## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-640/2003 od 9. srpnja 2003.

### NN 120/2003 (26.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-640/2003 od 9. srpnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1701

 Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu
Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario
Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata Račan,
Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, rješavajući u
povodu ustavne tužbe dr. S. A. iz D., A., zastupanog po punomoćniku T. V., odvjetniku
iz S., na sjednici održanoj dana 9. srpnja 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Splitu dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred
tim sudom, pod brojem: II-P-105/94, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od
šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke
u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositelju ustavne
tužbe dr. S. A. iz D., A., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske, za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnio je dana 21. veljače 2003.
godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže
da Ustavni sud odredi rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred
Općinskim sudom u Splitu, pod pos­lov­nim brojem: II-P-105/94 te da odredi
primjerenu naknadu podnositelju zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava, koju je počinio Općinski sud u Splitu, ne odlučivši o pravima
i obvezama podnositelja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Splitu, broj: II-P-105/94,
utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske:

– tužbu
Općinskom sudu u Splitu podnositelj je podnio dana 17. siječnja 1994. godine,
kojom je tužio P. P. iz S., radi isplate 40.000,00 DEM;

–
podneskom od 7. veljače 1994. godine tuženik je predložio sudu osiguranje
parničnih troškova jer je tužitelj (podnositelj ustavne tužbe) strani
državljanin;

–
podneskom od 14. veljače 1994. godine podnositelj je odbio osigurati tuženiku
parnične troškove, obrazloživši to postojanjem reciprociteta neplaćanja
aktorske kaucije (hrvatski državljani u A. nisu dužni tako postupiti kada tuže
tamošnje državljane);

– na
ročištu 17. veljače 1994. godine sudac je odlučio da će izvanraspravno odlučiti
o zahtjevu tuženika za osiguranje par­ničnih troškova;

– 13.
srpnja 1994. godine sudac je poslao upit Ministarstvu pravosuđa Republike
Hrvatske u svezi pitanja postoji li reciprocitet neplaćanja aktorske kaucije
između Republike Hrvatske i A.;

– Ministarstvo pravosuđa nije odgovorilo na upit te
je dana 5. rujna 1994. godine, sudac ponovio upit Ministarstvu pravosuđa
Republike Hrvatske;

– dopisom od 21. rujna 1994. godine Ministarstvo
pravosuđa Republike Hrvatske je izvijestilo sud da je prethodni upit
proslijedilo Ministarstvu vanjskih poslova Republike Hrvatske;

– dopisima suda od 4. rujna 1996., 24. travnja 1998.
i 15. lipnja 1998. godine požurivan je odgovor od ministarstava;

– 14. travnja 1998. godine sudac je, pisanim putem,
zatražio od podnositelja da se očituje o daljnjem tijeku postupka;

– podneskom od 22. travnja 1998. godine punomoćnik
podnositelja je odgovorio da ostaje kod tužbe i tužbenog zahtjeva;

– sudac je, pisanim putem, dana 4. travnja 2001.
godine zatražio od punomoćnika tužitelja da se očituje u svezi daljnjeg tijeka
postupka, jer da nije dobiven podatak od ministarstva o reciprocitetu
neplaćanja aktorske kaucije između Republike Hr­vat­ske i A.;

– ročište je održano 13. veljače 2003. godine, na
kojem je odlučeno da će se ponovno uputiti dopis Ministarstvu pravosuđa
Republike Hrvatske s upitom o reciprocitetu;

– dopisom suda od 25. veljače 2003. godine ponovno je
zatražen odgovor od Ministarstva pravosuđa;

– dopisom od 14. travnja 2003. godine Ministarstvo
pravo­suđa, uprave i lokalne samouprave je odgovorilo da ne postoji ugovoreni
reciprocitet u pogledu plaćanja aktorske kaucije između Republike Hrvatske i
A.;

– rješenjem Općinskog suda u Splitu od 9. svibnja
2003. godine prihvaćen je zahtjev za osiguranje parničnih troškova te je
tužitelju naređeno polaganje iznosa od 3.000,00 EUR;

– sljedeće ročište je zakazano za 3. srpnja 2003.
godine.

Provjerom glede stanja u spisu, u Općinskom sudu u
Splitu dobili smo podatak da je dana 29. svibnja 2003. godine podnositelj
izjavio žalbu na navedeno rješenje.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U SPLITU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Splitu da se
izjasni o navodima ustavne tužbe.

Predsjednik Općinskog suda u Splitu je dana 15.
svibnja 2003. godine dostavio ovom Sudu očitovanje raspravnog suca. Uz
očitovanje Sudu je dostavljen i preslik spisa, broj: II-P-105/94. U očitovanju
je iznijeta krolonogija poduzetih radnji u spisu te zaključeno da će se na
ročištu određenom za 3. srpnja 2003. godine odrediti provođenje daljnjih dokaza
u cilju okončanja postupka.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je
sljedeće:

 »Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...)«.

Odredbom
članka 63. Ustavnog zakona propisano je sljedeće:

 »(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

 (2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

 (3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka
Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog
povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

 Razmatranjem razloga ustavne tužbe
podnositelja i uvida u spis Općinskog suda u Splitu, Ustavni sud je utvrdio da
su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu
odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

 Prvostupanjski parnični postupak započeo je 17. siječnja 1994.
godine podnošenjem tužbe podnositelja ustavne tužbe protiv P. P. iz S., radi
isplate 40.000,00 DEM. Ustavna tužba podnijeta je dana 21. veljače 2003.
godine, a do tog dana prvostupanjski sudski postupak nije okončan, pa Ustavni
sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu traje ukupno devet (9) godina, jedan
(1) mjesec i četiri (4) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni
ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka
prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustav­nosudskih
postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom
poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s
aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 21. veljače 2003. godine (to jest, do dana
podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, tri (3) mjeseca i
šesnaest (16) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

 Ustavni sud je utvrdio da u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Splitu, nije poduzeo niti jednu
radnju relevantnu za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom
sudskom postupku. Općinski sud je zakazao dva ročišta za glavnu raspravu te
pokušavao dobiti odgovor od ministarstava glede postojanja reciprociteta između
Republike Hrvat­ske i A. Od dana podizanja tužbe nije raspravljano o meritumu
spora. Prvo ročište je bilo dana 17. veljače 1994. godine, a sljedeće 13.
veljače 2003., dakle, preko 8 godina ročišta nisu zakazivana.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE
TUŽBE
(TU­ŽI­TELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

 Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim ponašanjem nije bitnije
utjecao na dužinu vođenja postupka. Podnositelj nije poticao ubrzavanje
postupka, ali nije niti ometao njegov tijek.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

 S obzirom da se radi o sporu o isplati duga,
u kojem nije poduzeta niti jedna radnja usmjerena na meritorno rješavanje
spora, Ustavni sud ocijenjuje da se ne radi o složenom sporu.

6. Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je
nerazumno dugim nepostupanjem Općinskog suda u Splitu povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom
1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
te posebno neučinkovitost suda prvog stupnja koja je u konkretnom sudskom
predmetu dijelom posljedica i neudovoljavanja tijela izvršne vlasti zahtjevima
suda, u smislu odredbe članka 63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, donijeta je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke, čime se na najdjelotvorniji
način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu mo­guć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je
neučin­kovitost prvostupanjskog suda. Naime, postupak traje ukupno preko devet
(9) godina, a sud nije počeo s raspravljanjem o meritumu spora.

9.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-640/2003
Zagreb, 9. srpnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik **dr. sc.** **Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 120/2003-1701