## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-374/1998 od 12. siječnja 2000.

### NN 8/2000 (21.1.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-374/1998 od 12. siječnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci: dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski
dr. iur., dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić,
mr. sc. Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, dr. iur., dr. sc. Jasna
Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević dr. iur. i Milan
Vuković dr. iur., odlučujući o prijedlogu Vere
Miloš, odvjetnice iz Pule, za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom, na sjednici održanoj dana 12. siječnja
2000. godine, donio je

## ODLUKU

I. Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbe
članka 55. stavka 2. Zakona o šumama (»Narodne
novine«, br. 52/90 - pročišćeni tekst,
5/91, 9/91, 61/91, 26/93 i 76/93) i ta se odredba ukida.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Vera Miloš, odvjetnica iz Pule, podnijela je prijedlog za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka
55. stavka 2. Zakona o šumama (»Narodne novine«,
br. 52/90, 5/91, 9/91, 61/91, 26/93 i 76/93).

Podnositeljica smatra da je osporena odredba u suprotnosti s odredbom
članka 5. Ustava, koja određuje da u Republici Hrvatskoj
zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi i
s Ustavom i sa zakonom i da je svatko dužan pridržavati
se Ustava i zakona i poštivati pravni poredak Republike Hrvatske.
Također smatra da osporena odredba nije u suglasju s odredbom
članka 48. Ustava, kojom se jamči pravo vlasništva
i odredbom članka 50. Ustava, kojom je propisano da se
vlasništvo može ograničiti ili oduzeti zakonom,
ako je to u interesu Republike Hrvatske, ali uz naknadu tržišne
vrijednosti.

Podnositeljica iznosi da se radi o odredbi koja je donijeta prije
donošenja Ustava Republike Hrvatske i kao takva da je ostatak
pravnog sistema koji je napušten.

Tijekom postupka Ustavni je sud prijedlog dostavio na odgovor
Hrvatskom državnom saboru i na očitovanje Ministarstvu
poljoprivrede i šumarstva.

Hrvatski državni sabor izvijestio je Sud da je prijedlog
upućen Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav
Zastupničkog doma Sabora, međutim, odgovor na prijedlog
Sudu nije dostavljen.

Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva dostavilo je mišljenje
kojim osporava osnovanost podnesenog prijedloga i predlaže
da se odbije.

Prijedlog je osnovan.

Osporena odredba glasi:

»Na šumama i šumskom zemljištu u državnom
vlasništvu ne može se steći pravo vlasništva
dosjelošću.«

Odredbom članka 48. stavka 1. Ustava jamči se pravo
vlasništva, dok odredba stavka 2. tog članka propisuje
da vlasništvo obvezuje i da su nositelji vlasničkog
prava i njihovi korisnici dužni pridonositi općem dobru.

Nositelji prava vlasništva na šumama i šumskom
zemljištu mogu biti fizičke i pravne osobe. Odredbom
članka 16. stavka 1. Zakona o šumama, utvrđena
je zakonska presumpcija, temeljem koje je Republika Hrvatska vlasnik
svih šuma i šumskog zemljišta na području
Republike, koja nisu u privatnom vlasništvu. O načinu
stjecanja vlasništva na šumama i šumskom zemljištu,
koje nije u vlasništvu države, Zakon o šumama,
kao lex specialis, ne sadrži posebne odredbe, već se
primjenjuju odredbe Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim
pravima (»Narodne novine«, br. 91/96). Dosjelost, kao
jedan od načina stjecanja vlasništva, uređena
je odredbama članka 159. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima.

Izvršavanje prava vlasništva na šumama i šumskom
zemljištu predmet je posebnog uređenja Zakona o šumama.
Naime, prema odredbi članka 1. tog Zakona, šume i
šumska zemljišta dobra su od interesa za Republiku Hrvatsku
i imaju njezinu osobitu zaštitu, te se zaštićuju
i iskorišćuju na način određen tim Zakonom.

Vlasnici i drugi stvarnopravni ovlaštenici, mogu šume
i šumska zemljišta iskorištavati na način
određen zakonom, zadovoljavajući i interes Republike
Hrvatske, pri čemu je postupanje u skladu s odredbama Zakona
pod nadzorom upravne vlasti - općinskih tijela uprave nadležnih
za poslove šumarstva i Ministarstva poljoprivrede i šumarstva,
tj. Republičkog šumarskog inspektorata, a podliježe
i kaznenoj odgovornosti za privredne prijestupe i prekršaje.
Pravo vlasništva na šumama zakonom je ograničeno
time što je propisano jedinstveno i trajno upravljanje šumama
i šumskim zemljištem na području države,
a ogleda se u tome što se na šumskogospodarskom području
gospodari na temelju šumskogospodarske osnove koju donosi
poduzeće u vlasništvu Republike, a odobrava resorno
Ministarstvo (čl. 29.-31.). Na temelju ove osnove donosi
se program gospodarenja, koji je osnov za izradu razvojnih planova
(dugoročnih i srednjoročnih), a i godišnjeg
plana gospodarenja u kojem se treba odvijati gospodarenje šumama
i šumskim zemljištem (čl. 32-36.).

Uz navedene odredbe, zaštita šuma ogleda se i kroz zabranu
pustošenja, krčenja i čiste sječe šuma.
Naime, Zakonom je također propisano da se stabla u šumi
mogu sjeći tek nakon njihovog odabiranja i obilježavanja,
koje se provodi sukladno s godišnjim gospodarskim planom
(čl. 41./1.). Zakon ograničava vlasnika šume
i u drugim aktivnostima kroz koje bi inače mogao rabiti
šumu, odnosno šumsko zemljište (odsijecanje grana,
dijelova grana, paša, brst, žirenje, iskorištavanje
pijeska, humusa, gline, skupljanje i odvožnja mahovine, šumskih
plodova i drugo - čl. 44.). Vlasnik u načelu ne
smije promijeniti namjenu nekretnine, a mogućnost da zemljište
koje faktično više nije pod šumom namijeni za
što drugo također mu je uskraćena propisanom obvezom
pošumljavanja i pomlađivanja (čl. 11.).

Ustavni sud razmotrio je navedene odredbe Zakona o šumama,
kroz prizmu odredbe članka 52. Ustava, koja propisuje da
more, morska obala, otoci, vode, zračni prostor, rudno
blago i druga prirodna bogatstva, ali i zemljište, šume,
biljni i životinjski svijet, drugi dijelovi prirode, nekretnine
i stvari od osobitog kulturnog, povijesnog, gospodarskog i ekološkog
značenja, za koje je zakonom izričito određeno
da su od interesa za Republiku Hrvatsku, imaju njezinu osobitu
zaštitu.

Razmatrajući osporenu odredbu, Ustavni sud je imao u vidu
da je odredbom članka 159. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima propisano dvostruko vrijeme trajanja posjeda
za stjecanje vlasništva dosjelošću na stvari (između
ostalih) u vlasništvu Republike Hrvatske. Prema toj odredbi
u pravo vlasništva može se dosjelošću pretvoriti
samo samostalan posjed nekretnine u vlasništvu Republike
Hrvatske koji je zakonit, istinit i pošten i koji je neprekidno
trajao dvadeset godina. Ukoliko je samostalan posjed takve nekretnine
bio barem pošten, tada će se pretvoriti u pravo vlasništva
dosjelošću, neprekidnim trajanjem kroz četrdeset
godina.

Dosjelost, kao institut koji pretvara faktičnu vlast u
pravnu, djeluje stabilizirajuće na socijalne odnose koji
već dulje vrijeme postoje. Posjedovanjem stvari kroz zakonom
propisano razdoblje, u situaciji koja je pružala mogućnost
da se takav posjed suzbije, ako je zaista protivan pravu, dosjelost
legalizira postojeće stanje. Institut dosjelosti u pravu
vezan je uz potrebu da se određena faktična stanja,
faktična vlast, nakon izvjesnog vremena uskladi s pravom,
pretvori u subjektivno pravo. To nalaže kako načelo
pravičnosti tako i načelo sigurnosti u pravnom prometu
jer treba omogućiti onom tko je neku stvar ili pravo stekao
u posjed na način koji zaslužuje zaštitu, da
nakon proteka određenog vremena postane i pravno nositeljem
stečenog prava.

Imajući u vidu da je gospodarenje šumama od interesa
za Republiku Hrvatsku (zbog čega su propisana faktična
ograničenja vlasništva, koja se realiziraju kroz uvjete
i načine gospodarenja šumama i šumskim zemljištem),
Ustavni sud je utvrdio da je protivno temeljnim ustavnim načelima
demokratske države, apsolutno isključivanje mogućnosti
stjecanja prava vlasništva dosjelošću, posjedniku
propisane kakvoće koji šumom, odnosno šumskim
zemljištem u vlasništvu Republike Hrvatske, gospodari
na način uređen zakonom i kroz zakonom propisano vremensko
razdoblje.

Ustav Republike Hrvatske ukinuo je dualizam vlasništava.
Stoga je Ustavni sud utvrdio da osporena odredba nije u suglasju
s načelom ustavnosti i zakonitosti, koje je utvrđeno
odredbom članka 5. Ustava, a također i s odredbom članka
3. Ustava, koja nepovredivost vlasništva, a time i mogućnost
stjecanja vlasništva, svrstava u najviše vrednote ustavnog
poretka Republike Hrvatske. Ustavni sud je također utvrdio
da osporena odredba nije u suglasju s odredbom članka 48.
Ustava, napose odredbom stavka 2. tog članka, koja propisuje
da vlasništvo obvezuje, iz razloga što se štiti
vlasništvo države u slučaju kada je očigledno
da država kao vlasnik šumom, odnosno šumskim zemljištem
ne gospodari kroz značajno vremensko razdoblje, unatoč
izričitim odredbama Zakona o šumama.

Slijedom izloženog, sukladno odredbi članka 53. stavka
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, br. 99/99), Ustavni sud je osporenu odredbu ukinuo.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 28. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-374/1998
Zagreb, 12. siječnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 8/2000-89