## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3578/2003 od 13. listopada 2004.

### NN 151/2004 (29.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3578/2003 od 13. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2641

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vuko­jević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom S. i I. M. iz
B., koje zastupa I. F., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 13.
listopada 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba je podnesena protiv rješenja Županijskog suda u Sisku, broj: Gž-926/03
od 18. lipnja 2003., kojim je odbijena žalba podnositelja izjavljena protiv
rješenja Općinskog suda u Sisku, broj: Ovr-3169/00 od 17. siječnja 2003.

Navedenim
rješenjem odbijen je prigovor podnositelja, kao trećih osoba, kojim su zatražili
proglašenje ovrhe nedopuštenom i odgodu ovrhe u predmetu Općinskog suda u
Sisku, broj: Ovr-3169/00, koja se provodi na temelju rješenja o ovrsi tog Suda,
broj: Ovr-3169/00 od 24. listopada 2000.

2.
Općinski sud u Sisku donio je navedeno rješenje o ovrsi, kojim se, pored
ostalog određuje ovrha zabilježbom ovrhe u zemljišnim knjigama, utvrđenjem
vrijednosti nekretnine, njezinom prodajom i namirenjem ovrhovoditelja – O. k.
z. S., protiv ovršenika R. i M. P., a na temelju ovršne javnobilježničke
isprave – ugovora o zajmu, broj 2/99 od 21. travnja 1999. Navedeni ugovor
sklopljen je između O. k. z. S., kao zajmodavca, R. P., kao zajmoprimca, te M.
P., kao solidarnog jamca, pri čemu su zajmoprimac i jamac izjavili (članak 6.
ugovora) da ugovor u odnosu na njih ima snagu ovršne isprave i da se temeljem
ugovora može neposredno protiv njih provesti ovrha.

3. Podnositelji ustavne tužbe su kupoprodajnim
ugovorom od 27. srpnja 1995. od M. P. kupili nekretninu koja je predmetom
ovrhe, a koja se, u vrijeme kupoprodaje, u naravi sastojala od zemljišta u knjižnom
vlasništvu M. P., te započete gradnje obiteljske kuće, u izvanknjižnom
vlasništvu iste.

Dana 13. prosinca 2000. podnositelji su nadležnom
sudu podnijeli prijedlog za upis prava vlasništva temeljem navedenog
kupoprodajnog ugovora, koji je odbijen rješenjem od 16. siječnja 2001., kada su
podnositelji saznali za upis zabilježbe ovrhe na kupljenoj nekretnini.

4. U tijeku ovršnog postupka, kao i u ustavnoj tužbi
podnositelji, u bitnome, ističu, nasuprot stajalištu sudova, da ovrhovoditelj
nije mogao pri podnošenju prijedloga za ovrhu na nekretnini postupati s
povjerenjem u zemljišne knjige, i to stoga što načelo povjerenja u zemljišne
knjige štiti stjecatelje prava vlasništva, a ne odnosi se na pokretanje ovršnog
postupka.

Pored
toga, da se ovrhovoditelj nije mogao rukovoditi povjerenjem u zemljišne knjige,
s obzirom na privremenu odgodu primjene pravila o zaštiti povjerenja, sukladno
prijelaznim i za­vršnim odredbama Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne
novine«, broj 91/96, 139/99 i 114/01).

Nadalje,
da je pogrešno tumačenje odredaba Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima
(»Narodne novine«, broj 91/96, 68/98, 137/99, 22/00, 73/00 i 114/01) na način
da bi isklju­čivo upisom stjecateljeva vlasništva u zemljišne knjige bilo
stečeno vlasništvo na nekretnini, već da se tu radi o dugotrajnijem procesu
koji započinje očitovanjem volje ugovornih strana, a završava upisom, pri čemu
je bitno da prijedlog za upis bude podnesen u zakonskom roku od pet godina.
Zbog navedenog pod­nositelji drže pogrešnim utvrđenje sudova da su oni,
podnositelji, spornu nekretninu stekli kasnije nego li ovrhovoditelj svoje
pravo na namirenje. Ovrhovoditelj je, kako smatraju, svoje pravo na namirenje
stekao rješenjem o ovrsi iz 2000. godine, dok su podnositelji stekli nekretninu
kupoprodajnim ugovorom iz 1995. tj. pet godina ranije. Pritom okolnost da
njihovo pravo vlasništva nije provedeno u zemljišnim knjigama, kako tvrde, nije
relevantna, budući da ih važeći zakon ne obvezuje da upis prava vlas­ništva
zatraže odmah po sklapanju kupoprodajnog ugovora, već u roku od pet godina, a
što su oni i učinili, međutim je zabilježba ovrhe već bila upisana i njihov
prijedlog odbijen.

Nadalje, podnositelji ukazuju na nedopustivost ovrhe
i zbog okolnosti da nekretnina koja je danas predmetom ovrhe više nije
istovjetne kvalitete i vrijednosti kao u vrijeme kupoprodaje, budući da su na
njoj dovršeni započeti odnosno izgrađeni novi objekti, a što je vezano uz značajna
novčana ulaganja podnositelja. Stoga oni ističu da ovršeniku nisu pripadala
prava na predmetu ovrhe u stupnju koji bi omogućavao ovrhu kakva je određena
spornim rješenjem o ovrsi tj. da ovršenik ne može na ovrhovoditelja prenijeti
više prava nego što mu je samome pripadalo.

Podnositelji smatraju da su osporenim rješenjima
sudova povrijeđene odredbe članaka 5. i 48. Ustava, te predlažu ukidanje
osporenih rješenja.

5. Istodobno, podnositelji predlažu da, zbog mogućeg
ugrožavanja egzistencije njihove obitelji, Ustavni sud privremeno, do donošenja
odluke, odgodi ovrhu u predmetu Općinskog suda u Sisku, broj: Ovr-3169/00.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

6. Analizom osporenih akata, navoda i razloga ustavne
tužbe, mjerodavnih zakona, te izvršenim uvidom u cjelokupan spis pred­meta
Općinskog suda u Sisku, broj: Ovr-3169/00 Ustavni sud je utvrdio da su u
konkretnom slučaju osporene rješidbe donesene u zakonito provedenom postupku i
uz pravilnu primjenu materijalnopravnih zakonskih odredaba, pri čemu su sudovi
jasno i cjelovito obrazložili stajališta na kojima temelje svoje odluke.

Napose se navedeno odnosi upravo na stajališta o
načelu povjerenja u zemljišne knjige i o konstitutivnom značaju upisa prava
vlasništva u zemljišne knjige za stjecanje tog prava.

Slijedom navedenog, u konkretnom slučaju podnositelji
ustav­ne tužbe nisu stekli pravo vlasništva na nekretnini koja je predmetom
ovrhe.

Navodi ustavne tužbe koji se odnose na nedopustivost
ovrhe zbog izmijenjene vrijednosti nekretnine koja je predmet ovrhe nisu u
konkretnom slučaju relevantni, budući da je mjerodavnim Ovršnim zakonom
(»Narodne novine«, boj 57/96, 29/99, 42/00 i 173/03) uređeno utvrđivanje
vrijednosti nekretnina na kojima se provodi ovrha, kao i pravni mehanizmi za
zaštitu trećih osoba, ovlaštenika određenih prava na tim nekretninama.

7. Slijedom izloženog, Ustavni sud je utvrdio da u
konkretnom slučaju podnositeljima ustavne tužbe nije povrijeđeno pravo
vlasništva zajamčeno u članku 48. Ustava.

8. Odredba članka 5. Ustava, na čiju povredu
podnositelji također ukazuju, ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode
zajamčene Ustavom, čiju bi zaštitu Ustavni sud pružao u ustavnosudskom postupku
pokrenutom ustavnom tužbom.

9. Stoga je, na temelju odredaba članaka 73. i 75.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), donesena odluka
kao u izreci.

10. Budući da je Ustavni sud u konkretnoj pravnoj
stvari donio meritornu odluku, prijedlog podnositelja u smislu odredbe članka
67. stavka 2. Ustavnog zakona nije razmatran.

11. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3578/2003
Zagreb, 13. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 151/2004-2641