## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1808/2000 od 21. veljače 2001.

### NN 19/2001 (9.3.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1808/2000 od 21. veljače 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

353

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu:
sudac Jasna Omejec, kao predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan
Matija, Ivan Mrko­njić i Vice Vukojević, kao članovi Vijeća, odlučujući o ustav­noj
tužbi Tvrtke »M G H« Z., koju zastupa M. B., odvjetnik iz Z., na sjednici Vijeća
održanoj dana 21. ve­ljače 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba
se usvaja, te se ukida:

– presuda Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-5510/1998-4 od 19. srp­nja 2000. godine,

– rješe­njem
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda,
klasa: UP/II-413-06/98-01/299, urbroj: 513-02-02/27-98-2 od 12. svib­nja 1998.
godine i

– rješe­nje
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinarnice Z., klasa:
413-06/98-01/1066MRS/FJ, urbroj: 383-02-41-16-98-2 od 26. ve­ljače 1998.
godine.

II. Predmet se vraća
prvostupa­njskom tijelu na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Tvrtka »M G H«
Z., zastup­ljena od M. B., odvjetnika iz Z., podnijela je ustavnu tužbu u vezi
s presudom Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5510/1998-4 od 19. srp­nja
2000. godine, kojom je odbijena žalba podnosite­ljice izjav­ljena protiv rješe­nja
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda,
klasa: UP/II-413-06/98-01/299, urbroj: 513-02-02/27-98-2 od 12. svib­nja 1998.
godine.

Navedenim rješe­njem
odbijena je žalba podnosite­ljice i po­tvr­đeno rješe­nje Ministarstva
financija Republike Hrvatske, Carinarnice Z., klasa: 413-06/98-01/1066MRS/FJ,
urbroj: 383-02-41-16-98-2 od 26. ve­ljače 1998. godine, a kojim je odbijen kao
neosnovan zahtjev podnosite­ljice za izmjenu podataka u ICD broj: 5420 od 9.
svib­nja 1997. godine CI J.

2. Podnosite­ljica
smatra da je, prilikom odlučiva­nja o ­njenom zahtjevu za izmjenu podataka i
sma­nje­nje carinske pristojbe, Ministarstvo financija Republike Hrvatske,
Carinska uprava osporenim rješe­njima pogrešno protumačila i primijenila
Carinski zakon (»Narodne novine«, broj 53a/91, 64/91, 33/92, 26/93, 106/93,
92/94 i 60/98), kao mjerodavni materijalni propis u konkretnom slučaju.

Naime, podnosite­ljica
je kod Carinarnice Z. pokrenula postupak za izmjenu podataka u izvoznoj
carinskoj deklaraciji broj: 5420 od 9. svib­nja 1997. godine CI J., jer je u
fakturama koje je priložila uz deklaraciju pogrešno navela cijenu robe. U
navedenoj fakturi, podnosite­ljica je naznačila i iznos ukupnog materijala, a
koji iznos se nije smio naznačiti u toj fakturi, obzirom da se radi o
materijalu koji nije vlasništvo podnosite­ljice, već je kao repromaterijal
uvezen radi dorade za stvarnog vlasnika, pozivom na odredbu članka 56. stavka
1. Carinskog zakona.

Do opisane greške,
u iznosu od 1.510,88 USD, došlo je propustom djelatnika podnosite­ljice.

Kako se u
konkretnom slučaju radilo o izvozu opleme­njene robe koja je uvezena teme­ljem
naznačene odredbe članka 56. stav­ka 1. Carinskog zakona, to u fakturalnu
vrijednost, koja pred­stav­lja i carinsku osnovicu, ne ulazi vrijednost uvezene
robe. U kon­kretnom slučaju fakturalna vrijednost robe, odnosno carinska
osnovica navedena u popratnoj izvoznoj carinskoj deklaraciji, mora biti uma­njena
za vrijednost takve uvezene robe (repromaterijala).

Radi ovakve očite
greške, podnosite­ljica je podnijela zahtjev za izmjenu podataka u Izvoznoj
carinskoj deklaraciji broj: 5420 od 9. svib­nja 1997. godine, Carinarnici Z.,
pozivom na odredbu članka 250. Carinskog zakona, međutim, isti je odbijen uz
obrazlože­nje da utvrđene či­njenice nisu teme­lj za primjenu naznačene zakonske
odredbe.

Slijedom
navedenog, podnosite­ljica smatra da su povrijeđena prava propisana odredbama članka
19. i članka 49. Ustava Republike Hrvatske.

3. *Ustavna tužba
je osnovana.*

Odredbom članka
56. stavka 1. Carinskog zakona propisano je da se na uvoz sirovina,
reprodukcijskog i drugog materijala koji su sastavni dio izvoznog proizvoda ne
naplaćuje carina ako je uvezena roba u cjelini upotrijeb­ljena u proizvod­nji
robe ili usluga za izvoz i izvezena najkasnije u roku od jedne godine od dana
prelaska robe preko carinske crte.

Nada­lje, odredbom
članka 249. stavka 1. točke 1. istog Zakona propisano je da ako se na osnovi
podataka iz deklaracije, o kojima ovisi obračun carine, i iz isprava što su
podnesene uz deklaraciju utvrdi da obračun carine ne odgovara stvarnom sta­nju
robe ili ako carina bude plaćena u ma­njoj ili većoj svoti, ili ako je carina
plaćena više puta, carinarnica mora u roku od godine dana od dana podnoše­nja
deklaracije naknadno obračunati carinu i donijeti rješe­nje o naplati ili vraća­nju
carine koja nije bila obračunata ili je obračunata u ma­njoj ili većoj svoti od
propisane.

Odredbom članka 250. stavka
1. propisano je da ako se usporedbom podataka iz deklaracije i podataka iz
isprava podnesenih uz deklaraciju, od kojih ne ovisi obračun carine, osim u slučajevima
iz članka 290. tog Zakona, utvrdi da podaci iz deklaracije ne odgovaraju
podacima iz priloženih isprava ili stvarnom sta­nju robe, carinarnica mora na
zahtjev podnosite­lja deklaracije, koji ga podnose u roku od jedne godine nakon
podnoše­nja deklaracije, rješe­njem izmijeniti podatke radi ­njihova usklađiva­nja
s podacima iz priloženih isprava ili sa stvarnim sta­njem robe.

Također, odredbom članka 252.
stavka 1. Carinskog zakona propisano je da izuzetno od odredbe članka 250.
stavka 1. ovog Zakona, ako je do plaća­nja carine u ma­njoj ili većoj svoti došlo
stoga što podnosite­lj deklaracije na ­njoj nije prijavio točne podatke o
kojima ovisi obračun carine, carinarnica mora u roku dvije godine od dana donoše­nja
deklaracije donijeti rješe­nje o naplati ili povratu carine.

4. U konkretnom slučaju
podnosite­ljica je 31. siječ­nja 1997. godine uvezla repromaterijal po Uvoznoj
carinskoj deklaraciji, od firme »INAC-I.«, kao proizvođača tog materijala.
Predmetni materijal vlasništvo je firme »DSI« iz K. i dostav­ljen je podnosite­ljici
radi dorade i izrade proizvoda za potrebe strane autoindustrije.

Prilikom izvoza navedene robe
(vraća­nje firmi »DSI« K.), na Izvoznoj carinskoj deklaraciji i računima
podnosite­ljice, u stupcu »materijal«, pogrešno je prikazala vrijednost
materijala zajedno s vrijednosti rada, pa je i u carinskoj deklaraciji priliv
deviza pogrešno prijav­ljen. Nakon što je uočena pogreška, podnosite­ljica je
navedenim zahtjevom zatražila izmjenu podataka Izvozne carinske deklaracije od
9. svib­nja 1997. godine.

5. Nesporno je, dakle, da se
u slučaju podnosite­ljice radi o uvezenom repromaterijalu, koji je pozivom na
navedenu odredbu članka 56. stavka 1. Carinskog zakona oslobođen od plaća­nja
carinskih pristojbi i čija vrijednost je greškom zaračunata u predmetnoj
Izvoznoj carinskoj deklaraciji, čiji ispravak je zatražila podnosite­ljica.

Donoseći naznačeno
prvostupa­njsko rješe­nje od 26. ve­ljače 1998. godine, Ministarstvo financija
Republike Hrvatske, Carinarnica Z., odbilo je zahtjev podnosite­ljice, uz
obrazlože­nje da je Carinarnica uvidom u spis predmeta i račun broj: 49/97 od
9. svib­nja 1997. godine, koji je bio podnesen uz deklaraciju, utvrdila da, u
pogledu vrijednosti usluge i fakturne vrijednosti robe ne postoji nesklad između
podataka u deklaraciji i podataka u priloženim ispravama. Dakle, da ne postoje
uvjeti zbog kojih bi se traženoj izmjeni trebalo udovo­ljiti, pozivom na
odredbu članka 250. stavka 1. Carinskog zakona. Naznačeno pravno tumače­nje
prihvaćeno je i drugostupa­njskim rješe­njem Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda od 12. svib­nja 1998. godine.

U obrazlože­nju
osporene presude Upravni sud Republike Hrvatske navodi da analizom svih
podataka predmetnog spisa taj dio zak­ljučuje da u konkretnom slučaju nije bilo
neusklađenosti podataka između priloženih isprava odnosno deklariranog sta­nja
robe i podataka unesenih u carinsku deklaraciju. Ističe da zbog tih či­njenica,
tuženo tijelo nije imalo razloga postupiti u smislu navedene odredbe članka
250. stavka 1. Carinskog zakona, te da naknadno utvrđena či­njenica da u
fakturalnu vrijednost (carinsku osnovicu), nije trebala ići vrijednost uvezenog
repromaterijala (u smislu odredbe članka 56. stavka 1. istog Zakona), ne daje
teme­lje za usvaja­nje tužbe podnosite­ljice u upravnom sporu.

6. Ocjena je ovog
Suda da je u postupku vođenom od strane Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Carinske uprave u prvom i drugom stup­nju, a posebice u upravnom
sporu vođenom od strane Upravnog suda Republike Hrvatske, zanemaren dio odredbe
članka 250. stavka 1. Carinskog zakona, prema kojem se prilikom odlučiva­nja o
zahtjevu stranke, u kojem ona pozivom na odredbu članka 250. stavka 1.
Carinskog zakona traži izmjenu podataka i sma­nje­nje carinske pristojbe
Izvozne carinske deklaracije, treba uzeti u obzir ne samo neusklađenost
podataka Izvozne carinske deklaracije s podacima iz priložene dokumentacije, već
posebno i neusklađenost tih podataka sa stvarnim sta­njem robe.

Podnosite­ljica je
svoj zahtjev za izmjenu podataka i sma­nje­nje carinske pristojbe naznačene
Izvozne carinske deklaracije obrazložila neusklađenošću podataka carinske
deklaracije sa stvarnim sta­njem robe. Navedeno iz razloga što je podnosite­ljica
u smislu odredbe članka 56. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona uvezla robu
inozemnog vlasnika radi dorade (repromaterijal), s obvezom da istu robu
(opeleme­njenu) izveze najkasnije u roku od jedne godine od dana prelaska robe
preko carinske crte. Na uvoz takve robe – repromaterijala ne naplaćuje se
carina, a prilikom ­njezina izvoza u Izvoznoj carinskoj deklaraciji naznačuje
se samo vrijednost uloženog rada, a ne vrijednost robe zajedno s vrijednošću
rada kako je to greškom djelatnika podnosite­ljice u konkretnom slučaju uči­njeno.

7. Prema tome,
upravo či­njenicu da je zahtjev za izmjenu podataka u naznačenoj Izvoznoj
carinskoj deklaraciji, podnosite­ljica je obrazložila neusklađenošću tih podataka
sa  stvarnim sta­njem robe koja se
carinila, propustila su utvrditi tijela Ministarstva financija, Carinske
uprave, prilikom odlučiva­nja o zahtjevu podnosite­ljice, što je rezultiralo
pogrešnom primjenom kako članka 250. stavka 1. tako i naznačenog članka 249.
stavka 1. točke 1. Carinskog zakona u konkretnom slučaju.

Navedeno iz
razloga što se i u zakonskoj odredbi članka 249. stavka 1. točke 1. Carinskog
zakona posebno ističe da ako se na osnovi podataka iz deklaracije, o kojima
ovisi obračun carine, i iz isprava što su podnesene uz deklaraciju utvrdi da
obračun carine ne odgovara stvarnom sta­nju robe ili ako carina bude plaćena u
ma­njoj ili većoj svoti, ili ako je carina plaćena više puta, carinarnica mora
u roku od godine dana od dana podnoše­nja deklaracije naknadno obračunati
carinu i donijeti rješe­nje o naplati ili vraća­nju carine koja nije bila obračunata
ili je obračunata u ma­njoj ili većoj svoti od propisane.

Dakle, kako je u
slučaju podnosite­ljice utvrđena obveza plaća­nja carine u većoj svoti od
iznosa u kojem je trebala biti utvrđena da se vodilo računa o usklađenosti
podataka u Izvoznoj carinskoj deklaraciji sa stvarnim sta­njem robe na koju se
ta Izvozna carinska deklaracija odnosila, ocjena je ovog Suda da je u
konkretnom slučaju na utvrđeno či­njenično sta­nje, u postupcima koji su
prethodili postupku pred ovim Sudom, prepušteno primijeniti i navedeni članak
249. stavak 1. točku 1. Carinskog zakona.

8. Navedenu pogrešnu primjenu
mjerodavnog materijalnog prava, nije razložno ocijenio, a niti obrazložio
Upravni sud Republike Hrvatske, te istu nije osporenom presudom uklonio u
postupku sudske kontrole zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i
tijela koja imaju javne ovlasti.

Time je podnosite­ljici
povrijeđeno ustavno pravo propisano odredbom članka 19. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske.

9. Nadovezujući se
na istaknuto, Ustavni sud je utvrdio da je u slučaju podnosite­ljice povrijeđeno
i pravo na pravično suđe­nje iz odredbe članka 29. stavka 1. Ustava, te prava
propisana odredbama članka 49. stavcima 1. i 2. Ustava, prema kojima su
poduzetnička i tržišna sloboda teme­lj gospodarskog ustroja Republike Hrvatske,
a svim se poduzetnicima osigurava jednak pravni položaj na tržištu.

10. Pozivom na
odredbe članka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj:
U-III-1808/2000
Zagreb, 21. ve­ljače 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 19/2001-353