## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1834/2002 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1834/2002 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1936

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi M. i V. S., oboje
iz B., S., koje zastupa J. F., odvjetnik iz S., na sjednici održanoj 7. srpnja
2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Splitu dužan je donijeti
presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom, pod brojem: II P-3026/94 u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1) godine, računajući od prvog
idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena naknada
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst), i to:

– M. S. iz B., S., u iznosu od 4.400,00 kuna, i

– V. S. iz B., S., u iznosu od 4.400,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon) radi nedonošenja odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navode da su dana 21. prosinca
1994. godine Općinskom sudu u Splitu, pod brojem: II P-3026/94, podnijeli tužbu
protiv Republike Hrvatske radi naknade štete prouzročene miniranjem obiteljske
kuće u Ž., predio G., anagrafski označene kao Ž. ž., koju je u siječnju 1992.
godine razorio nepoznati počinitelj.

Podnositelji također navode da je u povodu
njihove tužbe Općinski sud u Splitu, dana 19. siječnja 2001. godine donio
rješenje o prekidu postupka, te kako od donošenja navedenog rješenja pa do
podnošenja ustavne tužbe, dana 6. kolovoza 2002. godine, nadležni sud u
predmetnoj pravnoj stvari nije postupao.

Podnositelji smatraju da se nedonošenjem
meritorne odluke u razumnom roku vrijeđaju njihova ustavna prava zajamčena
odredbama članka 14. stavka 2., članka 26., članka 29. stavka 1., te članka 48.
Ustava, ali i načelo vladavine prava iz članka 3. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga predlažu da Ustavni sud usvoji njihovu
ustavnu tužbu, naloži Općinskom sudu u Splitu donošenje sudske presude u
predmetu, broj: II P-3026/94, u roku od jedne godine od donošenja odluke
Ustavnog suda, te odredi primjerenu naknadu podnositeljima u iznosu od
108.000,00 kuna.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku,
pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje
su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 21. prosinca 1994. godine podnositelji su
pokrenuli postupak pred Općinskim sudom u Splitu, protiv Republike Hrvatske,
tužbom radi naknade štete prouzročene miniranjem obiteljske kuće u Ž., predio
G., anagrafski označene kao Ž. ž., koju je u siječnju 1992. godine razorio
nepoznati počinitelj,

– po tužbi podnositelja
Općinski sud u Splitu održao je dva ročišta i to 5. lipnja 2000. godine i 19.
siječnja 2001. godine,

– na ročištu održanom
19. siječnja 2001. godine, a na prijedlog tužene od 18. svibnja 2000. godine,
raspravnim rješenjem određen je prekid postupka primjenom članka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96),

– do dana podnošenja
ustavne tužbe, 6. kolovoza 2002. godine, postupak je i dalje bio u prekidu,

– provjerom (dana 24.
lipnja 2004.) kod Općinskog suda u Splitu utvrđeno je da je predmet signiran
pod istim brojem: II P-3026/94, te da odluka po tužbi podnositelja još nije
donijeta.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1. Podnositelji su
pokrenuli postupak pred Općinskim sudom u Splitu 21. prosinca 1994. godine
tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 73/91 i 3/94), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću,
tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem imovine fizičke osobe
uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih demonstracija i
manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim
propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96), koji je stupio na
snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91, 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu
štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju
se.

Postupci iz stavka 1.
ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis kojim će se
urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom o dopunama
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99) koji je stupio na
snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada
Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i
184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona
o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije
u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«.

3.2. Hrvatski sabor, na
sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti
za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne
novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim
je propisano:

»Članak 10.

Sudski postupci radi naknade štete prekinuti
stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) nastavit će se po odredbama ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o
naknadi štete nastale uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija do
stupanja na snagu Zakona o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih
akata i javnih demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da
se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7)
godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3. Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).«.

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj
tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i
obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga
članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će
taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za
donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u
»Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

4. Povredu ustavnog
prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu
osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode
ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su
u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu odredbi
članka 63. Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelji ustavne tužbe pokrenuli su parnični
postupak radi naknade štete 21. prosinca 1994. godine. Ustavna tužba pod­nijeta
je 6. kolovoza 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja
parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina,
sedam (7) mjeseci i petnaest (15) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97,
6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska
konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske
odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga
2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih postupaka prije 5.
studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih
postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom
poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. do dana
podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra
u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća četiri (4) godine, devet (9)
mjeseci i jedan (1) dan.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se
vodio pred Općinskim sudom u Splitu, pod brojem: II P-3026/94 nastupio je po
sili zakona *(ex lege)* dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu
Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći rješenje o prekidu postupka dana 19.
siječnja 2001. godine, nadležni Općinski sud u Splitu postupio je u skladu sa
zakonom, a njegovo rješenje o prekidu postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim Zakonom određeni prekid postupka, do
donošenja novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima
radnje usmjerene na rješavanje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje
postoje li zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupanje
Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona, te je li zbog takvog
prekida postupka povrijeđeno člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositelja da o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i
nepristrani sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima
podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima, velikog broja
tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene terorističkim
aktima, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada šteta,
postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i za
određivanje prekida započetih postupaka do donošenja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije smio onemogućiti
ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom roku. O navedenom
ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22.
listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku od
šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje.
Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom
saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak
prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će
se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o
činjenici da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete
prouzročene terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao sedam (7)
godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana te da je prekid obuhvatio
cjelokupno pravno relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije
do podnošenja ustavne tužbe u trajanju od četiri (4) godine, devet (9) mjeseci
i jedan (1) dan, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja
da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom
je slučaju podnositeljima povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio
prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o
temeljnom ljudskom pavu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i
okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se
na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1834/2002
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1936