda,
povrijeđena navedena ustavna prava.

U ponovnom postupku odlučivanja o zahtjevu podnositelja
ustavne tužbe uzet će se u obzir i utvrđenja iz
navedenog rješenja Administrativne komisije Republike Hrvatske,
donesenog temeljem odredbi Zakona o pravima bivših političkih
zatvorenika (»Narodne novine«, br. 34/95 i 164/98),
a nakon što je osnovom upravo navedenih činjenica
(pritvaranja podnositelja od strane bivše JNA i njegovog
boravka u vojnom zatvoru u Beogradu) rješenjem istog tijela,
klasa: 140-09/94-13/01, urbroj: 50304/4-95-01 od 18. srpnja 1995.
godine, podnositelju utvrđen status bivšeg političkog
zatvorenika.

Tim su Zakonom, naime, uređena prava iz mirovinskog i invalidskog
osiguranja bivšim političkim zatvorenicima (članak
1.). U odredbi članka 13. tog Zakona propisano je da se
u pogledu uvjeta za stjecanje prava na mirovinu, visinu mirovine,
postupka za ostvarivanje prava, isplate i usklađivanja mirovine
te drugih pitanja koja nisu uređena tim Zakonom, odgovarajuće
primjenjuju odredbe propisa o mirovinskom osiguranju radnika.

To su bili razlozi temeljem kojih je, u skladu s odredbama članka
72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, br. 99/99), odlučeno kao u točkama
1. i 2. izreke. Objava odluke (točka 3. izreke) zasniva
se na članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske.

Broj: U-III-583/1995
Zagreb, 29. rujna 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 119/1999-1931