## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-314/2008-4 od 18. studenoga 2010.

### NN 12/2011 (28.1.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-314/2008-4 od 18. studenoga 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

254

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš Beroš, kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća, te sudskog savjetnika Daria Mađaroša kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa Maja Mudrinić, direktorica Sektora za korporativne regulatorne poslove HT-a, po punomoći Ivice Mudrinića, predsjednika Uprave društva, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za telekomunikacije, Vijeća Agencije, klasa: 344-01/06-01/678, ur. broj: 376-11-07-25 od 30. studenog 2007. godine, u predmetu zaštite tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj dana 18. studenog 2010.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela je u točki 1. izreke rješenja naloženo HT-Hrvatskim telekomunikacije d.d., dostaviti Agenciji radi izdavanja suglasnosti »Uvjete HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za pružanje veleprodajne usluge ADSL pristupa« od 22. studenog 2007. i »Opće uvjete HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za pružanje ADSL transport usluge« od 15. listopada 2007. na način da čine jedan dokument pod nazivom »Dodatak standardne ponude HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koje se odnose na širokopojasni pristup internetu«, izmijenjene na način naveden u izreci rješenja pod točkama 1.a i 1.b. Točkom 2.. izreke rješenja HT d.d. obvezan je do 1. lipnja 2008. osigurati da DSLAM oprema sa svojom pripadajućom korisničkom opremom »CPE« radi u modu adaptivne (minimalne) snage, kako bi se postiglo što racionalnije korištenje pristupne mreže infrastrukture te da u istom roku u prilogu ponude definira spektralne maske za svaki paket brzina sa svim potrebnim parametrima. Točkom 3. izreke rješenja obvezan je tužitelj sve izmjene iz rješenja provesti u roku od osam dana od primitka rješenja te dostaviti Hrvatskoj agenciji za telekomunikacije radi izdavanja suglasnosti na traženi dodatak standardne ponude HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu, dok prema točki 4. izreke rješenje stupa na snagu danom donošenja.

Pravovremenom tužbom osporio je tužitelj navedeno rješenje ističući sve razloge propisane odredbom članka 10. stavka 1. točke 3. Zakona o upravnim sporovima.

Prvenstveno, tužitelj ističe povrede odredaba upravnog postupka navodeći da nije imao mogućnosti sudjelovati u postupku, protivno odredbi članka 143. Zakona o općem upravnom postupku i članka 13. stavka 2. Zakona o telekomunikacijama koje istovrsnu obvezu nameću Agenciji. Posebno, navedeno se odnosi na točku 2. izreke rješenja jer je za naloge koji nameću velike obveze tužitelju saznao tek primitkom osporenog akta. Nadalje, postupak je povrijeđen i u odnosu na sadržaj razloga rješenja koji je protivan članku 209. Zakona o općem upravnom postupku.

Pogrešno utvrđeno činjenično stanje tužitelj vidi u propustu utvrđivanja odlučujućih činjenica vezanih uz primjenu moda adaptivne (minimalne) snage, tim više što mreža tužitelja ne radi u tome modu niti su mu poznati primjeri takve funkcionalnosti u Europi i svijetu.

Razlog tužbe što se odnosi na pogrešnu primjenu zakona tužitelj temelji na pogrešnoj primjeni odredbe članka 52. stavka 1. Zakona o telekomunikacijama i članka 54. stavka 4. istog Zakona, sve to zbog pogrešnog tumačenja pojma pristupa internetu. Tužitelj nesporno već nekoliko godina pruža pristup svojoj telekomunikacijskoj mreži putem ADSL transport usluge pa smatra da je na taj način udovoljio zahtjevima iz netom citiranih odredbi Zakona o telekomunikacijama, jer definicija usluge pristupa mreži nigdje ne spominje mogućnost a niti obvezu preprodaje usluga. Smatra da je nametanjem obveze pružanja te usluge prekoračeno zakonsko ovlaštenje mjerodavnog regulatornog tijela i predstavlja ozbiljno zadiranje u poslovanje sudionika na telekomunikacijskom tržištu te ograničavanje njihovih Ustavom zagarantiranih prava na poduzetničku i tržišnu slobodu.

Nadalje, ističe se u tužbi da je tuženo tijelo propustilo izvršiti analizu radi utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama pa uslijed svega izloženog tužitelj smatra osporeno rješenje nezakonitim te predlaže da Sud tužbu uvaži i isto poništi.

Tuženo tijelo, dostavljajući spise predmeta, u opširnom odgovoru na tužbu osvrće se na sve navode tužbe te posebno spori navodne povrede postupka počinjene prije donošenja osporenog rješenja. Iznosi tijek komunikacije s tužiteljem, brojne zahtjeve i dopise te navodi i sadržaj te nadnevke održanih sastanaka s predstavnicima tužitelja. Dokazuje time da je u cijelosti postupio s odredbom članka 13. stavka 2. Zakona o telekomunikacijama te odredbi članka 143. Zakona o općem upravnom postupku omogućivši tužitelju sudjelovanje u postupku u svim fazama prije donošenja osporenog rješenja.

U odnosu na utvrđene činjenice ističe da su sva sporna pitanja razjašnjena između stranaka, a u pogledu točke 2. dispozitiva pobijanog rješenja spori da bi tužitelju nametnuo obveze koje mu nisu bile poznate. Naime, tužitelj je upravo inzistirao na određivanju različitih cijena za razne pristupne brzine pa je tuženo tijelo, slijedeći princip sigurnosti mreže HT-a a istovremeno u namjeri osiguravanja ravnopravnih i nediskriminirajućih uvjeta za sve sudionike na tržištu, osporenim rješenjem definiralo različite cijene za različite brzine ali uz obvezu tužitelju uvođenja moda adaptivne snage koje bi tehničkim karakteristikama pružanja usluge opravdale različite cijene usluge.

U odnosu na prigovor tužbe pogrešne primjene materijalnog propisa tužitelj tumači odredbe članka 54. stavka 4. i članka 52. stavka 1. Zakona o telekomunikacijama, u vezi s jednom od osnovnih zadaća Hrvatske agencije za telekomunikacije u osiguravanju i promicanju djelotvornog i održivog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskom tržištu, s jednakim mogućnostima za sve sudionike na tržištu.

Osporava nadalje navode tužbe o potrebi primjene Pravilnika o uvjetima i načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama s obzirom da se iste primjenjuju u slučajevima iz članka 51. stavka 2. i 3. Zakona o telekomunikacijama koje situacije nisu postojale u vrijeme kada je tužitelj određen operatorom sa znatnijom tržišnom snagom.

Na osnovi izloženog tuženi predlaže da se tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Ocjenjujući zakonitost osporenog akta na osnovi stanja spisa predmeta te u okviru navoda i razloga tužbe, a primjenom odgovarajućih odredbi Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj: 122/03, 177/03, 60/04 i 70/05) – dalje u tekstu: Zakon, Sud ne nalazi povreda zakona na štetu tužitelja.

Sporno je među strankama je li tuženo tijelo u postupku prije donošenja osporenog rješenja poštovalo odredbe Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91 i 103/96-Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske) i postupovne odredbe Zakona o telekomunikacijama. Imajući u vidu sadržaj spisa predmeta ne nalaze se ostvarenim postupovne povrede na koje ukazuje tužitelj u svojoj tužbi, jer je tuženo tijelo, a što proizlazi iz sadržaja spisa predmeta, tijekom cijelog postupka pružalo tužitelju mogućnosti da se izjašnjava o svim zahtjevima tuženoga, o čemu svjedoče brojni dopisi tužitelja i tuženoga kao i zabilješke u vezi održanih sastanaka vezanih uz predmetnu upravnu stvar. Stoga se ne nalazi povrijeđenom odredba članka 143. Zakona o općem upravnom postupku kao ni članka 13. stavka 2. Zakona o telekomunikacijama.

U odnosu na navodnu povredu odredbe članka 209. Zakona o općem upravnom postupku u pogledu sadržaja obrazloženja rješenja također se ne nalazi povrede zakona, s obzirom da je rješenje potpuno obrazloženo s aspekta odlučujućih činjenica za odluku o osnovanosti predmetne stvari te odredbi zakona koje s obzirom na utvrđeno činjenično stanje opravdavaju odluku o meritumu stvari.

Također, ne nalazi se pogrešnog odnosno nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja jer je po ocjeni Suda tuženo tijelo utvrdilo sve relevantne činjenice s obzirom na položaj tužitelja kao operatora sa znatnijom tržišnom snagom te njegovih obveza koje proizlaze iz Zakona o telekomunikacijama.

Na osnovi stanja spisa predmeta proizlazi da je nesporno tužitelj odlukom Vijeća Agencije za telekomunikacije klasa: UP/I-344-01/06-01/916, urbroj: 383-07-20 od 30. ožujka 2007. proglašen operatorom sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja. Imajući u vidu navedeno, osnovano je i po mišljenju Suda tužitelj obvezan na zahtjev tužitelja dopuniti postojeću Standardnu ponuda za davatelje usluga pristupa Internetu od 21. srpnja 2005., koji će sadržavati tehničke, tehnološke i komercijalne uvjete širokopojasnog pristupa za davatelje usluge pristupa Internetu, na što je pozvan zaključkom tužitelja od 20. ožujka 2007. a u povodu čega se vodi predmetni upravni spor.

Naime, odredbom članka 51. stavka 10. Zakona, obvezani su operatori ili davatelji usluga sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu da svim sudionicima na tržištu pružaju usluge pod usporedivim okolnostima, jednakim uvjetima i na istoj razini na kojoj obavljaju te usluge za vlastite potrebe i za potrebe povezanih društava, poštujući pri tome načela nediskriminacije, transparentnosti i troškovne usmjerenosti tarifnih sustava te otvorenog pristupa mreži.

Pojam pristupa mreži je tuženi interpretirao slijedom definicije odredbe članka 7. točke 42. Zakona, kao fizičko i logičko povezivanje terminalne i druge opreme na komunikacijsku mrežu ili dijelove te mreže te fizičko i logičko povezivanje jedne telekomunikacijske mreže s drugom telekomunikacijskom mrežom ili njenim dijelovima radi uporabe funkcija te mreže ili radi korištenja usluga koje se putem nje obavljaju. Stoga se Sudu omogućavanje širokopojasnog pristupa internetu koji uključuje i veleprodajnu uslugu ukazuje pravilno interpretiranim kao dio odnosno jedan vid pristupa mreži kako je definiran netom spomenutom odredbom Zakona.

Naime, odredbom članka 52. Zakona kojom je reguliran pojam i obveze otvorenog pristupa mreži proizlazi da operatori sa znatnijom tržišnom snagom moraju pružiti pristup mreži poštujući utvrđena i već spomenuta načela nediskriminacije i transparentnosti i to svim sudionicima na tržištu pod usporedivim okolnostima i jednakim uvjetima te na istoj razini na kojoj pružaju te usluge za vlastite potrebe ili potrebe povezenih društava. Stoga iz navedenog proizlazi njihova obveza u okviru standardne ponude omogućiti svim sudionicima na tržištu pristup svojoj mreži u svim vidovima kao za vlastite potrebe i potrebe povezanih društava, pa tako i širokopojasni pristup davatelja usluga pristupa Internetu.

Navedeno otklanja prigovore tužitelja u smislu da je navedeni pristup već omogućen u okviru komercijalne ponude ADSL transport usluge, s obzirom da se komercijalna ponuda razlikuje od standardne ponude operatora. Standardna ponuda pokriva osnovne usluge međusobnog povezivanja kao minimalni skup usluga koje HT pruža u okviru posebne regulacije koju provodi Agencija a na komercijalnoj osnovi se pružaju posebne usluge. Upravo zbog izložene naravi sporne usluge opravdano tuženi smatra da se ista ima tretirati kao jedna od osnovnih usluga međusobnog povezivanja slijedom čega ima biti obuhvaćena standardnom ponudom.

Osnovano je i pravilno tuženo tijelo otklonilo prigovore tužitelja vezano uz način utvrđivanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom s obzirom da je njegov položaj utvrđen u skladu sa Zakonom (odredba članka 51. stavka 1. Zakona), jer se Pravilnik iz stavka 5. članka 51. primjenjuje za slučaj utvrđivanja mjerodavnih tržišta u smislu stavka 2. i 3. Zakona.

Nadalje, Sud ne nalazi povreda zakona niti u dijelu osporene točke 2. izreke rješenja, s obzirom da iz spisa predmeta proizlazi da je tužitelj inzistirao na različitim cijenama naknade za različite ADSL pristupne brzine što proizlazi iz dokumentacije u spisu predmeta, posebno dopisa tužitelja od 14. studenog 2007. upućenog Agenciji u predmetnoj upravnoj stvari. Stoga se prihvaća obrazloženje tuženog tijela u navedenom dijelu prema kojem je naloženi način rad u modu adaptivne (minimalne) snage određen upravo radi osiguranja principa sigurnosti mreže HT-a tako da su različite cijene utemeljene u tehničkim karakteristikama pružanja usluge. O navedenim pitanjima a kako proizlazi iz spisa predmeta raspravljeno je i na sastancima stranaka tijekom postupka koji je prethodio donošenju osporenoga rješenja, pa je i u tom dijelu rješenje pravilno i zakonito.

Na osnovi izloženog Sud zaključuje da je osporeno rješenje doneseno u cijelosti na osnovi potpuno i pravilno utvrđenih činjenica bez povreda postupka na koje ukazuje tužitelj i na koje Sud pazi po službenoj dužnosti, uz pravilnu primjenu materijalnog propisa, uz valjano i detaljno obrazloženje pa se slijedom toga tužba odbija kao neosnovana u smislu odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92).

Broj: Us-314/2008-4

Zagreb, 18. studenoga 2010.

Predsjednica vijeća
Lidija Rostaš Beroš, v. r.

Presuda, NN 12/2011-254