## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1627/2011-4 od 9. studenoga 2011.

### NN 11/2012 (25.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1627/2011-4 od 9. studenoga 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

326

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Ljiljane Karlovčan-Đurović, predsjednice vijeća, Ane Berlengi Fellner i Senke Orlić-Zaninović, članica vijeća, te sudske savjetnice Marine Katanec, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja VIPnet d.o.o. iz Zagreba, Vrtni put 1, kojeg zastupa punomoćnik Nikola Klisović, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-03/09-01/744, urbroj: 376-05-10-11 od 10. prosinca 2010., radi reklamacije računa, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 9. studenog 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom usvojen je prigovor korisnika Metal-Maketing d.o.o. iz Svetog Ivana Zeline na račun za telekomunikacijske usluge broj 0000172938072009 za mjesec lipanj 2009. godine za pretplatnički broj: 091/5324391 izdan od strane tužitelja, te je točkom 2. tužitelju naloženo da u roku od 15 dana od dana primitka ove odluke, korisniku Metal-Marketing d.o.o. iz Svetog Ivana Zeline izda novi račun za obavljene javne komunikacijske usluge ispostavljene u računu za telekomunikacijske usluge za mjesec lipanj 2009. godine umanjen za iznos od 1.161,28 kn + PDV koji se odnosi na obračun usluge s dodanom vrijednosti.

Tužitelj u cijelosti osporava odluku tuženoga tijela. Smatra da je osporena odluka donesena od strane nenadležnog tijela, jer je za donošenje odluke na način kako glasi izreka osporene odluke nadležan sud. Zakon o elektroničkim komunikacijama ne propisuje način na koji tuženo tijelo može riješiti spor, odnosno kakve odluke donosi tuženo tijelo u tom postupku. Izreka osporene odluke meritorno rješava imovinsko pravni spor između tužitelja i korisnika, za koji nije nadležno tijelo već sud. Navodi da iz odredbi Zakona o elektroničkim komunikacijama proizlazi da je postupak pred tuženim tijelo samo mogući prethodni postupak prije donošenja konačne odluke suda. Tuženo tijelo nema ovlast meritorno odlučiti o sporu između tužitelja i korisnika, već je njegova uloga isključivo da dade svoje mišljenje o navedenom sporu za potrebe korištenja u sudskom postupku pred nadležnim sudom ili drugom izvansudskom postupku. Tužitelj je tijekom postupka dostavio detaljne dokaze da je korisnik koristio usluge tužitelja upravo u iznosu u kojem je izdao sporni račun, a nikakve dokaze o suprotnom niti korisnik niti tuženo tijelo nisu izveli tijekom prvostupanjskog postupka. Tužitelj ističe da je tuženo tijelo donijelo osporenu odluku na temelju navodnog kršenja od strane tužitelja u smislu odredbe članka 43. stavka 2. i 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, međutim da tuženo tijelo u osporenoj odluci i u postupku koji mu je prethodio nigdje nije utvrdilo da tužitelj nije korisniku osigurao primjerenu zaštitu od zlouporaba i prijevara, da tužitelj nije korisnika upoznao s tom zaštitom u pisanom obliku, da je korisnik zaista bio žrtva zlouporabe ili prijevare, te da je sporne troškove doista prouzročila treća osoba, a ne korisnik. Također, navodi da tuženo tijelo nije izvršilo dokaz vještačenjem uređaja korisnika kojim se koristio za pristup uslugama tužitelja kako bi se utvrdilo da li je korisnik na odgovarajući način zaštitio predmetni uređaj od neovlaštenog korištenja, odnosno kako bi se utvrdilo kojim se uslugama koristio i na koji način, odnosno da li je korisnik doista bio žrtva zlouporabe ili prijevare. Prema mišljenju tužitelja, činjenica što tužitelj nije na odgovarajući način obavijestio korisnika o povećanoj potrošnji njegovih usluga ne utječe na činjenicu da je nesporno korisnik iskoristio usluge tužitelja u visini u kojoj je tužitelj izdao račun, te da stoga nema nikakve osnove da se korisnika oslobodi plaćanja tih iskorištenih usluga. Nadalje, tužitelj smatra da je tuženo tijelo povrijedilo i Zakon o općem upravnom postupku, budući da obrazloženje ne sadrži utvrđeno činjenično stanje, a niti razloge koji su bili odlučni pri ocjeni pojedinih dokaza (članak 98. stavak 5. Zakona o općem upravnom postupku).

Stoga predlaže da Sud tužbu uvaži, a osporavanu odluku poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu prigovara svim navodima iz tužbe te u bitnom navodi da tužitelj ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga s korisnicom, te korisnik putem mreže tužitelja ostvaruje pristup javno dostupnim komunikacijskim uslugama za koje joj onda tužitelj izdaje račun. S druge strane, da bi pružao usluge s dodanom vrijednosti Mag-D.R.I.V.E. se, kao operator usluga s dodanom vrijednosti, putem mreže OT-a, zbog pristupnog operatora, spaja na javnu komunikacijsku mrežu. Tuženo tijelo ne pronalazi ništa sporno u činjenici da mu se korisnik obratio sa zahtjevom za rješavanje spora. To iz razloga što je zakonodavac korisniku omogućio dodatnu zaštitu putem Hrvatske agencije za elektroničke komunikacije kao nacionalne neovisne regulatorne agencije nadležne, između ostalog, za rješavanje sporova između korisnika operatora na način propisan člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama i odredbama Pravilnika. Tuženo tijelo navodi da je korisniku nakon što je iskoristio svoje pravo pred operatorima u svezi s prigovora na iznos za koji je zadužen za pruženu uslugu u skladu s odredbama članka 50. Zakona elektroničkim komunikacijama, ostala mogućnost da se obrati Agenciji. Agencija je postupala u skladu s odredbama mjerodavnih zakona i propisa donesenih na temelju istih, te poštujući pravila postupka zatražila očitovanje svih operatora uključenih u proces pružanja i korištenje usluge, dakle, očitovanja tužitelja, i Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. Tuženo tijelo navodi da je na temelju svih činjenica iznesenih u postupku utvrdilo da se radi o nezakonitoj usluzi, samim time i obračunu i naplati nezakonite usluge te uzimajući u obzir činjenicu da je tužitelj ovlašteni operator s kojim korisnik ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih komunikacijskih usluga, te da tužitelj izdaje račun korisniku za obavljene usluge, to je tuženo tijelo tužitelja obvezalo korisniku otpisati navedeni sporni iznos računa, odnosno, ako je račun već podmiren obvezalo ga je izvršiti povrat novca korisniku. Naime, tuženo tijelo navodi da je iz dostavljenih podataka utvrdilo kako za svih 288 poziva na 060-88701 nije dana najavna poruka, odnosno da je u dužini od 3 sekunde dana tonska signalizacija zauzeća linije. Tako registrirani pozivi ne smatraju se ostvarenim pozivima i kao takvi nisu smjeli biti naplaćeni. Nadalje, tuženo tijelo navodi da je uvidom u detaljni ispis poziva odnosno u dužini trajanja poziva nedvojbeno utvrđeno kako prilikom pozivanja iz spornog broja korisnik nije dobio najavnu poruku o cijeni i početku naplate tarifiranja, sukladno odredbi članka 49. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Obzirom da iz podataka spisa predmeta proizlazi da operator usluge s dodanom vrijednosti nije postupio sukladno odredbi članka 49. stavka 3. citiranog Zakona, to tuženo tijelo predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu Metal-Marketing d.o.o. iz Svetog Ivana Zeline nije ovom Sudu dostavila odgovor na tužbu.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 49. stavkom 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da ako pretplatnik podnese prigovor operatoru javno dostupnih telefonskih usluga na iznos kojim je zadužen za pružanje usluge s dodanom vrijednosti, ili prigovor na kakvoću pružene usluge u skladu s člankom 50. ovog Zakona, operator javno dostupnih telefonskih usluga će prigovor pretplatnika nakon provjere, proslijediti operatoru usluga s dodanom vrijednosti, u roku od 15 dana od dana zaprimanja tog prigovora. Stavkom 5. navedenog članka Zakona propisano je da u slučaju iz stavka 4. ovog članka operator javno dostupnih telefonskih usluga mora dostaviti operatoru usluga s dodanom vrijednosti ime i prezime i adresu, naziv i sjedište pretplatnika, te provjerene podatke o spornom računu ili usluzi. Stavkom 6. navedenog članka Zakona propisano je da operator usluga s dodanom vrijednosti mora prigovor iz stavka 4. ovog članka riješiti u skladu s člankom 50. ovog Zakona. Stavkom 7. navedenog članka Zakona propisano je da primjena obveze iz stavka 4. i 5. ovog članka pobliže se uređuje međusobnim ugovorom koji sklapaju operatori javno dostupnih telefonskih usluga i operator usluga s dodanom vrijednošću. Osnovne odredbe tog ugovora sastavni su dio općih uvjeta poslovanja operatora javno dostupnih telefonskih usluga.

Odredbom članka 22. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj 154/08.) propisane su obveze operatora javnih komunikacijskih usluga u svezi s prigovorom i traženjem naknade od strane pretplatnika.

Stavkom 7. navedenog članka Pravilnika propisano je da u slučaju podnošenja prigovora iz stavka 1. ovoga članka, a kad se prigovor odnosi na usluge čiji davatelj je operator različit od operatora koji je izdao račun, operator izdavatelj računa je dužan postupiti u skladu sa stavcima 3. i 4. ovoga članka, te ako utvrdi da ne postoji administrativna ili tehnička pogreška na njegovoj strani, prigovor pretplatnika s potpunom dokumentacijom proslijediti operatoru koji je pružao uslugu na koju se navedeni prigovor odnosi. Nakon zaprimljenog prigovora operator koji je pružio spornu uslugu dužan je postupiti u skladu s ovim Pravilnikom, te o provedenom postupku obavijestiti podnositelja prigovora i operatora koji je izdao račun. Stavkom 10. navedenog članka Pravilnika propisano je da pretplatniku koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovog članka operator izdaje novi račun za obavljene usluge ako se provjerom utvrdi da je u razdoblju, na koje se odnosi prigovor, postojala tehnička ili koja druga neispravnost, prijevara ili zlouporaba za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje. Ako je račun već plaćen u cijelosti, pretplatniku se vraća više zaračunati iznos, ili se za taj iznos umanjuje račun za prvo sljedeće razdoblje.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da je pretplatnik, korisnik usluge, naveo da je prilikom pozivanja broja 060-887701 došlo do zlouporabe, obzirom da je prilikom pozivanja navedenog broja davan signal zauzeća linije, te da nije ostvario poziv, ali mu je isti unatoč tome naplaćen. Korisnik je priložio sporni račun za navedenu uslugu i ispis poziva za mjesec lipanj 2009. Tuženo tijelo je uvidom u sporni račun utvrdilo da je obračunato 288 poziva prema navedenom broju, odnosno usluga s dodanom vrijednosti. Radi navedenoga tuženo tijelo je tražilo očitovanje od operatora u vezi članka 49. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te člankom 7. stavkom 1. i 2. Dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Na traženje tuženog tijela Optima Telekom d.d. je 28. svibnja 2010. dostavio zatraženi ispis između kojih i za sporni broj, te je tuženo tijelo utvrdilo da korisnik usluga nije ostvario svih 288 poziva na navedeni broj. Sukladno članku 7. stavku 1. Pravila postupanja za operatore usluga s dodanom vrijednosti nije bila dana najavna poruka, odnosno u dužini od 3 sekunde dana mu je tonska signalizacija zauzeća linije. Tuženo tijelo je sukladno odredbama Pravilnika utvrdilo da ovako registrirani pozivi nisu smjeli biti naplaćeni pretplatniku, te da je Meg-D.R.I.V.E. bio u obvezi osigurati da se na početku svakog poziva, a prije početka pružanja usluge najavi cijena poziva i početak naplate.

Iz obrazloženja osporene odluke proizlazi da je tuženo tijelo utvrdilo da je Meg-D.R.I.V.E. tijekom razdoblja od 1. lipnja 2009. do 31. kolovoza 2009. godine postupno protivno odredbi članka 49. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama kao i da je koristio zavaravajuću lažnu tonsku signalizaciju »zauzeća linije«, te da je tuženo tijelo Meg-D.R.I.V.E.-u zabranilo rad sve dok ne ukloni utvrđene nepravilnosti (rješenje nadzornika u elektroničkim komunikacijama od 1. listopada 2009. godine). Na kraju tuženo tijelo je zaključilo da tužitelj ima pravo svoja potraživanja, koja ne ostvaruje zbog nezakonitog postupanja druge ugovorne strane u konkretnom slučaju Meg-D.R.I.V.E. d.o.o. zahtijevati u posebnom postupku pred nadležnim tijelima. S druge strane tuženo tijelo je utvrdilo da je tužitelj jedini operator koji pravno gledajući može u skladu s člankom 22. stavkom 10. Pravilnika ispraviti račun na kojem je došlo do obračuna i naplate nezakonite usluge jer je isti izdao račun.

Slijedom citiranih zakonskih propisa i sadržaja spisa predmeta nedvojbeno proizlazi da je tuženo tijelo u provedenom postupku utvrdilo da operator usluga s dodanom vrijednosti nije postupio sukladno članku 7. Dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, jer nije osigurao da se na početku svakog poziva, a prije početka pružanja usluge najavi cijena poziva i početak naplate, nije omogućio prekid poziva nakon najave iz prethodnog stavka, u roku od najmanje dvije sekunde, a prije početka naplate poziva, kako bi korisnik mogao pravovremeno odustati od uporabe usluge, te je za 288 poziva koji su trajali duže od 3 sekunde dao tonsku signalizaciju zauzeća linije čime su registrirani pozivi i isti naplaćeni. Nakon takvog utvrđenja zlouporabe, za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje pretplatniku, tuženo tijelo je pravilno utvrdilo da je tužitelj sukladno odredbi članka 22. stavka 10. Pravilnika dužan izdati novi račun za obavljanje javne komunikacijske usluge umanjen za cijenu navedenih poziva koji su proizašli iz postupanja suprotnog članku 7. Dodatka 5. Pravilnika.

Dakle, tuženo je tijelo prilikom donošenja osporavane odluke pravilno primijenilo Zakon, propise utemeljene na zakonu, potpuno pravilno utvrdilo činjenično stanje, te osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Prigovori tužitelja izneseni u tužbi su iz naprijed navedenih razloga potpuno neosnovani.

Stoga je na temelju članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), tužba odbijena kao neosnovana.

Odluka pod točkom 2. ove presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-1627/2011-4
Zagreb, 9. studenoga 2011.

Predsjednica vijeća
Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.

Presuda, NN 11/2012-326