### NN 143/2020 (22.12.2020.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4654/2020 od 26. studenoga 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2761

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo ELECTROCOIN d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu, kojeg zastupa Višnja Drenški Lasan, odvjetnica u Zagrebu, na sjednici održanoj 26. studenoga 2020. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– rješenje Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: 12 Kv-t-4/2020-2, 9 Kir-t-82/2020 od 7. rujna 2020.

– rješenje sutkinje istrage Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: 9 Kir-t-82/2020-2 od 10. lipnja 2020.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Velikoj Gorici na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. ELECTROCOIN d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg zastupa Višnja Drenški Lasan, odvjetnica u Zagrebu, podnio je ustavnu tužbu u povodu rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: 12 Kv-t-4/2020-2, 9 Kir-t-82/2020 od 7. rujna 2020. (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko rješenje) navodeći da će Ustavni sud na temelju članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) »pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju (...) kada se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno je razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne tužbe mogla nastati teške i nepopravljive posljedice«. Drugostupanjskim rješenjem odbijena je kao neosnovana podnositeljeva žalba protiv rješenja sutkinje istrage Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: 9 Kir-t-82/2020-2 od 10. lipnja 2020. (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko rješenje). Prvostupanjskim rješenjem određena je privremena mjera osiguranja oduzimanja imovinske koristi pribavljene kaznenim djelom.

Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjima povrijeđena prava zajamčena člancima 18., 29., 48. i 50. u svezi s člancima 3. i 5. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), člancima 6. i 13. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija) i člankom 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

2. U predmetnom slučaju utvrđeno je najprije da postoje osnove sumnje, a naknadno i da postoji osnovana sumnja da je nepoznati počinitelj počinio kazneno djelo računalne prijevare iz članka 271. stavaka 1. i 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15. i 101/17.; u daljnjem tekstu: KZ/11) u korist podnositelja, a na štetu drugog trgovačkog društva.

2.1. Općinsko državno odvjetništvo u Zagrebu podnijelo je Županijskom sudu u Zagrebu prijedlog broj: OGR-36/18 od 14. lipnja 2018. za privremenu obustavu izvršenja financijskih transakcija po predmetnom podnositeljevom bankovnom računu jer je od Policijske uprave zagrebačke, Sektora kriminalističke policije, Službe gospodarskog kriminaliteta zaprimilo podnesak da navedena služba provodi kriminalističko istraživanje temeljem prijave odgovorne osobe trgovačkog društva zbog kaznenog djela računalne prijevare počinjenog tako što je nepoznati počinitelj 13. lipnja 2018. oko 20,20 sati neovlašteno pristupio sustavu internetskog bankarstva tog trgovačkog društva te zadao nalog u iznosu od 480.000,00 kuna s njegovog bankovnog računa u korist podnositeljevog bankovnog računa (što je vidljivo iz print screena) te je 14. lipnja 2018. u 8,52 sati transakcija dovršena tako što je za tih 480.000,00 kuna izvršena kupnja virtualne valute.

2.2. Navedeni prijedlog prihvaćen je te je rješenjem suca istrage Županijskog suda u Zagrebu broj: 3 Kir-t-334/18 od 14. lipnja 2018. na temelju članka 266. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst, 91/12. – odluka USRH broj: U-I-448/09 i dr., 143/12., 56/13., 145/13., 152/14. i 70/17.; u daljnjem tekstu: ZKP/08) banci u kojoj se nalazi predmetni podnositeljev bankovni račun naloženo da privremeno uskrati isplatu i raspolaganje novčanim sredstvima u iznosu od 480.000,00 kuna vlasniku računa ili trećoj osobi na temelju punomoći ili njegovog naloga (točka I. izreke), određeno je da se financijska sredstva namijenjena za predmetnu transakciju deponiraju na poseban račun i čuvaju do okončanja postupka, odnosno dok se ne steknu uvjeti za njihovo vraćanje, a najdulje dvije godine (točka II. izreke), zabranjeno je davanje obavijesti ili podataka o postupanju prema točki I. izreke (točka III. izreke) i na temelju članka 268. ZKP-a/08 određeno je da će se za neizvršavanje točke I. izreke provesti kažnjavanje u iznosima određenim tim člankom ZKP-a/08 (točka IV. izreke).

U obrazloženju tog rješenja je u bitnome navedeno da iz činjenica navedenih u točki 2.1. obrazloženja ove odluke proizlazi postojanje osnova sumnje na počinjenje kaznenog djela računalne prijevare pa je u cilju zaštite imovinskih prava oštećenika nužno naložiti predloženu blokadu 480.000,00 kuna jer taj novac vjerojatno potječe od počinjenja tog kaznenog djela.

2.3. Podnositelj je žalbu na prethodno navedeno rješenje podnio zbog pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, bitnih povreda postupovnih odredaba i pogrešne primjene materijalnog prava.

2.4. Rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: 12 Kv-t-7/2018-2, Kir-t-334/2018 od 20. srpnja 2018. podnositeljeva žalba odbijena je uz obrazloženje da »unatoč tvrdnji žalitelja da se radi o zakonito stečenom novcu, za sada u smislu čl. 266. st. 1. ZKP/08 postoji potreba da se« predmetnoj banci naloži da »privremeno obustavi izvršenje određene financijske transakcije za navedeni iznos (...) jer za isti postoji osnovana sumnja da potječe od počinjenja kaznenog djela a što će se razjasniti tijekom provođenja istrage, pa je stoga, za sada, žalba žalitelja neosnovana«.

2.5. Općinsko državno odvjetništvo u Velikoj Gorici podnijelo je Županijskom sudu u Velikoj Gorici prijedlog broj: KPN-DO-89/2020 od 9. lipnja 2020. za određivanje privremene mjere osiguranja oduzimanja imovinske koristi (sredstava koja su blokirana pravomoćnim rješenjem Županijskog suda u Zagrebu Kir-t-334/2018 od 14. lipnja 2018.) navodeći da postoje osnove sumnje da je nepoznati počinitelj počinio kazneno djelo računalne prijevare iz članka 271. stavaka 1. i 2. KZ-a/11 tako da je s računala oštećenog trgovačkog društva pomoću elektroničke pošte i domene koja nije registrirana za to društvo pristupio podnositelju i kupio virtualnu valutu »Bitcoin« (skraćeno: BTC) u iznosu od 11.64301987 BTC-a, neovlašteno koristeći business karticu za Internet bankarstvo. U prijedlogu je navedeno da su kao počinitelji osnovano sumnjivi zaposlenik oštećenog trgovačkog društva koji je i nakon prestanka radnog odnosa povremeno radio za to društvo te zaposlenica koja je mijenjala tajnicu tog trgovačkog društva, slijedom čega postoji sumnja da je došla do šifre za sef u kojem se nalazila kartica za Internet bankarstvo.

2.6. Navedeni prijedlog prihvaćen je te je prvostupanjskim rješenjem na temelju članka 557.a stavka 1. točke e) ZKP-a/08 određena privremena mjera osiguranja oduzimanja imovinske koristi na način da je banci u kojoj se nalazi predmetni podnositeljev račun naloženo da vlasniku računa ili trećoj osobi na temelju punomoći ili njegovog naloga uskrati isplatu i raspolaganje novčanim iznosom od 480.000,00 kuna (točka I. izreke), određeno je na temelju članka 557.e stavka 2. ZKP-a/08 da ta privremena mjera može trajati najdulje dvije godine do potvrđivanja optužnice te da, ako u tom roku optužnica bude potvrđena ili podnesen prijedlog iz članka 560.a ZKP-a/08, može trajati najdulje šezdeset dana nakon što sud dostavi državnom odvjetništvu obavijest o pravomoćnosti odluke o oduzimanju imovinske koristi (točka II. izreke) i da se ta privremena mjera donosi u korist Republike Hrvatske (točka III. izreke).

U obrazloženju prvostupanjskog rješenja je u bitnome navedeno:

»Cijeneći (...) prije svega da postoje osnove sumnje kako su na neovlašteni način upotrijebljena računala oštećenog trgovačkog društva (...) i business kartica za Internet bankarstvo istog društva na koji način su sredstva oštećenog trgovačkog društva upotrijebljena za kupnju virtualne valute kod trgovačkog društva ‘Electrocoin’ d.o.o. čime je stečena nepripadna imovinska korist od 480.000,00 kuna, osnovan je prijedlog državnog odvjetništva za određivanje privremene mjere osiguranja oduzimanja imovinske koristi upravo u odnosu na navedeni novčani iznos koji se nalazi na računu trgovačkog društva ‘Electrocoin’ d.o.o. kod (...), a za koji iznos je oštećeno trgovačko društvo (...)

Prema odredbi iz članka 5. KZ/11 nitko ne može zadržati imovinsku korist ostvarenu protupravnom radnjom dok, prema odredbi članka 77. stavak 1. KZ/11, imovinska korist bit će oduzeta sudskom odlukom kojom je utvrđeno da je ostvarena protupravna radnja. Također, prema odredbi članka 557.b stavak 1. ZKP/08, u postupku osiguranja privremenom mjerom, pretpostavlja se postojanje opasnosti da tražbina Republike Hrvatske u pogledu oduzimanja imovinske koristi ostvarene protupravnom radnjom, neće moći biti ostvarena ili da će njezino ostvarenje biti otežano ako privremena mjera ne bude određena. (...)

Slijedom navedenog, sutkinja istrage je (...) po službenoj dužnosti utvrdila da su ispunjeni zakonski uvjeti za primjenu ove privremene mjere koja je neophodna radi osiguranja oduzimanja imovinske koristi u daljnjem tijeku postupka.«

2.7. U žalbi na prvostupanjsko rješenje podnositelj je u bitnome naveo da je drugom rečenicom članka 77. stavka 1. KZ-a/11 propisano da će se imovinska korist oduzeti i od osobe na koju je prenijeta ako nije stečena u dobroj vjeri, ali usprkos tome u tom rješenju nema ni riječi o odlučnoj činjenici je li podnositelj blokirani novčani iznos stekao zakonitom ili protupravnom radnjom i u dobroj ili lošoj vjeri. Podnositelj u sklopu svoje registrirane trgovačke djelatnosti prodaje kriptovalute, pa tako i BTC i prije nego što odobri prodaju svojeg BTC-a, uvijek provede sve uobičajene i zakonom predviđene provjere bilo kojeg potencijalnog kupca, što je učinio i u predmetnom slučaju. Podnositelj smatra da institut dobre vjere iz druge rečenice članka 77. stavka 1. KZ-a/11 treba prosuđivati sukladno članku 118. stavku 3. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98. – članak 12. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, 137/99. – odluka USRH broj: U-I-58/97 i dr., 22/00. – odluka USRH broj: U-I-1094/1999, 73/00., 114/01., 79/06., 141/06., 146/08., 38/09., 153/09., 90/10. – odluka o nedavanju vjerodostojnog tumačenja članka 41. stavka 1. i članka 42., 143/12., 152/14., 81/15. – pročišćeni tekst i 94/17. – ispravak) koji propisuje da je stjecatelj bio u dobroj vjeri ako u trenutku zaključenja posla, a ni u trenutku primanja neposrednoga posjeda, nije znao niti je s obzirom na okolnosti imao dovoljno razloga posumnjati u to da stvar pripada otuđivatelju.

2.8. Drugostupanjskim rješenjem podnositeljeva žalba odbijena je uz u bitnome sljedeće obrazloženje:

»Po ocjeni ovog izvanraspravnog vijeća pravilno je sudac istrage utvrdio da postoji osnovana sumnja da su neovlaštenom uporabom računala i business kartice za Internet bankarstvo oštećenog trgovačkog društva (...) sredstva tog trgovačkog društva upotrijebljena za kupnju virtualne valute ‘bitcoin’ od TD Electrocoin d.o.o. odnosno da postoji osnovana sumnja da je počinjeno kazneno djelo računalne prijevare iz članka 271. stavak 1. i 2. KZ/11 kojim je pribavljena nepripadna imovinska korist u iznosu od 480.000,00 kuna.

Prema odredbi članka 5. KZ/11 nitko ne može zadržati imovinsku korist ostvarenu protupravnom radnjom dok će prema odredbi članka 77. stavak 1. KZ/11 imovinska korist biti oduzeta sudskom odlukom kojom je utvrđeno da je ostvarena protupravna radnja. Također treba naglasiti da se u postupku osiguranja privremenom mjerom, u skladu s Člankom 557.b stavak 1. ZKP/08. pretpostavlja postojanje opasnosti da se tražbina Republike Hrvatske, u pogledu oduzimanja imovinske koristi ostvarene protupravnom radnjom, neće moći ostvariti ili da će njezino ostvarenje biti otežano ako privremena mjera ne bude određena.

Iz svega navedenog proizlazi da postoji osnovana sumnja da je nepoznati počinitelj svojim postupanjem ostvario bitna obilježja kaznenog djela iz članka 271. stavak 1. i 2. KZ/11 te da novčani iznos od 480.000,00 kn stečen tim kaznenim djelom i prebačen na račun TD Electrocoin predstavlja nepripadno stečenu imovinsku korist, dok se u odnosu na postojanje opasnosti da se tražbina Republike Hrvatske, u pogledu oduzimanja imovinske koristi ostvarene protupravnom radnjom, neće moći ostvariti ili da će njezino ostvarenje biti otežano, radi o zakonskoj presumpciji koju nije potrebno dokazivati. Respektirajući naprijed izneseno, ovo izvanraspravno vijeće nalazi da su ispunjeni uvjeti za primjenu privremene mjere koja je određena pobijanim rješenjem kao i da je ista neophodna radi osiguranja oduzimanja imovinske koristi u daljnjem tijeku postupka.

Prema tome, unatoč navodima žalitelja da je novčani iznos od 480.000.00 kuna stekao zakonito i u dobroj vjeri ističe se da su ispunjeni uvjeti i postoji potreba da se naloži (...) da vlasniku računa uskrati isplatu i raspolaganje navedenim novčanim iznosom jer postoji osnovana sumnja da isti potječe od počinjenja kaznenog djela pri čemu je, a cijeneći sadržaj odredbe članka 557.a stavak 1. točka e), sudac istrage određujući takvu mjeru postupao u granicama zakonskih ovlasti.

Ispitivanjem pobijanog rješenja po službenoj dužnosti na temelju članka 494. stavak 4. ZKP/08 utvrđeno da je rješenje donijelo ovlašteno tijelo te da nije ostvarena bitna povreda odredaba kaznenog postupka iz članka 468. stavak 1. točka 11. ZKP/08, kao niti povreda kaznenog zakona.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. Podnositelj u ustavnoj tužbi u bitnome navodi:

»Nesporno je da pobijani akti sudbene vlasti kojima se podnositelju koji je pravna osoba, protiv koje se ne vodi nikakav kazneni postupak, zamrzavaju novčana sredstva u iznosu od 480.000,00 kuna i to već treću godinu za redom nameće teška i nepopravljiva šteta koja u konačnici obzirom na uvjete poslovanja uzrokovane pandemijom COVID 19 može dovesti i do katastrofalnih posljedica tj. prestanka postojanja samog podnositelja.

(...)

Pobijane odluke sudbene vlasti predstavljaju miješanje u pravo podnositelja na mirno uživanje vlasništva jer prema stavu ESLJP, iz (...) presude Džinić protiv Hrvatske, privremene mjere osiguranja oduzimanja imovinske koristi na novcu podnositelja kojima se zabranjuje isplata i raspolaganje, predstavlja miješanje u pravo podnositelja zahtjeva na mirno uživanje njegovog vlasništva te se stoga primjenjuje čl. 1. Protokola 1. uz Konvenciju.

Podnositelj smatra da je mjera miješanja bila izrečena u skladu sa općim interesom i imala je legitimni cilj – poštivanja načela da se zločin ne isplati (...)

Međutim, mjera nije bila zakonita jer blokirana imovina nije imovinska korist od kaznenog djela u smislu čl. 87. st. 22. KZ/11. niti je podnositelj bilo što stekao izvršenjem kaznenog djela ili protupravnom radnjom niti se iznos od 480.000,00 ima smatrati imovinom koja bi bila stečena bez osnove.

Mjera nije bila nužna ni razmjerna, već dapače ista za podnositelja predstavlja prekomjeran teret.

Radi se o značajnom iznosu novca – 480.000,00 kuna kojim podnositelj koji je pravna osoba ne može raspolagati.

Trenutni uvjeti u kojima podnositelj obavlja gospodarsku djelatnost obilježeni su gospodarskom krizom izazvanom pandemijom COVID 19, koja je već do sada jednom uzrokovala prestanak rada pravnih subjekata (...)

Podnositelj tužbe stoga smatra da je izricanje mjere blokade računa bilo i jest potpuno nepotrebno kada se uzme u obzir da je podnositelj (...) predmetni novčani iznos stekao obavljajući trgovačku djelatno sukladno zakonu i u skladu sa svim propisima te da ni u jednom trenutku nije znao niti je mogao znati da sredstvo kojim se kupnja obavljala ne pripada kupcu.«

Podnositelj zaključno predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih rješenja i donošenje rješenja o prestanku blokade blokiranih sredstava.

IV. MJERODAVNO PRAVO

4. Članak 5., članak 77. stavak 1. i članak 87. stavak 22. KZ-a/11 glase:

»Članak 5.

Nitko ne može zadržati imovinsku korist ostvarenu protupravnom radnjom.«

»Članak 77.

(1) Imovinska korist oduzet će se sudskom odlukom kojom je utvrđeno da je ostvarena protupravna radnja. Imovinska korist oduzet će se i od osobe na koju je prenijeta ako nije stečena u dobroj vjeri.

(...)«

»Članak 87.

(...)

(22) Imovinskom korišću od kaznenog djela smatra se neposredna imovinska korist od kaznenog djela koja se sastoji od svakog uvećanja ili sprečavanja umanjenja imovine do kojeg je došlo počinjenjem kaznenog djela, imovina u koju je promijenjena ili pretvorena neposredna imovinska korist od kaznenog djela kao i svaka druga korist koja je dobivena od neposredne imovinske koristi od kaznenog djela ili imovine u koju je promijenjena ili pretvorena neposredna imovinska korist od kaznenog djela bez obzira nalazi li se na području Republike Hrvatske ili izvan njega.

(...)«

4.1. Članak 5. i članak 77. stavak 1. KZ-a/11 nisu mijenjani kasnijim izmjenama i dopunama tog zakona.

4.2. Za razliku od toga, članak 87. stavak 22. KZ-a/11 izmijenjen je člankom 10. Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 118/18.), dok u njegov sadržaj nije zadirano Zakonom o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 126/19.) pa nakon tih izmjena i dopuna članak 87. stavak 22. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15., 101/17., 118/18. i 126/19.) glasi:

»Članak 87.

(...)

(22) Imovinskom korišću od kaznenog djela smatra se neposredna imovinska korist ostvarena počinjenjem kaznenog djela, imovina u koju je promijenjena ili pretvorena neposredna imovinska korist od kaznenog djela, kao i svaka druga korist koja je ostvarena od neposredne imovinske koristi od kaznenog djela ili imovine u koju je promijenjena ili pretvorena neposredna imovinska korist od kaznenog djela bez obzira nalazi li se na području Republike Hrvatske ili izvan njega.

(...)«

5. Članak 557.a stavak 1. točka e), članak 557.b stavak 1. i članak 557.e stavci 1. i 2. ZKP-a/08 glase:

»Članak 557.a

1) Radi osiguranja oduzimanja imovinske koristi ostvarene protupravnom radnjom ovlašteni tužitelj može prije i nakon pokretanja kaznenog postupka predložiti osiguranje bilo kojom privremenom mjerom kojom se postiže ta svrha, a posebno:

(...)

e) nalogom banci da okrivljeniku ili drugoj osobi na koju je imovinska korist prenesena ili trećoj osobi na temelju naloga okrivljenika ili druge osobe na koju je imovinska korist prenesena, uskrati s računa isplatu novčanoga iznosa za koji je određena privremena mjera,

(...)«

»Članak 557.b

(1) U postupku osiguranja privremenom mjerom pretpostavlja se postojanje opasnosti da tražbina Republike Hrvatske glede oduzimanja imovinske koristi ostvarene protupravnom radnjom neće moći biti ostvarena ili da će njezino ostvarenje biti otežano ako privremena mjera ne bude određena.

(...)«

»Članak 557.e

(1) Privremena mjera može se odrediti i prije započinjanja kaznenog postupka ili podnošenja prijedloga za oduzimanje imovinske koristi sukladno članku 560.a ovoga Zakona.

(2) Do potvrđivanja optužnice, određivanja rasprave na temelju privatne tužbe ili podnošenja prijedloga sukladno članku 560.a ovoga Zakona privremena mjera može trajati najdulje dvije godine, a nakon toga najdulje šezdeset dana od dostave državnom odvjetniku obavijesti o pravomoćnosti odluke kojom je oduzeta imovinska korist. Rok od dvije godine ne teče za vrijeme prekida istrage.

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. S obzirom na podnositeljeve navode da ustavnu tužbu podnosi na temelju članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud najprije ističe da kao »gospodar postupka« smatra da je riječ o »redovnoj« ustavnoj tužbi, to jest o ustavnoj tužbi podnesenoj na temelju članka 62. Ustavnog zakona, polazeći pri tome od svoje ustaljene i stabilne prakse glede osporavanja rješenja kojima se u kaznenom postupku donosi privremena mjera osiguranja oduzimanja imovinske koristi pribavljene kaznenim djelom. Vidi u tom pogledu, primjerice, recentnu odluku Ustavnog suda broj: U-III-1159/2017 od 14. srpnja 2020. (»Narodne novine« broj 88/20.).

Ustavni sud pri tome napominje da je odvojeno pitanje predstavlja li svaka pojedina konkretna privremena mjera osiguranja oduzimanja imovinske koristi akt iz članka 62. Ustavnog zakona ili ne. Naime, čak i u slučaju u kojem ocijeni da nije riječ o takvom aktu, Ustavni sud navedeno pitanje razmatra kao »redovnu« ustavnu tužbu (to jest pod signaturom U-III). Vidi u tom pogledu, primjerice, rješenje Ustavnog suda broj: U-III-4369/2016 od 1. prosinca 2016. (objavljeno na www.usud.hr).

7. S obzirom na prigovore koje podnositelj iznosi, Ustavni sud ocjenjivao je ustavnu tužbu s aspekta eventualne povrede prava vlasništva zajamčenog člankom 48. stavkom 1. Ustava i njemu srodnog članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

Članak 48. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 48.

Jamči se pravo vlasništva.

(...)«

Članak 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju glasi:

»Članak 1.

ZAŠTITA VLASNIŠTVA

Svaka fizička ili pravna osoba ima pravo na mirno uživanje svojega vlasništva. Nitko se ne smije lišiti svoga vlasništva, osim u javnom interesu, i to samo uz uvjete predviđene zakonom i općim načelima međunarodnoga prava.

Prethodne odredbe, međutim, ni na koji način ne umanjuju pravo države da primijeni zakone koje smatra potrebnima da bi uredila upotrebu vlasništva u skladu s općim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza ili drugih doprinosa ili kazni.«

8. Ustavni sud podsjeća na svoje ustaljeno stajalište da se vlasništvo u smislu članka 48. stavka 1. Ustava, odnosno pojam postojeće imovine (»existing possessions«) u smislu članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju, »mora vrlo široko tumačiti«, jer obuhvaća »načelno sva imovinska prava« (vidi, primjerice, odluke Ustavnog suda broj: U-III-661/1999 od 13. ožujka 2000. /»Narodne novine« broj 38/00./; U-III-72/1995 od 11. travnja 2000., www.usud.hr; U-III-551/1999 od 25. svibnja 2000., www.usud.hr; U-III-476/2000 od 14. lipnja 2000., www.usud.hr; U-IIIB-1373/2009 od 7. srpnja 2009. /»Narodne novine« broj 88/09./ itd.).

U točkama 6. i 8. obrazloženja prethodno spomenute odluke broj: U-IIIB-1373/2009 Ustavni sud podrobno je obrazložio ustavni okvir zaštite imovinskih prava u Republici Hrvatskoj, utvrđujući da Ustav poznaje tri pravila o vlasništvu koja korespondiraju s istim takvim pravilima izgrađenima u praksi Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) kad je riječ o članku 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

Ustavni sud ne smatra nužnim podvoditi predmetnu situaciju pod jedno od ta tri pravila jer je u slučaju osporenih sudskih rješenja kojima se blokira 480.000,00 kuna koje je podnositelj stekao prodajom kriptovalute – pri čemu ta prodaja nije dovedena u pitanje sa stajališta zakonitosti postupanja samog podnositelja – nedvojbeno riječ o zadiranju u njegovo pravo vlasništva pa je moguće odmah prijeći na pitanje zakonitosti, legitimne svrhe i proporcionalnosti te mjere (usp. sa stajalištem ESLJP-a u predmetu Denisova i Moiseyeva protiv Rusije, br. 16903/03, presuda od 1. travnja 2010., § 55., da nema potrebe razrješavanja tog pitanja jer su načela koja se tiču opravdanja zadiranja u pravo vlasništva supstancijalno ista te uključuju legitimnost zadiranja u vlasništvo, proporcionalnost tog zadiranja i održanje pravične ravnoteže).

9. Ustavnom sudu stoga preostaje ocijeniti: a) je li predmetno miješanje u podnositeljevo pravo vlasništva bilo predviđeno zakonom; b) je li to miješanje težilo legitimnom cilju i c) razmjernost tog miješanja.

(a) Je li miješanje bilo predviđeno zakonom

10. Ustavni sud utvrđuje kako je blokada predmetnog novčanog iznosa na bankovnom računu prije započinjanja kaznenog postupka utemeljena na odredbama članka 557.a stavka 1. točke e) i članka 557.e stavka 2. ZKP-a/08.

Što se tiče podnositeljevog navoda da razmatrana »mjera nije bila zakonita jer blokirana imovina nije imovinska korist od kaznenog djela u smislu čl. 87. st. 22. KZ/11. niti je podnositelj bilo što stekao izvršenjem kaznenog djela ili protupravnom radnjom niti se iznos od 480.000,00 ima smatrati imovinom koja bi bila stečena bez osnove«, Ustavni sud ocjenjuje da je, suprotno tom navodu, riječ o imovinskoj koristi kako je definiraju odredbe Kaznenog zakona na koje se poziva podnositelj (vidi točke 4. i 4.2. obrazloženja ove odluke). Naime, imovinska korist u tim odredbama nije definirana kao imovinska korist isključivo samog počinitelja kaznenog djela nego i kao imovinska korist bilo koga drugoga stečena tuđim počinjenjem kaznenog djela.

Ustavni sud u tom kontekstu napominje da se mjere oduzimanja imovinske koristi mogu primjenjivati ne samo u odnosu na osobe izravno osumnjičene za počinjenje kaznenih djela nego također i na svaku drugu osobu koja je počinjenim kaznenim djelom stekla vlasnička prava bez zahtijevane dobre vjere, s namjerom razotkrivanja njezine nepoštene uloge u zgrtanju predmetnog dobra (usp. sa stajalištima ESLJP-a u predmetu Gogitidze i drugi protiv Gruzije, br. 36862/05, presuda od 12. svibnja 2015., § 105. in fine.).

Ustavni sud pri tome ističe ustavnopravnu prihvatljivost načelne logike postupanja prema kojoj se u početnom razdoblju može pojaviti potreba da se sporna imovina blokira bez prethodno navedene procjene bona fide postupanja (jer bi nedostatak pravodobne reakcije mogao osujetiti mogućnost primjene takve mjere) pa je prihvatljivost trajanja odgađanja te procjene pitanje kojim će se Ustavni sud baviti pri ocjeni razmjernosti predmetnog miješanja.

Ustavni sud stoga prihvaća da je blokada imovine podnositelja u razmatranom slučaju bila zakonita.

(b) Je li miješanje težilo legitimnom cilju

11. I sam podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da ne negira legitimni cilj osporavane privremene mjere. Ustavni sud već je ocijenio da je primjena sudskih privremenih mjera usmjerenih na osiguravanje mogućeg oduzimanja imovinske koristi u »općem interesu« zajednice (vidi odluku broj: U-III-1159/2017 od 14. srpnja 2020., »Narodne novine« broj 88/20.).

Ustavni sud stoga prihvaća da je predmetno miješanje težilo legitimnom cilju.

(c) Razmjernost miješanja

12. U predmetu Džinić protiv Hrvatske (br. 38359/13, presuda od 17. svibnja 2016.) ESLJP je glede razmjernosti razmatranog miješanja izrazio sljedeća stajališta:

»67. Čak i ako je do miješanja došlo u skladu s uvjetima predviđenim zakonom i u javnom interesu, mora postojati i razuman odnos razmjernosti između korištenih sredstava i cilja koji se želi ostvariti bilo kojim mjerama koje država primjenjuje (...). Taj je zahtjev izražen pojmom ‘pravične ravnoteže’ koja mora biti uspostavljena između zahtjeva općeg interesa zajednice i zahtjeva zaštite temeljnih prava pojedinca (vidi, na primjer, predmete Hutten-Czapska protiv Poljske [GC], br. 35014/97, odlomak 167., ECHR 2006-VIII; Depalle protiv Francuske [GC], br. 34044/02, odlomak 83., ECHR 2010; i Herrmann protiv Njemačke [GC], br. 9300/07, odlomak 74., 26. lipnja 2012.; vidi također naprijed citirani predmet Borzhonov, odlomak 59.).

68. Konkretno, s obzirom na to da blokada imovine podnositelja zahtjeva nije samo po sebi podložna kritici, posebice uzimajući u obzir slobodu procjene dopuštenu temeljem drugog stavka članka 1. Protokola, ona za sobom povlači rizik nametanja prekomjernog tereta podnositelju zahtjeva u smislu njegove mogućnosti raspolaganja svojom imovinom i sukladno tome mora pružiti određena postupovna jamstva kako bi se osiguralo da rad sustava i njegov utjecaj na vlasnička prava podnositelja zahtjeva nije ni proizvoljan niti nepredvidiv. Nadalje, Sud ponavlja da svaka blokada ili konfiskacija ima za posljedicu nastanak štete, no stvarno pretrpljena šteta ne bi smjela biti veća od one koja je nužna, ako se želi postići da bude u skladu s člankom 1. Protokola br. 1 (vidi naprijed citirani predmet Borzhonov, odlomci 60.-61.)

69. Slijedom navedenog, pri procjeni usklađenosti sa člankom 1. Protokola br. 1, Sud mora sveukupno razmotriti različite interese koji su u pitanju, imajući u vidu kako je Konvencija namijenjena zaštiti prava koja su ‘praktična i učinkovita’. Mora razmotriti što stoji iza forme i ispitati realnost situacije na koju se podnositelj zahtjeva žali (vidi naprijed citirani predmet JGK Statyba Ltd i Guselnikovas, odlomak 128.).«

13. Nadalje, u praksi ESLJP-a su, povrh općih postupovnih obveza po članku 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju (vidi predmet G.I.E.M. S.R.L. i drugi protiv Italije, br. 1828/06, presuda od 28. lipnja 2018., Veliko vijeće, § 302.), uspostavljeni i određeni čimbenici procjene razmjernosti razmatranog miješanja: ponajprije njegovo trajanje, iako nije riječ o apsolutno odlučujućem kriteriju (vidi OOO Avrora Maloetazhnoe Stroitelstvo protiv Rusije, br. 5738/18, presuda od 7. travnja 2020., § 69.); nužnost održavanja mjere na snazi s obzirom na tijek kaznenog postupka i posljedice koje ta mjera ima za zainteresiranu osobu (Lachikhina protiv Rusije, br. 38783/07, presuda od 10. listopada 2017., § 59.); ponašanje podnositelja i državnih tijela koja zadiru tom mjerom u njegovu imovinu (Forminster Enterprises Limited protiv Češke, br. 38238/04, presuda od 9. listopada 2008., § 75.); i raspoloživost učinkovitog sredstva, uključujući pristup sudu, pomoću kojeg podnositelj može pobijati (nastavljenu) zapljenu (Benet Czech, spol. s r.o. protiv Češke, br. 31555/05, presuda od 21. listopada 2010., § 49.).

14. Primjenjujući prethodno navedena načelna stajališta na okolnosti razmatranog slučaja, Ustavni sud uvodno ističe da je predmetna blokada imovine podnositelja u trenutku donošenja osporenog prvostupanjskog rješenja trajala već praktički dvije godine (četiri dana manje od dvije godine; usp., mutatis mutandis, Džinić protiv Hrvatske, prethodno citirano, § 79.). Usprkos tome, postupajući sudovi su donijeli osporena rješenja bez da su uopće bavili pitanjem podnositeljevog stjecanja imovinske koristi u dobroj vjeri. U drugostupanjskom rješenju se u tom pogledu formalistički, bez procjene istinitosti podnositeljevih navoda o postupanju u dobroj vjeri, samo reproducira ta podnositeljeva tvrdnja na sljedeći način:

»(...) unatoč navodima žalitelja da je novčani iznos od 480.000.00 kuna stekao zakonito i u dobroj vjeri ističe se da su ispunjeni uvjeti i postoji potreba da se naloži (...) da vlasniku računa uskrati isplatu i raspolaganje navedenim novčanim iznosom jer postoji osnovana sumnja da isti potječe od počinjenja kaznenog djela pri čemu je, a cijeneći sadržaj odredbe članka 557.a stavak 1. točka e), sudac istrage određujući takvu mjeru postupao u granicama zakonskih ovlasti«.

Ponavljajući da ne otklanja načelnu logiku postupanja prema kojoj se u početnom razdoblju može pojaviti potreba da se sporna imovina blokira bez prethodno navedene procjene bona fide postupanja (kao uostalom i bez procjene razmjernosti zadiranja u pravo vlasništva u tom početnom razdoblju) jer bi nedostatak pravodobne reakcije mogao osujetiti mogućnost primjene takve mjere (usp., mutatis mutandis, Džinić protiv Hrvatske, prethodno citirano, § 74.), Ustavni sud ocjenjuje da je u razmatranom predmetu gotovo dvogodišnjim odlaganjem te procjene nedvojbeno probijena prihvatljiva granica odgode te procjene.

Naime, budući da je u konačnici za oduzimanje imovinske koristi koju je neka osoba pribavila tuđim počinjenjem kaznenog djela neizostavan uvjet da takav stjecatelj nije postupao u dobroj vjeri, ustavnopravno je potpuno neprihvatljivo da postupajući sudovi pri donošenju osporenih rješenja glede privremene mjere osiguranja oduzimanja imovinske koristi pribavljene kaznenim djelom nisu nakon tolikog vremena prethodne blokade predmetnih novčanih sredstava dali ama baš nikakvu (preliminarnu) procjenu podnositeljevog (ne)postupanja bona fide pri stjecanju te koristi.

Štoviše, čak i u situacijama u kojima eventualno ustanove određenu razinu vjerojatnosti u izostanak bona fide postupanja takvih stjecatelja, sudovi su dužni ocijeniti razmjernost miješanja (prema kriterijima navedenim u točki 13. obrazloženja ove odluke) u podnositeljevo pravo vlasništva privremenim mjerama poput predmetne, što je također izostalo u razmatranom slučaju.

Ustavni sud posebno napominje da je u ukupnom prethodno izloženom kontekstu odredba članka 557.b stavka 1. ZKP-a/08, na koju se u osporenim rješenjima pozivaju postupajući sudovi, od sekundarne važnosti. Naime, to što se na temelju te odredbe u postupku osiguranja privremenom mjerom pretpostavlja postojanje opasnosti da tražbina Republike Hrvatske glede oduzimanja imovinske koristi ostvarene protupravnom radnjom neće moći biti ostvarena ili da će njezino ostvarenje biti otežano ako privremena mjera ne bude određena je pitanje koje u razmatranom slučaju ne prethodi nego slijedi pitanju je li u tom slučaju uopće vjerojatna ikakva i ičija tražbina prema podnositelju, a na to pitanje nije moguće odgovoriti na način da se potpuno zanemari procjena bona fide (ne)postupanja podnositelja pri razmatranom stjecanju imovinske koristi, kao što su to učinili postupajući sudovi.

15. Polazeći od svega prethodno navedenoga, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju povrijeđeno pravo vlasništva zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava i člankom 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

16. Slijedom navedenog, a polazeći od stajališta da na redovnim sudovima, koji najbolje poznaju činjenice predmeta, leži zadaća ispitati bona fide (ne)postupanje podnositelja i razmjernost i nužnost predložene mjere u okolnostima konkretnog predmeta, osporena rješenja trebalo je ukinuti i predmet vratiti na ponovni postupak Županijskom sudu u Velikoj Gorici kako bi, imajući na umu sve okolnosti tog predmeta, razmotrio prethodno navedene i druge eventualno potrebne aspekte zadiranja u podnositeljevo pravo vlasništva.

Ustavni sud zbog prethodno navedenog razloga (redovni sudovi najbolje poznaju činjenice predmeta), usprkos usvajanja podnositeljeve ustavne tužbe, nije usvojio podnositeljev prijedlog da sam prekine blokadu predmetnih novčanih sredstava.

17. Budući da je usvojio podnositeljevu ustavnu tužbu zbog povrede ustavnog i konvencijskog prava vlasništva, Ustavni sud nije smatrao potrebnim razmatrati druge povrede ustavnih i konvencijskih prava koje je podnositelj iznio u ustavnoj tužbi.

18. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke.

19. Objava odluke (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4654/2020
 Zagreb, 26. studenoga 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
 Ingrid Antičević Marinović, v. r.