## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-440/2005 od 23. studenoga 2006.

### NN 2/2007 (4.1.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-440/2005 od 23. studenoga 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**169**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan
Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustav­nom tužbom pokrenuo I. L. iz M. L., kojeg
zastupa V. M., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 23. studenoga 2006. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u Zadru,
broj: Kž-249/03 od 15. prosinca 2004. kojom su odbijene žalbe podnositelja i
državnog odvjetnika te je potvrđena presuda Općinskog suda u Zadru, broj:
K-829/99 od 31. listopada 2002. godine. Tom presudom podnositelj je proglašen
krivim za počinjeno kazneno djelo protuzakonitog prebacivanja osoba preko
državne granice iz članka 177. stavka 2. u svezi sa stavkom 1. Kaznenog zakona
(»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 105/04. i
84/05.) te je osuđen na kaznu zatvora u trajanju od dvije godine i osam mjeseci.
Na temelju članka 82. stavka 2. Kaznenog zakona naloženo je podnositelju da u
korist državnog proračuna Republike Hrvatske uplati iznos od 743.600,00 kn koji
je pribavljen počinjenim kaznenim djelom. Radi osiguranja te novčane tražbine
određena je privremena mjera kojom se podnositelju zabranjuje otuđenje,
opterećenje i bilo koje drugo raspolaganje vozilom i obiteljskom kućom.
2. Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
zajamčena člankom 29. stavcima 1. i 2. alinejom 6. Ustava Republike Hrvatske.
Ponavljajući navode koje je isticao tijekom kaznenog postupka podnositelj u
ustavnoj tužbi u bitnome navodi da dokazi nisu izvođeni neposredno, već su na
glavnoj raspravi pročitani zapisnici o prepoznavanju i saslušavanju svjedoka u
istrazi. Smatra da nije dokazano da bi počinio kazneno djelo koje mu je
stavljeno na teret te da u postupku nije utvrđeno da bi podnositelj ostvario
korist veću od 20.000 DEM.
Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, ukine presudu Županijskog suda i
predmet vrati tom sudu na ponovni postupak.

*Ustavna tužba nije osnovana.*3. Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe podnijete na temelju članka
62. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri
čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i pot­puno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Članak 29. stavak 1. Ustava propisuje:
Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.
Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva
pravičnog suđenja, pa Ustavni sud ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta
toga ustavnog prava ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u
postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao
jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji
podnositelju osigurava pravično suđenje.
Članak 29. stavak 2. alineja 6. Ustava propisuje:
*U slučaju sumnje ili optužbe zbog kažnjivog djela osumnjičenik, okrivljenik ili
optuženik ima pravo:
(...)
– da ispituje ili dade ispitati svjedoke optužbe i da zahtijeva da se osigura
nazočnost i ispitivanje svjedoka obrane pod istim uvjetima kao i svjedoka
optužbe.*5. Prvostupanjski sud je na temelju članka 331. stavka 1. točke 1. Zakona o
kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99.,
58/02. i 143/02.) odlučio pročitati iskaze pojedinih svjedoka dane pred
istražnim sucem te je odbio prijedlog podnositelja da se ti svjedoci neposredno
saslušaju na glavnoj raspravi. Ovo iz razloga jer bi se neposredno ispitivanje
osoba kurdske nacionalnosti, prema stajalištu suda, protivilo načelu
ekonomičnosti i koncentracije glavne rasprave; izvođenje tog dokaza bilo bi
moguće uz znatne poteškoće što bi dovelo do odugovlačenja kaznenog postupka.
Člankom 331. stavkom 1. točkom 1. Zakona o kaznenom postupku propisano je:
*Zapisnici o iskazima svjedoka, suoptuženika ili već osuđenih sudionika u
kaznenom djelu te zapisnici ili drugi dopisi o nalazu ili mišljenju vještaka
mogu se prema odluci vijeća pročitati samo:
1) ako su ispitane osobe umrle, duševno oboljele ili se ne mogu pronaći, ili je
njihov dolazak pred sud nemoguć ili znatno otežan zbog starosti, bolesti ili
drugih važnih uzroka,*Drugostupanjski sud je ocijenio da sud prvog stupnja nije počinio bitnu povredu
odredaba kaznenog postupka time što je pročitao iskaze šestorice svjedoka koje
su dali pred istražnim sucem, jer bi ispitivanje tih svjedoka (turskih
državljana kurdske nacionalnosti koji su napustili Tursku pa je njihovo
boravište nepoznato) bilo otežano. Iako je u konkretnom slučaju načelo
neposrednog izvođenja dokaza »ustuknulo« pred načelima ekonomičnosti i
efikasnosti postupka, drugostupanjski sud ocjenjuje da nije počinjena povreda
postupka, budući da je prvostupanjski sud postupio na temelju ovlasti sadržane u
članku 331. Zakona o kaznenom postupku.
6. Ustavni sud utvrđuje da su osporene presude donijela zakonom ustanovljena
tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti u pravilno i zakonito provedenom
postupku. Podnositelju je bilo omogućeno pratiti tijek postupka, sudjelovati u
postupku uz branitelja, izjašnjavati se i predlagati dokaze glede odlučnih
činjenica te poduzimati sve zakonom dopuštene procesne radnje.
Prvostupanjski sud svoje utvrđenje da je podnositelj organizirao nedozvoljen
prelazak grupe od 71 Kurda preko državne granice za što je na svoje ruke primio
novac u iznosu od 743.600,00 kn, temelji na iskazima saslušanih svjedoka, na
iskazima svjedoka koje su dali pred istražnim sucem te zapisniku o prepoznavanju
kojeg je sačinio istražni sudac. Ocjenu da bi izvođenje dokaza saslušanja
određenih svjedoka na glavnoj raspravi bilo otežano, prvostupanjski sud je
utemeljio na odredbama članka 331. Zakona o kaznenom postupku koje takvu
mogućnost predviđaju, a za tu je svoju odluku naveo valjane razloge.
Ocjena je Ustavnog suda da je i Županijski sud svoja utvrđenja da ne postoje
bitne povrede odredaba kaznenog postupka i povrede kaznenog zakona, te da je
činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno, jasno obrazložio, očitovavši se
pritom o svim žalbenim navodima podnositelja koje podnositelj ponavlja i u
ustavnoj tužbi.
Imajući u vidu sve navedeno, a sagledavajući postupak koji je prethodio
ustavnosudskom kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je isti vođen na
način koji podnositelju osigurava pravično suđenje, te da podnositelju nisu
povrijeđena ustavna prava na koja se poziva.
7. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u izreci.
Odluka o objavi iz točke II. izreke temelji se na članku 29. Ustav­nog zakona.

Broj: U-III-440/2005
Zagreb, 23. studenoga 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 2/2007-169
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)