## Pravilnik o postupku homologacije motornih vozila s obzirom na mjere za smanjenje onečišćenja emisijama iz motora TPV 102 (izdanje 00)\*

### NN 17/2008 (11.2.2008.), Pravilnik o postupku homologacije motornih vozila s obzirom na mjere za smanjenje onečišćenja emisijama iz motora TPV 102 (izdanje 00)\*

# DRŽAVNI ZAVOD ZA MJERITELJSTVO

**528**

Temeljem članka 275. stavak 3. Zakona o sigurnosti prometa na
cestama (»Narodne novine« br. 105/04) ravnatelj Državnog zavoda za mjeriteljstvo
donosi

## PRAVILNIK

### O POSTUPKU HOMOLOGACIJE MOTORNIH VOZILA S OBZIROM NA MJERE ZA SMANJENJE ONEČIŠĆENJA EMISIJAMA IZ MOTORA TPV 102 (IZDANJE 00) (\*)

Članak 1.

Ovim se Pravilnikom uređuje postupak homologacije motornih vozila kategorije M i
N (1) s obzirom na mjere za smanjenje emisije plinovitih i krutih štetnih
sastojka iz njihovim motora te zamjenskih katalizatora nemijenjenih za takva
vozla.

Članak 2.

Tehnički zahtjevi u postupku homologacije navedeni su u Prilogu I. i XII. za
vozilo, odnosno za OBD u Prilogu XI. te za zamjenski katalizator kao zamjensku
tehničku jedinicu u Prilogu XIII.
Postupak homologacije naveden je u Prilozima I. i XII. za vozilo i u Prilogu
XIII. za zamjenski katalizator kao zamjensku tehničku jedinicu te u člancima 8.
– 10. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila. Prilozi I. – XIII. čine
sastavni dio ovoga Pravilnika.

Članak 3.

Tijelo nadležno za homologaciju homologacije motornih vozila i zamjenskih
katalizatora u smislu odredaba ovoga Pravilnika je Državni zavod za
mjeriteljstvo (u daljnjemu tekstu: Zavod).

Članak 4.

Zavod će dodijeliti certifikat o homologaciji tipu motornog vozila ako
zadovoljava zahtjeve iz Priloga I., XI. i XII., odnosno tipu zamjenskog
katalizatora ako zadovoljava zahtjeve iz Priloga XIII. Za ispitivanja tipa I.
primjenjuju se zahtjevi navedeni u retku B(2005) tablice u točki 5.3.1.4.
Priloga I.
Obrazac certifikata o homologaciji tipa vozila prikazan je u Prilogu X., a
certifikat o homologaciji tipa zamjenskih katalizatora u Prilogu XIII.

Članak 5.

Motorna vozila s obzirom na mjere za smanjenje emisije plinovitih i krutih
štetnih sastojka iz njihovih motora te zamjenski katalizatori nemijenjeni za
takva vozila mogu se homologirati, uvoziti i stavljati na tržište ako
zadovoljavaju zahtjeve ovoga Pravilnika i njegovih priloga.

Članak 6.

Zavod može ovlastiti pravnu ili fizičku osobu za obavljanje poslova tehničke
službe ako ta osoba ispunjava sljedeće uvjete:
– da zadovoljava zahtjeve norme HRN EN ISO/IEC 17025 za osposobljenost ispitnih
laboratorija za područje ispitivanja prema zahtjevima ovoga Pravilnika
– da može dokazati poznavanje metoda i postupaka ispitivanja danih u prilozima
ovoga Pravilnika
– da ima najmanje jednoga djelatnika školske spreme VII/1 strojarskog smjera.

Članak 7.

Odredbe članka 5. ovoga Pravilnika primjenjivat će se od 1. listopada 2008.
godine za nova motorna vozila koja se prvi put registriraju u Republici
Hrvatskoj i za zamjenske katalizatore namijenjene za takva vozila od 1. travnja
2009. godine.

Članak 8.

Danom početka promjene odrebe iz članka 7. ovoga Pravilnika prestaje važiti
Naredba o homologaciji vozila s obzirom na emisiju štetnih spojeva u skladu s
gorivom koje upotrebljava motor (»Narodne novine« br. 95/06), osim odredaba iz
njezine točke 10. koje se odnose na rabljena vozila. Upućivanje u toj točki na
tablicu u točki 5.3.1.4. priloga 1. Naredbe ima značenje upućivanja na istu
tablicu u točki 5.3.1.4. Priloga I. ovoga Pravilnika.

Članak 9.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu osmoga dana od njegove objave u »Narodnim
novinama«.

Klasa: 011-02/07-02/28
Urbroj: 558-04/2-07-1-AD
Zagreb, 22. siječnja 2008.

Ravnatelj
Državnog zavoda za mjeriteljstvo
**Mirko Vuković, dipl. ing**., v. r.

\_\_\_\_\_\_\_
(\*) Pravilnik preuzima sadržaj
Direktive Vijeća 70/220/EEZ o usklađivanju zakonodavstva Država članica koje se
odnosi na mjere za smanjivanje onečišćenja iz motornih vozila, uključujući
izmjene i dopune u direktivama 74/290/EEZ, 77/102/EEZ, 78/655/EEZ, 83/351/EEZ,
86/76/EEZ, 88/436EEZ, 89/458/EEZ, 89/491/EEZ, 91/441/EEZ, 93/59/EEZ, 94/12/EZ,
96/44/EZ, 94/12/EZ, 96/44/EZ, 96/69/EZ, 98/77/EZ, 98/69/EZ, 1999/102/EZ,
2001/1/EZ, 2001/100/EZ, 2002/80/EZ i 2003/76/EZ.
(1) Definicija vozila dana je u članku 4. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila (»Narodne novine« br. 115/04), a kategorizacija u dijelu A.
Priloga II. toga Pravilnika.

**PRILOG I.**

PODRUČJE PRIMJENE, DEFINICIJE, ZAHTJEV ZA HOMOLOGACIJU TIPA, DODJELJIVANJE
HOMOLOGACIJE TIPA, ZAHTJEVI I ISPITIVANJA, PROŠIRENJE HOMOLOGACIJE TIPA,
SUKLADNOST PROIZVODNJE I VOZILA U UPORABI, SUSTAVI UGRAĐENE DIJAGNOSTIKE (OBD)

1. PODRUČJE PRIMJENE
Ovaj se Pravilnik primjenjuje na
– emisije iz ispušne cijevi pri uobičajenoj i niskoj temperaturi okoline,
emisije isparavanjem, emisije plinova iz kućišta koljenaste osovine, trajnost
uređaja za smanjivanje onečišćenja i sustava ugrađene dijagnostike (OBD)
motornih vozila opremljenih motorima s vanjskim izvorom paljenja
i
– emisije iz ispušne cijevi, trajnost uređaja za smanjivanje onečišćavanja i
sustava ugrađene dijagnostike (OBD) vozila kategorije M1 i N1, opremljenih
motorom s kompresijskim paljenjem.
Za potrebe ovoga Pravilnika »vozilo« označava svako vozilo opremljeno motorom s
vanjskim izvorom paljenja ili motorom s kompresijskim paljenjem koje je
namijenjeno za uporabu na cesti, s nadogradnjom ili bez, koje ima najmanje
četiri kotača, najveću dopuštenu masu veću od 400 kg i najveću konstrukcijsku
brzinu od 50 km/h ili veću, osim poljoprivrednih traktora i strojeva i radnih
strojeva, s iznimkom onih vozila kategorije N1 kojima je dodijeljena
homologacija tipa u skladu s Pravinikom TPV 102.
Na zahtjev proizvođača homologacija tipa vozila u skladu s ovim pravilnikom može
se proširiti od vozila M1 ili N1 opremljenih motorima s kompresijskim paljenjem
za koja je već dobivena homologacija tipa na vozila M2 i N2 referentne mase koja
ne prelazi 2.840 kg i koja ispunjavaju uvjete iz točke 6. ovoga Priloga (izmjena
ili dopuna homologacije tipa).
Ovaj se Pravilnik također primjenjuje kod postupka homologacije tipa za
zamjenske katalizatore kao zasebne tehničke jedinice namijenjene ugradbi u
vozila kategorije M1 i N1.
2. DEFINICIJE
Za potrebe ovog Pravilnika:
2.0.1. »Vozilo« označava svako vozilo prema definiciji u dijelu A. Priloga II.
Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
2.0.2. »Vozilo koje kao gorivo upotrebljava ukapljeni naftni plin (UNP) ili
prirodni plin (PP)« označava vozilo opremljeno posebnom opremom za uporabu UNP-a
ili PP-a u svom pogonskom sustavu. Takvo vozilo na UNP ili PP može biti
konstruirano i proizvedeno kao vozilo na jednu vrstu goriva ili vozilo na dvije
vrste goriva.
»Vozilo na jednu vrstu goriva« označava vozilo koje je konstruirano prvenstveno
za stalni pogon na UNP ili PP, ali može imati i benzinski sustav koji se
upotrebljava samo u nuždi ili za pokretanje motora, a u kojem spremnik za benzin
sadrži najviše 15 litara benzina.
»Vozilo na dvije vrste goriva« označava vozilo koje povremeno može biti
pogonjeno na benzin, a također povremeno na UNP ili PP.
2.1 »Tip vozila« u odnosu na emisije iz ispušne cijevi motora označava
kategoriju motornih vozila koja se ne razlikuju u takvim bitnim značajkama kao
što su:
2.1.1 istovrijedna inercija određena u ovisnosti o referentnoj masi kao što je
propisano u točki 5.1.Dodatka III. i
2.1.2 značajke motora i vozila određene u Dodatku II.
2.2 »Referentna masa« označava masu vozila u voznome stanju umanjenu za
jedinstvenu masu vozača od 75 kg i uvećanu za jedinstvenu masu od 100 kg.
2.2.1 »Masa vozila u voznome stanju« označava masu određenu u točki 2.6 Priloga
I. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
2.3 »Najveća masa« označava masu određenu u točki 2.7 Dodatka I. Pravilnika o
homologaciji tipa motornih vozila.
2.4. »Plinoviti štetni sastojci« označavaju emisiju u ispušnome plinu ugljikova
monoksida, dušikovih oksida izraženo kao ekvivalentni dušikov dioksid (NO2), i
ugljikovodika, pretpostavljajući omjer:
– C1H1,85 za benzin
– C1H1,86 za dizelsko gorivo
– C1H2,525 za UNP
– CH4 za PP.
2.5. »Kruti štetni sastojci« označava sastojke ispušnoga plina koji su
izodvojeni iz razrijeđenoga ispušnog plina pri temperaturi od najviše 325 °K (52
°C) s pomoću pročišćavača opisanih u Dodatku III.
2.6. »Emisije iz ispušne cijevi« označava:
– za motore s vanjskim izvorom paljenja, emisiju plinovitih štetnih satojaka
– za motore sa kompresijskim paljenjem, emisiju plinovitih i krutih štetnih
sastojaka.
2.7 »Emisija isparavanjem« označava pare ugljikovodika koje su izašle iz sustava
za gorivo motornog vozila, osim onih u emisijama iz ispušne cijevi.
2.7.1 »Gubitci iz spremnika goriva« emisije su ugljikovodika prouzročene
promjenama temperature u spremniku goriva (pretpostavljajući omjer C1H2.33).
2.7.2. »Gubitci iz toplog motora« emisije su ugljikovodika koji su izašli iz
sustava za gorivo vozila u mirovanju nakon razdoblja vožnje (pretpostavljajući
omjer C1H2.20).
2.8. »Kućište koljenaste osovine« prostor je u motoru ili izvan njega koji je
povezan s koritom za ulje s unutarnjim ili vanjskim cijevima kroz koje mogu
izaći pare ili plinovi.
2.9 »Uređaj za pokretanje hladnog motora« označava uređaj koji privremeno
obogaćuje smjesu zraka i goriva čime se olakšava pokretanje motora.
2.10 »Uređaj za olakšavanje pokretanja motora« označava uređaj koji olakšava
pokretanje motora bez obogaćivanja smjese zraka i goriva, npr. žarne svjećice
pomicanje početka ubrizgavanja itd.
2.11. »Radni obujam motora« označava:
2.11.1. kod motora s pravocrtnim gibanjem klipova, nazivni obujam (razlika
između najvećeg i najmanjeg obujma cilindra) svih cilindara
2.11.2. kod motora s rotacijskim klipom (Wankel), dvostruku vrijednost nazivnog
obujma svih komora.
2.12 »Uređaj za smanjivanje onečišćenja« označava one sastavne dijelove vozila
koji nadziru i/ili ograničavaju emisiju iz ispušne cijevi i emisiju
isparavanjem.
2.13. »OBD« označava sustav ugrađene dijagnostike za nadzor nad emisijama koji
ima sposobnost određivanja vjerojatnoga područja neispravnosti s pomoću kodova
grešaka pohranjenih u memoriji računala.
2.14. »Ispitivanje vozila u uporabi« označava ispitivanje i ocjenu sukladnosti
koja se izvodi u skladu s točkom 7.1.7. ovoga Priloga.
2.15. »Ispravno održavano i upotrebljavano« označava za potrebe ispitivanja
vozila da takvo vozilo zadovoljava kriterije za prihvaćanje odabranog vozila u
skladu s točkom 2. Dodatka 3. ovoga Priloga.
2.16. »Poremećajni uređaj« (defeat device) označava svaki dio koji je
konstruiran da ustanovljava temperaturu, brzinu vozila, brzinu vrtnje motora,
stupanj prijenosa u mjenjaču, podtlak u cjevovodu, ili bilo koji drugi parametar
za potrebe aktiviranja, modulacije, usporavanja ili prekidanja deaktiviranja
funkcije nekoga dijela u sustavu za smanjenje štetne emisije, pri čemu se
smanjuje učinkovitost sustava za smanjenje štetne emisije, u uvjetima koje je
razumno očekivati da mogu nastupiti pri uobičajenome radu i upotrebi vozila.
Takav se konstrukcijski element ne može smatrati poremećajnim uređajem ako:
I. je potreba za uređajem opravdana radi zaštite motora od oštećenja ili nezgode
i radi sigurnoga pogona vozila, ili
II. ako uređaj ne djeluje nakon pokretanja motora, ili
III. ako su uvjeti bitno uključeni u postupke ispitivanja tipa I. ili tipa VI.
2.17. »Izvorno ugrađeni katalizator« označava katalizator ili sklop katalizatora
koji su obuhvaćeni certifikatom o homologaciji izdanim za vozilo i koji su
navedeni pod točkom 1.10. u Dodatku Priloga X. ovoga Pravilnika.
2.18. »Zamjenski katalizator« označava katalizator ili sklop katalizatora koji
su predviđeni za zamjenu izvorno ugrađenoga katalizatora u vozilu homologiranu
sukladno Pravilniku TPV 102 te koji se mogu homologirati kao zasebna tehnička
jedinica u smislu članka 11. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
2.19. »Izvorni zamjenski katalizator« označava katalizator ili sklop
katalizatora čiji su tipovi navedeni u točki 1.10. u Dodatku Priloga X. ovoga
Pravilnika, a koje vlasnik certifikata o homologaciji tipa vozila prodaje na
tržištu kao zasebnu tehničku jedinicu.
2.20. »Porodica vozila« označava skupinu tipova vozila koja za potrebe Priloga
XII. predstavlja osnovno vozilo.
2.21. »Gorivo potrebno za rad motora« označava vrstu goriva koje se normalno
upotrebljava za pogon motora:
– benzin
– UNP
– PP
– benzin ili UNP
– benzin ili PP
– dizelsko gorivo
3. ZAHTJEV ZA HOMOLOGACIJU TIPA
3.1. Zahtjev za homologaciju u skladu s člankom 6. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila za tip vozila s obzirom na emisije iz ispušne cijevi,
emisije isparavanjem, trajnost uređaja za sprečavanje onečišćenja, kao i njegov
sustav ugrađene dijagnostike (OBD) mora podnijeti proizvođač vozila.
Ako se zahtjev odnosi na sustav ugrađene dijagnostike u vozilu (OBD), mora se
slijediti postupak opisan u Prilogu XI., točki 3.
3.1.1. Ako se zahtjev odnosi na sustav ugrađene dijagnostike u vozilu (OBD), uz
njega se moraju priložiti dodatni podatci koji se traže u točki 3.2.12.2.8.
Priloga II., kao i:
3.1.1.1. izjava proizvođača:
3.1.1.1.1. kad je riječ o vozilima opremljenim motorom s vanjskim izvorom
paljenja, o postotku zatajivanja paljenja od ukupnoga broja paljenja koji bi
rezultirao u prekoračenju graničnih vrijednosti navedenih u točki 3.3.2. Priloga
XI. ako je taj postotak zatajenja bio prisutan od početka ispitivanja tipa I,
kako je opisano u točki 5.3.1. Priloga III.
3.1.1.1.2. kad je riječ o vozilima opremljenim motorom s vanjskim izvorom
paljenja, o postotku zatajivanja od ukupnoga broja paljenja motora koji bi mogao
dovesti do pregrijavanja jednoga ili više katalizatora prije izazivanja
nepopravljive štete
3.1.1.2. iscrpni pisani podatci koji u potpunosti opisuju funkcionalne radne
značajke OBD sustava, uključujući popis svih bitnih dijelova sustava za
smanjenje štetne emisije, tj. osjetila, aktuatora i sastavnih dijelova koje
prati OBD sustav
3.1.1.3. opis indikatora neispravnosti (MI) s pomoću kojega OBD sustav vozaču
vozila signalizira grešku na
3.1.1.4. proizvođač mora opisati mjere koje je poduzeo radi sprečavanja
neovlaštenog zahvata i mijenjanja zapisa u računalu za nadzor emisija
3.1.1.5. po potrebi, kopije drugih homologacija s odgovarajućim podatcima koji
omogućuju proširenje homologacija
3.1.1.6 po potrebi, pojedinosti o porodici vozila, u skladu s Prilogom XI.
Dodatkom 2.
3.1.2. Za ispitivanja opisana u točki 3. Priloga XI., jedno se vozilo koje
predstavlja tip ili porodicu vozila opremljenih OBD sustavom mora dati na
ispitivanje tehničkoj službi koja je odgovorna za homologacijsko ispitivanje.
Ako tehnička služba utvrdi da vozilo podvrgnuto ispitivanju ne predstavlja u
potpunosti tip ili porodicu vozila opisanih u Prilogu XI. Dodatku 2.,
ispitivanju se mora podvrgnuti drugo ili, ako je potrebno, još jedno vozilo, u
skladu s točkom 3. Priloga XI.
3.2. Obrazac opisnoga dokumenta koji se odnosi na emisije iz ispušne cijevi,
emisije isparavanjem, trajnost i na sustave ugrađene dijagnostike (OBD) dan je u
Prilogu II. Podatci navedeni u točki 3.2.12.2.8.6. Priloga II. trebaju biti
uključeni u Dodatku 2. ‘Podatci koji se odnose na OBD’ certifikata o
homologaciji tipa dana u Prilogu X.
3.2.. Po potrebi se moraju dostaviti kopije drugih homologacija s odgovarajućim
podatcima koji omogućuju proširenje homologacija i određivanje faktora starenja.
3.3. Za ispitivanja opisana u točki 5. ovoga Priloga vozilo koje predstavlja tip
vozila koji treba homologirati mora se predati tehničkoj službi odgovornoj za
ispitivanja za homologaciju tipa vozila.
4. DODJELJIVANJE HOMOLOGACIJE TIPA
4.1. Ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti, homologacija tipa dodjeljuje se u
skladu s člankom 8. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
4.2. Obrazac certifikata o homologaciji tipa koji se odnosi na emisije iz
ispušne cijevi, emisije isparavanjem, trajnost i sustav ugrađene dijagnostike
(OBD) dan je u Prilogu X.
4.3. Broj homologacije u skladu s Prilogom VII. Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila dodjeljuje se za svaki tip homolgiranog vozila. Jedna država
članica ne smije dodijeliti isti broj drugomu tipu vozila.
5. ZAHTJEVI I ISPITIVANJA
Napomena:
Osim na temelju uvjeta iz ove točke, proizvođači vozila čija svjetska godišnja
proizvodnja iznosi manje od 10 000vozila mogu dobiti homologaciju tipa na
temelju odgovarajućih tehničkih zahtjeva koji su navedeni u:
– Kalifornijskim propisima (California Code of Regulations), Poglavlju 13.
odjeljku 1960.1, pododjeljku (f) točki 2. ili pododjeljku (g) točki 1. i
pododjeljku (g) točki 2., odjeljku 1960.1 pododjeljku (p) koji se primjenjuju na
modele vozila iz 1996. i kasnijih godišta, u odjeljcima 1968.1, 1976. i 1975.
koji se primjenjuju na modele lakih teretnih vozila iz 1995. i kasnijih godišta,
koje je objavila nakladnička kuća Barclay’s Publishing.
Tijelo za homologaciju mora Komisiju izvijestiti o okolnostima dodjeljivanja
svake homologacije u skladu s ovom odredbom.
5.1. Opće odredbe
5.1.1. Tehničke mjere koje poduzme proizvođač moraju biti takve da osiguravaju
da emisije iz ispušnih cijevi i emisije isparavanjem budu u skladu s ovim
Pravilnikom učinkovito ograničene tijekom cijeloga uobičajenog vijeka života
vozila uz uobičajene uvjete uporabe. To uključuje sigurnost onih crijeva i
njihovih spojeva i priključaka koji se upotrebljavaju u sustavu za smanjenje
štetnih emisija i koji moraju biti izrađeni tako da budu u skladu s namjenom
predviđenom izvornom konstrukcijom.
Za emisije iz ispušne cijevi te se odredbe smatraju ispunjenima ako su ispunjene
odredbe iz točaka 5.3.1.4. (homologacija tipa), odnosno točke 7. (sukladnost
proizvodnje i vozila u upotrebi)
Za emisije isparavanjem te se odredbe smatraju ispunjenima ako su ispunjene
odredbe iz točaka 5.3.4. (homologacija tipa), odnosno točke 7. (sukladnost
proizvodnje).
Zabranjena je uporaba poremećajnih uređaja.
5.1.2. Uljevni otvori spremnika goriva
5.1.2.1 Sukladno točki 5.1.2.2, uljevni otvor spremnika goriva mora biti
konstruiran tako da sprečava punjenje spremnika iz mlaznice na benzinskoj pumpi
koja ima vanjski promjer od 23,6 mm ili veći.
5.1.2.2 Točka 5.1.2.1. ne odnosi se na vozilo kod kojeg su ispunjena oba
sljedeća uvjeta, tj.:
5.1.2.2.1 da je vozilo konstruirano i izrađeno tako da benzin bez olova ne
utječe štetno ni na jedan uređaj konstruiran za smanjenje emisije plinovitih
štetnih sastojaka te
5.1.2.2.2 da je uočljivo, čitljivo i neizbrisivo označeno simbolom za benzin bez
olova utvrđenim u ISO 2575-1982 na mjestu koje je izravno vidljivo osobi koja
puni spremnik goriva. Dopuštene su dodatne oznake.
5.1.3. Treba se osigurati da ne dođe do prekomjernih emisija isparavanjem i
rasipanja goriva prouzročena nedostatkom poklopca spremnika. To se može postići
na jedan od sljedećih načina:
– uporabom poklopca uljevnog otvora za gorivo koji se automatski otvara i
zatvara i ne može se skinuti
– konstrukcijom koja sprečava prekomjerne emisije isparavanjem u slučaju gubitka
uljevnog otvora za gorivo
– na bilo koji drugi način koji ima isti učinak. Takvi primjeri uključuju čep
lijevka za gorivo pričvršćen sponom odnosno lancem ili čep koji se otključava
istim ključem koji služi i za paljenje motora, ali nisu na to ograničeni. U tome
se slučaju ključ može izvaditi iz čepa samo kad je čep zaključan.
5.1.4. Odredbe o sigurnosti elektroničkog sustava
5.1.4.1. Svako vozilo s računalom za nadzor emisija mora imati zaštitu koja
sprečava izmjene, osim uz odobrenje proizvođača. Proizvođač će odobriti izmjene
ako su one nužne za utvrđivanje kvarova, servisiranje, tehnički pregled,
naknadnu ugradbu ili popravak vozila. Svi računalni kodovi koji se mogu
reprogramirati ili radni parametri moraju biti napravljeni tako da se ne mogu
preinačiti i imati stupanj zaštite najmanje u skladu s odredbama ISO DIS
15031-7: listopad 1998. (SAE J2186: listopad 1996.) pod uvjetom da se sigurnost
zasniva na uporabi protokola i dijagnostičkog spojnika propisana u točki 6.5.
Dodatka 1. Priloga XI. Svi memorijski čipovi za umjeravanje koji se mogu
izvaditi moraju biti hermetični, zatvoreni u zabrtvljenome kućištu ili zaštićeni
elektroničkim algoritmima i ne smije biti moguće njihovo mijenjanje bez upotrebe
posebnih alata i postupaka.
5.1.4.2. Radne parametre računalno kodiranoga motora ne smije biti moguće
mijenjati bez upotrebe posebnih alata i postupaka (npr. lemljeni ili hermetični
sastavni dijelovi računala ili zabrtvljena (ili zalemljena) računalna kućišta).
5.1.4.3. Kad su mehaničke pumpe za ubrizgavanje goriva ugrađene na motore s
kompresijskim paljenjem, proizvođači moraju poduzeti odgovarajuće zaštitne mjere
kako bi spriječili mijenjanje namještene vrijednosti najveće dobave goriva dok
je vozilo u uporabi.
5.1.4.4. Proizvođač od tijela za homologaciju može zatražiti iznimku od jednoga
od tih zahtjeva za ona vozila kojima zaštita vjerojatno nije potrebna. Kriteriji
koje će tijelo za homologaciju ocjenjivati pri razmatranju iznimke uključuju
trenutačnu dostupnost radnih čipova, sposobnost vozila da dosegnu visoki radne
značajke i predviđeni opseg prodaje tih vozila, ali se na to ne ograničuju.
5.1.4.5. Proizvođači koji primjenjuju sustave računalnoga kodiranja koji se mogu
programirati (npr. električne izbrisive programabilne memorije koje se mogu samo
očitavati, EEPROM) moraju spriječiti neovlašteno reprogramiranje. Proizvođači
moraju uključiti poboljšane strategije zaštite od neovlaštenog zahvata i
zaštićene algoritme šifriranja koji zahtijevaju elektronički pristup računalu
koje proizvođač ima na drugome mjestu. Nadležno tijelo može odobriti metode koje
pružaju istu razinu zaštite od neovlaštenog zahvata.
5.2 Primjena ispitivanja
Slika 1.5.2. prikazuje razne mogućnosti ispitivanja
5.2.1. Vozila opremljena motorom s vanjskim izvorom paljenja moraju se
podvrgnuti sljedećim ispitivanjima:
– tip I. (provjera prosječnih emisija iz ispušne cijevi nakon pokretanja hladnog
motora)
– tip II. (emisije ugljikovog monoksida u praznome hodu)
– tip III. (emisije plinova iz kućišta koljenastog vratila)
– tip IV. (emisije isparavanjem)
– tip V. (trajnost uređaja za smanjenje onečišćavanja)
– tip VI. (provjera prosječnih emisija ugljikovog monoksida i ugljikovodika iz
ispušne cijevi nakon pokretanja hladnog motora pri niskoj temperaturi okoline)
– ispitivanje OBD sustava.
5.2.2. Vozilo opremljena motorom s vanjskim izvorom paljenja koja kao gorio
upotrebljavaju UNP ili PP (jedna ili dvije vrste goriva) moraju se podvrgnuti
sljedećim ispitivanjima:
– tip I. (provjera prosječnih emisija iz ispušne cijevi nakon pokretanja hladnog
motora)
– tip II. (emisije ugljikovog monoksida u praznome hodu)
– tip III. (emisije plinova iz kućišta koljenastog vratila)
– tip IV. (emisije isparavanjem), kad je primjenjivo
– tip V. (trajnost uređaja za smanjenje onečišćavanja)
– tip VI. (provjera prosječnih emisija ugljikovog monoksida i ugljikovodika iz
ispušne cijevi nakon pokretanja hladnog motora pri niskoj temperaturi okoline),
kad je primjenjivo
– ispitivanje OBD sustava, kad je primjenjivo.
5.2.3. Vozila opremljena motorima s kompresijskim paljenjem moraju se podvrgnuti
sljedećim ispitivanjima:
– tip I. (provjera prosječnih emisija iz ispušne cijevi nakon pokretanja hladnog
motora)
– tip V. (trajnost uređaja za smanjenje onečišćavanja)
– i, po potrebi, ispitivanje OBD sustava.
5.3. Opis ispitivanja
5.3.1. Ispitivanje tipa I. (simulacija prosječnih emisija kroz ispušnu cijev
nakon pokretanja hladnog motora).
5.3.1.1 Slika I.5.3.prikazuje različite mogućnosti ispitivanja tipa I. To se
ispitivanje mora provesti na svim vozilima navedenim u točki 1. kod kojih
najveća masa ne prelazi 3,5 tona.
5.3.1.2 Vozilo se postavlja na dinamometar s valjcima opremljen sredstvima za
simulaciju opterećenja i inercije.
5.3.1.2.1 Ispitivanje vozila iz točke 8.1. u trajanju od ukupno 19 minuta i 40
sekunda koje se sastoji od dva dijela, prvog i drugog, provodi se bez prekida.
Između završetka prvog i početka drugog dijela može se, uz suglasnost
proizvođača, uvesti razdoblje bez uzimanja uzorka od najviše 20 sekunda, kako bi
se olakšalo namještanje opreme za ispitivanje.
5.3.1.2.1.1. Vozila koja kao gorivo upotrebljavaju UNP ili PP moraju se ispitati
ispitivanjem tipa l. radi promjenjivosti sastava UNP-a ili PP-a, kao što je
prikazano u Prilogu XII. Vozila koja kao gorivo mogu upotrebljavati benzin ili
UNP ili PP moraju se ispitati ispitivanjem tipa l. za obje vrste goriva, pri
čemu se ispitivanja za UNP ili PP provode radi promjenjivosti sastava UNP-a ili
PP-a, kao što je prikazano u Prilogu XII.
5.3.1.2.1.2. Unatoč zahtjevu iz točke 5.3.1.2.1.1., vozila koja kao gorivo
upotrebljavaju benzin i plin, ali čiji je sustav za benzin ugrađen samo za
potrebe sigurnosti ili za pokretanje motora i čiji spremnik goriva može imati
najviše 15 litara benzina s obzirom na ispitivanje tipa I. smatrat će se
vozilima koja mogu upotrebljavati samo plin.
5.3.1.2.2 Prvi dio ispitivanja sastoji se od četiri osnovna ciklusa gradske
vožnje. Svaki osnovni ciklus gradske vožnje sastoji se od petnaest faza (prazni
hod, ubrzavanje, stalna brzina, usporavanje itd.).
5.3.1.2.3. Drugi dio ispitivanja sastoji se od jednog ciklusa izvangradske
vožnje. Ciklus izvangradske vožnje sastoji se od 13 faza (prazni hod,
ubrzavanje, stalna brzina, usporavanje itd.)

*Slika I.5.2*
RAZLIČITE MOGUĆNOSTI ZA HOMOLOGACIJU ILI PROŠIRENJE HOMOLOGACIJE TIPA VOZILA

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tip homologacijskog ispitivanja | Vozila kategorija M i N opremljena motorom s vanjskim izvorom paljenja | | | Vozila s kompresijskim motorom kategorija M1 i N1 |
| vozilo koje upotrebljava benzin kao gorivo | vozilo koje upotrebljava dvije vrste goriva | vozilo koje upotrebljava jednu vrstu goriva |
| Tip I. | DA  (najveća masa < 3.5 t) | DA (ispitivanje s oba tipa goriva)¸  (najveća masa < 3.5 t) | DA (najveća masa < 3.5 t) | DA (najveća masa < 3.5 t) |
| Tip II. | DA | DA (ispitivanje s oba tipa goriva) | DA | - |
| Tip III. | DA | DA (ispitivanje samo benzinom) | DA | - |
| Tip IV. | DA  (najveća masa < 3.5 t) | DA (ispitivanje samo benzinom)  (najveća masa < 3.5 t) | - | - |
| Tip V. | DA  (najveća masa < 3.5 t) | DA (ispitivanje samo benzinom)  (najveća masa < 3.5 t) | DA (najveća masa < 3.5 t) | DA  (najveća masa < 3.5 t) |
| Tip Vl. | DA  (najveća masa < 3.5 t) | DA (ispitivanje samo benzinom)  (najveća masa < 3.5 t) | - | - |
| Uvjeti za proširenje | Točka ..6. | Točka 6. | Točka 6. | Točka 6.; M2 i N2 referentne mase ≤ 2 840 kg |
| lspitivanje OBD sustava | DA, sukladno točkama 8.1.1. ili 8.4. | DA, sukladno točkama 8.1.2. ili 8.4. | DA, sukladno točkama 8.1.2.ili 8.4. | DA, sukladno točkama 8.2., 8.3.ili 8.4. |

5.3.1.2.5. Tijekom ispitivanja se ispušni plinovi razrjeđuju
i razmjerni uzorak prikuplja u jednu ili više vreća. Ispušni se plinovi
ispitivanog vozila razrjeđuju, uzimaju se uzorci i analiziraju nakon niže
opisanog postupka te se mjeri ukupni obujam razrijeđenog ispuha. Bilježe se ne
samo emisije ugljikovog monoksida, ugljikovodika i dušikovog oksida nego i
emisije krutih štetnih sastojaka iz vozila opremljenih motorima s kompresijskim
paljenjem.
5.3.1.3. Ispitivanja se obavljaju postupkom opisanim u Prilogu III. Metode koje
se upotrebljavaju za prikupljanje i analiziranje plinova i uklanjanje i mjerenje
krutih čestica moraju biti u skladu s propisanim.
5.3.1.4. U skladu sa zahtjevima iz točke 5.3.1.5, ispitivanje se mora ponoviti
tri puta. Rezultati se množe odgovarajućim faktorima pogoršanja dobivenima iz
točke 5.3.5. Dobivene mase plinovitih emisija i, u slučaju vozila opremljenih
motorima s kompresijskim paljenjem, mase krutih čestica dobivenih u svakome
ispitivanju moraju biti manje od granica prikazanih u donjoj tablici:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | | | | Granične vrijednosti | | | | | | | | |
|  | | | Referentna masa (RW) (kg) | Masa ugljikova monoksida (CO) | | Masa ugljikovodika (HC) | | Masa dušikovih oksida (NOx) | | Skupna masa ugljikovodika i dušikovih oksida (HC + NOx) | | Masa čestica(1) (PM) |
| L1 (g/km) | | L2 (g/km) | | L3 (g/km) | | L1 + L2 (g/km) | | L1 (g/km) |
| Kategorija | | Razred |  | Benzinski motori | Dizelski motori | Benzinski motori | Dizelski motori | Benzinskmotori | Dizelski motori | Benzinski motori | Dizelski motori | Dizelski motori |
| A(2000) | M(2) | - | Sve | 2,3 | 0,64 | 0,20 | - | 0,15 | 0,50 | - | 0,56 | 0,05 |
| N1(3) | I | RW ≤ 1,305 | 2,3 | 0,64 | 0,20 | - | 0,15 | 0,50 | - | 0,56 | 0,05 |
| II | 1,305 < RW ≤ 1,760 kg | 4,17 | 0,80 | 0,25 | - | 0,18 | 0,65 | - | 0,72 | 0,07 |
| III | 1,760 < RW | 5,22 | 0,95 | 0,29 | - | 0,21 | 0,78 | - | 0,86 | 0,10 |
| B(2005) | M(2) | - | Sve | 1,0 | 0,50 | 0,10 | - | 0,08 | 0,25 | - | 0,30 | 0,025 |
| N1(3) | I | RW ≤ 1,305 | 1,0 | 0,50 | 0,10 | - | 0,08 | 0,25 | - | 0,30 | 0,025 |
| II | 1,305 < RW ≤ 1,760 kg | 1,81 | 0,63 | 0,13 | - | 0,10 | 0,33 | - | 0,39 | 0,04 |
| III | 1,760 < RW | 2,27 | 0,74 | 0,16 | - | 0,11 | 0,39 | - | 0,46 | 0,06 |
| (1) Za motore s kompresijskim paljenjem.  (2) Osim vozila najveće mase veće od 2 500 kg.  (3) Kao i vozila kategorije M navedena u bilješci (2). | | | | | | | | | | | | |

5.3.1.4.1. Neovisno o zahtjevima iz točke 5.3.1.4, za svaki štetni sastojak ili
kombinaciju štetnih sastojaka, jedan od tri dobivena rezultata za mase može
prekoračiti propisanu granicu najviše za 10%, pod uvjetom da aritmetička sredina
triju rezultata bude ispod propisane granice. Ako se propisane granice prijeđu
za više štetnih sastojaka, nije bitno je li se to dogodilo u istome ispitivanju
ili u različitim ispitivanjima.
5.3.1.4.2. Kad su ispitivanja provedena s plinovitim gorivima, proizašle mase
plinovitih emisija moraju biti manje od granica u gornjoj tablici za vozila s
benzinskim motorom.
5.3.1.5 Broj ispitivanja propisanih u točki 5.3.1.4.smanjuje se pod niže
definiranim uvjetima, pri čemu je V1 rezultat prvog ispitivanja, a V2 rezultat
drugog ispitivanja za svaki štetni sastojak ili za zajedničku emisiju dvaju
štetnih sastojaka koji podliježu ograničenju.
5.3.1.5.1 Provodi se samo jedno ispitivanje ako je rezultat dobiven za svaki
štetni sastojak ili za zajedničku emisiju dvaju štetnih sastojaka koji podliježu
ograničenju manji ili jednak 0,70 L (tj. V1£ 0,70 L).
5.3.1.5.2 Ako zahtjev iz točke 5.3.1.5.1.nije ispunjen, provode se samo dva
ispitivanja ako su za svaki štetni sastojak ili za zajedničku emisiju dvaju
štetnih sastojaka koji podliježu ograničenju ispunjeni sljedeći uvjeti:
V1 £ 0,85 L i V1 + V2
£ 1,7 L i V2
£ L.
5.3.2. Ispitivanje tipa ll. (ispitivanje emisije ugljikova monoksida u praznom
hodu)
5.3.2.1. To se ispitivanje provodi na vozilima s motorima s vanjskim izvorom
paljenja na kojima se ne izvodi ispitivanje određeno u točki 5.3.1.
5.3.2.1.1 Vozila koja kao gorivo mogu upotrebljavati benzin ili UNP ili PP
moraju se ispitati ispitivanjem tipa II. za obje vrste goriva.
5.3.2.1.2 Unatoč zahtjevu iz točke 5.3.2.1.1., vozila koja kao gorivo mogu
upotrebljavati benzin ili plin, ali čiji je sustav za benzin ugrađen samo za
potrebe sigurnosti ili za pokretanje motora i čiji spremnik goriva može imati
najviše 15 litara benzina s obzirom na ispitivanje tipa II. smatrat će se
vozilom koje može upotrebljavati samo plin.
5.3.2.2. Kad se ispituje u skladu s Prilogom IV., obujamski sadržaj ugljikovog
monoksida u ispušnim plinovima ne smije prijeći 3,5% kad motor radi u praznome
hodu pri namještanju koje je odredio proizvođač i ne smije prijeći 4,5% u
rasponu namještanja određenih u tome Prilogu.
5.3.3. Ispitivanje tipa III. (provjera emisija plinova iz kućišta koljenastog
vratila)
5.3.3.1. To ispitivanje mora se provesti na svim vozilima navedenim u točki 1.,
osim onih koji imaju motore s kompresijskim paljenjem.
5.3.3.1.1. Vozila koja kao gorivo upotrebljavaju benzin ili UNP ili PP moraju se
ispitati ispitivanjem tipa III. samo za benzin.
5.3.3.1.2. Unatoč zahtjevu iz točke 5.3.3.1.1., vozila koja kao gorivo mogu
upotrebljavati benzin ili plin, ali čiji je sustav za benzin ugrađen samo za
potrebe sigurnosti ili za pokretanje motora i čiji spremnik goriva može imati
najviše 15 litara benzina, s obzirom na ispitivanje tipa III. smatrat će se
vozilom koje može upotrebljavati samo plin.
5.3.3.2. Kad se ispitivanje provodi u skladu s uvjetima navedenima u Prilogu V.,
sustav ventilacije kućišta koljenastog vratila ne smije dopustiti nikakvu
emisiju plinova iz kućišta u atmosferu.
5.3.4. Ispitivanje tipa IV. (određivanje emisije isparavanjem)
5.3.4.1. To se ispitivanje mora izvoditi na svim vozilima navedenim u točki 1.,
osim vozila s motorom s kompresijskim paljenjem i vozila koja upotrebljavaju kao
gorivo UNP ili PP.
5.3.4.1.1 Vozila koja upotrebljavaju kao gorivo benzin ili UNP ili PP trebaju se
ispitati samo za benzin ispitivanjem tipa IV.
5.3.4.2. Kada se ispitivanje provodi u skladu s Prilogom VI. emisije trebaju
biti manje od 2g po ispitivanju.
5.3.5. Ispitivanje tipa VI. (provjera prosječnih emisija iz ispušne cijevi
ugljikova monoksida i ugljikovodika pri niskoj temperaturi okoline, nakon
pokretanja hladnog motora).

*Slika I.5.3.*
DIJAGRAM TOKA ZA HOMOLOGACIJU TIPA I.
(vidi točku 5.3.1.)

homologacija tipa

![](dodatni/348905.gif)

5.3.5.1. To se ispitivanje mora provesti na svim vozilima
kategorije M1 i N1 opremljenih motorima s vanjskim izvorom paljenja, osim vozila
koja voze na plin kao gorivo (UNP ili PP). Vozila koja kao gorivo mogu
upotrebljavati benzin i plin, ali čiji je sustav za benzin ugrađen samo za
potrebe sigurnosti ili za pokretanje motora i čiji spremnik goriva može imati
najviše 15 litara benzina, s obzirom na ispitivanje tipa VI. smatrat će se
vozilom koje može upotrebljavati samo plin.
Vozila koja kao gorivo mogu upotrebljavati benzin ili UNP ili PP moraju s
ispitati u ispitivanju tipa I. samo za benzin.
Ta se točka primjenjuje samo na nove tipove vozila kategorije M1 i kategorije N1
razreda I., osim vozila koja su projektirana da nose više od šest putnika i
vozila čija je najveća masa veća od 2 500 kg.1
Od 1. siječnja 2003. godine ta se točka primjenjuje za nove tipove vozila
kategorije N1 razreda II. i III., nove tipove vozila kategorije M1 koja su
konstruirana da nose više od šest putnika i nove tipove vozila kategorije M1
čija je najveća masa veća od 2 500 kg, a ne prelazi 3 500 kg.
\_\_\_\_
1 Ta se točka primjenjuje za
nove tipove vozila od 1. siječnja 2002.

5.3.5.1.1. Vozilo treba postaviti na dinamometar s valjcima opremljen uređajem
za simulaciju opterećenja i inercije.
5.3.5.1.2. Ispitivanje se sastoji od četiri osnovna ciklusa gradske vožnje
prvoga dijela ispitivanja tipa I. Prvi je dio ispitivanja opisan u Dodatku 1.
Priloga III. i grafički prikazan na slikama III.1.1. i III.1.2. u tom Dodatku.
Ispitivanje pri niskoj temperaturi okoline koje traje ukupno 780 sekunda mora se
obaviti bez prekida i započinje pokretanjem motora.
5.3.5.1.3. Ispitivanje pri niskoj temperaturi okoline mora se obaviti pri
ispitnoj temperaturi okoline od 266 K (–7 °C).Prije početka ispitivanja, ispitna
se vozila moraju kondicionirati na isti način kako bi se osigurala ponovljivost
rezultata ispitivanja. Kondicioniranje i ostali ispitni postupci provode se kako
je opisano u Prilogu VII.
5.3.5.1.4. Tijekom ispitivanja ispušni se plinovi razrjeđuju i uzima se
razmjerni uzorak. Ispušni se plinovi ispitivanog vozila razrjeđuju, uzorkuju i
analiziraju prema postupku koji je opisan u Prilogu VII. te se mjeri ukupna
količina razrijeđenih ispušnih plinova. U razrijeđenim ispušnim plinovima
analizira se sadržaj ugljikovog monoksida i ugljikovodika.
5.3.5.2. Prema zahtjevima iz točaka 5.3.5.2.2. i 5.3.5.3. ispitivanje se mora
obaviti tri puta. Dobivena masa ugljikovog monoksida i ugljikovodika mora biti
manja od granič­nih vrijednosti prikazanih u tablici niže:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Ispitna temperatura 266 K (–7 °C). | | | |
| Kategorije | Razred | Masa ugljikovog monoksida  (CO) L1 (g/km) | Masa ugljikovdika (HC) L2 (g/km) |
| M1(1) | - | 15 | 1,8 |
| N1 | I | 15 | 1,8 |
| N1(2) | II | 24 | 2,7 |
| III | 30 | 3,2 |
| (1)  Osim vozila koja su projektirana da nose više od šest putnika i vozila čija je najveća masa veća od 2 500 kg.  (2) I vozila kategorije M1 koja nisu obuhvaćena u napomeni (1). | | | |

5.3.5.2.1. Bez obzira na zahtjeve iz točke 5.3.5.2., za
štetni sastojak najviše jedan od tri dobivena rezultata može premašiti propisanu
graničnu vrijednost najviše za 10%, pod uvjetom da vrijednost aritmetičke
sredine tih triju rezultata bude ispod propisane granice. U slučajevima kad više
od jednoga štetnog sastojka premaše propisane granice, nije bitno je li se to
dogodilo tijekom istoga ili različitih ispitivanja.
5.3.5.2.2. Broj ispitivanja koji je propisan u točki 5.3.5.2. može se na zahtjev
proizvođača povećati na 10, pod uvjetom da aritmetička sredina prvih triju
rezultata bude između 100% i 110% granične vrijednosti. U tome slučaju jedini je
zahtjev da aritmetička sredina svih 10 rezultata nakon ispitivanja bude manja od
granične vrijednosti.
5.3.5.3. Broj ispitivanja propisan u točki 5.3.5.2. može se smanjiti u skladu s
točkama 5.3.5.3.1. i 5.3.5.3.2.
5.3.5.3.1. Samo se jedno ispitivanje provodi kad dobiveni rezultat za svaki
štetni sastojak u prvome ispitivanju bude manji od 0,70 L.
5.3.5.3.2. Ako zahtjev iz točke 5.3.5.3.1. nije ispunjen, izvode se samo dva
ispitivanja ako je rezultat dobiven prvim ispitivanjem za štetni sastojak manji
ili jednak 0,85 L, a zbroj prva dva rezultata manji ili jednak 1,70 L te ako je
rezultat drugoga ispitivanja manji ili jednak L.
(V1 £ 0,85 L i V1 + V2
£ 1,70 L i V2 £ L).
5.3.6. Ispitivanje tipa V. (trajnost uređaja za smanjene onečišćenja)
5.3.6.1. To se ispitivanje mora provesti na svim vozilima navedenima u točki 1.
na koja se primjenjuje ispitivanje navedeno u točki 5.3.1. Ispitivanje
predstavlja provjeru izdržljivosti vožnjom od 80 000 km sukladno programu
opisanome u Prilogu VII. na stazi za ispitivanje, na cesti ili na dinamometru s
valjcima.
5.3.6.1.1 Vozila koja kao gorivo upotrebljavaju benzin ili UNP ili PP moraju se
ispitati ispitivanjem tipa V. samo za benzin.
5.3.6.2 Unatoč zahtjevu iz točke 5.3.6.1., proizvođač može kao drugu mogućnost
odabrati uporabu faktora pogoršanja prema sljedećoj tablici umjesto ispitivanja
prema točki 5.3.6.1.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kategorija motora | Faktori pogoršanja | | | | |
| CO | HC | NOX | HC + NOX (1) | Krute čestice |
| Motori s vanjskim izvorom paljenja | 1,2 | 1,2 | 1,2 | - | - |
| Motori s kompresijskim paljenjem | 1,0 | - | 1,0 | 1,0 | 1,2 |
| (1) Vozila s motorima s kompresijskim paljenjem | | | | | |

Na zahtjev proizvođača, tehnička služba može provesti
ispitivanje tipa I. prije nego što se provede ispitivanje tipa V., uz uporabu
faktora pogoršanja prema gore navedenoj tablici. Kao dopuna ispitivanju tipa V.,
tehnička služba može dopuniti rezultate tipne homologacije, kao što je navedeno
u Prilogu XI., zamjenom faktora pogoršanja u gore navedenoj tablici onim
izmjerenim prilikom ispitivanja tipa V.
5.3.6.3. Faktori pogoršanja određuju se primjenjujući ili postupak iz točke
5.3.6.1.ili vrijednosti iz tablice u točki 5.3.6.2. Faktori pogoršanja
upotrebljavaju se za utvrđivanje sukladnosti sa zahtjevima iz točke 5.3.1.4.
5.3.7. Podatci o emisijama koji su potrebni za tehnički pregled
5.3.7.1. Taj se zahtjev odnosi na sva vozila pogonjena motorom s vanjskim
izvorom paljenja za koja se traži homologacija tipa u skladu s ovim Pravilnikom.
5.3.7.2. Kada se ispituju u skladu s Prilogom IV. (ispitivanje tipa II.) pri
uobičajenoj brzini praznog hoda:
– mora se bilježiti obujamski sadržaj ugljikovog monoksida u emitiranim ispušnim
plinovima,
– mora se bilježiti brzina vrtnje motora tijekom ispitivanja, uključujući
dopuštena odstupanja.
5.3.7.3. Kada se ispituju pri »povišenoj brzini vrtnje u praznome hodu« (tj. >
2000 min–1):
– mora se bilježiti obujamski sadržaj ugljikovog monoksida u emitiranim ispušnim
plinovima,
– mora se bilježiti lambda-vrijednost
– mora se bilježiti brzina vrtnje motora tijekom ispitivanja, uključujući
dopuštena odstupanja.
5.3.7.4. Tijekom ispitivanja mora se mjeriti i bilježiti temperatura ulja u
motoru.
5.3.7.5. Tablica iz točke 1.9. Dodatka Priloga X. mora se ispuniti.
5.3.7.6. Proizvođač mora potvrditi točnost lambda-vrijednosti u točki 5.3.7.3.
zabilježene tijekom homologacije tipa kao reprezentativne vrijednosti za tipična
vozila iz proizvodnje u razdoblju od 24 mjeseca nakon što se dodijeli
homologacija. Ocjena se mora dati na temelju pregleda i proučavanja vozila iz
redovite proizvodnje.
\_\_\_\_\_
1 Lambda-vrijednost mora se izračunati s pomoću
pojednostavljene Brettschneiderove formule kako slijedi:

![](dodatni/348906.gif)

u kojoj je:
[ ] = koncentracija u obujamskim postotcima
K1 = faktor za pretvaranje iz NDIR mjera u FID mjere (daje proizvođač mjerne
opreme)
Hcv = atomski omjer vodika i ugljika [1,73], u slučaju UNP [2,53],. u slučaju PP
[4,0]
Ocv = atomski omjer vodika i ugljika [0,02], u slučaju UNP [0],. u slučaju PP
[0].

5.3.8. Zamjenski katalizatori i izvorni zamjenski katalizatori
5.3.8.1. Zamjenski katalizatori namijenjeni ugradbi u vozila koja imaju
homologaciju tipa moraju se ispitati sktati skladu s m XIII.
5.3.8.2. Tipovi izvornih zamjenskih katalizatora, koji su obuhvaćeni točkom
1.10. Dodatka Prilogu X. i koji su namijenjeni ugradnji u vozila na koja se
odnosi odgovarajući homologacijski dokument ne moraju biti u skladu s Prilogom
XIII. ovog Pravilnika ako zadovoljavaju uvjete točaka 5.3.8.2.1. i 5.3.8.2.2.
5.3.8.2.1. Označivanje
Na izvornim zamjenskim katalizatorima moraju biti istaknute barem sljedeće
oznake:
5.3.8.2.1.1. naziv ili zaštitni znak proizvođača vozila
5.3.8.2.1.2. marka i identifikacijski broj dijela izvornoga zamjenskog
katalizatora, kako je navedeno u podatcima iz točke 5.3.8.3.
5.3.8.2.2. Dokumentacija
Uz izvorne zamjenske katalizatore prilažu se sljedeći podatci:
5.3.8.2.2.1. naziv ili zaštitni znak proizvođača vozila
5.3.8.2.2.2. marka i identifikacijski broj dijela izvornoga zamjenskog
katalizatora, kako je navedeno u podatcima iz točke 5.3.8.3.
5.3.8.2.2.3. popis vozila za koja izvorni zamjenski katalizator odgovara jednom
od tipova navedenih u točki 1.10. Dodatka Prilogu X., eventualno uz oznaku koja
pokazuje je li izvorni zamjenski katalizator prikladan za ugradbu u vozilo
opremljeno sustavom ugrađene dijagnostike (OBD)
5.3.8.2.2.4. upute za ugradbu, prema potrebi.
5.3.8.2.2.5. Ti se podatci dostavljaju na jedan od sljedećih načina:
– na letku koji ide uz izvorni zamjenski katalizator, ili
– na ambalaži u kojoj se prodaje izvorni zamjenski katalizator, ili
– na bilo koji drugi način.
U svakome slučaju ti podatci moraju biti navedeni u katalogu proizvoda koji
proizvođač vozila dostavlja prodajnim mjestima.
5.3.8.3. Proizvođač vozila mora tehničkoj službi i/ili tijelu nadležnom za
homologaciju dostaviti potrebne podatke u elektroničkome obliku na temelju kojih
je moguće povezati odgovarajuće brojeve dijelova s homologacijskom
dokumentacijom.
Ti podatci moraju sadržavati:
– marku (marke) i tip (tipove) vozila
– marku (marke) i tip (tipove) vozila izvornoga zamjenskog katalizatora
– broj (brojeve) dijela (dijelova) izvornoga zamjenskog katalizatora
– homologacijski broj odgovarajućeg (odgovarajućih) tipa (tipova) vozila.
6. Preinake tipa i izmjene ili dopune homologacija
U slučaju preinaka tipa koji je homologiran u skladu s ovim pravilnikom,
primjenjuju se odredbe članka 5.
te, po potrebi, sljedeće posebne odredbe:
6.1. Proširenje s obzirom na emisije iz ispušne cijevi (ispitivanja tipa I.,
tipa II. i tipa VI.).
6.1.1. Tipovi vozila s različitim referentnim masama.
6.1.1.1. Homologacija koja je dodijeljena za određeni tip vozila može se
proširiti samo na tipove vozila s referentnom masom koja zahtijeva uporabu
sljedeće dvije više istovrijedne inercije ili bilo koje niže istovrijedne
inercije.
6.1.1.2. U slučaju vozila kategorije N1 i vozila kategorije M navedenih u
napomeni 2. točke 5.3.1.4., ako referentna masa tipa vozila za koje se traži
proširenje homologacije zahtijeva upotrebu zamašnjaka istovrijedne inercije koja
je niža od one upotrijebljene za već homologirani tip vozila, proširenje
homologacije dodjeljuje se ako su mase štetnih sastojaka dobivene iz već
homologiranog vozila u granicama propisanim za vozilo za koje se zahtijeva
proširenje homologacije.
6.1.2. Tipovi vozila s različitim ukupnim prijenosnim omjerima
Homologacija koja je dodijeljena za tip vozila može se pod sljedećim uvjetima
proširiti na tipove vozila koji se ralikuju od homologirana tipa samo u odnosu
na njihove prijenosne omjere
6.1.2.1. Za svaki od prijenosnih omjera upotrijebljenih u ispitivanjima tipa I.
i tipa VI., potrebno je utvrditi omjer:

![](dodatni/348907.gif)

pri čemu, pri brzini vrtnje motora od 1000 min-1, V1
predstavlja brzinu homologiranoga tipa vozila, a V2 brzinu tipa vozila za koje
se traži proširenje homologacije.
6.1.2.2. Ako se za svaki prijenosni omjer E £ 8%, proširenje se dodjeljuje bez
ponavljanja ispitivanja tipa I. i tipa VI.
6.1.2.3. Ako je za najmanje jedan prijenosni omjer E £
8% i za svaki prijenosni
omjer E £ 13%, moraju se ponoviti ispitivanja tipa I. i tipa VI., ali se mogu
obaviti u laboratoriju koji proizvođač odabere uz suglasnost tehničke službe.
Izvještaj o ispitivanju mora se dostaviti tehničkoj službi odgovornoj za homologacijska ispitivanja.
6.1.3. Tipovi vozila različitih referentnih masa i različitih ukupnih
prijenosnih omjera
Homologacija dodijeljena za određeni tip vozila može se proširiti na tipove
vozila različite od homologiranoga tipa samo s obzirom na njihovu referentnu
masu i njihove ukupne prijenosne omjere, pod uvjetom da se ispune svi uvjeti
propisani u točkama 6.1.1.i 6.1.2.
6.1.4. Napomena:
Ako je tip vozila homologiran u skladu s točkama 6.1.1. do 6.1.3., takva se
homologacija ne može proširiti na druge tipove vozila.
6.2. Emisije isparavanjem (ispitivanje tipa IV.)
6.2.1. Homologacija za tip vozila opremljena sustavom za smanjenje emisije
isparavanjem može se proširiti pod sljedećim uvjetima:
6.2.1.1. Temeljno načelo pripreme gorive smjese (npr. ubrizgavanje s jednom
brizgaljkom, rasplinjač) mora biti isto.
6.2.1.2 Oblik spremnika goriva i materijal spremnika goriva i vodova za tekuće
gorivo moraju biti jednaki. Mora se ispitati najnepovoljniji slučaj s obzirom na
poprečni presjek i približnu dužinu vodova. Jesu li prihvatljivi različiti
odvajači para – tekućina, odlučuje tehnička služba odgovorna za ispitivanja u
svrhu homologacije tipa vozila. Obujam spremnika goriva ne smije se razlikovati
za više od ±10%. Namještanje odzračnog ventila spremnika mora biti jednako.
6.2.1.3. Metoda pohranjivanja para goriva mora biti jednaka, tj. oblik i obujam
hvatanja, sredstvo pohranjivanja, pročistač zraka (ako se upotrebljava za
smanjivanje emisije isparavanjem), itd.
6.2.1.4 Obujam goriva u komori plovka rasplinjača mora biti u rasponu od 10
mililitara.
6.2.1.5 Metoda ispiranja pohranjenih para mora biti jednaka (npr. protok zraka,
početna ili obujam ispiranja tijekom voznog ciklusa).
6.2.1.6 Metoda brtvljenja i odzračivanja sustava za doziranje goriva mora biti
jednaka.
6.2.2 Daljnje napomene:
(i) dopuštene su različite veličine motora
(ii) dopuštene su različite snage motora
(iii) dopušteni su automatski i ručni mjenjači te pogon na dva i četiri kotača
(iv) dopušteni su različiti oblici nadogradnje
(v) dopuštene su različite veličine kotača i guma.
6.3 Trajnost uređaja za smanjivanje onečišćenja
(ispitivanje tipa V)
6.3.1 Homologacija dodijeljena za tip vozila može se proširiti na različite
tipove vozila, pod uvjetom da je kombinacija motor/sustav za smanjivanje
onečišćenja jednaka onoj kod već homologiranog vozila. U tome cilju smatra se da
oni tipovi vozila čiji su niže opisani parametri jednaki ili ostaju unutar
graničnih vrijednosti pripadaju istoj kombinaciji motor/sustav za smanjivanje
onečišćenja.
6.3.1.1 Motor:
– broj cilindara,
– radni obujam motora (±15%),
– konfiguracija bloka cilindra,
– broj ventila,
– sustav goriva,
– vrsta sustava hlađenja,
– proces izgaranja,
– razmak između osa cilindara
6.3.1.2 Sustav za smanjivanje onečišćenja:
– katalizatori:
– broj katalizatora i elemenata,
– veličina i oblik katalizatora (obujam uloška ± 10%),
– tip katalitičkoga djelovanja (oksidacija, trostruko djelovanje …)
– sadržaj plemenitih kovina (jednak ili viši),
– omjer plemenitih kovina (± 15%),
– nosač (struktura i materijal),
– gustoća saća,
– vrsta kućišta katalizatora,
– položaj katalizatora (položaj i dimenzije u ispušnome sustavu takve da na
ulazu u katalizator ne proizvode promjene temperature veće od 50 K). Te se
promjene tempeature morure moraju provjeritiljenim uvjetima na brzini od 120
km/h i namještenom opterećenju za ispitivanje tipa I.
– upuhavanje zraka:
– sa ili bez
– tip (pulsiranje zraka, zračna pumpa …)
– povrat ispušnih plinova-EGR:
– sa ili bez.
6.3.1.3 Kategorija inercije: dvije najbliže više kategorije inercije i prva niža
kategorija inercije.
6.3.1.4 Ispitivanje trajnosti može se postići s pomoću vozila čiji su oblika
nadogradnje, mjenjač (automatski ili ručni) i veličine kotača ili guma različiti
od onih za tip vozila za koje se traži homologacija tipa vozila.
6.4. Sustav ugrađene dijagnostike
6.4.1. Homologacija dodijeljena za tip vozila s obzirom na OBD sustav može se
proširiti na različite tipove vozila koji pripadaju istoj porodici OBD vozila,
kako je opisano u Prilogu XI. Dodatku 2. Sustav za smanjenje emisija iz motora
mora biti jednak sustavu na već homologiranome vozilu i biti u skladu s opisom
OBD porodice motora navedenu u Prilogu XI. Dodatku 2., bez obzira na sljedeće
značajke motora:
– opremu motora,
– gume,
– istovrijedna nercija,
– rashladni sustav,
– cjelokupni prijenosni omjer,
– tip prijenosa,
– tip nadogradnje.
7. SUKLADNOST PROIZVODNJE
7.1. Mjere kojima se osigurava sukladnost proizvodnje moraju se poduzimati u
skladu s odredbama članaka 29. – 31. Pravilnika o homologaciji tipa motornih
vozila (homologacija tipa vozila kao cjeline). Prema tom članku proizvođač je
odgovoran za poduzimanje mjera koje osiguravaju sukladnost proizvodnje s
homologiranim tipom. Sukladnost proizvodnje provjerava se na temelju opisa u
certifikatu o homologaciji kako je utvrđeno u Prilogu X. ovoga Pravilnika.
U pravilu se sukladnost proizvodnje s obzirom na ograničavanje emisija iz
ispušnih cijevi i emisija isparavanjem iz vozila provjerava na temelju opisa u
certifikatu o homologaciji u skladu s Prilogom X. i, po potrebi, na temelju svih
ili nekih ispitivanja tipa I., II., III. i IV. opisanih u točki 5.2.
Sukladnost vozila u uporabi
Što se tiče homologacija koje se dodjeljuju za emisije, te mjere moraju biti
primjerene i za potvrđivanje funkcionalnosti uređaja za smanjivanje emisija
tijekom uobičajenog aživotnog vijeka vozila u uobičajenim uvjetima uporabe
(sukladnost primjereno održavanih i upotrebljavanih vozila u uporabi). U smislu
ovoga pravilnika te se mjere moraju provjeravati za razdoblje do pet godina
starosti ili 80 000 km, ovisno o tome što od toga bude prije, a od 1. siječnja
2005. za razdoblje do pet godina starosti ili 100 000 km, ovisno o tome što od
toga bude prije.
7.1.1. Tijelo nadležno za homologaciju provodi nezavisnu ocjenu sukladnosti u
uporabi na osnovi svih relevantnih podataka koje posjeduje proizvođač, prema
postupcima sličnim onima iz članka 29. – 31. Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila i točkama 1. i 2. Priloga X. toga Pravilnika.
Slike I.8. i I.9. iz Dodatka 4. ovoga Priloga prikazuju postupak za provjeru
sukladnosti vozila u uporabi.
7.1.1.1. Parametri za definiranje porodice vozila u uporabi
Porodicu vozila u uporabi moguće je definirati s pomoću osnovnih konstrukcijskih
parametara koji moraju biti zajednički svim vozilima u porodici. Zato se smatra
da istoj porodici vozila u uporabi pripadaju oni tipovi vozila kojima su barem
dolje opisani parametri zajednički, odnosno kod kojih ti parametri mijenjaju u
okviru propisanih dopuštenih odstupanja:
– proces izgaranja (dvotaktni, četverotaktni, rotacijski motor)
– broj cilindara
– raspored cilindara (redni, V, radijalni, nasuprotni vodoravno ležeći (boxer)
ili drugo; nagib ili usmjerenost cilindara nisu kriterij)
– način dovoda goriva u motor (npr. neizravno ili izravno ubrizgavanje)
– vrsta sustava hlađenja (zračno, vodeno, uljno)
– način dovoda zraka (slobodni usis, prednabijanje)
– gorivo za koje je motor konstruiran (benzin, dizelsko gorivo, PP, UNP itd.).
Vozila s motorom na dvije vrste goriva mogu ući u jednu od skupina vozila s
motorom na jednu vrstu goriva pod uvjetom da je jedno od tih goriva zajedničko
– vrsta katalizatora (trostruki katalizator ili drugi)
– vrsta odvajača čestica (sa ili bez)
– povrat ispušnih plinova (sa ili bez)
– radni obujam najvećeg motora u porodici minus 30%.
7.1.1.2. Tijelo nadležno za homologaciju provest će nezavisnu ocjenu sukladnost
vozila u prometu na osnovi podataka koje će dostaviti proizvođač. Ti podatci
moraju obuhvaćati barem sljedeće:
7.1.1.2.1. ime i adresu proizvođača
7.1.1.2.2. ime, adresu, broj telefona i faksa te e-mail adresu proizvođačeva
ovlaštenog zastupnika na područjima na koja se odnose proizvođačevi podatci
7.1.1.2.3. naziv(nazivi) modela vozila koja su obuhvaćena u proizvođačevim
podatcima
7.1.1.2.4. prema potrebi, popis tipova vozila na koje se odnose proizvođačevi
podatci, t.j. porodica vozila u prometu u skladu s točkom 7.1.1.1.
7.1.1.2.5. kodove identifikacijske oznake vozila (VIN) koji se upotrebljavaju za
te tipove vozila u porodici vozila u prometu (VIN oznaka)
7.1.1.2.6. homologacijske brojeve koji se upotrebljavaju za te tipove vozila u
porodici vozila u prometu uključujući, prema potrebi, brojeve svih proširenja i
naknadnih većih izmjena/vraćanja u tvornicu (radi prepravka)
7.1.1.2.7. pojedinosti o proširenjima i naknadnim većim izmjenama/vraćanjima u
tvornicu na homologaciju tipa onih vozila koja su obuhvaćena u proizvođačevim
podatcima (ako to zatraži tijelo nadležno za homologaciju);
7.1.1.2.8. razdoblje tijekom kojeg je proizvođač prikupio podatke
7.1.1.2.9. razdoblje proizvodnje vozila koje je obuhvaćeno u proizvođačevim
podatcima (npr. vozila proizvedena u kalendarskoj godini 2001.)
7.1.1.2.10. proizvođačev postupak za provjeru sukladnosti vozila u prometu,
uključujući:
7.1.1.2.10.1. način lociranja vozila
7.1.1.2.10.2. kriterije za odabir i odbijanje vozila
7.1.1.2.10.3. vrste ispitivanja i postupke upotrijebljene u sklopu programa
7.1.1.2.10.4. proizvođačeve kriterije za prihvaćanje/obijanje porodice vozila u
prometu
7.1.1.2.10.5. zemljopisno (zemljopisna) područje (područja) na kojemu (kojima)
je proizvođač prikupio podatke
7.1.1.2.10.6. veličinu uzorka i primijenjeni plan uzorkovanja
7.1.1.2.11. rezultate proizvođačeva postupka za provjeru sukladnosti vozila u
prometu, uključujući:
7.1.1.2.11.1. identifikaciju vozila uključenih u program (bilo da su ispitana
ili nisu). Identifikacija uključuje:
– naziv modela
– identifikacijsku oznaku vozila (VIN)
– registarsku oznaku vozila
– datum proizvodnje
– područje uporabe vozila (ako je poznato)
– ugrađene gume
7.1.1.2.11.2. razloge za isključivanje vozila iz uzorka
7.1.1.2.11.3. povijest servisiranja za svako vozilo iz uzorka (uključujući
možebitne prepravke)
7.1.1.2.11.4. povijest popravaka za svako vozilo iz uzorka (ako je poznata)
7.1.1.2.11.5. podatke o ispitivanju, uključujući:
– datum ispitivanja
– mjesto ispitivanja
– prijeđeni put prikazan na brojaču kilometara
– tehničke podatke o ispitnome gorivu (npr. referentno ispitno gorivo ili
tržišno gorivo)
– uvjete ispitivanja (temperatura, vlaga, inercijska masa dinamometra)
– postavke dinamometra (npr. namještanje snage)
– rezultate ispitivanja (za barem tri različita vozila po porodici)
7.1.1.2.12. zapis prikaza OBD sustava.
7.1.2. Podatci koje je prikupio proizvođač moraju biti dovoljno iscrpni kako bi
se osiguralo da se rad vozila u prometu može procijeniti pri uobičajenim
uvjetima uporabe prema definiciji iz točke 7.1. te moraju donekle biti
reprezentativni za proizvođačevu zemljopisnu raširenost na tržištu.
Za potrebe ovog Pravilnika proizvođač nije obvezan obaviti nezavisnu ocjenu
sukladnosti vozila u prometu za određeni tip vozila ako može dokazati, na način
koji će zadovoljiti tijelo nadležno za homologaciju, da je godišnja prodaja toga
tipa vozila vozila u Europskoj anja od 5000 primjeraka.
7.1.3. Ako se ispitivanje tipa I. treba obaviti i ako homologirani tip vozila
ima jedno ili više proširenja, ispitivanja treba obaviti ili na jednome vozilu
opisanu u osnovnoj opisnoj dokumentaciji ili na vozilu opisanom u opisu
dokumentaciji za odgovarajuće proširenje.
7.1.3.1. Provjera sukladnosti vozila ispitivanjem tipa I.
Nakon što nadležno tijelo obavi izbor, proizvođač ne smije obavljati nikakva
namještanja na odabranim vozilima.
7.1.3.1.1. Iz jedne serije nasumce se odaberu tri vozila koja se ispituju kako
je opisano u točki 5.3.1. ovog Priloga. Faktori pogoršanja upotrebljavaju se na
isti način. Granične vrijednosti dane su u točki 5.3.1.4. ovoga Priloga.
7.1.3.1.2. Ako je nadležno tijelo zadovoljno sa standardnim odstupanjem
proizvodnje koje dostavlja proizvođač u skladu s Prilogom X. Pravilnika o
homologaciji tipa motornih vozila, ispitivanja se izvode u skladu s Dodatkom 1.
ovoga Priloga.
Ako nadležno tijelo nije zadovoljno sa standardnim odstupanjem proizvodnje koje
dostavlja proizvođač u skladu s Prilogom X. Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila, ispitivanja se izvode u skladu s Dodatkom 2. ovog Priloga.
7.1.3.1.3. Na temelju ispitivanja uzorka vozila, smatra se da je proizvodnja
određene serije sukladna ako ispitivanje pokaže prolazan rezultat za sve štetne
sastojke, ili da nije sukladna ako ispitivanje pokaže loš rezultat za jedan
štetni sastojak, u skladu s kriterijima ispitivanja iz odgovarajućega dodatka.
Ako se za jedan štetni sastojak donese pozitivna odluka, ta se odluka neće
promijeniti bilo kakvim dodatnim ispitivanjima koja se izvode da bi se donijela
odluka za druge štetne sastojke.
Ako se ne donese pozitivna odluka za sve štetne sastojke i niti jedna negativna
odluka za bilo koji štetni sastojak, ispitivanje se izvodi na drugom vozilu
(vidi sliku I.7).
7.1.3.2. Bez obzira na zahtjeve iz točke 3.1.1. Priloga III., ispitivanja će se
izvoditi na vozilima koja izlaze izravno iz proizvodne linije.
7.1.3.2.1. Međutim na zahtjev proizvođača ispitivanja se mogu izvoditi na
vozilima koja su prešla:
– najviše 3 000 km za vozila opremljena motorom s vanjskim izvorom paljenja,
– najviše 15 000 km za vozila opremljena motorom s kompresijskim paljenjem.
U oba slučaja postupak uhodavanja vozila obavlja proizvođač koji ne smije
obavljati nikakva namještanja na tim vozilima.

![](dodatni/348908.gif)

*Slika I.7*

7.1.3.2.2. Ako proizvođač želi uhodati vozila (‘x’ km, gdje je x 3 000 km za
vozila opremljena motorom s vanjskim izvorom paljenja i x 15 000 km za vozila
opremljena motorom s kompresijskim paljenjem) postupak je sljedeći:
– emisije štetnih sastojaka (tip I.) mjere se kod ‘0’ i kod ‘x’ km na prvome
ispitivanom vozilu
– za svaki je od štetnih sastojaka koeficijent porasta emisija između ‘0’ i ‘x’
km:

![](dodatni/348909.gif)

On može biti manji od 1,
– druga se vozila neće uhodavati, ali će njihove emisije kod ‘0’ km biti
pomnožene tim koeficijentom porasta.
U tome slučaju uzimaju se sljedeće vrijednosti:
– vrijednosti kod ‘x’ km za prvo vozilo
– vrijednosti kod ‘0’ km pomnožene koeficijentom porasta za ostala vozila.
7.1.3.2.3. Sva se ta ispitivanja mogu provoditi tržišnim gorivom. Međutim na
zahtjev proizvođača mogu se upotrijebiti referentna goriva opisana u Prilogu
VIII.
7.1.3. Ako se mora provesti ispitivanje tipa III., ono se mora provesti na svim
vozilima odabranim za COP ispitivanje tipa I. (7.1.1.1.1.). Pritom moraju biti
zadovoljeni uvjeti postavljeni u točki 5.3.3.2.
7.1.5. Ako se mora provesti ispitivanje tipa IV., ono se mora provesti u skladu
s točkom 7. Priloga VI.
Sustav ugrađene dijagnostike u vozilu (OBD)
7.1.6. Ako treba provjeriti radna svojstva OBD sustava, to se mora obaviti u
skladu sa sljedećim:
7.1.6.1. Kad tijelo za homologaciju utvrdi da kvaliteta proizvodnje nije
zadovoljavajuća, metodom slučajnog uzorka odabere se jedno vozilo i podvrgne
ispitivanjima opisanim u Prilogu XI. Dodatku 1.
7.1.6.2. Proizvodnja se smatra sukladnom ako to vozilo zadovoljava zahtjeve
ispitivanja opisanih u Prilogu XI. Dodatku 1.
7.1.6.3. Ako vozilo koje je odabrano iz serije ne zadovoljava zahtjeve iz točke
7.1.6.1., iz iste se serije mora uzeti daljnji slučajni uzorak od četiri vozila
i podvrgnuti ispitivanjima opisanim u Prilogu XI. Dodatku 1. Ispitivanja se mogu
obaviti na vozilima koja nisu prešla više od 15 000 km.
7.1.6.4. Proizvodnja se smatra sukladnom ako najmanje tri vozila zadovoljavaju
zahtjeve ispitivanja opisanih u Prilogu XI. Dodatku 1.
7.1.7. Na temelju nezavisne ocjene koja se spominje u točki 7.1.1., tijelo za
homologaciju mora ili:
– utvrditi da sukladnost vozila u upotrebi zadovoljava i ne poduzimati daljnje
mjere ili
– utvrditi da su podatci nedovoljni ili da je sukladnost vozila u upotrebi
nezadovoljavajuća, te nastaviti s ispitivanjima vozila u skladu s Dodatkom 3.
ovoga Priloga.
7.1.7.1. U slučajevima kad se ispitivanja tipa I. smatraju nužnima za provjeru
sukladnosti uređaja za smanjenje emisija sa zahtjevima koji se odnose na njihova
radna svojstva, takva se ispitivanja moraju obaviti primjenjujući ispitni
postupak koji zadovoljava statističke kriterije utvrđene u Dodatku 4. ovoga
Priloga.
7.1.7.2. Tijelo za homologaciju u suradnji s proizvođačem mora odabrati uzorak
vozila s dovoljnim brojem prijeđenih kilometara, za koje postoje prihvatljivi
dokazi da se upotrebljavalo u uobičajenim uvjetima. Pri izboru vozila za uzorak
mora se posavjetovati s proizvođačem, kojemu se također mora omogućiti da
prisustvuje potvrdnim provjerama vozila.
7.1.7.3. Proizvođač je ovlašten da pod nadzorom tijela za homologaciju obavi
provjere, čak i one s razaranjem, na onim vozilima čija razina emisije premašuje
granične vrijednosti, radi utvrđivanja mogućih uzroka pogoršanja koji se ne mogu
pripisati samomu proizvođaču (npr. uporaba benzina s olovom prije dana
ispitivanja). Ako rezultati provjere potvrde takve uzroke, rezultati tih
ispitivanja se isključuju iz provjere sukladnosti.
7.1.7.4. Ako tijelo za homologaciju nije zadovoljno rezultatima ispitivanja u
skladu s kriterijima utvrđenim u Dodatku 4., popravne mjere navedene u članku
31. i Prilogu X. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila proširuju se na
vozila u upotrebi koja pripadaju istomu tipu vozila i koja bi vjerojatno mogla
imati iste nedostatke, sukladno točki 6. Dodatka 3.
Plan popravnih mjera koje predloži proizvođač mora odobriti tijelo za
homologaciju. Proizvođač je odgovoran za izvršenje odobrenoga plana otklanjanja
kvarova.
Tijelo za homologaciju mora o svojoj odluci obavijestiti države članice u roku
od 30 dana. Države članice mogu zatražiti da se isti plan popravnih mjera
primijeni na sva vozila istoga tipa koja su registrirana na njihovu teritoriju.
7.1.7.5. Ako tijelo za homologaciju utvrdi da neki tip vozila ne zadovoljava
propisane zahtjeve iz Dodatka 3. ovoga Priloga, postupit će u skladu sa
zahtjevima iz članka 31. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
8. SUSTAV UGRAĐENE DIJAGNOSTKE (OBD) ZA MOTORNA VOZILA
8.1. Vozila s motorima s vanjskim izvorom paljenja
8.1.1. Vozila koja upotrebljavaju kao gorivo benzin
S učinkom od 1. siječnja 2000. za nove tipove vozila i od 1. siječnja 2001. za
sve tipove, vozila kategorije M1, osim vozila najveće mase veće od 2 500 kg, i
vozila kategorije N1 moraju biti opremljena s OBD sustavom za nadzor emisije u
skladu s Prilogom XI.
S učinkom od 1. siječnja 2000. za nove tipove vozila i od 1. siječnja 2002. za
sve tipove, vozila kategorije N1 razreda II. i III. te vozila kategorije M1
najveće mase veće od 2 500 kg moraju biti opremljena OBD su OBD sustavom za nadzor
emisije u s Prilogom XI.
8.1.2. Vozila koja upotrebljavaju kao gorivo UNP i prirodni plin
S učinkom od 1. siječnja 2003. za nove tipove vozila i od 1. siječnja 2004. za
sve tipove, vozila kategorije M1, osim vozila najveće mase veće od 2 500 kg, i
vozila kategorije N1 razreda I., koja voze stalno ili povremeno ili na UNP ili
prirodni plin, moraju biti opremljena OBD sustavom za nadzor emisije u skladu s
Prilogom XI.
S učinkom od 1. siječnja 2006. za nove tipove vozila i od 1. siječnja 2007. za
sve tipove, vozila kategorije N1 razreda II. i III. te vozila kategorije M1
najveće mase veće od 2 500 kg, koja voze stalno ili povremeno ili na UNP ili
prirodni plin, moraju biti opremljena OBD sustavom za nadzor emisije u skladu s
Prilogom XI.
8.2. Vozila s motorima s kompresijskim paljenjem
Vozila kategorije M1, osim
– vozila koja su konstruirana za više od šest putnika uključujući vozača
– vozila čija najveća masa prelazi 2 500 kg
od 1. siječnja 2003. za nove tipove i od 1. siječnja 2004., za sve tipove moraju
biti opremljena sustavom ugrađene dijagnostike (OBD) za nadzor emisije u skladu
s Prilogom XI.
Kad su novi tipovi vozila s motorima s kompresijskim paljenjem koja se stavljaju
u uporabu prije datuma navedenih u ovoj točki opremljena s OBD sustavom,
primjenjuju se odredbe iz točaka 6.5.3. do 6.5.3.6. Dodatka 1. Priloga XI.
8.3. Vozila s motorima s kompresijskim paljenjem osim onih obuhvaćenih točkom
8.2.
Od 1. siječnja 2005. za nove tipove i od 1. siječnja 2006. za sve tipove, vozila
kategorije M1 obuhvaćena iznimkom u točki 8.2., osim vozila kategorije M1
opremljenih motorima s kompresijskim paljenjem i čija najveća masa prelazi 2 500
kg i vozila kategorije N1 razreda I. opremljenih motorima s kompresijskim
paljenjem, moraju biti opremljena OBD sustavom za nadzor emisije u skladu s
Prilogom XI.
Od 1. siječnja 2006. za nove tipove vozila i od 1. siječnja 2007. za sve tipove,
vozila kategorije N1 razreda II. i III. opremljenih motorima s kompresijskim
paljenjem te vozila kategorije M1 opremljenih motorima s kompresijskim paljenjem
i čija najveća masa prelazi 2 500 kg, moraju biti opremljena OBD sustavom za
nadzor emisije u skladu s Prilogom XI.
Kad su vozila s motorima s kompresijskim paljenjem koja se stavljaju u uporabu
prije datuma navedenih u ovoj točki opremljena OBD sustavom, primjenjuju se
odredbe iz točaka 6.5.3. do 6.5.3.6. Dodatka 1. Priloga XI.
8.4. Vozila drugih kategorija
Vozila drugih kategorija ili vozila kategorije M1 i N1 na koja se ne primjenjuju
točke 8.1. i 8.2., mogu biti opremljena OBD sustavom. U tome se slučaju
primjenjuju odredbe iz točaka 6.5.3. do 6.5.3.6. Dodatka 1. Priloga XI.

DODATAK 1.

1. Ovaj Dodatak opisuje postupak koji se mora primijeniti pri provjeravanju
sukladnosti proizvodnje za ispitivanje tipa I. kada je proizvođačevo standardno
odstupanje proizvodnje zadovoljavajuća.
2. S najmanjim uzorkom od tri vozila postupak je uzorkovanja takav da je
vjerojatnost da će partija u kojoj je 40% proizvoda neispravno proći ispitivanje
0,95 (rizik proizvođača = 5%), dok je vjerojatnost da će partija u kojoj je 65%
proizvoda neispravno biti prihvaćena 0,1 (rizik kupca = 10%).
3. Za svako od štetnih sastojaka navedenih u točki 5.3.1.4. Priloga I.
primjenjuje se sljedeći postupak (vidi sliku I.7).
Pritom je:
L = prirodni logaritam granične vrijednosti za štetni sastojak
xi = prirodni logaritam mjerenja za i-to vozilo u uzorku
s = procjena standardnog odstupanja proizvodnje (nakon utvrđivanja prirodnog
logaritma mjerenja)
n = veličina uzorka.
4. Za uzorak se izračuna statistička vrijednost ispitivanja, pri čemu se
izračuna zbroj standardnih odstupanja od granične vrijednosti s pomoću sljedeće
formule:

![](dodatni/348910.gif)

5. Zatim:
– ako je ispitna statistika veća od broja za prihvaćanje za veličinu uzorka danu
u tablici (I.1.5.), za štetni sastojak daje se prolazna ocjena
– ako je ispitna statistika manja od broja za za neprihvaćanje za veličinu
uzorka danu u tablici (I.1.5), za štetni se sastojak ne daje prolazna ocjena; u
protivnome se ispituje dodatno vozilo u skladu s točkom 7.1.1.1.Priloga I. i
ponovno obavlja izračunavanje za uzorak s veličinom uzorka povećanim za jednu
jedinicu.

*TABLICA I.1.5*

![](dodatni/348911.gif)

DODATAK 2.

1. Ovaj Dodatak opisuje postupak koji se mora primijeniti pri ovjeri zahtjeva za
sukladnost proizvodnje za ispitivanje tipa I. kada je proizvođačevo standardno
odstupanje proizvodnje nezadovoljavajuća ili nije na raspolaganju.
2. S najmanjim uzorkom od tri vozila postupak je uzorkovanja takav da je
vjerojatnost da će partija u kojoj je 40% proizvoda neispravno proći ispitivanje
0,95 (rizik proizvođača = 5%), dok je vjerojatnost da će partija u kojoj je 65%
proizvoda neispravno biti prihvaćena 0,15 (rizik kupca = 10%).
3. Smatra se da su mjerenja štetnih sastojaka dana u točki 5.3.1.4. Priloga I.
logaritamski normalno distribuirana i moraju se prvo preoblikovati s pomoću
njihovih prirodnih algoritama. Oznake mo i m označavaju najmanji i najveći
uzorak (mo = 3, a m = 32), a n označava veličinu trenutačnog uzorka.
4. Ako su prirodni logaritmi mjerenja u nizu x1, x2, …, xi, a L je prirodni
logaritam granične vrijednosti štetnog sastojka, tada je:
![](dodatni/348912.gif)

5. Tablica I.2.5. prikazuje vrijednosti za pozitivne (An) i
negativne (Bn) odluke u odnosu na veličinu trenutačnog uzorka. Statistička je
vrijednost ispitivanja omjer dn/vn i mora se upotrijebiti za utvrđivanje je li
niz ispitivanjem prihvaćen ili odbijen, na sljedeći način:
Za mo £ n £ m:
– prihvaćena serija ako je dn/vn £
An
– odbijena serija ako je dn/vn
≥ Bn
– dodatno se mjerenje obavlja ako je An < dn/vn < Bn.
6. Opaska
Sljedeće rekurzivne formule korisne su za izračunavanje uzastopnih vrijednosti
statističkih podataka ispitivanja:

![](dodatni/348913.gif)

*Tablica I.2.5.*

Najmanja veličina uzorka = 3

![](dodatni/348914.gif)

DODATAK 4.

PROVJERA SUKLADNOSTI VOZILA U UPORABI

1. UVOD
Ovim se Dodatkom određuju kriteriji, spomenuti u točki 7.1.7. ovoga Priloga,
koji se odnose na odabir vozila za ispitivanje i na postupke povjere sukladnosti
vozila u uporabi.
2. ODABIR KRITERIJA
Kriteriji za prihvaćanje odabranog vozila utvrđeni su u točkama 2.1. do 2.8.
ovoga Dodatka. Podatci koji se prikupljaju pregledom vozila i razgovorom s
vlasnikom/vozačem.
2.1. Vozilo mora spadati u tip vozila koji je homologiran u skladu s ovim
pravilnikom i na koji se odnosi potvrda o sukladnosti prema Pravilniku o
homologaciji tipa motornih vozila Ono se mora registrirati i upotrebljavati u
Europskoj uniji.
2.2. Vozilo mora imati najmanje 15 000 prijeđenih kilometara ili biti u uporabi
najmanje 6 mjeseci, ovisno o tome što od toga bude kasnije, i ne smije imati
više od 80 000 prijeđenih kilometara ili biti u upotrebi 5 godina, ovisno o tome
što od toga bude ranije.
2.3. Mora postojati zapis o održavanju koji pokazuje da je vozilo bilo pravilno
održavano, npr. da je bilo servisirano u skladu s preporukama rukama proizvođača.
2.4. Vozilo ne smije pokazivati znakove zloupnpr. utrkivanja,
prekomjernog opterećivanja, upotrebe neodgovarajućega goriva i drugih oblika
zlouporabe) ili drugih čimbenika (npr. neovlaštenih zahvata) koji bi mogli
utjecati na značajke emisija. Kad se radi o vozilima opremljenima OBD sustavom,
uzimaju se u obzir kodovi kvarova i podatci o prijeđenim kilometrima koji su
pohranjeni u računalo. Vozilo se ne smije odabrati za ispitivanje ako podatci u
računalu pokazuju da je vozilo radilo nakon što je kod greške bio pohranjen i da
vozilo u razmjerno kratkome vremenu nije bilo popravljeno.
2.5. Ne smije biti obavljenih neovlaštenih većih popravaka motora ili većih
popravaka vozila.
2.6. Sadržaj olova ili sumpora u uzroku goriva iz vozila mora zadovoljavati
propisane norme i ne smije biti tragova upotrebe neodgovarajućega goriva. Može
se obaviti pregled ispušne cijevi itd.
2.7. Ne smije biti znakova bilo kakvih problema koji bi mogli ugroziti sigurnost
laboratorijskog osoblja.
2.8. Svi dijelovi sustava na vozilu za smanjenjivanje onečišćenja moraju biti u
skladu s važećom homologacijom.
3. DIJAGNOSTIKA I ODRŽAVANJE
Dijagnostika i sve potrebno uobičajeno održavanje moraju se obaviti na vozilu
koje je prihvaćeno za ispitivanja prije mjerenja emisija ispušnih plinova u
skladu s postupkom predviđenim u točkama 3.1. do 3.7.
3.1. Mora se provjeriti ispravnost: filtra zraka, svih pogonskih remena, razina
svih tekućina, poklopca hladnjaka, svih vakuum crijeva i električnog ožičenja
koji su povezani sa sustavom za smanjivanje onečišćenja; također se mora
provjeriti paljenje, doziranje goriva i dijelovi uređaja za smanjivanje
onečišćenja radi mogućega nepravilnog namještanja i/ili neovlaštenog zahvata.
3.2. Provjerava se pravilan rad sustava OBD. Moraju se evidentirati sve
indikacije neispravnosti koje se nalaze u memoriji OBD sustava i obaviti
potrebni popravci. Ako indikator neispravnosti OBD sustava zabilježi kvar
tijekom pretpripremnog ciklusa, taj se kvar može identificirati i popraviti.
Ispitivanje se može ponoviti na popravljenome vozilu, a dobiveni rezultati mogu
se upotrijebiti.
3.3 Mora se pregledati sustav paljenja i zamijeniti neispravni dijelovi, npr.
svijećice, kabeli itd.
3.4. Mora se provjeriti kompresija. Ako rezultat nije zadovoljavajući, vozilo se
ne prihvaća.
3.5. Parametri motora moraju se provjeriti prema specifikacijama proizvođača i
po potrebi namjestiti.
3.6. Ako vozilu manjka manje od 800 km do sljedećega redovitog servisa, taj se
servis mora obaviti prema uputama proizvođača. Bez obzira na zapis na brojaču
prijeđenih kilometara, ulje i filtar zraka mogu se promijeniti na zahtjev
proizvođača.
3.7. Nakon prihvaćanja vozila ulje se mora zamijeniti odgovarajućim referentnim
uljem za ispitivanje emisija, osim u slučaju da proizvođač prihvati uporabu ulja
koje se nalazi na tržištu.
4. ISPITIVANJE VOZILA U UPORABI
4.1. Kad se pregled vozila smatra potrebnim, obavlja se ispitivanje emisija u
skladu s Prilogom III. ovoga Pravilnika na pretkondicioniranim vozilima koja se
odaberu u skladu sa zahtjevima iz točaka 2. i 3. ovoga Dodatka.
4.2. Na vozilima koja su opremljena OBD sustavom može se provjeravati pravilan
rad indikatora neispravnosti tijekom vožnje itd., s obzirom na razine emisija
(npr. granične emisije utvrđene u Prilogu XI. ovoga Pravilnika, pri kojima
sustav javlja grešku) u usporedbi s homologiranim specifikacijama.
4.3. OBD sustav može npr. provjeravati s obzirom na emisije iznad propisanih
graničnih vrijednosti bez indikacije greške, na sustavne pogrešne aktivacije
indikatora neispravnosti i na utvrđene neispravne ili istrošene sastavne
dijelove OBD sustava.
4.4. Ako koji dio ili cijeli sustav rade na način koji ne pokrivaju pojedinosti
iz certifikata o homologaciji i/ili opisne mape za taj tip vozila i ako takvo
odstupanje nije odobreno u skladu s člancima 16. – 17. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila te ako OBD ne javlja kvar, taj se dio ili sustav ne smiju
zamijeniti prije ispitivanja emisija ispušnih plinova, osim u slučaju da se
utvrdi da je taj dio ili sustav bio neovlašteno prepravljan ili zloupotrebljavan
na način da OBD ne može otkriti tako nastali kvar.
5. OCJENJIVANJE REZULTATA
5.1. Rezultati ispitivanja podvrgavaju se postupku ocjenjivanja u skladu s
Dodatkom 4. ovog Priloga.
5.2. Rezultati se ne smiju množiti s faktorima pogoršanja.
6. PLAN POPRAVNIH MJERA
6.1. Ako se utvrde prekomjerne emisije kod više od jednog vozila, a ta vozila
ili,
– zadovoljavaju uvjete točke 3.2.3. iz Dodatka 4., a tijelo nadležno za
homologaciju i proizvođač se slože da prekomjerne emisije imaju isti uzrok, ili
– zadovoljavaju uvjete iz točke 3.2.4. iz Dodatka 4., a tijelo nadležno za
homologaciju utvrdilo je da prekomjerne emisije imaju isti uzrok,
tijelo nadležno za homologaciju mora zatražiti od proizvođača da dostavi plan
popravnih mjera kako bi se vozilo vratilo u zadovoljavajuće stanje.
6.2. Plan popravnih mjera mora se dostaviti tijelu za homologaciju najkasnije 60
radnih dana od dana zahtjeva spomenutog u točki 6.1. Tijelo za homologaciju mora
u roku od 30 radnih dana izjaviti odobrava li plan popravnih mjera ili ne.
Međutim u slučajevima kad proizvođač može tijelu za homologaciju pružiti
zadovoljavajuće dokaze da mu je potrebno dodatno vrijeme za ispitivanje
predmetne nesukladnosti, da bi mogao pripremiti plan popravnih mjera, produženje
se roka odobrava.
6.3. Popravne mjere se moraju primijeniti na sva vozila koja bi mogla imati iste
nedostatke. Potrebno je procijeniti potrebu za izmjenama i dopunama dokumenata o
homologaciji.
6.4. Proizvođač mora osigurati kopije svih priopćenja povezanih s planom
popravnih mjera, mora također voditi zapise o povlačenju neispravnih proizvoda i
tijelu za homologaciju slati redovita izvješća o stanju.
6.5. U plan popravnih mjera moraju biti uključeni zahtjevi navedeni u točkama
6.5.1. do 6.5.11. niže. Proizvođač mora plan popravnih mjera označiti
jedinstvenim identifikacijskim nazivom ili brojem.
6.5.1. Opis svakoga tipa vozila koji uključuje plan popravnih mjera.
6.5.2. Opis posebnih izmjena, prepravaka, popravaka, ispravaka, namještanja i
ostalih promjena koje će se napraviti radi postizanja sukladnosti vozila,
uključujući sažeti prikaz podataka i tehničke studije koje potkrepljuju odluku
proizvođača o poduzimanju određenih mjera potrebnih za ispravljanje
nesukladnosti.
6.5.3. Opis postupka prema kojemu proizvođač obavještava vlasnike vozila.
6.5.4. Opis pravilnog održavanja i upotrebe, ako postoji, koji proizvođač
postavlja kao uvjet da bi vozilo bilo podobno za popravak u okviru plana
popravnih mjera, i objašnjenje proizvođačevih razloga za postavljanje takvih
uvjeta. Uvjeti s obzirom na održavanje i upotrebu ne smiju se postavljati ako
nije moguće dokazati da su povezani s nesukladnostima i popravnim mjerama.
6.5.5. Opis postupka prema kojemu se vlasnici vozila moraju ravnati kako bi
postigli ispravljanje nesukladnosti. U opisu mora biti naveden i datum nakon
kojeg se mogu poduzimati popravne mjere, procijenjeno vrijeme u kojemu će
radionica moći obaviti popravke i gdje se to može napraviti. Popravak se mora
obaviti svrhovito, u razumnom roku nakon dostave vozila.
6.5.6. Kopije podataka poslanih vlasniku vozila.
6.5.7. Kratki opis sustava koji proizvođač upotrebljava da bi osigurao
primjerenu opskrbu sastavnim dijelovima ili sustavima koji su potrebni za
obavljanje popravaka. Treba navesti kada će opskrba sastavnim dijelovima ili
sustavima biti dovoljna za početak akcije.
6.5.8. Kopija svih uputa mora se poslati osobama koje će obavljati popravke.
6.5.9. Opis utjecaja predloženih popravnih mjera na emisije, potrošnju goriva,
ponašanje vozila u vožnji i sigurnost svakoga tipa vozila obuhvaćena planom
popravnih mjera, s podatcima, tehničkim studijamtudijama itd. na kojima se temelje ti
zaključci.
6.5.10. Sve drvijesti, izvještaji i podatci koje tijelo za homologaciju
može odrediti kao potrebne za ocjenu plana popravnih mjera.
6.5.11. U slučajevima kad plan popravnih mjera uključuje povlačenje vozila radi
popravka, tijelu za homologaciju mora se dostaviti opis načina na koji će se
popravak zabilježiti. Ako se upotrebljava naljepnica, mora se dostaviti
primjerak.
6.6. Od proizvođača se može zahtijevati izvođenje opravdanih i potrebnih
ispitivanja na sastavnim dijelovima i vozilima na kojima su obavljene predložene
izmjene, popravci ili preinake da bi dokazao učinkovitost tih izmjena, popravaka
ili preinaka.
6.7. Proizvođač je odgovoran za vođenje zapisa o svakome vozilu koje je povučeno
iz upotrebe i popravljeno, te o radionici u kojoj je popravak obavljen. Tijelo
za homologaciju mora na zahtjev imati pristup tim zapisima tijekom 5 godina od
provedbe plana popravnih mjera.
6.8. Popravak i/ili preinaka ili dodavanje nove opreme bilježi se u potvrdi koju
proizvođač izdaje vlasniku vozila.

DODATAK 5.

STATISTIČKI POSTUPAK ZA ISPITIVANJE SUKLADNOSTI U UPORABI

1. U ovome je Dodatku opisan postupak koji se upotrebljava za provjeru zahtjeva
s obzirom na sukladnost vozila u uporabi za ispitivanje tipa I.
2. Moraju se primjenjivati dva postupka:
1. Jedan koji se odnosi na vozila iz uzorka za koja je utvrđeno da zbog kvara
povezanog s emisijama izazivaju znatna odstupanja u rezultatima (točka 3.).
2. Drugi koji se odnosi na cjelokupni uzorak (točka 4.).
3. POSTUPAK ZA SLUČAJ DA SE U UZORKU NALAZE VOZILA S PREKOMJERNIM EMISIJAMA
3.1. Uz najmanju veličinu uzorka od tri vozila i najveću veličinu koja se
određuje prema postupku iz točke 4. vozilo se slučajnim odabirom uzima iz uzorka
te se mjere emisije ograničenih štetnih sastojaka kako bi se utvrdilo je li
vozilo izvor prekomjerne emisije.
3.2. Smatra se da je vozilo izvor prekomjernih emisija ako su zadovoljeni uvjeti
navedeni u točki 3.2.1. ili u točki 3.2.2.
3.2.1. U slučaju da je vozilo homologirano sukladno graničnim vrijednostima
navedenim u retku A tablice u točki 5.3.1.4. Priloga I., smatra se da je vozilo
izvor prekomjernih emisija ako je propisana granična vrijednost za svaki
ograničeni zagađivač premašena za faktor od 1,2.
3.2.2. U slučaju da je vozilo homologirano sukladno graničnim vrijednostima
navedenim u retku B tablice u točki 5.3.1.4. Priloga I., smatra se da je vozilo
izvor prekomjernih emisija ako je propisana granična vrijednost za svaki
ograničeni zagađivač premašena za faktor od 1,5.
3.2.3. Poseban slučaj kad se izmjerene emisije vozila za svaki ograničeni štetni
sastojak nalaze u »središnjemu području«1.
\_\_\_\_\_
1 Za sva vozila »središnja zona«
definirana je na sljedeći način. Vozilo mora zadovoljavati uvjete iz točke
3.2.1. ili iz točke 3.2.2., a osim toga izmjerena vrijednost za isti ograničeni
štetni sastojak mora biti manja od vrijednosti koju dobivamo množenjem granične
vrijednosti za isti ograničeni štetni sastojak, koja je navedena u retku A
tablice iz točke 5.3.1.4. Priloga I., faktorom 2,5.

3.2.3.1. Ako vozilo zadovoljava uvjete iz ove točke, potrebno je utvrditi uzrok
prekomjernim emisijama i slučajnim odabirom uzeti drugo vozilo iz uzorka.
3.2.3.2. Ako više od jednog vozila zadovoljava uvjete iz ove točke, tijelo
nadležno za homologaciju i proizvođač moraju utvrditi je li uzrok prekomjernim
emisijama iz obaju vozila isti ili nije.
3.2.3.2.1. Ako tijelo nadležno za homologaciju i proizvođač utvrde da je uzrok
prekomjernim emisijama isti, smatra se da uzorak nije zadovoljio te se
primjenjuje plan popravnih mjera opisan u točki 6. Dodatka 3.
3.2.3.2.2. Ako se tijelo nadležno za homologaciju i proizvođač ne slažu oko
uzroka prekomjernim emisijama iz pojedinačnog vozila, odnosno ako se ne slažu
oko toga da su uzroci prekomjernim emisijama iz više vozila isti, iz uzorka se
slučajnim odabirom uzima još jedno vozilo, osim ako je već dosegnuta najveća
veličina uzorka.
3.2.3.3. Ako je utvrđeno da samo jedno vozilo zadovoljava uvjete iz ove točke,
ili ako je utvrđeno da više vozila zadovoljava te uvjete, a tijelo nadležno za
homologaciju i proizvođač slažu se da su uzroci tomu različiti, iz uzorka se
slučajnim odabirom uzima još jedno vozilo, osim ako je već dosegnuta najveća
veličina uzorka.
3.2.3.4. Ako je najveća veličina uzorka dosegnuta i ako je utvrđeno da najviše
jedno vozilo zadovoljava zahtjeve iz ove točke, a uzrok prekomjernim emisijama
je isti, smatra se da je uzorak prošao s obzirom na zahtjeve točke 3. ovoga
Dodatka.
3.2.3.5. Ako se u bilo kojemu trenutku, početni uzorak potroši, njemu se dodaje
još jedno vozilo te se ispituje to vozilo.
3.2.3.6. Svaki put kad se iz uzorka uzme drugo vozilo, na povećani se uzorak
primjenjuje statistički postupak iz točke 4. ovoga Dodatka.
3.2.4. Poseban slučaj kad se izmjerene emisije vozila za svaki ograničeni štetni
sastojak leže u »području pogreške«1
\_\_\_\_\_
1 Za sva vozila »neprohodna
zona« definirana je na sljedeći način: Izmjerena vrijednost za jedan ograničeni
štetni sastojak je veća od vrijednosti koju dobivamo množenjem granične
vrijednosti za isti ograničeni zagađivač, koja je navedena u retku A tablice iz
točke 5.3.1.4. Priloga I., s faktorom 2,5.

3.2.4.1. Ako vozilo zadovoljava uvjete iz ove točke, tijelo nadležno za
homologaciju mora utvrditi uzrok prekomjernim emisijama i slučajnim odabirom
uzeti drugo vozilo iz uzorka.
3.2.4.2. Ako više od jednog vozila zadovoljava uvjete iz ove točke i ako tijelo
nadležno za homologaciju utvrdi da su uzroci prekomjernim emisijama isti,
proizvođač dobiva obavijest da uzorak nije prošao i obrazloženje takve odluke te
se primjenjuje plan popravnih mjera opisan u točki 6. Dodatka 3.
3.2.4.3. Ako je utvrđeno da samo jedno vozilo zadovoljava uvjete iz ove točke
ili ako je utvrđeno da više vozila zadovoljava te uvjete, a tijelo nadležno za
homologaciju zaključi da su uzroci tomu različiti, iz uzorka se slučajnim
odabirom uzima još jedno vozilo, osim ako je već postignuta najveća veličina
uzorka.
3.2.4.4. Ako je najveća veličina uzorka postignuta i ako je utvrđeno da najviše
jedno vozilo zadovoljava uvjete iz ove točke, a uzrok prekomjernim emisijama je
isti, smatra se da je uzorak prošao ispitivanje što se tiče uvjeta iz točke 3.
ovoga Dodatka.
3.2.4.5. Ako se u bilo kojemu trenutku početni uzorak potroši, njemu se dodaje
još jedno vozilo te se to vozilo ispituje.
3.2.4.6. Svaki put kad se iz uzorka uzme drugo vozilo, na povećani se uzorak
primjenjuje statistički postupak iz točke 4. ovoga Dodatka.
3.2.5. Svaki put kad se utvrdi da određeno vozilo nije izvor prekomjernih
emisija, iz uzorka se slučajnim odabirom uzme drugo vozilo.
4. POSTUPAK KOJI SE PRIMJENJUJE KAD SE PREKOMJERNE EMISIJE NE OCJENJUJU ZASEBNO
4.1. S najmanjim uzorkom od tri vozila postupak uzorkovanja je takav da je
vjerojatnost da će partija u kojoj je 40% proizvoda neispravno proći ispitivanje
0,95 (rizik proizvođača = 5%), dok je vjerojatnost da će partija u kojoj je 75%
proizvoda neispravno biti prihvaćena 0,15 (rizik kupca = 15%).
4.2. Za svaki štetni sastojak naveden u točki 5.3.1.4. Prilogu I. primjenjuje se
sljedeći postupak. (vidi sliku I.9.)
gdje je:
L = granična vrijednost za štetni sastojak
Xi = izmjerena vrijednost i-tog vozila iz uzorka
n = broj uzorka koji se trenutačno ispituje.
4.3. Za uzorak se izračunava ispitna statistika kojom se određuje broj
nesukladnih vozila, tj. xi > L.
4.4. Zatim:
– ako ispitna statistika ne prelazi granični broj vozila za prihvaćanje veličine
uzorka koji jekoji je naveden u sljedećoj tablici, za štetni sastojak daje se prolazjena,
– ako je ispitna statistika jednaka ili prelazi granični broj vozila za
neprihvaćanje veličine uzorka koji je naveden u sljedećoj tablici, za štetni
sastojak ne daje se prolazna ocjena,
– u drugim se slučajevima ispituje dodatno vozilo i primjenjuje se postupak za
uzorak s jednim dodatnim primjerkom.
U sljedećoj su tablici izračunane granične vrijednosti za prolaznu i neprolaznu
ocjenu u skladu s međunarodnom normom ISO 8422:1991.
5. Smatra se da je uzorak prošao na ispitivanju ako je zadovoljio oba zahtjeva
iz točaka 3. i 4. ovoga Dodatka.

TABLICA ZA PRIHVAĆANJE I ODBIJANJE
PLAN UZORKOVANJA PO ATRIBUTIMA

![](dodatni/348915.gif)

*Slika I.8.*
PROVJERA SUKLADNOSTI VOZILA U PROMETU – POSTUPAK NEZAVISNE OCJENE

![](dodatni/348916.gif)

\_\_\_\_\_\_

(1) U ovome slučaju TAA označava tijelo nadležno za
homologaciju koje je dodijelilo homologaciju tipa u skladu s Pravilnikom TPV 102

*Slika I.9*ISPITIVANJE SUKLADNOSTI U UPORABI – IZBOR I ISPITIVANJE VOZILA

![](dodatni/348917.gif)

PRILOG II.

OPISNI DOKUMENT br. .....................

u skladu s Prilogom I. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila(\*)koji se
odnosi na homologaciji tipa vozila s obzirom s na mjere koje treba poduzeti za
smanjivanje onečišćenja zraka emisijama iz motornih vozila (Pravilnik TPV 102)
Sljedeći podatci, ako su potrebni, moraju biti priloženi u tri primjerka s
popisom sadržaja. Svi crteži moraju biti dostavljeni u prikladnome mjerilu i
dovoljno detaljni na formatu A4 ili presavijeni na taj format. Ako su priložene,
fotografije moraju prikazivati potrebne pojedinosti.
Ako su sustavi, sastavni dijelovi ili zasebne tehničke jedinice s elektroničkim
upravljanjem, podatci o njihovim značajkama moraju biti dodani.
0. OPĆI PODATCI
1. OPĆE KONSTRUKCIJSKE KARAKTERISTIKE VOZILA
1.1. Fotografije i/ili crteži reprezentativnog vozila:
1.3.3. Pogonske osovine (količina, položaj, međusobna povezanost):
0.1 Marka (trgovačka oznaka proizvođača)::
0.2 Tip i opći trgovački naziv(nazivi):
0.3 Identifikacijska oznaka tipa, ako je postavljena na vozilu (b):
0.3.1 Mjesto te oznake:
0.4 Kategorija vozila (c):
0.5 Naziv i adresa proizvođača:
8.8 Adresa (adrese) pogona za sklapanje:
1. OPĆE KONSTRUKCIJSKE ZNAČAJKE VOZILA
1.1 Fotografije i/ili crteži vozila predstavnika:
1.3.3 Pogonske osovine (broj, položaj, međusobna povezanost):
2. MASE I DIMENZIJE VOZILA (e) (kg, mm)
(po potrebi pozvati se na odgovarajući crtež)
2.6 Masa vozila s nadogradnjom u voznome stanju ili masa podvozja s kabinom ako
proizvođač ne ugrađuje nadogradnju (sa standardnom opremom, uključujući ulja,
gorivo, alat, zamjenski kotač, i vozača) (o) (najveća i najmanja)
2.8 Tehnički dopuštena najveća ukupna masa vozila prema podatcima proizvođača
(y) (najveća i najmanja):
3 POGONSKI MOTOR (q)
3.1 Proizvođač:
3.1.1 Proizvođačeva oznaka motora (postavljena na motor ili drugi način
označivanja:
3.2 Motor s unutarnjim izgaranjem
3.2.1.1 Radni postupak: vanjski izvor paljenja/kompresijsko paljenje,
četverotaktni/dvotaktni (1)
3.2.1.2 Broj i raspored cilindara:
3.2.1.2.1 Promjer (r): mm
3.2.1.2.2 Hod (r): mm
3.2.1.2.3 Redoslijed paljenja:
3.2.1.3 Radni obujam motora (s): cm3
3.2.1.4 Kompresijski omjer (2): mm
3.2.1.5 Crteži komore za izgaranje, čela klipa i, u slučaju motora s vanjskim
izvorom paljenja, klipnih prstenova:
3.2.1.6 Uobičajena brzina vrtnje motora u praznome hodu (s dopuštenim
odstupanjem): ............. min-1
3.2.1.6.1 Povišena brzina vrtnje motora u praznome hodu (s dopuštenim
odstupanjem): min-1
3.2.1.7 Obujamski sadržaj ugljikovog monoksida u ispušnim plinovima pri radu
motora u praznome hodu (2): % prema podatcima proizvođača (samo za motore s
vanjskim izvorom paljenja)
3.2.1.8 Najveća netosnaga (t):...............kW pri ............. min-1 (prema
podatcima proizvođača)
3.2.2 Gorivo: dizelsko gorivo/benzin/ukapljeni naftni plin/prirodni plin/etanol
(1)
3.2.2.1 Istraživački oktanski broj (RON), olovni benzin:
3.2.2.2 Istraživački oktanski broj (RON), bezolovni benzin:
3.2.2.3 Uljevni otvor spremnika goriva: suženi promjer/oznaka (1)
3.2.4 Napajanje gorivom
3.2.4.1 S rasplinjačem: da/ne (1)
3.2.4.1.1 Marka (marke)::
3.2.4.1.2 Tip (tipovi):
3.2.4.1.3 Broj:
3.2.4.1.4 Elementi namještanja(2):

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 3.2.4.1.4.1 Sapnice:   3.2.4.1.4.3 Difuzor:   3.2.4.1.4.3 Visina razine u komori s plovkom:   3.2.4.1.4.4 Masa plovka:   3.2.4.1.4.5 lgla plovka: | ![](dodatni/348918.gif) | Ili krivulja protoka goriva u ovisnosti o protoku zraka i potrebi namještanja za postizanje te krivulje |

3.2.4.1.5 Sustav za pokretanje hladnog motora: ručno/automatski(1):
3.2.4.1.5.1 Način (načini) rada:
3.2.4.1.5.2 Granice radnih područja/namještanja (1) (2):
3.2.4.2 S ubrizgavanjem goriva (samo za motore s kompresijskim paljenjem): da/ne
(1)
3.2.4.2.1 Opis sustava:
3.2.4.2.2 Radni postupak: izravno ubrizgavanje/pretkomora/vrtložna komora (1)
3.2.4.2.3 Pumpa za ubrizgavanje
3.2.4.2.3.1 Marka (marke):
3.2.4.2.3.2 Tip (tipovi):
3.2.4.2.3.3 Najveća količina ubrizgavanja (1) (2): ............. mm3/hodu ili
ciklusu pri brizni vrtnje pumpe:……………..min-1 ili, dijagram značajke
ubrizgavanja:
3.2.4.2.3.4 Početak ubrizgavanja (2):
3.2.4.2.3.5 Krivulja predubrizgavanja (2):
3.2.4.2.3.6 Postupak umjeravanja: ispitni uređaj/motor (1)
3.2.4.2.4 Regulator
3.2.4.2.4.1 Tip:
3.2.4.2.4.2 Najveća regulirana brzina vrtnje motora
3.2.4.2.4.2.1 Najveća brzina vrtnje opterećenog motora pri kojoj se potpuno
prekida dovod goriva: min-1
3.2.4.2.4.2.2 Najveća brzina vrtnje neopterećenog motora pri kojoj se potpuno
prekida dovod goriva: min-1
3.2.4.2.6 Ubrizgači
3.2.4.2.6.1 Marka (marke):
3.2.4.2.6.2 Tip (tipovi):
3.2.4.2.6.3 Tlak otvaranja (2): kPa ili značajka otvaranja (2)
3.2.4.2.7 Sustav za pokretanje hladnog motora
3.2.4.2.7.1 Marka (marke):
3.2.4.2.7.2 Tip (tipovi):
3.2.4.2.7.3 Opis sustava:
3.2.4.2.8 Dodatni sustav za pokretanje motora
3.2.4.2.8.1 Marka (marke):
3.2.4.2.8.2 Tip (tipovi):
3.2.4.2.8.3 Opis sustava:
3.2.4.3 S ubrizgavanjem goriva (samo za motore s vanjskim izvorom paljenja):
da/ne (1)
3.2.4.3.1 Radni postupak: ubrizgavanje u usisnu cijev (s jednim/više ubrizgača
(1)/izravno ubrizgavanje/ostalo (opisati) (1):
3.2.4.3.2 Marka (marke):
3.2.4.3.3 Tip (tipovi):
3.2.4.3.4 Opis sustava:
3.2.4.3.4.1 Tip ili oznaka upravljačke jedinice:
3.2.4.3.4.2 Tip regulatora goriva:
3.2.4.3.4.3 Tip osjetnika protoka zraka:
3.2.4.3.4.4 Tip naprave za raspodjelu goriva:
3.br>
3.2.4.3.4.5 Tip regulatora tlaka:
3.2.4.3.4.6 Tip mikroprekidača:
3.2.4.3.4.7 Tip a namještanje praznog hoda:
3.2.4.3.4.8 Tip kućišta zaklopke za zrak:
3.2.4.3.4.9 Tip osjetnika temperature rashladne tekućine:
3.2.4.3.4.10 Tip osjetnika temperature zraka:
3.2.4.3.4.11 Tip prekidača za temperaturu zraka:
3.2.4.3.5 Ubrizgači: tlak otvaranja (2): ..................... kPa ili značajka
otvaranja(2)
3.2.4.3.6 Početak ubrizgavanja:
3.2.4.3.7 Sustav za pokretanje hladnog motora
3.2.4.3.7.1 Opis sustava:
3.2.4.3.7.2 Granice radnih područja/namještanja(1)(2):
3.2.4.4 Pumpa za gorivo
3.2.4.4.1 Tlak (2): kPa ili dijagram značajke(2)
3.2.6 Sustav paljenja
3.2.6.1 Marka (marke):
3.2.6.2 Tip (tipovi):
3.2.6.3 Radni postupak:
3.2.6.4 Krivulja pretpaljenja (2):
3.2.6.5 Statički kut pretpaljenja (2): stupnjeva prije GMT
3.2.6.6 Razmak kontakta prekidača (2): mm
3.2.6.7 Kut zatvorenost (2): stupnjeva
3.2.7 Sustav hlađenja: tekućina/zrak (1)
3.2.8 Usisni sustav
3.2.8.1 Kompresor: da/ne (1)
3.2.8.1.1 Marka (marke):
3.2.8.1.2 Tip (tipovi):
3.2.8.1.3 Opis sustava (npr. najveći tlak punjenja:…………kPa; preljevni ventil,
ako se primjenjuje:
3.2.8.2 Hladnjak stlačenog zraka: da/ne (1)
3.2.8.4 Opis i crteži usisnih vodova i njihovih priloga (skupljač usisnog zraka,
grijač, dodatni dovodi zraka itd.):
3.2.8.4.1 Opis usisne grane (uključujući crteže i/ili fotografije):
3.2.8.4.2 Filtar za zrak, crteži: ili
3.2.8.4.2.1 Marka (marke):
3.2.8.4.2.2 Tip (tipovi):
3.2.8.4.3 Usisni prigušivač zvuka, crteži: ili
3.2.8.4.3.1 Marka (marke):
3.2.8.4.3.2 Tip (tipovi):
3.2.9 Ispušni sustav
3.2.9.2 Opis i/ili crteži ispušnog sustava:
3.2.11 Kutovi otvaranja/zatvaranja ventila ili drugi istovrijedni podatci
3.2.11.1 Najveći podizaj ventila, kutovi otvaranja i zatvaranja ili podatci o
kutovima otvaranja i zatvaranja kod drugih razvodnih sustava, u odnosu na mrtve
točke klipova:
3.2.11.2 Referentne veličine i/ili područja namještanja (1):
3.2.12 Mjere protiv onečišćivanja zraka
3.2.12.1 Naprava za usisavanje plinova iz kućišta motora (opis i crteži):
3.2.12.2 Dodatne naprave protiv onečišćivanja (ako postoje i nisu opisane u
drugim točkama):
3.2.12.2.1 Katalizator: da/ne (1)
3.2.12.2.1.1 Broj katalizatora i elemenata:
3.2.12.2.1.2 Dimenzije, oblik i obujam katalizatora:
3.2.12.2.1.3 Tip katalizatorskog djelovanja:
3.2.12.2.1.4 Ukupna količina plemenitih kovina:
3.2.12.2.1.5 Relativna koncentracija:
3.2.12.2.1.6 Nosač (struktura i materijal):
3.2.12.2.1.7 Gustoća saća:
3.2.12.2.1.8 Vrsta kućišta katalizatora:
3.2.12.2.1.9 Položaj katalizatora (mjesto i referentni razmak u ispušnom
sustavu):
3.2.12.2.1.10 Toplinska zaštita: da/ne (1)
3.2.12.2.2 Osjetilo kisika (lambda sonda): da/ne (1)
3.2.12.2.2.1 Tip:
3.2.12.2.2.2 Položaj:
3.2.12.2.2.3 Područje regulacije:
3.2.12.2.3 Upuhavanje zraka(1):
3.2.12.2.3.1 Tip (pulsiranje zraka, pumpa za zrak, itd.):
3.2.12.2.4 Povrat ispušnih plinova: da/ne (1)
3.2.12.2.4.1 Značajke (količina protoka, itd.):
3.2.12.2.5 Sustav za nadzor emisije isparavanjem: da/ne (1)
3.2.12.2.5.1 Podroban opis naprava i njihovih namještanja:
3.2.12.2.5.2 Crtež sustava za nadzor emisije isparivanjem:
3.2.12.2.5.3 Crtež posude za aktivni ugljen:
3.2.12.2.5.4 Masa suhog aktivnog ugljena:
3.2.12.2.5.5 Shematski crtež spremnika goriva s podatcima o obujmu i materijalu:

3.2.12.2.5.6 Crtež toplinske zaštite između spremnika i ispušnog sustava:
3.2.12.2.6 Odvajač čestica: da/ne (1)
3.2.12.2.6.1 Dimenzije, oblik i obujam odvajača čestica:
3.2.12.2.6.2 Tip i konstrukcija odvajača čestica:
3.2.12.2.6.3 Položaj (referentni razmak u ispušnom sustavu):
3.2.12.2.6.4 Metoda ili naprava za regeneraciju, opis i/ili crtež:
3.2.12.2.7 Ostali sustavi (opis i način rada):
3.2.12.2.8 Sustav ugrađene dijagnostike u vozilu
3.2.12.2.8. Sustav automatske ugrađene dijagnostike u vozilu (OBD)
3.2.12.2.8.1. Opis u pisanom obliku i/ili nacrt indikatora neispravnosti (MI):

3.2.12.2.8.2. Popis i uloga svih sastavni dijelova koje nadzire OBD sustav:
3.2.12.2.8.3. Opis u pisanome obliku (općih radnih načela) za:
3.2.12.2.8.3.1. Motori s vanjskim izvorom paljenja:
3.2.12.2.8.3.1.1. Nadzor katalizatora1:
3.2.12.2.8.3.1.2. Otkrivanje zatajivanja paljenja:
3.2.12.2.8.3.1.3. Nadzor osjetila kisika1:
3.2.12.2.8.3.1.4. Ostali sastavni dijelovi koje nadzire OBD sustav1:
3.2.12.2.8.3.2. Motori s kompresijskim paljenjem1:
3.2.12.2.8.3.2.1. Nadzor katalizatora1:
3.2.12.2.8.3.2.2. Nadzor odvajača krutih čestica1:
3.2.12.2.8.3.2.3. Nadzor elektroničkog sustava za dobavu goriva1:
3.2.12.2.8.3.2.4. Ostali sastavni dijelovi koje nadzire OBD sustav1:
3.2.12.2.8.4. Kriteriji za aktivaciju indikatora neispravnosti (određeni broj
ciklusa vožnje ili statistička metoda):
3.2.12.2.8.5. Popis svih izlaznih kodova i upotrijebljenih formata OBD sustava
(s opisom svakoga):
3.2.12.2.8.6. Proizvođač vozila mora dostaviti sljedeće dodatne podatke kako bi
se omogućila proizvodnja zamjenskih ili servisnih dijelova kompatibilnih s OBD
sustavom, dijagnostičkih uređaja i ispitne opreme, osim ako su ti podatci
obuhvaćeni u pravu intelektualnoga vlasništva ili ako predstavljaju poseban
know-how proizvođača ili dobavljača izvorne opreme.
Podatke iz ove točke potrebno je ponoviti u Dodatku 2. certifkata o homologaciji
tipa vozila (Prilog X. ovoga Pravilnika):
3.2.12.2.8.6.1. opis vrste i broj ciklusa pretkondicioniranja koji je
upotrijebljen pri osnovnoj homologaciji vozila
3.2.12.2.8.6.2. opis vrste OBD pokaznog ciklusa koji je upotrijebljen pri
osnovnoj homologaciji tipa vozila za sastavni dio koji je pod nazorom OBD
sustava
3.2.12.2.8.6.3. opširna dokumentacija u kojoj su opisani svi sastavni dijelovi
nadzirani s pomoću strategije za otkrivanje grešaka u radu i za aktiviranje
indikatora neispravnosti MI (određeni broj voznih ciklusa ili statistička
metoda), uključujući popis relevantnih sekundarno nadziranih parametara za svaki
sastavni dio koji se nadzire OBD sustavom. Popis svih izlaznih OBD kodova i
formata (s objašnjenjem svakoga) koji se upotrebljavaju za pojedine sastavne
dijelove pogonske grupe koji imaju veze s emisijama i za pojedine sastavne
dijelove koji nemaju veze s emisijama, ako se nadzorom sastavnoga dijela
određuje aktivacija indikatora neispravnosti MI. Poglavito je potrebno dostaviti
iscrpno objašnjenje podataka iz modula $05 Test ID $21 do FF i podataka iz
modula $06. U slučaju tipova vozila koji upotrebljavaju vezu za prijenos
podataka sukladno normi HRN ISO 15765-4 »Cestovna vozila – Dijagnostika na
regulatoru mrežnih područja (CAN) – 4. dio.: Zahtjevi za sustave koji se odnose
na emisiju«, potrebno je dostaviti iscrpno objašnjenje podataka iz modula $06
Test ID $00 do FF za svaki nadzirani ID OBD sustava
3.2.12.2.8.6.4. zahtijevani podatci u ovoj točki mogu se dostaviti npr. u obliku
sljedeće tablice, koja se prilaže ovome Prilogu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sastavni dio | Kod greške | Nadzorna strategija | Kriteriji za otkrivanje greške | Kriteriji za aktivaciju indikatora neispravmosti (MI) | Sekundarni parametri | Pretkondicioniranje | Pokazno ispitivanje |
| Katalizator | P0420 | Signali osjetila kisika 1 i 2 | Razlika između signala osjetila 1 i 2 | 3. ciklus | brzina vrtnje motora, opterećenje motora, A/F rad, temperatura katalizatora | dva ciklusa tipa I. | tip I |

3.2.15 Sustav napajanja motora ukapljenim naftnim plinom
(UNP): da/ne (1)
3.2.15.1 Broj homologacije u skladu s Pravilnikom TPV 103 (kad taj pravilnik
bude dopunjen tako da se odnosi na spremnike plinskih goriva):
3.2.15.2 Elektronička jedinica za upravljanje radom motora koji kao gorivo
upotrebljava UNP
3.2.15.2.1 Marka (marke):
3.2.15.2.2 Tip (tipovi):
3.2.15.2.3 Mogućnosti namještanja koja utječu na emisiju:
3.2.15.3 Dodatna dokumentacija
3.2.15.3.1 Opis zaštite katalizatora pri prelasku s benzina na ukapljeni naftni
plin i obratno:
3.2.15.3.2 Shema sustava (električni spojevi, priključna crijeva za
izjednačivanje tlaka, itd.):
3.2.15.3.3 Crteži simbola:
3.2.16 Sustav napajanja motora prirodnim plinom (PP):da/ne (1)
3.2.16.1 Broj homologacije u skladu s Pravilnikom TPV 103 (kad taj pravilnik
bude dopunjen tako da se odnosi i na spremnike plinskih goriva):
3.2.16.2 Elektronička jedinica za upravljanje radom motora koji kao gorivo
upotrebljava PP
3.2.16.2.1 Marka (marke):
3.2.16.2.2 Tip (tipovi):
3.2.16.2.3 Mogućnosti namještanja koja utječu na emisiju:
3.2.16.3 Dodatna dokumentacija
3.2.16.3.1 Opis sigurnosne zaštite katalizatora pri prelasku s benzina na
prirodni plin i obratno:
3.2.16.3.2 Shema sustava (električni spojevi, priključna crijeva za
izjednačivanje podtlaka, itd.):
3.2.16.3.3 Crteži simbola:
4 PRIJENOSNIK SNAGE (v)
4.4 Spojka (tip):
4.4.1 Najveći prijenosni moment:
4.5 Mjenjač
4.5.1 Tip (ručni/automatski/bestupnjeviti (CVT) (1)
4.6 Prijenosni omjeri

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| lass="T-98bezuvl" align="center" style="text-align:center"> Stupanj prijenosa | Prijenosni omjeri u mjenjaču (prijenosni omjeri između motora i izlaznog vratila mjenjača) | Prijenosni omjer (omjeri) pogonske osovine (prijenosni omjeri između izlaznog vratila mjenjača i pogonskih kotača) | Ukupni prijenosni omjeri |
| Najveća vrijednost za bestupnjeviti mjenjač |  |  |  |
| 1  2  3  … |  |  |  |
| Najmanja vrijednost za bestupnjeviti mjenjač |  |  |  |
| Za vožnju unatrag |  |  |  |

6. OVJES
6.6 Gume i kotači
6.6.1 Kombinacija guma/kotač (za gume navesti oznaku veličine, najmanji indeks
nosivosti, najmanju brzinsku kategoriju; za kotače navesti veličinu naplatka i
dubinu nalijeganja)
6.6.1.1 Osovine
6.6.1.1.1 Osovina 1.:
6.6.1.1.2 Osovina 2.:
6.6.1.1.3 Osovina 3.:
6.6.1.1.4 Osovina 4.:
itd.
6.6.2 Gornja i donja granična vrijednost dinamičkoga polumjera
6.6.2.1 Osovina 1.:
6.6.2.2 Osovina 2.:
6.6.2.3 Osovina 3.:
6.6.2.4 Osovina 4.:
itd.
6.6.3 Tlak u gumama, prema preporuci proizvođača vozila: kPa
9. NADOGRADNJA
9.10.3 Sjedala
9.10.3.1 Broj:
Datum, broj spisa

\_\_\_\_
\* Odbrojčavanje stavka i
napomene iz ovoga opisnog dokumenta odgovaraju onima iz Priloga I. Pravilnika o
homologaciji tipa motornoh vozila. Ispuštene su stavke koje nisu bitne u smislu
ovoga Pravilnika.

DODATAK

PODATCI O UVJETIMA ISPITIVANJA

1. Svjećice
1.1. Marka:
1.2. Tip:
1.3. Zazor na svjećici:
2. Indukcijski svitak
2.1. Marka:
2.2. Tip:
3. Kondenzator
3.1. Marka:
3.2. Tip:
4. Upotrijebljeno mazivo
4.1. Marka:
4.2. Tip:

PRILOG III.

ISPITIVANJE TIPA I.

(Provjera prosječne emisije iz ispušne cijevi nakon pokretanja hladnoga motora)

1. UVOD
U ovome se Prilogu opisuje postupak ispitivanja tipa I određena u točki 5.3.1.
Priloga I.
2. RADNI CIKLUS NA DINAMOMETRU
2.1 Opis ciklusa
Radni ciklus na dinamometru opisuje se u Dodatku 1. ovoga Priloga.
2.2 Opći uvjeti pod kojima se provodi ciklus
Ciklusi prethodnih ispitivanja moraju se obaviti ako je potrebno utvrditi kako
najbolje aktivirati papučicu za snagu i kočnicu za postizanje ciklusa koji je
približan teoretskom ciklusu u okviru propisanih ograničenja.
2.3 Uporaba mjenjača
2.3.1 Ako je najveća brzina koja se može postići u prvoj brzini ispod 15 km/h,
druga, treća i četvrta brzina upotrebljavaju se za osnovne gradske cikluse (Prvi
dio), a druga, treća, četvrta i peta brzina za izvangradski ciklus (Drugi dio).
Druga, treća i četvrta brzina mogu se upotrebljavati i za gradski ciklus (Prvi
dio), a druga, treća, četvrta i peta brzina za izvangradski ciklus (Drugi dio)
ako se uputama za vožnju preporučuje kretanje u drugoj brzini na ravnoj površini
ili kad je prva brzina u tim uputama određena kao brzina rezervirana za terensku
vožnju, sporu vožnju ili vuču.
Vozila koja ne postignu vrijednosti ubrzanja i najveće brzine koje su potrebne u
radnome ciklusu moraju se voziti s potpuno pritisnutom papučicom za gas dok
ponovno ne dosegnu traženu radnu krivulju. Odstupanja od radnog ciklusa moraju
se zabilježiti u izvještaju o ispitivanju.
2.3.2 Vozila opremljena poluautomatskim mjenjačima ispituju se uporabom
stupnjeva prijenosa koji se uobičajeno upotrebljavaju za vožnju, a stupanj
prijenosa upotrebljava se u skladu s uputama proizvođača.
2.3.3 Vozila opremljena automatskim mjenjačima ispituju se dok je uključena
najviši stupanj prijenosa (vožnja). Papučica za snagu mora se upotrebljavati
tako da se dobije što je moguće više jednoliko ubrzanje, čime se omogućuje da se
različiti stupnjevi prijenosa uključuju uobičajenim redoslijedom. Nadalje ne
vrijede točke promjene brzina prikazane u Dodatku 1. ovoga Priloga; ubrzavanje
se mora nastaviti urazdoblju predstavljenu ravnom crtom koja povezuje kraj
svakog razdoblja praznog hoda s početkom sljedećeg razdoblja ustaljene brzine.
Vrijede dopuštena odstupanja navedena u točki 2.4.
2.3.4 Vozila opremljena štednim hodom (‘overdrive’) koje vozač može aktivirati
ispituju se tako da stupanj prijenosa nije uključen za gradski ciklus (Prvi dio)
i da je uključen za izvangradski ciklus (Drugi dio).
2.3.5 Na zahtjev proizvođača, za tip vozila kod kojeg je broj brzina vrtnje
motora u praznom hodu veća od brzine vrtnje motora koja bi se postigla tijekom
radnih operacija broj 5, 12 i 24 osnovnog gradskog ciklusa (prvi dio), spojka
može biti isključena tijekom prethodne radne operacije.
2.4 Dopuštena odstupanja
2.4.1 Dopušteno odstupanje od ± 2 km/h dopušta se između naznačene brzine i
teoretske brzine tijekom ubrzavanja, tijekom ujednačene brzine i tijekom
smanjivanja brzine, kad se upotrebljavaju kočnice vozila. Ako vozilo usporava
brže bez uporabe kočnice, vrijede samo zahtjevi iz točke 6.5.3.
Dopuštena odstupanja za brzinu veća od onih propisanih prihvaćaju se tijekom
promjena faze pod uvjetom da se dopuštena odstupanja nikad ne prelaze za više od
0,5 u bilo kojoj prilici.
2.4.2 Dopuštena odstupanja za vremena su ± 1,0 s. Gornja dopuštena odstupanja
vrijede jednako na početku i na kraju svakog razdoblja mijenjanja brzina za
gradski ciklus (Prvi dio) i za radnje br. 3, 5 i 7 izvangradskog ciklusa (Drugi
dio).
2.4.3 Dopuštena odstupanja brzine i vremena kombiniraju se u skladu s naznačenim
u Dodatku 1.
3. VOZILO I GORIVO
3.1 Ispitno vozilo
3.1.1 Ispitno vozilo mora se dovesti u dobrom mehaničkom stanju. Prije
ispitivanja mora se uhodati i prijeći najmanje 3.000 kilometara.
3.1.2 Ispušni sustav mora biti nepropustan kako bi se spriječilo smanjenje
količine sakupljenih plinova, pri čemu ta količina mora biti jednaka onoj koja
izlazi iz motora.
3.1.3 Nepropusnost usisnog sustava mora se provjeravati kako bi se osiguralo da
na miješanje goriva i zraka rasplinjavanje ne utječe slučajno na usisani zrak.
3.1.4 Namještanja motora i upravljački elementi vozila moraju biti oni koje
propisuje proizvođač. Taj zahtjev vrijedi osobito za namještanja praznog hoda
(brzina vrtnje i sadržaj ugljikovog monoksida u ispušnim plinovima), za uređaj
za hladno pokretanje i za sustav za smanjenje emisije štetnih sastojaka u
ispušnim plinovima.
3.1.5 Vozilo koje se ispituje ili odgovarajuće vozilo mora imati, ako je
potrebno, uređaj koji dopušta mjerenje karakterističnih parametara potrebnih za
namještanje dinamometra, u skladu s točkom 4.1.1.
3.1.6 Tehnička služba može provjeriti je li radna značajka vozila u skladu s
onim što navodi proizvođač, da se može upotrebljavati za uobičajenu vožnju i,
osobito, da se može pokrenuti pri hladnome i pri toplome vremenu.
3.2 Gorivo
Pri ispitivanju vozila na osnovi graničnih vrijednosti emisija navedenih u retku
A tablice iz točke 5.3.1.4. Priloga I. ove Direktive, prikladno referentno
gorivo mora biti u skladu s tehničkim podatcima danim u točki A. Priloga IX.
ili, u slučaju plinovitih referentnih goriva, u točki A.1. ili točki B. Priloga
IX.(a).
Pri ispitivanju vozila na osnovi graničnih vrijednosti emisija navedenih u retku
B tablice iz točke 5.3.1.4. Priloga I. ove Direktive, prikladno referentno
gorivo mora biti u skladu s tehničkim podatcima danim u točki B. Priloga IX.
ili, u slučaju plinovitih referentnih goriva, u točki A.2. ili točki B. Priloga
IX. (a).
4. OPREMA ZA ISPITIVANJE
4.1. Dinamometar s valjcima
4.1.1. Dinamometar mora biti u stanju simulirati otpor vožnje po cesti na jedan
od sljedećih načina:
– dinamometar s nepromjenjivom krivuljom opterećenja, tj. dinamometar čije
fizičke značajke daju fiksni oblik krivulje opterećenja,
– dinamometar s podesivom krivuljom opterećenja, tj. dinamometar s najmanje dva
parametra otpora vožnje po cesti koja se mogu prilagoditi tako da se prilagodi
oblik krivulje opterećenja.
4.1.2. Na namještanja dinamometra ne smije utjecati protok vremena. Ne smije
proizvoditi nikakve vibracije zamjetne na vozilu koje bi mogle ometati
uobičajeno funkcioniranje vozila.
4.1.3. Mora biti opriti opremljen uređajima koji simuliraju sile inercije i
opterećenje. U slučaju dinamometra s dva ti su simulatori povezani s
prednjim valjkom.
4.1.4. Točnost
4.1.4.1. Mora biti moguće mjeriti i očitavati pokazano opterećenje uz točnost od
± 5%.
4.1.4.2. U slučaju dinamometra s nepromjenjivom krivuljom opterećenja točnost
namještanja opterećenja na 80 km/h mora biti ± 5%. U slučaju dinamometra s
podesivom krivuljom opterećenja, točnost odgovarajućeg opterećenja dinamometra
prema otporu vožnje po cesti mora biti 5% pri 100, 80, 60 i 40, a 10% pri 20
km/h. Ispod toga, apsorpcija dinamometra mora biti pozitivna.
4.1.4.3. Ukupna inercija rotirajućih dijelova (uključujući simuliranu inerciju
ako je ima) mora biti poznata i mora biti unutar ± 20 kilograma inercijskog
razreda za ispitivanje.
4.1.4.4 Brzina vozila mora se mjeriti brzinom rotacije valjka (prednji valjak u
slučaju dinamometra s dva valjka). Mora se mjeriti s točnošću od ± 1 km/h pri
brzinama iznad 10 km/h.
4.1.5 Namještanje i inercije
4.1.5.1 Dinamometar s nepromjenjivom krivuljom opterećenja: simulator
opterećenja mora se namjestiti tako da apsorbira snagu koja se prenosi na
pogonske kotače pri stalnoj brzini od 80 km/h, a apsorbirana snaga pri 50 km/h
bilježi se. Način na koji se utvrđuje i namješta to opterećenje opisan je u
Dodatku 3.
4.1.5.2 Dinamometar s podesivom krivuljom opterećenja: simulator opterećenja
mora se namjestiti tako da apsorbira snagu koja se prenosi na pogonske kotače
pri ustaljenim brzinama od 100, 80, 60, 40 i 20 km/h. Način na koji se određuju
i namještaju ta opterećenja opisan je u Dodatku 3.
4.1.5.3 Inercija
Kod dinamometara s električnom simulacijom inercije mora se dokazati da su
istovrijedni sustavima mehaničke simulacije inercije. Način na koji se utvrđuje
ta istovrijednost opisan je u Prilogu.
4.2 Sustav uzorkovanja ispušnih plinova
4.2.1 Sustav uzorkovanja ispušnih plinova mora moći mjeriti stvarne količine
štetnih sastojaka koji se emitiraju u mjerenim ispušnim plinovima. Sustav koji
se upotrebljava sustav je uređaja za uzorkovanje s konstantnim obujmom (CVS –
constant volume sampler). Pritom je potrebno da se ispušne emisije vozila
kontinuirano razrjeđuju atmosferskim zrakom u nadziranim uvjetima. U konceptu
mjerenja kod uređaja za uzorkovanje s konstantnim obujmom moraju biti ispunjena
dva uvjeta: ukupni obujam mješavine ispušnih plinova i zraka za razrjeđivanje
mora se mjeriti, a kontinuirano razmjerni uzorak obujma mora se uzeti za
analizu.
Količine emitiranih štetnih sastojaka utvrđuje se na temelju koncentracija u
uzorku, ispravljenih za sadržaj štetnih sastojaka u okolnome zraku, te na
temelju ukupnoga protoka tijekom razdoblja ispitivanja.
Razina emisije krutih štetnih sastojaka utvrđuje se s pomoću odgovarajućih
filtara koji skupljaju krute čestice iz razmjernoga djelomičnog protoka
ispitivanjem i utvrđivanjem njihove količine gravimetrijski u skladu s točkom
4.3.2.
4.2.2 Protok kroz sustav mora biti dovoljan za uklanjanje kondenzacije vode u
svim uvjetima koji nastanu tijekom ispitivanja, u skladu s Dodatkom 5.
4.2.3 Prilog 5. sadrži primjere tri tipa sustava za uzorkovanje s konstantnom
obujmom koji zadovoljava zahtjeve utvrđene u ovom Prilogu.
4.2.4 Mješavina plina i zraka mora biti homogena na točki S2 sonde za
uzorkovanje.
4.2.5 Sondom se mora izvući reprezentativni uzorak razrijeđenih ispušnih
plinova.
4.2.6 Sustav mora biti nepropustan za plinove. Konstrukcija i materijali moraju
biti takvi da sustav ne utječe na koncentraciju štetnih sastojaka u razrijeđenom
ispušnom plinu.
Ako bi bilo koji sastavni dio (izmjenjivač topline, puhalo za provjetravanje
itd.) promijenio koncentraciju bilo kojeg štetnog sastojka u razrijeđenome
plinu, uzorkovanje za taj štetni sastojak mora se provesti ispred tog sastavnog
dijela ako se problem ne može riješiti.
4.2.7 Ako je vozilo koje se ispituje opremljeno ispušnom cijevi koja sadržava
više izlaza, povezujuće cijevi moraju se priključiti što je moguće bliže vozilu.
4.2.8 Promjene statičkoga tlaka na ispušnoj cijevi ili cijevima vozila moraju
ostati unutar ± 1,25 kPa promjena statičkoga tlaka mjerenih tijekom ciklusa
vožnje dinamometra bez priključenja na ispušnu ili ispušne cijevi. Sustavi
uzorkovanja koji mogu održavati statički tlak unutar ± 0,25 kPa upotrebljavaju
se ako se u pisanome zahtjevu proizvođača nadležnom tijelu koje izdaje
homologaciju dokaže potreba za užim dopuštenim odstupanjem. Povratni tlak mora
se mjeriti u ispušnoj cijevi, što je moguće bliže njezinu kraju ili u produžetku
istoga promjera.
4.2.9 Različiti ventili koji se uotrebljavaju za usmjeravanje ispušnih plinova
moraju biti takvi da se brzo prilagođavaju i brzo djeluju.
4.2.10 Uzorci plinova skupljaju se u vreće odgovarajuće veličine. Te vreće
moraju biti izrađene od takvih materijala koji neće promijeniti štetni plinoviti
sastojak za više od ± 2% nakon 20 minuta skladištenja.
4.3 Analitička oprema
4.3.1 Zahtjevi
4.3.1.1 Plinovi štetni sastojci moraju se analizirati s pomoću sljedećih
instrumenata:
Analiza ugljikovog monoksida (CO) i ugljikovog dioksida (CO2):
– analizatori ugljikovog monoksida i ugljikovog dioksida moraju biti
nedisperivnog infracrvenog (NDIR) apsorpcijskog tipa.
Analiza ugljikovodika (HC) – motori s vanjskim izvorom paljenja:
– analizator ugljikovodika mora biti tipa ionizacije u plamenu (FID) umjeren
plinom propanom izraženo kao ekvivalent atomima ugljika (C1).
Analiza ugljikovodika (HC) – motori s kompresijskim paljenjem:
– analizator ugljikovodika mora biti tipa ionizacije u plamenu s detektorom,
ventilima, cijevima itd. grijanim na 463 K (190 °C) ± 10 K (HFID). Mora se
umjeriti plinom propanom izraženo kao ekvivalent atomima ugljika (C1).
Analiza dušikova oksida (NOx):
Analizator dušikova oksida mora biti kemiluminiscentnoga tipa (CLA) ili tipa
nedisperzivne ultraljubičaste rezonantne apsorpcije (NDUVR), oba s pretvaračem
NOx – NO.
Krute čestice:
Gravimetrijsko određivanje skupljenih čestica. Te se čestice u svakome slučaju
skupljaju pomoću dva serijski postavljena filtra u protoku uzorka plina.
Količina krutih čestica koje skupi svaki par filtra mora biti sljedeća:
– Vep: protok kroz filtre
– Vmix: protok kroz tunel
– M: masa krutih čestica (g/km)
– Mlimit: granična masa krutih čestica (propisana granična masa, g/km)
– m: masa čestica koje se skupljaju filtrima (g)
– d: stvarna udaljenost koja odgovara radnomu ciklusu (km)
M = ili m = M.d
Omjer uzorkovanja krutih čestica (Vep/Vmix) usklađuje se tako da za M = Mlimit,
1< m < 5 mg (ako se uotrebljavaju filtri promjera 47 mm).
Površina filtra sastoji se od materijala koji je hidrofoban i inertan prema
sastojcima ispušnog plina (filtri od staklenih vlakana obloženi fluorokarbonom
ili istovrijednim materijalom).
4.3.1.2 Točnost
Analizatori moraju imati raspon mjerenja kompatibilan s točnošću potrebnom za
mjerenje koncentracija štetnih sastojaka uzorka ispušnih plinova.
Greška pri mjerenju ne smije biti veća od ± 2%, neovisno o stvarnoj vrijednosti
za umjerne plinove. Za koncentracije manje od 100 ppm, greška pri mjerenju ne
smije biti veća od ± 2 ppm. Uzorak okolnog zraka mora se mjeriti na istom
analizatoru i rasponu kao i odgovarajući uzorak razrijeđenih ispušnih plinova.
Mjerenje skupljenih krutih čestica mora biti do zajamčene točnosti od 1
mg.
Analitička vaga koja se upotrebljava za određivanje mase svih filtara mora imati
točnost od 5 mg. i mogućnost očitavanja od 1
mg.
4.3.1.3 Sito za led
Ne smije se upotrebljavati nikakav uređaj za sušenje plina prije analizatora,
osim ako se dokaže da nema nikakva učinka na sadržaj štetnih sastojaka tojaka u struji
plinova.
4.3.2 Posebni zahtjevi za motore s kompresijskim paljenjem
Mopotrebljavati grijana linija za uzorkovanje za kontinuiranu HC analizu
s grijanim jonizacijskim detektorom u plamenu (HFID), uključujući i pisač (R).
Prosječna koncentracija mjerenih ugljikovodika mora se odrediti integriranjem.
Tijekom ispitivanja temperatura grijane linije za uzorkovanje mora se regulirati
na 463 K (190 °C) ± 10 K. Grijana linija za uzorkovanjemora biti opremljena
grijanim filtrom (Fh) s 99%-tnim učinkom za krute čestice > 0,3 ěm koji služi za
izdvajanje krutih čestica iz kontinuiranog protoka plina potrebnog za analizu.
Vrijeme odziva sustava za uzorkovanje (iz sonde do ulaza u analizator) ne smije
biti veče od četiri sekunde.
HFID se mora uptrebljavati sa sustavom konstantnog protoka (izmjenjivač topline)
kako bi se osigurao reprezentativni uzorak, osim ako se vrši kompenzacija
promjene protoka CFV ili CFO.
Jedinica za uzorkovanje krutih čestica sastoji se od tunela za razrjeđivanje,
sonde za uzorkovanje, filtarske jedinice, pumpe s djelomičnim protokom,
regulatora brzine protoka i mjerila protoka. Protok dijela uzorkovanja krutih
čestica vodi se kroz dva serijski ugrađena filtra. Sonda za uzorkovanje za
protok ispitnih plinova mora se postaviti unutar trakta za razrjeđivanje tako da
se reprezentativni uzorak protoka plina može uzeti iz homogene mješavine zraka i
ispušnih plinova i da na mjestu uzorkovanja temperatura mješavine zraka i
ispušnih plinova ne bude viša od 325 K (52 °C). Temperatura protoka plina u
mjerilu protoka ne može se mijenjati za više od ± 3 K niti se brzina masenog
protoka može mijenjati za više od ± 5%. Ako se količina neprihvatljivo promjeni
kao posljedica prekomjernog opterećenja filtra, ispitivanje se mora zaustaviti.
Kad se ponovi, protok se mora smanjiti i/ili upotrijebiti veći filtar. Filtri se
moraju ukloniti iz komore najranije sat vremena prije početka ispitivanja.
Potrebni filtri za krute čestice moraju se kondicionirati (u smislu temperature
i vlažnosti) u otvorenoj posudi zaštićenoj od ulaska prašine najmanje osam, a
najviše 56 sati prije ispitivanja u klimatiziranoj komori. Nakon toga
kondicioniranja, nezagađeni filtri važu se i odlažu dok se ne upotrijebe.
Ako se filtri ne upotrijebe u roku od sat vremena od uklanjanja iz komore za
vaganje, moraju se ponovno izvagati.
Ograničenje od jednog sata može se zamijeniti ograničenjem od osam sati ako su
ispunjeni jedan ili oba sljedeća uvjeta:
– stabilizirani je filtar postavljen i drži se u zabrtvljenome sklopu držača
filtra sa zatvorenim krajevima, ili
– stabilizirani je filtar stavljen u zabrtvljeni sklop držača filtra koji se
zatim odmah postavlja u liniju za uzorkovanje kroz koju nema protoka.
4.3.3 Umjeravanje
Svaki analizator mora se umjeravati toliko često koliko je potrebno, u svakom
slučaju tijekom mjeseca koji prethodi ispitivanju u svrhu homologacije tipa, a
najmanje jednom u šest mjeseci za potvrdu usklađenosti proizvodnje. Metoda
umjeravanja koja se upotrebljava opisana je u Dodatku 6. za analizatore navedene
u točki 4.3.1.
4.4 Mjerenje obujma
4.4.1 Metoda mjerenja ukupnog obujma razrijeđenoga ispušnog plina sadržanog u
uređaju za uzorkovanje konstantnog obujma mora biti takva da mjerenje bude točno
± 2%.
4.4.2 Umjeravanje uređaja za uzorkovanje konstantnog obujma
Uređaj za mjerenje obujma sustava za uzorkovanje konstantnog obujma mora se
umjeravati metodom koja je dovoljna za osiguranje propisane točnosti i s
učestalošću dovoljnoj za održavanje te točnosti.
Primjer postupka umjeravanja koji daje traženu točnost naveden je u Dodatku 6.
Metoda upotrebljava mjerilo protoka koje je dinamično i pogodno za veliku brzinu
protoka koja se susreće pri ispitivanju uređaja za uzorkovanje konstantnog
obujma. Uređaj mora biti potvrđene točnosti u skladu s odobrenim nacionalnim ili
međunarodnim etalonom.
4.5 Plinovi
4.5.1 Čisti plinovi
Sljedeći čisti plinovi moraju biti na raspolaganju, ako je potrebno, za
umjeravanje i uporabu aparature:
– pročišćeni dušik
(čistoća < 1 ppm C, < 1 ppm CO, < 400 ppm CO2, < 0,1 ppm NO)
– pročišćeni sintetički zrak
(čistoća < 1 ppm C, < 1 ppm CO, < 400 ppm CO2, < 0,1 ppm NO); sadržaj kisika
između 18 i 21% vol.
– pročišćeni kisik (čistoća < 99,5% vol. O2)
– pročišćeni vodik (i mješavina koja sadržava vodik)
(čistoća < 1 ppm C, < 400 ppm CO2).
4.5.2 Plinovi za umjeravanje
Mješavine plinova koji imaju sljedeće kemijske sastave moraju biti na
raspolaganju:
– C3H8 i pročišćeni sintetički zrak (točka 4.5.1)
– CO i pročišćeni dušik
– CO2 i pročišćeni dušik
– NO i pročišćeni dušik.
(Količina NO2 sadržana u tome plinu za umjeravanje ne smije biti veća od 5%
sadržaja NO).
Stvarna koncentracija plina za umjeravanje mora biti unutar ± 2% navedene
brojke.
Koncentracije utvrđene u Dodatku 6. mogu se dobiti i s pomoću razdjeljivača
plinova, razrjeđivanjem pročišćenim N2 ili pročišćenim sintetičkim zrakom.
Točnost uređaja za miješanje mora biti takva da se koncentracije razrijeđenih
plinova za umjeravanje mogu utvrditi unutar ± 2%.
4.6 Dodatna oprema
4.6.1 Temperature
Temperature naznačene u Prilogu 8. mjere se s točnošću od ± 1,5 K.
4.6.2 Tlak
Atmosferski tlak mora biti mjerljivi unutar ± 0,1 kPa.
4.6.3 Apsolutna vlažnost
Apsolutna vlažnost (H) mora biti mjerljiva unutar ± 5%.
4.7 Sustav uzorkovanja ispušnih plinova mora se utvrditi metodom opisanom u
točki 3. Dodatka 7. Najveće dopušteno odstupanje između količine uvedenog plina
i količine mjerenoga plina je 5%.
5. PRIPREMA ISPITIVANJA
5.1 Usklađivanje simulatora inercije s inercijom vozila pri pravocrtnome gibanju
Upotrebljava se simulator inercije koji omogućuje da se ukupna inercija
rotacijskih masa dobije razmjerno referentnoj masi u sljedećim granicama:

|  |  |
| --- | --- |
| Referentna masa vozila RW  (kg) | Istovrijedna inercijska masa I.  (kg) |
| RW ≤ 480  480 < RW ≤ 540  540 < RW ≤ 595  595 < RW ≤ 650  650 < RW ≤ 710  710 < RW ≤ 765  765 < RW ≤ 850  850 < RW ≤ 965  965 < RW ≤ 1080  1080 < RW ≤ 1190  1190 < RW ≤ 1 305  1 305 < RW ≤ 1 420 | 455  510  570  625  680  740  800  910  1020  1 130  1 250  1 360 |
| 1 420 < RW ≤ 1530  1 530 < RW ≤ 1 640  1 640 < RW ≤ 1 760  1 760 < RW ≤ 1 870  1 870 < RW ≤ 1 980  1980 < RW ≤ 2100  2100 < RW ≤ 2210  2210< RW ≤ 2380  2380 < RW ≤ 2610  2610 < RW | 1 470  1 590  1 700  1 810  1 930  2 040  2 150  2 270  2 270  2 270 |

Ako nije raspoloživa odgovarajuća inercija na dinamometru,
upotrebljava se bliža veća vrijednost referentnoj masi vozila
5.2 Postavke dinamometra
Opterećenje se namješta u skladu s metodama opisanim u točki 4.1.4.
Upotrijebljena metoda i dobivene vrijednosti (istovtrijedna inercija –
karakteristični parametar namještanja) moraju se zabilježiti u izvještaju o
ispitivanju.
5.3 Pretkondicioniranje vozila
5.3.1 Za vozila s motorima s kompresijskim paljenjem za porebe mjerenja krutih
čestica najviše 36 sati i najmanje šest sati prije ispitivanja mora se
primijeniti ciklus drugog dijela opisan u Dodatku 1. Moraju se odvoziti tri
uzastopna ciklusa. Postavke su dinamometra one navedene u točkama 5.1. i 5.2.
Nakon tog pretkondicioniranja svojstvenoog za motore s kompresijskim paljenjem i
prije ispitivanja, vozila s motorima s kompresijskim paljenjem i s vanjskim
izvorom paljenja moraju se držati u prostoriji u kojoj temperatura ostaje
razmjerno stalna između 293 i 303 K (20 i 30 şC). To kondicioniranje mora biti
provedeno najmanje šest sati i nastavlja se dok temperatura ulja motora i
sredstva za hlađenje, ako ga ima, budu unutar ± 2 K temperature u prostoriji.
Ako proizvođač zatraži, ispitivanje se mora provesti najkasnije 30 sati nakon
što je vozilo radilo na svojoj uobičajenoj temperaturi.
5.3.1.1 Za vozila opremljena motorom s vanjskim izvoriom paljenja koja kao
gorivo upotrebljavaju UNP ili PP ili su opremljena tako da kao gorivo mogu
upotrebljavati benzin ili UNP ili PP, između ispitivanja na prvo referentno
gorivo ili drugo referentno gorivo, vozilo se mora predondicionirati prije
ispitivanja na drugo referentno gorivo. To se pretkondiciniranje obavlja s
drugim referentnim gorivom vozeći ciklus pretkondiciniranja koji se sastoji od
jednoga prvog dijela (gradski dio) i dva druga dijela (izvangradski dio) opisana
u Dodatku 1. ovoga Priloga. Na zahtjrv proizvođača i uz suglasmost tehničke
službe taj se ciklus pretkondiciniranja može produljiti. Postavka dinamometra
mora biti jedna od navedenih u točkama 5.1.ili 5.2. ovoga Priloga.
5.3.2 Tlakovi guma moraju biti isti kao oni koje je odredio proizvođač i
korišteni za prethodno ispitivanje na cesti za namještanje kočnica. Tlakovi guma
mogu se povećati za najviše 50% u odnosu na vrijednost koju preporučuje
proizvođač za namješanje u slučaju dinamometra s dva valjka. Stvarni tlak koji
se upotrebljava mora se zabilježiti u izvještaju o ispitivanju.
6. POSTUPAK ZA ISPITIVANJA NA UREĐAJU
6.1 Posebni uvjeti za provedbu ciklusa
6.1.1 Tijekom ispitivanja temperatura ispitne stanice mora biti između 293 i 303
K (20 i 30şC). Apsolutna vlažnost (H) bilo zraka u ispitnoj stanici ili zraka
koji se usisava u motor mora biti takva da:
5,5 < H < 12,2 g H2O/kg suhog zraka
6.1.2 Vozilo mora biti približno vodoravno tijekom ispitivanja tako da se
izbjegne možebitno neuobičajena raspodjela goriva.
6.1.3. Struje zraka promjenjive brzine usmjerava se na vozilo. Brzina vrtnje
puhala mora takva da u radnom području od 10 km/h do barem 50 km/h linearna
brzina zraka na izlazu iz puhala ne odstupa više od ± 5 km/h u odnosu na brzinu
odgovarajućeg valjka. Izlazni otvor puhala mora imati sljedeće značajke:
– površina: barem 0,2 m2
– visina od donjeg ruba do tla: otprilike 20 cm
– udaljenost od čela vozila: otprilike 30 cm.
Alternativa je da brzina zraka koji izlazi iz puhala iznosi barem 6m/s (21,6
km/h). Na zahtjev proizvođača za posebna vozila (npr. furgoni, terenska vozila)
može se promijeniti visina ventilatora.
6.1.4 Tijekom ispitivanja bilježi se brzina ovisno o vremenu ili se snima s
pomoću sustava za prikupljanje podataka tako da se može ocijeniti točnost
provedenih ciklusa.
6.2 Pokretanje motora
6.2.1 Motor se mora pokrenuti s pomoću uređaja predviđenih za tu namjenu u
skladu s uputama proizvođača, a koje su sastavni dio priručnika za vozače
proizvodnih vozila.
6.2.2 Motor se mora održavati u praznome hodu na razdoblje od 40 sekunda. Prvi
ciklus mora početi na kraju gore navedenog razdoblja od 40 sekundi praznog hoda.
6.2.3 U slučaju kad se kao gorivo upotrebljava UNP ili PP dopušteno je pokrenuti
motor na benzin te preklopiti na UNP ili NP nakon unaprijed određenog vremenskog
razadoblja koje ne može mijenjati vozač.
6.3 Prazni hod
6.3.1 Ručno ili poluautomatski mjenjač
6.3.2 Automatski mjenjač
Nakon početnog uključenja birač se ne smije pomicati ni u kojemu trenutku
tijekom ispitivanja osim kao u slučaju utvrđenu u točki 6.4.3.ili ako birač može
pokrenuti štedni hod, ako postoji.
6.4 Ubrzavanja
6.4.1 Ubrzavanja se moraju provesti na taj način da ubrzanje bude što je više
moguće jednoliko kroz tu fazu.
6.4.2 Ako se ubrzavanje ne može provesti u propisanome vremenu, dodatno vrijeme
koje je potrebno po mogućnosti se odbija od vremena dopuštenog za promjenu
stupnja prijenosa, a u suprotnome od kasnijeg razdoblja stalne brzine.
6.4.3 Automatski mjenjači
Ako se ubrzanje ne može provesti u propisanome vremenu, birač stupnjeva
prijenosa pomiče se u skladu sa zahtjevima za ručne mjenjače.
6.5 Usporavanje
6.5.1 Sva usporavanja osnovnoga gradskog ciklusa (Prvi dio) obav­lja se potpunim
skidanjem noge s papučice za snagu, pri čemu spojka ostaje uključena. Spojka se
otpušta pri brzini od 10 km/h bez pomicanja ručice mjenjača.
Sva usporavanja izvangradskog ciklusa (Drugi dio) obavljaju se potpunim
skidanjem noge s papučice za snagu, pri čemu spojka ostaje uključena. Spojka se
otpušta, bez pomicanja ručice mjenjača, pri brzini od 50 km/h za zadnje
usporavanje.
6.5.2 Ako je razdoblje usporavanja dulje od onoga propisana za odgovarajuću
fazu, treba upotrijebiti kočnice vozila kako bi se omogućilo pridržavanje
vremena ciklusa.
6.5.3 Ako je razdoblje usporavanja kraće od onoga propisana za odgovarajuću
fazu, sukladnost s vremenskim trajanjem teoretskog ciklusa postiže se
konstantnom brzinom ili spajanjem razdoblja praznog hoda u sljedeću radnju.
6.5.4 Na kraju razdoblja usporavanja (naglo zaustavljanje vozila na valjcima)
osnovnoga gradskog ciklusa (Prvi dio), mjenjač se stavlja u neutralni položaj i
uključi spojka.
6.6 Stalne brzine
6.6.1 Potreb Potrebno je izbjeći višestruko aktiviranje ili zatvaranje zaklopke za
snagu pri prelasku s ubrzna sljedeću stalnu brzinu.
6.6.2 Razdoblja konstantne brzine postižu se držanjem papučice za snagu
određenom položaju.
7. UZORKOVANJE I ANALIZA PLINOVA I KRUTIH ČESTICA
7.1 Uzorkovanje
Uzorkovanje počinje na početku elementarnog gradskog ciklusa utvrđena u točki
6.2.2.i završava po završetku konačnog razdoblja praznog hoda u izvangradskome
ciklusu (Drugi dio) ili konačnog razdoblja praznog hoda posljednjega
elementarnog gradskog ciklusa (Prvi dio) ovisno o vrsti ispitivanja koje se
provodi.
7.2 Analiza
7.2.1 Ispušni plinovi sadržani u vreći moraju se analizirati što je moguće
prije, a u svakome slučaju najkasnije 20 minuta po završetku ciklusa
ispitivanja. Upotrijebljeni filtri za krute čestice moraju se odnijeti u komoru
najkasnije jedan sat nakon završetka ispitivanja na ispušne plinove i tamo se
kondicionirati između dva i 36 sati, a zatim izvagati.
7.2.2 Prije analize svakog uzorka, raspon analizatora koji će se upotrijebiti za
svaki štetni sastojak mora se postaviti na ništicu s odgovarajućim nultim
plinom.
7.2.3 Analizatori se zatim podešavaju na umjerne krivulje pomoću certificiranih
plinova nazivnih koncentracija od 70 do 100% raspona.
7.2.4 Ništice analizatora zatim se ponovno provjeravaju. Ako se očitana
vrijednost razlikuje za više od 2% raspona od onog utvrđena u točki 7.2.2,
postupak se ponavlja.
7.2.5 Uzorci se zatim analiziraju.
7.2.6 Nakon analize nulta točka i točka raspona se ponovno provjeravaju s pomoću
istih plinova. Ako su te ponovne provjere unutar 2% od onih iz točke 7.2.3,
analiza se smatra prihvatljivom.
7.2.7 Na svim točkama u ovome dijelu, brzine protoka i tlakovi raznih plinova
moraju biti isti kao oni koji se upotrebljavaju tijekom umjeravanja analizatora.
7.2.8 Brojka usvojena za koncentraciju svakoga štetnog sastojka mjerena u
plinovima je ona koja se očita nakon stabilizacije na mjernome uređaju. Emisije
masa ugljikovodika za motore s kompresijskim paljenjem računaju se iz
integriranog HFID očitanja, ispravljena za promjenjivi protok ako je potrebno,
kao što je navedeno u Dodatku 5.
8. ODREĐIVANJE KOLIČINE EMISIJE PLINOVITIH I KRUTIH ŠTETNIH SASTOJAKA
8.1 Razmatrani obujam
Obujam koji se uzima u obzir mora se ispraviti tako da bude u skladu s uvjetima
101,33 kPa i 273,2 K.
8.2 Ukupna masa emitiranih plinovitih i krutih štetnih sastojaka
Masa m svakoga plinovitog štetnog sastojka koji emitira vozilo tijekom
ispitivanja utvrđuje se dobivanjem umnoška obujamske koncentracije i obujma
predmetnog plina, uzimajući u obzir sljedeće gustoće u gore navedenim
referentnim uvjetima:
– u slučaju ugljikovog monoksida (CO):        d = 1,25 g/l,
– u slučaju ugljikovodika:
– za benzin (CH1,85)                                     d = 0,619 g/l,
– za dizelsko gorivo (CH1,86)                        d = 0,619 g/l,
– za UNP (CH2,525)                                     d = 0,649 g/l,
– za PP (CH4):                                             d = 0,714 g/l,
– u slučaju dušikovih oksida (NO2)               d = 2,05 g/l.
Masa m emisija krutih štetnih sastojaka iz vozila tijekom ispitivanja utvrđuje
se vaganjem mase krutih tvari sakupljenih na dva filtra, m1 na prvome filtru, m2na drugome filtru:
– ako je 0,95 (m1 + m2) m1, m = m1
– ako je 0,95 (m1 + m2) > m1, m = m1 + m2
– ako je m2 > m1, ispitivanje se poništava.
Prilog 8. daje obračune, koji se odnose na različite metode, koje slijede
primjeri, koji se upotrebljavaju za određivanje masa emisija plinovitih i krutih
štetnih sastojaka.

DODATAK 1.

PREGLED RADNOG CIKLUSA UPOTRIJEBLJENOGA ZA ISPITIVANJE TIPA I.

1. RADNI CIKLUS
1.1 Radni ciklus, koji se sastoji od prvog dijela (gradski ciklus) i drugoga
dijela (izvangradski ciklus) prikazan je na slici III.1.1.
2. OSNOVNI GRADSKI CIKLUS (PRVI DIO)
Vidi sliku III.1.2. i tablicu III.1.2.
2.1 Pregled po fazama

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Vrijeme  (s) | % | | |
| Prazni hod | 60 | 30,8 | ![](dodatni/348920.gif) | 35,4 |
| Prazni hod, vozilo u pokretu, uključena spojka u jednome stupnju prijenosa | 9 | 4,6 |
| Mijenjanje stupnjeva prijenosa | 8 | 4,1 | | |
| Ubrzavanja | 36 | 18,5 | | |
| Razdoblja ustaljene brzine | 57 | 29,2 | | |
| Usporavanja | 25 | 12,8 | | |
|  | 195 | 100 | | |

2.2 Raščlanjivanje po upotrijebljenim stupnjevima prijenosa

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Vrijeme  (s) | % | | |
| Prazni hod | 60 | 30,8 | ![](dodatni/348920.gif) | 35,4 |
| Prazni hod, vozilo u pokretu, uključena spojka u jednom  stupnju prijenosa | 9 | 4,6 |
| Mijenjanje stupnjeva prijenosa | 8 | 4,1 | | |
| Prvi stupanj prijenosa | 24 | 12,3 | | |
| Drugi stupanj prijenosa | 53 | 27,2 | | |
| Treći stupanj prijenosa | 41 | 21 | | |
|  | 195 | 100 | | |

2.3 Opći podatci
Prosječna brzina tijekom ispitivanja: 19 km/h.
Stvarno vrijeme rada: 195 sekunda.
Teoretska udaljenost prijeđena po ciklusu: 1013 km.
Istovrijedna udaljenost za četiri ciklusa: 4052 km.

*Slika III.1.1*RADNI CIKLUS ZA ISPITIVANJE TIPA I.

 ![](dodatni/348921.gif)

BS: Početak uzorkovanja, pokretnje motora
ES: Kraj uzorkovanja

RADNI CIKLUS NA DINAMOMETRU

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Broj radnje | Radna operacija | Faza | Ubrzavanje (m/s2) | Brzina (km/h) | Trajanje svake | | Ukupno vrijeme (s) | Trajanje uporabe stupnja prijenosa u slučaju ručnog mjenjača |
| radnje (s) | faze (s) |
| 1. | Prazni hod | 1 |  |  | 11 | 11 | 11 | 6 s PM + 5 s K1 (\*) |
| 2. | Ubrzavanje | 2 | 1,04 | 0 –  15 | 4 | 4 | 15 | 1 |
| 3. | Ustaljena brzina | 3 |  | 15 | 9 | 8 | 23 | 4. | Usporavanje | 4 | 0,69 | 15 – 10 | 2 | 5 | 25 | 1 | |
| 5. | Usporavanje s isključenom spojkom | -0,92 | 10 – 0 | 3 | 28 | K1 (\*) |
| 6. | Prazni hod | 5 |  |  | an style="font-size:11.0pt">21 | 21 | 49 | 16 s PM+ 5 s K1 (\*) |
| 7. | Ubrzavanje | 6 | 0.83 | 0 – 15 | 5 | 12 | 54 | 1 |
| 8. | Ustaljena brzina |  |  | 2 | 56 |  |
| 9. | Promjena stupnja prijenosa | 0,94 | 15 – 32 | 5 | 61 | 2 |
| 10. | Ustaljena brzina | 7 |  | 32 | 24 | 24 | 85 | 2 |
| 11. | Usporavanje | 8 | -0,75 | 32 – 10 | 8 | 11 | 93 | 2 |
style="height: 11.5pt"> 12. | Usporavanje s isključenom spojkom | -0,92 | 10 – 0 | 3 | 96 | K2 (\*) || 13. | Prazni hod | 9 |  |  | 21 | 21 | 117 | 16 s PM + 5 s K1 (\*) |
| 14. | Ubrzavanje | 10 | 0,53 | 0 – 50 | 26 | 26 | 122 | 1 |
| 15. | Promjena stupnja prijenosa |  |  |  | 124 |  |
| 16 | Ubrzavanje |  |  |  | 133 | 2 |
| 17. | Promjena stupnja prijenosa |  |  |  | 135 | 3 |
| 18 | Ubrzavanje | 0,52 | 35 – 50 | 8 | 143 | 3 |
| 19. | Ustaljena brzina | 11 |  | 50 | 12 | 12 | 155 | 3 |
| 20. | Usporavanje | 12 | -0,52 | 50 – 35 | 8 | 8 | 163 | 3 |
| 21. | Ustaljena brzina | 13 |  | 35 | 13 | 13 | 176 | 3 |
| 22. | Promjena stupnja prijenosa | 14 |  |  | 2 | 12 | 178 |  |
| 23. | Usporavanje | -0,86 | 35 – 10 | 7 | 185 | 2 |
| 24. | Usporavanje s isključenom spojkom | -0,92 | 10 – 0 | 3 | 188 | K (\*) |
| 25. | Prazni hod | 15 |  |  | 7 | 7 | 195 | 7 s PM (\*) |
| (\*) PM = Mjenjač u neutralnome položaju, uključena spojka.  K1, K2 = Uključen prvi ili drugi stupanj prijenosa, isključena spojka. | | | | | | | | |

*Slika III.1.2*OSNOVNI GRADSKI CIKLUS ZA ISPITIVANJE TIPA I.

![](dodatni/348922.gif)

3. IZVANGRADSKI CIKLUS (PRVI DIO)
Vidi sliku III.1.3. i tablicu III.1.3.
3.1 Raščlanjivanje po fazama

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Vrijeme  (s) | % |
| Prazni hod | 20 | 5,0 |
| Prazni hod, vozilo u pokretu, uključena spojka u jednome stupnju prijenosa | 20 | 5,0 |
| Mijenjanje stupnjeva prijenosa | 6 | 1,5 |
| Ubrzavanja | 103 | 25,8 |
| Razdoblja ustaljene brzine | 200pt">209 | 52,2 |
| Usporavanja | 42 | 10,5 |
|  | 400 | 100 |

3.2 Raščlanjivanje po upotrijebljenim stupnjevima prijenosa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Vrijeme  (s) | % |
| Prazni hod | 20 | 5,0 |
| Prazni hod, vozilo u pokretu, uključena spojka u jednome stupnju prijenosa | 20 | 5,0 |
| Mijenjanje stupnjeva prijenosa | 6 | 1,5 |
| Prvi stupanj prijenosa | 5 | 1,3 |
| Drugi stupanj prijenosa | 9 | 2,2 |
| Treći stupanj prijenosa | 8 | 2,0 |
| Četvrti stupanj prijenosa | 99 | 24,8 |
| Peti stupanj prijenosa | 233 | 58,2 |
|  | 400 | 100 |

3.3 Opći podatci
Prosječna brzina tijekom ispitivanja: 62,6 km/h.
Ukupno vrijeme rada: 400 sekunda.
Teoretska udaljenost prijeđena po ciklusu: 6,955 km.
Najveća brzina: 120 km/h.
Najveće ubrzanje: 0,833 m/s2.
Najveće usporavanje: -1,389 m/s2.

*Tablica III.1.3*
IZVANGRADSKI CIKLUS (DRUGI DIO) ZA ISPITIVANJE TIPA I.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Broj radnje | Radna operacija | Faza | Ubrzavanje (m/s2) | Brzina (km/h) | Trajanje svake | | Ukupno vrijeme (s) | Trajanje uporabe stupnja prijenosa u slučaju ručnog mjenjača |
| radnje (s) | faze (s) |
| 1. | Prazni hod | 1 |  |  | 20 | 20 | 20 | K1 (\*) |
| 2. | Ubrzavanje | 2 0,83 | 0 – 15 | 5 | 41 | 25 | 1 | |
| 3. | Promjena stupnja prijenosa |  |  | 2 | 27 | – |
| 4. | Ubrzavanje | 0,62 | 15 – 35 | 9 | 36 | 2 |
| 5. | Promjena stupnja prijenosa |  |  | 2 | 38 | – |
| 6. | Ubrzavanje | 0,52 | 35 – 30 | 8 | 46 | 3 |
| 7. | Promjena stupnja prijenosa |  |  | 2 | 48 | – |
| 8. | Ubrzavanje | 0,43 | 50 – 70 | 13 |  | 61 | 4 |
| 9. | Ustaljena brzina | 3 |  | 70 | 50 |  | 111 | 5 |
| 10. | Usporavanje | 4 | -0,69 | 70 – 50 | 8 | 24 | 119 | 5pt"> 4 s.5 + 4 s.4 |
| 11. | Ustaljena brzina | 5 |  | 50 | 69 | 69 | 188 | 4 |
| 12. | Ubrzavanje | 6 | 0,43 | 50 – 70 | 13 | 13 | 201 | 4 |
| 13. | Ustaljena brzina | 7 |  | 70 | 50 | 50 | 251 | 5 |
| 14. | Ubrzavanje | 8 | 0,24 | 70 – 100 | 35 | 35 | 286 | 5 |
| 15. | Ustaljena brzina | 9 |  | 100 | 30 | 30 | 316 | 5 (\*\*) |
| 16. | Ubrzavanje | 10 | 0,28 | 100 – 120 | 20 | 20 | 336 | 5 (\*\*) |
| 17. | Ustaljena brzina | 11 |  | 120 | 10 | 20 | 346 | 5 (\*\*) |
| 18. | Usporavanje | 12 | -0,69 | 120 – 180 | 16 | 34 | 362 | 5 (\*\*) |
| 19. | Usporavanje | -1,04 | 89 – 50 | 8 | 370 | 5 (\*\*) |
| 20. | Usporavanje s isključenom spojkom | -1,39 | 50 – 0 | 10 | 380 | K5 (\*) |
| 21. | Prazni hod | 13 |  |  | 20 | 20 | 400 | PM (\*) |
| (\*) PM = Mjenjač u neutralnome položaju, uključena spojka.        Uključen prvi ili drugi stupanj prijenosa, isključena spojka.  (\*\*) Mogu se upotrebljavati dodatni stupnjevi prijenosa prema preporukama proizvođača ako vozilo ima prijenosnik snage s više od pet brzina. | | | | | | | | |

*Slika III.1.3*
IZVANGRADSKI CIKLUS (DRUGI DIO) ZA ISPITIVANJE TIPA I.
![](dodatni/348923.gif)

DODATAK 2.

DINAMOMETAR S VALJCIMA

1. DEFINICIJA DINAMOMETRA S VALJCIMA S NEPROMJENJIVOM KRIVULJOM OPTEREĆENJA
1.1 Uvod
U slučaju da se ukupan otpor vožnje na cesti ne može ponovno izvesti na
dinamometru s valjcima između brzina od 10 i 120 km/h, preporučuje se uporaba
dinamometra s valjcima s niže određenim značajkama.
1.2 Definicija
1.2.1 Dinamometar s valjcima može imati jedan ili dva valjka.
Prednji valjak pokreće, izravno ili neizravno, inercijske mase i uređaj za
apsorpciju snage.
1.2.2 Opterećenje koje apsorbira kočnica (Pa) i učinci unutarnjega trenja
dinamometra s valjcima od brzine 0 do 120 km/h su sljedeći:
F = (a + b·V2) ± 0,1·F80 (ne može biti negativna vrijednost)
gdje je:
F = ukupno opterećenje koje apsorbira dinamometar s valjcima (N)
a = vrijednost istovrijedna otporu kotrljanja (N)
b = vrijednost istovrijedna koeficijentu otpora zraka (N/km/h)
V = brzina (km/h)
F80 = opterećenje pri brzini od 80 km/h (N)
2. METODA UMJERAVANJA DINAMOMETRA
2.1 Uvod
U ovom se Dodatku opisuje metoda koja se upotrebljava za utvrđivanje snage koju
apsorbira kočnica dinamometra.
Apsorbirano opterećenje obuhvaća opterećenje koje apsorbiraju učinci trenja i
opterećenje koje apsorbira uređaj za apsorpciju snage.
Dinamometar se stavlja u pogon izvan raspona ispitnih brzina. Uređaj
upotrijebljen za pokretanje dinamometra zatim se isključuje; brzina se vrtnje
pogonskog valjka smanjuje.
Kinetičku energiju valjaka troše jedinica za apsorpciju snage i učinci trenja.
Kod te metode zanemaruju se promjene unutarnjih učinaka trenja valjka koje
prouzročuju valjci s vozilom ili bez vozila. Učinci se trenja stražnjeg valjka
zanemaruju kad je valjak slobodan.
2.2 Umjeravanje pokazatelja opterećenja na 80 km/h ovisno o apsorbiranome
opterećenju
Upotrebljava se sljedeći postupak (također vidi sliku III.2.2.2).

*Slika III.2.2.2.*DIJAGRAM OPTEREĆENJA KOJE APSORBIRA DINAMOMETAR S VALJCIMA
 ![](dodatni/348924.gif)

![](dodatni/348925.gif)

2.2.1 Izmjeriti brzinu vrtnje valjka, ako to već nije učinjeno. Može se
upotrijebiti peti kotač, brojilo okretaja ili koja druga metoda.
2.2.2 Postaviti vozilo na dinamometar ili primijeniti neku drugu metodu
pokretanja dinamometra.
2.2.3 Upotrijebiti zamašnjak ili bilo koji drugi sustav simulacije inercije za
određeni razred inercije koji se upotrebljava.
2.2.4 Postaviti dinamometar na brzinu od 80 km/h.
2.2.5 Zabilježiti pokazano opterećenje Fi (N).
2.2.6 Dovesti dinamometar na brzinu od 90 km/h.
2.2.7 Isključiti uređaj upotrijebljen za pokretanje dinamometra.
2.2.8 Zabilježiti vrijeme koje je dinamometru trebalo za prelazak s brzine od 85
km/h na brzinu od 75 km/h.
2.2.9 Postaviti uređaj za apsorpciju snage na drugu razinu.
2.2.10 Zahtjevi iz točaka 2.2.4.do 2.2.9 moraju se ponavljati dovoljno često da
se pokrije raspon upotrijebljenih opterećenja.
2.2.11 Izračunati apsorbirano opterećenje pomoću sljedeće formule:

![](dodatni/348926.gif)

u kojoj je:
F = apsorbirano opterećenje u N,
Mi = istovrijedna inercijska masa u kilogramima (bez inercijske mase slobodnoga
stražnjeg valjka)
DV = odstupanje brzine u m/s (10 km/h = 2,775 m/s)
t = vrijeme potrebno da valjak uspori s 85 na 75 km/h.
2.2.12 Slika III.2.2.12. pokazuje opterećenje prikazano pri 80 km/h u odnosu na
opterećenje apsorbirano pri 80 km/h.

*Slika III.2.2.12.*OPTEREĆENJE PRIKAZANO PRI 80 km/h U ODNOSU
NA OPTEREĆENJE APSORBIRANO PRI 80
km/h.

![](dodatni/348927.gif)

2.2.13 Postupak opisan u točkama od 2.2.3.do 2.2.12 2.2.12 mora se
ponavljati za sve razrede inercije koji se upotrebljavaju.
2.3 Umjeravanje pokazatelja opterećenja kao funkcije apsorbiranog opterećenja zge brzine
Postupci opisani u točki 2.2. moraju se ponavljati toliko često koliko je
potrebno za izabrane brzine.
2.4 Ovjera krivulje apsorpcije snage dinamometra od nazivne vrijednosti pri
brzini od 80 km/h
2.4.1 Postaviti vozilo na dinamometar ili primijeniti koju drugu metodu
pokretanja dinamometra.
2.4.2 Namjestiti dinamometar na apsorbirano opterećenje pri80 km/h.
2.4.3 Zabilježiti apsorbirano opterećenje pri 120, 100, 80, 60, 40 i 20 km/h.
2.4.4. Nacrtati krivulju F(V) i provjeriti odgovara li zahtjevima iz točke
1.2.2.
2.4.5 Ponoviti postupak utvrđen u točkama 2.4.1. do 2.4.4. za druge vrijednosti
opterećenja F pri 80 km/h i za druge vrijednosti inercije.
2.5 Isti postupak mora se upotrebiti za umjeravanje sile ili momenta.
3. POSTAVLJANJE DINAMOMETRA
3.1 Metoda vakuuma
3.1. Metode namještanja
Namještanje dinamometra može se obavljati pri konstantnoj brzini od 80 km/h u
skladu sa zahtjevima Dodatka 3.
3.1.1 Uvod
Ta se metoda ne smatra najboljom i mora se upotrebljavati samo kod dinamometara
s nepromjenjivom krivuljom opterećenja za utvrđivanje vrijednosti opterećenja
pri 80 km/h i ne može se upotrebljavati za vozila s motorima s kompresijskim
paljenjem.
3.1.2 Instrumentacija ispitivanja
Vakuum (ili apsolutni tlak) u usisnoj grani vozila mjeri se na točnost od ± 0,25
kPa. Mora postojati mogućnost bilježenja tog očitanja kontinuirano ili u
razmacima od najviše jedne sekunde. Brzina se mora bilježiti kontinuirano uz
preciznost od ± 0,4 km/h.
3.1.3 Ispitivanje na cesti
3.1.3.1 Osigurati da se ispune zahtjevi iz točke 4. Dodatka 3.
3.1.3.2 Voziti vozilo stalnom brzinom od 80 km/h bilježeći brzinu i vakuum (ili
apsolutni tlak) u skladu sa zahtjevima iz točke 3.1.2.
3.1.3.3 Ponoviti postupak naveden u točki 3.1.3.2. tri puta u svakome smjeru.
Svih šest vožnja mora se završiti za četiri sata.
3.1.4 Mjerila za odbijanje i prihvaćanje podataka
3.1.4.1 Pregledati rezultate dobivene u skladu s točkama 3.1.3.2. i 3.1.3.3.
(brzina ne smije biti manja od 79,5 km/h ili veća od 80,5 km/h dulje od jedne
sekunde). Za svaku vožnju očitati razinu vakuuma u razmacima od jedne sekunde,
izračunati srednju vrijednost vakuuma (v) i standardno odstupanje (standardna
odstupanja). Taj izračun mora se sastojati od najmanje 10 očitanja vakuuma.
3.1.4.2 Standardno odstupanje ne smije biti veće od 10% srednje vrijednosti (v)
za svaku vožnju.
3.1.4.3 Izračunati srednju vrijednost (v) za šest vožnji (tri vožnje u svakom
smjeru).
3.1.5 Postavljanje dinamometra
3.1.5.1 Priprema
Provesti postupke utvrđene u točkama od 5.1.2.2.1. do 5.1.2.2.4. iz Dodatka 3.
3.1.5.2 Postavljanje
Nakon zagrijavanja voziti vozilo stalnom brzinom od 80 km/h i namjestiti
dinamometar tako da ponovi očitanje vakuuma (v) dobiveno u skladu s točkom
3.1.4.3. Odstupanje od tog očitanja ne smije biti veće od 0,25 kPa. Za tu radnju
upotrebljavaju se isti instrumenti koji su upotrebljavani tijekom ispitivanja na
cesti.
3.2 Druge metode
Postavljanje dinamometra može se provesti pri stalnoj brzini od 80 km/h u skladu
sa zahtjevima iz Priloga 3.
3.3 Alternativna metoda
Uz suglasnost proizvođača, može se upotrijebiti sljedeća metoda:
3.3.1 Kočnica se namješta tako da apsorbira opterećenje koje djeluje na pogonske
kotače pri stalnoj brzini od 80 km/h u skladu sa sljedećom tablicom:
![](dodatni/348928.gif)

3.2.2. U slučaju vozila koja nisu osobna vozila i čija je
referentna masa veća od 1 700 kg, ili vozila sa stalnim pogonom na sve kotače,
vrijednosti za snagu navedene u tablici iz točke 3.2.1. množe se faktorom 1,3.

DODATAK 3.

OTPOR NAPREDOVANJU VOZILA – METODA MJERENJA NA CESTI – SIMULACIJA NA DINAMOMETRU
S VALJCIMA

1. CILJ METODA
Cilj je metoda određenih u nastavku mjeriti otpor napredovanju vozila pri
stabiliziranim brzinama na cesti i simulirati taj otpor na dinamometru, u skladu
s točkom 4.1.5.Dodatka III.
2. DEFINICIJA CESTE
Cesta mora biti ravna i dovoljno duga da omogući provedbu mjerenja utvrđenih u
nastavku. Nagib mora biti stalan, unutar ± 0,1% i ne smije biti veći od 1,5%.
3. ATMOSFERSKI UVJETI
3.1 Vjetar
Ispitivanje se mora ograničiti na brzine vjetra u prosjeku manje od 3 m/s, pri
čemu najveće brzine moraju biti manje od 5 m/s. Osim toga, vektorska komponenta
brzine vjetra preko ispitne ceste mora biti manja od 2 m/s. Brzina vjetra mora
se mjeriti 0,7 m iznad površine ceste.
3.2 Vlažnost
Cesta mora biti suha.
3.3 Tlak – temperatura
Gustoća zraka u trenutku ispitivanja ne smije odstupati za više od ± 7,5% od
referentnih uvjeta, p = 100 kPa iT = 293,2 K.
4.1. Odabir ispitnog vozila
U slučaju da se ne ispituju sve inačice određenog tipa vozila, (1) za odabir
ispitnog vozila primjenjuju se sljedeći kriteriji:
4.1.1. Nadogradnja
Ako postoje razne vrste karoserije, potrebno je odabrati najlošiju s obzirom na
aerodinamiku. Proizvođač mora dostaviti podatke potrebne za odabir.
4.1.2. Gume
Potrebno je odabrati najšire gume. Ako postoje više od tri veličine guma,
potrebno je odabrati drugu po širini.
4.1.3. Ispitna masa
Ispitna masa mora biti referentna masa vozila s najvećim rasponom inercije.
4.1.4. Motor
Ispitno vozilo mora imati najveći (najveće) izmjenjivač (izmjenjivače) topline.
4.1.5. Prijenosnik snage
Potrebno je obaviti jedno ispitivanje sa svakim od sljedećih vrsta prijenosnika
snage:
– pogon na prednje kotače
– pogon na stražnje kotače
– stalni pogon na sva četiri kotača
– povremeni pogon na sva četiri kotača
– automatski mjenjač
– ručni mjenjač
4.2 Uhodavanje
Vozilo mora biti u uobičajenome voznom stanju i namješteno nakon uhodavanja od
najmanje 3 000 km. Gume se moraju uhodavati istovremeno s vozilom ili imati
dubinu žljebova gaznog sloja između 90 i 50% početne dubine.
4.3 Ovjera
Moraju se provesti sljedeće provjere u skladu sa specifikacijama proizvođača za
razmatranu namjenu:
– kotači, poklopci kotača, gume (proizvođač, tip, tlak)
– geometrija prednje osovine
– namještanje kočnica (uklanjanje utjecaja trenja)
– podmazivanje prednje i stražnje osovine
– usklađenje ovjesa i razine vozila itd.
4.4 Priprema za ispitivanje
4.4.1. Vozilo se opterećuje do svoje nazivne mase. Razina vozila mora biti ona
koja se dobije kad se težište opterećenja postavi na sredinu između točaka »R«
prednjih vanjskih sjedala na ravnoj crti koja prolazi kroz te točke.
4.4.2 U slučaju ispitivanja na cesti, prozori vozila moraju biti zatvoreni. Svi
poklopci sustava klimatizacije zraka, glav­nih svjetala, itd. moraju biti u
isključenome položaju.
4.4.3 Vozilo mora biti čisto.
4.4.4 Izravno prije ispitivanja vozilo se na odgovarajući način dovodi na
uobičajenu radnu temperaturu.
5. METODE
5.1 Metoda promjene energije tijekom spuštanja bez pogona kotača niz strminu
5.1.1 Na cesti
5.1.1.1 Ispitna oprema i greška:
– vrijeme se mora mjeriti uz grešku manju od 0,1 sekunde
– brzina se mora mjeriti uz grešku manju od 2%.
5.1.1.2 Postupak ispitivanja
5.1.1.2.1 Ubrzati vozilo na brzinu 10 km/h veću od izabrane ispitne brzine V.
5.1.1.2.2 Postaviti mjenjač u »neutralni« položaj.
5.1.1.2.3 Mjeriti vrijeme (t) koje vozilu treba da bi usporilo s
V2 = V + V km/h na V1 = V – V km/h uz V
£ 5 km/h.
5.1.1.2.4 Provesti isto ispitivanje u suprotnome smjeru: t2.
5.1.1.2.5 Uzeti prosječni T od dva vremena t1 i t2.
5.1.1.2.6 Ponoviti ta ispitivanja više puta tako da statistička točnost (p)
prosjeka

![](dodatni/348929.gif)

Statistička točnost (p) određena je s:

![](dodatni/348930.gif)

pri čemu je:
t = koeficijent dan u donjoj tablici,
s = standardno odstupanje,
![](dodatni/348931.gif)
n = broj ispitivanja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| n | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| t | 3, | 2,8 | 2,6 | 2,5 | 2,4 | 2,3 | 2,3 | 2,2 | 2,2 | 2,2 | 2,2 | 2,2 |
| ![](dodatni/348932.gif) | 1,6 | 1,25 | 1,06 | 0,94 | 0,85 | 0,77 | 0,73 | 0,66 | 0,64 | 0,61 | 0,59 | 0,57 |

5.1.1.2.7 Izračunati snagu pomoću formule:

![](dodatni/348933.gif)

u kojoj je:
P = izraženo u kW
V = brzina ispitivanja u m/s
DV = odstupanje brzine od brzine V u m/s
M = nazivna masa u kg
T = vrijeme u sekundama.
5.1.1.2.8. Snaga (P) utvrđena na cesti ispravlja se u odnosu na referentne
uvjete okoline pomoću sljedeće formule:
Pispravljena = K · Pizmjerena

![](dodatni/348934.gif)

gdje:
RR = otpor kotrljanja pri brzini V
RAERO = aerodinampor pri brzini V
RT = ukupni otpor vožnje = RR + RAERO
KR = temperaturni faktor ispravka otpora kotrljanja, koji se uzima da iznosi
8,64 x 10-3/°C ili proizvođačev faktor ispravka koji je odobrilo nadležno tijelo
t = temperatura okoline pri ispitivanju na cesti u °C
t0 = referentna temperatura okoline = 20 °C
r = gustoća zraka pri ispitnim uvjetima
r0 = gustoća zraka pri referentnim uvjetima (20 °C, 100 kPa)
Proizvođač vozila mora navesti omjere RR/Rt i RAERO/Rt na osnovi podataka kojima
obično raspolaže tvrtka.
Ako te vrijednosti nisu dostupne, uz prethodnu suglasnost proizvođača i
odgovarajuće tehničke službe mogu se upotrijebiti vrijednosti za omjer između
otpora kotrljanje i ukupnog otpora koje se dobivaju pomoću sljedeće formule:

![](dodatni/348935.gif)
gdje:
M = masa vozila u kg
dok su za svaku brzinu koeficijenti a i b navedeni u sljedećoj tablici:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| V (km/h) | a | b |
| 20  40  60  80  100  120 | 7,24 · 10-5  1,59 · 10-4  1,06 · 10-4  1,85 · 10-4  1,63 · 10-4  1,57 · 10-4 | 0,82  0,54  0,33  0,18  0,14  0,14 |

5.1.2 Na dinamometru
5.1.2.1 Mjerena oprema i točnost
Oprema mora biti jednaka onoj upotrijebljenoj pri ispitivanju na cesti.
5.1.2.2 Postupak ispitivanja
5.1.2.2.1 Ugraditi vozilo na ispitni dinamometar.
5.1.2.2.2 Namjestiti tlak u (hladnim) gumama pogonskih kotača u skladu sa
zahtjevima dinamometra.
5.1.2.2.3 Namjestiti istovrijednu inerciju dinamometra.
5.1.2.2.4 Na odgovarajući način dovesti vozilo i dinamometar na radnu
temperaturu.
5.1.2.2.5 Provesti radnje navedene u točki 5.1.1.2. uz iznimku točaka 5.1.1.2.4.
i 5.1.1.2.5. i zamjenom I za M u formuli navedenoj u 5.1.1.2.7.
5.1.2.2.6. Namjestiti kočnicu tako da se dobije ispravljena snaga (točka
5.1.1.2.8.) i da se vodi računa o razlici između mase vozila (M) na cesti i
istovrijedne inercijske ispitne mase (I) koju treba upotrijebiti. To se može
postići ako se izračuna ispravljeno prosječno vrijeme usporavanja na cesti od V2
do V1 i ako se dobije isto vrijeme na dinamometru pomoću sljedeće formule:

![](dodatni/348936.gif)

U kojoj je K određen u točki 5.1.1.2.8.
5.1.2.2.7. Potrebno je odrediti snagu Pa koju treba apsorbirati uređaj da bi se
ta snaga (točka 5.1.1.2.8) mogla ponovno dobiti za isto vozilo u različite dane.
5.2 Metoda mjerenja zakretnog momenta pri stalnoj brzini
5.2.1 Na cesti
5.2.1.1 Mjerna oprema i dopuštena pogreška
Mjerenje zakretnog momenta mora se provesti odgovarajućim mjernim uređajem
točnosti unutar 2%.
Mjerenje brzine mora biti s točnošću od 2%.
5.2.1.2 Postupak ispitivanja
5.2.1.2.1 Dovesti vozilo do izabrane stabilizirane brzine V.
5.2.1.2.2. Bilježiti zakretni moment C(t) i brzinu tijekom razdoblja od barem 20
s. Točnost sustava za snimanje podataka mora iznositi barem ± 1 Nm za zakretni
moment, a ±0,2 km/h za brzinu.
5.2.1.2.3 Razlike u zakretnome momentu C(t) i brzini u odnosu na vrijeme ne
smiju biti veće od 5% za svaku sekundu razdoblja mjerenja.
5.2.1.2.4 Zakretni moment C prosječni je zakretni moment dobiven iz sljedeće
formule:

![](dodatni/348937.gif)

5.2.1.2.5. Ispitivanja se moraju provesti tri puta u svakome
smjeru. Na osnovi tih šest mjerenja treba utvrditi prosječni zakretni moment za
referentnu brzinu. Ako prosječna brzina odstupa od referentne brzine za više od
1 km/h, za izračun prosječnoga zakretnog momenta primjenjuje se linearna
regresija.
5.2.1.2.6 Odrediti prosjek ova dva zakretna momenta Ct1 i Ct2, tj. Ct.
5.2.1.2.7. Prosječni zakretni moment CT utvrđen na cesti treba ispraviti u
odnosu na referentne uvjete okoline pomoću sljedeće formule:

CT ispravljen = K · CT izmjeren
u kojoj je K određen u točki 5.1.1.2.8. ovoga Dodatka.
5.2.2 Na dinamometru
5.2.2.1 Mjerna oprema i dopuštena pogreška
Oprema mora biti jednaka onoj upotrijebljenoj pri ispitivanju na cesti.
5.2.2.2 Postupak ispitivanja
5.2.2.2.1 Provesti radnje navedene u točkama 5.1.2.2.1. do 5.1.2.2.4.
5.2.2.2.2 Provesti radnje navedene u točkama 5.2.1.2.1. do 5.2.1.2.4.
5.2.2.2.3. Namjestiti kočnicu tako da se dobije ispravljeni ukupni zakretni
moment na cesti iz točke 5.2.1.2.7.
5.2.2.2.4. Obaviti iste radnje predviđene u točki 5.1.2.2.7. radi postizanja
istog cilja.

DODATAK 4.

OVJERA INERCIJA KOJE NISU MEHANIČKE

1. CILJ
Metoda opisana u ovome Dodatku omogućuje provjeru da li se simulirana ukupna
inercija dinamometra provodi na zadovoljavajući način u voznim fazama radnog
ciklusa. Proizvođač dinamometra treba osigurati metodu ovjere zadovoljavanja
zahtjeva u skladu s točkom 3.
2. NAČELO
2.1 Izradba radnih jednadžba
Budući da dinamometar podliježe promjenama brzine okretanja valjka (valjaka),
sila na površini valjka (valjaka) može se izraziti formulom:

F = I · g = IM · g + F1

u kojoj je:
F = sila na površini valjka (valjaka)
I = ukupna inercija dinamometra (istovrijedna inercija vozila: vidi tablicu u
točki 5.1.Priloga III.)
IM = inercija mehaničkih masa dinamometra
g = tangencijalno ubrlno ubrzanje na površini valjka
Fi = sila inercije.
Napomena:
U dodatku je objašnjenje te formule koje se odnosi na dinamometre s mehanički
simuliranim inercijama.
Dakle ukupna inercija izražava se /p>

![](dodatni/348938.gif)

pri čemu se:
IM može izračunati ili mjeriti tradicionalnim metodama.
Fi se može mjeriti na dinamometru, ali se može izračunati i iz obodne brzine
valjaka.
ă se može izračunati iz obodnog ubrzanja valjaka.
Ukupna inercija (I) utvrđuje se tijekom ispitivanja ubrzanja ili usporavanja s
vrijednostima višima ili jednakima onima dobivenima u radnom ciklusu.
2.2 Dopuštena pogreška u izračunu ukupne inercije
Metode ispitivanja i izračuna moraju omogućiti utvrđivanje ukupne inercije I s
relativnom pogreškom (ÄI/I) manjom od 2%.
3. ZAHTJEVI
3.1 Masa simulirane ukupne inercije I mora ostati ista kao i teoretska
vrijednost ekvivalentne inercije (vidi točku 5.1. Dodatka III.) u okviru
sljedećih ograničenja:
3.1.1 + 5% teoretske vrijednosti za svaku trenutačnu vrijednost
3.1.2 + 2% teoretske vrijednosti za prosječnu vrijednost izračunanu za svaki niz
ciklusa.
3.2 Granica navedena u točki 3.1.1. može odstupati ± 50% tijekom jedne sekunde
kod pokretanja i, za vozila s ručnim prijenosom, dvije sekunde tijekom promjene
brzine.
4. POSTUPAK OVJERE
4.1 Ovjera se provodi tijekom svakog ispitivanja kroz ciklus utvrđen u točki
2.1. Priloga III.
4.2 Međutim ako su ispunjeni zahtjevi iz točke 3., s trenutačnim ubrzanjima koja
su najmanje tri puta veća ili manja od vrijednosti dobivenih u nizovima
teoretskog ciklusa, opisana ovjera nije potrebna.

DODATAK 5.

OPIS OPREME ZA UZORKOVANJE EMISIJA IZ ISPUŠNOG SUSTAVA

1. UVOD
1.1 Postoji više tipova uređaja za uzorkovanje koji mogu ispuniti uvjete
utvrđene u točki 4.2. Dodatka III.
Uređaji opisani u točkama 3.1, 3.2. i 3.3.smatraju se prihvatljivim ako
ispunjavaju glavna mjerila povezana s načelom varijabilnog razrjeđivanja.
1.2 U svojim priopćenjima, laboratorij mora navesti sustav uzorkovanja koji se
upotrebljava pri provedbi ispitivanja.
2. KRITERIJI KOJI SE ODNOSE NA SUSTAV S VARIJABILNIM RAZRJEĐIVANJEM ZA MJERENJE
EMISIJA ISPUŠNIH PLINOVA
2.1 Predmet
U ovome se dijelu utvrđuju radne značajke sustava uzorkovanja ispušnih plinova
namijenjena primjeni za mjerenje stvarnih masa emisija ispušnog sustava vozila u
skladu s odredbama ovoga Pravilnika. Načelo uzorkovanja varijabilnog
razrjeđivanja za mjerenje mase emisija zahtijeva ispunjenje triju uvjeta:
2.1.1 ispušni plinovi vozila moraju se kontinuirano razrjeđivati okolnim zrakom
pod određenim uvjetima
2.1.2 ukupni obujam mješavine ispušnih plinova i zraka za razrjeđivanje mora se
točno izmjeriti
2.1.3 kontinuirano razmjerni uzorak razrijeđenih ispušnih plinova i zraka za
razrjeđivanje mora se skupljati za analizu.
Količina emitiranih plinovitih štetnih sastojaka utvrđuje se iz razmjernih
koncentracija uzorka i ukupnog obujma izmjerena tijekom ispitivanja.
Koncentracije uzorka ispravljaju se kako bi se vodilo računa o sadržaju štetnih
sastojaka u okolnome zraku. Osim toga, ako su vozila opremljena motorima s
kompresijskim paljenjem, određuju se njihove emisije krutih čestica.
2.2 Tehnički sažetak
Slika III.5.2.2. sadržava shematski dijagram sustava uzorkovanja.
2.2.1 Ispušni plinovi vozila moraju se razrijediti dovoljnom količinom okolnog
zraka da se spriječi bilo kakva kondenzacija vode u sustavu uzorkovanja i
mjerenja.
2.2.2 Sustav uzorkovanja ispušnih plinova mora biti konstruiran tako da omogući
mjerenje prosječnih obujamskih koncentracija CO2, CO, HC i NOx i, osim toga, u
slučaju vozila opremljenih motorima s kompresijskim paljenjem, emisija krutih
čestica sadržanih u ispušnim plinovima koji se emitiraju tijekom ciklusa
ispitivanja vozila.
2.2.3 Mješavina zraka i ispušnih plinova mora biti homogena na točki na kojoj se
nalazi sonda za uzorkovanje (vidi točku 2.3.1.2).
2.2.4 Sonda mora izvući reprezentativni uzorak razrijeđenih plinova.
2.2.5 Sustav mora omogućiti mjerenje ukupnog obujma razrijeđenih ispušnih
plinova iz ispitivanog vozila.

*Slika III.5.2.2.*
SHEMATSKI PRIKAZ SUSTAVA VARIJABILNOG RAZRJEĐIVANJA ZA MJERENJE EMISIJA ISPUŠNIH
PLINOVA

![](dodatni/348939.gif)

2.6 Sustav uzorkovanja mora biti nepropustan za plinove.
Konstrukcija sustava uzorkovanja varijabilnog razrjeđivanja i materijali od
kojih se sastoji moraju biti takvi da ne utječu na koncentraciju štetnih
sastojaka u razrijeđenim ispušnim plinovima. Ako bilo koji sastavni dio u
sustavu (izmjenjivač topline, ciklonski odvajač, puhalo, itd.) promijeni
koncentraciju bilo kojeg od štetnih sastojaka u razrijeđenim ispušnim plinovima,
a greška se ne može ispraviti, tada se uzorkovanje za taj štetni sastojak mora
provesti prije toga sastavnoga dijela.
2.2.7 Ako je vozilo opremljeno ispušnim sustavom koji sadržava više od jedne
ispušne cijevi, povezne cijevi moraju se spojiti granom ugrađenom što je moguće
bliže vozilu.
2.2.8 Uzorci plina moraju se skupljati u vreće uzoraka odgovarajućega kapaciteta
koje neće spriječiti protok plina tijekom razdoblja uzorkovanja. Te vreće moraju
biti izrađene od takvih materijala koji neće utjecati na koncentraciju štetnih
sastojaka (vidi točku 2.3.4.4).
2.2.9 Sustav varijabilnog razrjeđivanja mora biti konstruiran tako da omogući da
se ispušni plinovi uzorkuju bez znat­ne promjene povratnoga tlaka na izlazu iz
ispušne cijevi (vidi točku 2.3.1.1).
2.3 Posebni zahtjevi
2.3.1 Uređaj za skupljanje i razrjeđivanje ispušnih plinova
2.3.1.1 Povezna cijev između ispušne cijevi vozila i komore za miješanje mora
biti što kraća, a ni u kojem slučaju ne smije:
– prozročiti da se statički tlak na ispušnoj (ispušnim) cijevi (cijevima) vozila
koje se ispituje razlikuje za više od ± 0,75 kPa pri 50 km/h ili više od ± 1,25
kPa tijekom trajanja ispitivanja od statičkih tlakova zabilježenih kad ništa
nije povezano na ispušne cijevi vozila. Tlak se mora mjeriti u ispušnoj cijevi
ili u produžetku istoga promjera, što je moguće bliže kraju ispušne cijevi,
– promijeniti prirodu ispušnoga plina.
2.3.1.2 Mora postojati komora za miješanje u kojoj se ispušni plinovi iz vozila
i zrak za razrjeđivanje miješaju tako da proizvedu homogenu mješavinu na izlazu
iz komore.
Homogenost mješavine u bilo kojemu poprečnom presjeku na lokaciji sonde za
uzorkovanje ne smije varirati za više od ± 2% od prosjeka vrijednosti dobivenih
u najmanje pet točaka smještenih na jednakim razmacima na promjeru struje plina.
Radi minimalizacije učinaka na uvjete ispušne cijevi i radi ograničenja pada
tlaka u možebitnom uređaju za klimatizaciju razrijeđene smjese, tlak u komori za
miješanje ne smije se razlikovati za više od 0,25 kPa od atmosferskoga tlaka.
2.3.2 Usisni uređaj/uređaj za mjerenje obujma
Taj uređaj može imati raspon fiksnih brzina tako da osigura dovoljan protok kako
bi se spriječila moguća kondenzacija vode. Rezultat se općenito dobiva
održavanjem koncentracije CO2 u vreći za uzorke razrijeđenih ispušnih plinova
ispod 3% po obujmu.
2.3.3 Mjerenje obujma
2.3.3.1 Uređaj za mjerenje obujma mora zadržati svoju kalibracijsku točnost
unutar ± 2% u svim radnim uvjetima. Ako uređaj ne može kompenzirati varijacije u
temperaturi mješavine ispušnih plinova i razrijeđenog zraka na točki mjerenja,
mora se upotrijebiti izmjenjivač topline za održavanje temperature unutar ± 6 K
određene radne temperature.
Ako je potrebno, može se upotrijebiti ciklonski separator za zaštitu uređaja za
mjerenje obujma.
2.3.3.2 Osjetilo temperature mora se ugraditi neposredno ispred uređaja za
mjerenje obujma. To osjetilo temperature mora imati točnoi točnost i preciznost od ± 1
K i vrijeme odziva od 0,1 sekunde na 62% dane varijacije temperature (vrijednost
mjerena u silikonskome ulju).
2.3.3.3 Mjerenja tlaka moraju imati preciznost i točnost od ± 0,4 kPa tijekom
ispitivanja.
2.3.4 Uzorkovanje plina
2.3.4.1 Razrijeđeni ispušni plinovi
2.3.4.1.1 Uzorak razrijeđenih ispušnih plinova uzima se ispred usisnog uređaja,
ali iza možebitnih uređaja za kondicioniranje.
2.3.4.1.2 Brzina protoka ne smije odstupati za više od ± 2% od prosjeka.
2.3.4.1.3 Brzina uzorkovanja ne smije pasti ispod 5 litara po minuti i ne smije
prijeći 0,2% brzine protoka razrijeđenih ispušnih plinova.
2.3.4.1.4 istovrijedno ograničenje vrijedi za sustave uzorkovanja konstantne
mase.
2.3.4.2 Zrak za razrjeđivanje
2.3.4.2.1 Uzorak zraka za razrjeđivanje uzima se pri konstantnoj brzini protoka
blizu mjesta ulaska atmosferskog zraka (nakon filtra, ako je ugrađen).
2.3.4.2.2 Zrak ne smije biti zagađen ispušnim plinovima iz područja miješanja.
2.3.4.2.3 Brzina uzorkovanja zraka za razrjeđivanje mora biti usporediva s onom
koja se upotrebljava u slučaju razrijeđenih ispušnih plinova.
2.3.4.3 Postupci uzorkovanja
2.3.4.3.1 Materijali upotrijebljeni za uzorkovanje moraju biti takvi da ne
mijenjaju koncentraciju štetnih sastojaka.
2.3.4.3.2 Mogu se upotrijebiti filtri za izvlačenje krutih čestica iz uzorka.
2.3.4.3.3 Potrebne su pumpe za prijenos uzorka u vreću (vreće) s uzorcima.
2.3.4.3.4 Ventili za kontrolu protoka i mjerači protoka potrebni su za dobivanje
brzina protoka potrebnih za uzorkovanje.
2.3.4.3.5 Spojnice nepropusne za plin koje se brzo pričvršćuju mogu se
upotrijebiti između trosmjernih ventila i vreća za uzorke, pri čemu se te
spojnice automatski brtve na strani vreće. Mogu se upotrijebiti i drugi sustavi
za prijenos uzoraka do analizatora (trosmjerni zaustavni ventili, na primjer).
2.3.4.3.6 Različiti ventili korišteni za usmjeravanje uzoraka plinova moraju
biti tipa koji se brzo namješta i brzo djeluje.
2.3.4.4 Skladištenje uzorka
Uzorci plinova skupljaju se u vreće uzoraka odgovarajućega kapaciteta tako da se
ne smanjuje brzina uzorkovanja. Vreće moraju biti izrađene od takvog materijala
koji neće promijeniti koncentraciju sintetičkih onečišćujućih plinova za više od
± 2% nakon 20 minuta.
2.4 Dodatna jedinica za uzorkovanje za ispitivanje vozila opremljenih motorom s
kompresijskim paljenjem
2.4.1. Za razliku od uzimanja uzoraka plina kod vozila opremljenih motorima s
paljenjem na svjećicu, uzorkovanje ugljikovodika i krutih čestica obavlja se u
tunelu za razrjeđivanje.
2.4.2 Radi smanjenja toplinskih gubitaka u ispušnim plinovima između ispušne
cijevi i ulaza u tunel za razrjeđivanje, cijev ne može biti duža od 3,6 m ili
6,1 m ako je toplinski izolirana. Unutarnji promjer cijevi ne smije biti veći od
105 mm.
2.4.3 Zbog turbulentnih uvjeta protoka (Reynoldsov broj > 4 000) mora se
primjenjivati tunel za razrjeđivanje koji se sastoji od ravne cijevi od
elektrovodljiva materijala kako bi se jamčilo da je razrijeđeni plin homogen na
točkama uzorkovanja i da se uzorci sastoje od reprezentativnih plinova i krutih
čestica. Tunel za razrjeđivanje mora biti najmanje 200 mm promjera i sustav se
mora uzemljiti.
2.4.4 Sustav uzorkovanja čestica sastoji se od sonde za uzorkovanje u tunelu za
razrjeđivanje i dva serijski postavljena filtra. Brzodjelujući ventili nalaze se
i u gornjemu i u donjemu dijelu toka dvaju filtara u smjeru protoka.
Konfiguracija sonde za uzorkovanje mora biti onakva kakva je označena na slici
III.5.2.4.4.

*Slika III.5.2.4.4.*
IZGLED SONDE ZA UZORKOVANJE KRUTIH ČESTICA

![](dodatni/348940.gif)

2.4.5. Sonda za uzorkovanje krutih čestica mora se urediti
kako slijedi:
Mora se ugraditi u blizini srednje linije tunela, ugrubo 10 promjera tunela niz
ulaz plina te imati unutarnji promjer od najmanje 12 mm.
Udaljenost od vrška za uzorkovanje do postolja filtra mora biti najmanje pet
promjera sonde, ali ne smije biti veća od 1 020 mm.
2.4.6 Jedinica za mjerenje protoka uzorka plina sastoji se od pumpa, regulatora
protoka plina i jedinica za mjerenje protoka.
2.4.7 Sustav za uzorkovanje ugljikovodika sastoji se od grijane sonde za
uzorkovanje, linije, filtra i pumpe. Sonda za uzorkovanje mora se ugraditi na
istoj udaljenosti od otvora ispušnoga plina i sonde za uzorkovanje krutih
čestica, tako da nijedna ne utječe na uzimanje uzoraka one druge. Mora imati
najmanji unutarnji promjer od 4 mm.
2.4.8 Svi grijani dijelovi moraju se održavati na temperaturi od 463 K (190 °C)
± 10 K sustavom grijanja.
2.4.9 Ako nije moguće nadoknaditi varijacije u brzini protoka, mora postojati
izmjenjivač topline i uređaj za nadziranje temperature kako je navedeno u točki
2.3.3.1. kako bi osigurao da je brzina protoka u sustavu bude konstantna i te da
brzina uzorkovanja u skladu s tim bude razmjerna.
3. OPIS UREĐAJA
3.1 Uređaj za promjenjivo razrjeđivanje volumetrijskom pumpom (PDP-CVS) (slika
III.5.3.1)
3.1.1 Volumetrijska pumpa – uređaj za uzorkovanje konstantnog obujma (PDP-CVS)
zadovoljava zahtjeve ovog Dodatka doziranjem pri konstantnoj temperaturi i tlaku
kroz pumpu. Ukupni obujam mjeri se brojenjem okretaja kalibrirane volumetrijske
pumpe. Razmjerni uzorak postiže se uzorkovanjem, pri čemu su pumpa, mjerač
protoka i ventil za kontrolu protoka pri konstantnoj brzini protoka.
3.1.2 Slika III.5.3.1.shematski je nacrt tog sustava uzorkovanja. Budući da
različite konfiguracije mogu proizvesti točne rezultate, točna usklađenost s
nacrtom nije od ključne važnosti. Mogu se upotrebljavati dodatni sastavni
dijelovi poput instrumenata, ventila, solenoida i prekidača za pružanje dodatnih
podataka i usklađivanje funkcija sustava sastavnih dijelova.
3.1.3 Oprema za skupljanje sastoji se od:
3.1.3.1 filtra (D) za zrak za razrjeđivanje, koji se prema potrebi može
unaprijed grijati. Taj filtar mora se sastojati od sktivnoga drvenog ugljena
postavljena između dva sloja papira te se upotrebljava za smanjenje i ustaljenje
koncentracija ugljikovodika u atmosferskim emisijama u zraku za razrjeđivanje

*Slika III.5.3.1.*

SUSTAV UZORKOVANJA KONSTANTNOG OBUJMA
S VOLUMETRIJSKOM PUMPOM (PDP-CVS)

![](dodatni/348941.gif)

3.1.3.2 komore za miješanje (M) u kojoj se ispušni plin i
zrak miješaju homogeno
3.1.3.3. izmjenjivača topline (H) dovoljnog kapaciteta kako bi se osiguralo da
tijekom ispitivanja temperatura mješavine zraka/ispušnoga plina mjerena na točki
neposredno iznad volumetrijske pumpe bude unutar ± 6 K od predviđene radne
temperature. Taj uređaj ne smije utjecati na koncentracije štetnih sastojaka u
razrijeđenim plinovima uzetim naknadno za analizu
3.1.3.4 sustava regulacije temperature (TC), koji se upotrebljava za
predgrijavanje izmjenjivača topline prije ispitivanja i za održavanje
temperature tijekom ispitivanja, tako da odstupanja od predviđene radne
temperature budu ograničena na ± 6 K
3.1.3.5 volumetrijske pumpe (PDP pumpa), upotrijebljene za prijenos protoka
konstantnog obujma mješavine zraka/ispušnoga plina; kapacitet protoka pumpe mora
biti dovoljno velik da ukloni kondenzaciju vode u sustavu u svim radnim uvjetima
koji nastanu tijekom ispitivanja; to se općenito osigurava uporabom
volumetrijske pumpe s kapacitetom protoka:
3.1.3.5.1. – dvostruko većim od najvećega protoka ispušnoga plina koji se
proizvodi ubrzanjima ciklusa vožnje, ili
3.1.3.5.2 – dovoljnim da osigura da je koncentracija CO2 u vreći uzorka
razrijeđenog ispušnog plina manja od 3% po obujmu.
3.1.3.6 osjetila temperature (T1) (točnos(točnost i preciznost ± 1 K) postavljena na
točku neposredno iznad volumetrijske pumpe; mora biti postavljen tako da
neprekinuto prati temperaturu mješavine razrijeđenoga ispušnog plina tijekom
ispitivanja
3.1.3.7 mjerila tlaka (G1) (točpreciznost ± 0,4 kPa) postav­ljena
neposredno ispred mjerila obujma, a upotrebljava se za bilježenje gradijenta
tlaka između mješavine plina i atmosferskog zraka
3.1.3.8 drugog mjerila tlaka (G2) (točnost i preciznost ± 0,4 kPa) postavljena
tako da se može zabilježiti različit tlak između ulaza i izlaza iz pumpe
3.1.3.9 izlaza za uzorkovanje (S1 i S2) za uzimanje konstantnih uzoraka
razrijeđenog zraka i mješavine razrijeđenoga ispušnog plina/zraka
3.1.3.10. filtra (F) za izvlačenje krutih čestica iz protoka plina sakupljenog
za analizu
3.1.3.11. pumpi (P) za skupljanje konstantnog protoka zraka za razrjeđivanje kao
i razrijeđene mješavine ispušnog plina i zraka tijekom ispitivanja
3.1.3.12. regulatora protoka (N) koji osiguravaju konstantan ujed­načen protok
uzoraka plina uzetih tijekom ispitivanja iz sonda za uzorkovanje S1 i S2; protok
uzoraka plina mora biti takav da na kraju svakog ispitivanja količina uzoraka
bude dovoljna za analizu (~10 litara po minuti)
3.1.3.13. mjerača protoka (FL) za usklađivanje i praćenje konstant­nog protoka
uzoraka plina tijekom ispitivanja
3.1.3.14. brzodjelujućih ventila (V) za odvraćanje konstantnog protoka uzoraka
plina u vreće za uzorke ili vanjski odušak
3.1.3.15. spojnih elemenata nepropusnih za plin, sa sposobnošću brzoga
brtvljenja (Q) između brzodjelujućih ventila i vreća za uzorke; spoj se mora
automatski zatvarati na strani vreće za uzorke; kao alternativa, mogu se
upotrijebiti drugi načini prijenosa uzoraka do analizatora (trosmjerni ventili,
na primjer)
3.1.3.16. vreća (B) za skupljanje uzoraka razrijeđenoga ispušnog plina i zraka
za razrjeđivanje tijekom ispitivanja; moraju biti dovoljnog kapaciteta da ne
sprečavaju protok uzorka; materijal vreće mora biti takav da ne utječe na sama
mjerenja i na kemijski sastav uzoraka zraka (napr.: laminirani
polietilenski/poliamidni filmovi ili fluorinirani poliugljikovodici)
3.1.3.17. digitalnoga brojila (C) za bilježenje broja okretaja koje
volumetrijska pumpa izvrši tijekom ispitivanja.
3.1.4. Dodatna oprema potrebna pri ispitivanju vozila s dizelskim motorima
Za udovoljavanje zahtjeva iz točaka 4.3.1.1.i 4.3.1.2. Dodatka III. moraju se
upotrebljavati dodatni sastavni dijelovi unutar iscrtkanih crta na slici
III.5.3.1.pri ispitivanju vozila s dizelskim motorima:
Fh je grijani filtar
S3 je točka uzorka blizu komore za miješanje
Vh je grijani višesmjerni ventil
Q je brzi spojnik koji dopušta da se uzorak atmosferskog zraka BA analizira na
HFID,
HFID je grijani jonizaciski analizator u plamenu,
R i I su načini integriranja i bilježenja trenutačnih koncentracija
ugljikovodika,
Lh je grijana linija uzoraka.
Sve grijane sastavnicee moraju se održavati na 463 K (190 °C) ± 10 K.
Sustav uzorkovanja krutih čestica
S4 sonda za uzorkovanje u tunelu za razrjeđivanje
Fp jedinica filtra koja se sastoji od dva serijski postavljena filtra; uređenje
promjene za daljnje paralelne parove filtara
linija uzoraka,
pumpe, regulatori protoka, jedinice mjerenja protoka.
3.2. Uređaj za razrjeđivanje s Venturijevom sapnicom kritičnog protoka (CFV-CVS)
(slika III.5.3.2)
3.2.1. Primjena Venturijeve sapnice kritičnog protoka u vezi s postupkom
uzorkovanja CVS temelji se na načelima mehanike protoka za kritični protok.
Promjenjiva brzina protoka mješavine razrjeđivanja i ispušnog plina održava se
kao sonična brzina koja je izravno razmjerna kvadratnom korijenu temperature
plina. Protok se kontinuirano prati, obračunava i integrira kroz ispitivanje.
Ako se upotrebljava dodatna Venturijeva sapnica za uzorkovanje kritičnoga
protoka, osigurana je razmjernost uzetih uzoraka plina. Budući da su i tlak i
temperatura jednaki na dva ulaza sapnice, obujam protoka plina odvraćenog za
uzorkovanje razmjeran je ukupnome obujmu proizvedene mješavine razrijeđenoga
ispušnog plina te su time zadovoljeni zahtjevi ovoga Dodatka.
3.2.2. Slika III.5.3.2. shematski je nacrt takvog sustava uzorkovanja. Budući da
različite konfiguracije mogu proizvesti točne rezultate, nije od ključne
važnosti točna usklađenost s nacrtom. Mogu se upotrebljavati dodatni sastavni
dijelovi poput instrumenata, ventila, solenoida i prekidača kao dodatni podatci
i za usklađivanje funkcija sustava sastavnih dijelova.
3.2.3. Oprema za skupljanje sastoji se od:
3.2.3.1. filtra (D) za zrak za razrjeđivanje, koji se može prema potrebi
unaprijed grijati: filtar se mora sastojati od aktiv­noga drvenog ugljena
uglavljena između slojeva papira te se mora upotrebljavati za smanjivanje i
ustaljenje ugljikovodične pozadinske emisije zraka za razrjeđivanje
3.2.3.2. komore za miješanje (M), u kojoj se ispušni plin i zrak miješaju
homogeno
3.2.3.3. separatora ciklona (CS) za izvlačenje krutih čestica
3.2.3.4. dviju sonda za uzorkovanje (S1 i S2) za uzimanje uzoraka zraka za
razrjeđivanje i mješavine ispušnoga plina/zraka
3.2.3.5. Venturijeve sapnice kritičnoga protoka uzorka (SV), za uzimanje
razmjernih uzoraka razrijeđenoga ispušnog plina na sondi za uzorkovanje S2
3.2.3.6. filtra (F) za izvlačenje krutih čestica iz protoka plina uzetog za
analizu
3.2.3.7. pumpi (P) za skupljanje dijela protoka zraka i razrijeđenoga ispušnog
plina u vrećama tijekom ispitivanja
3.2.3.8. kontrolora protoka (N) za osiguranje konstantnog protoka uzoraka plina
uzetih u tijeku ispitivanja iz sonde uzoraka S1; protok uzoraka plina mora biti
takav da na kraju ispitivanja količina uzoraka bude dovoljna za analizu (10
litara po minuti)
3.2.3.9. prigušnika (PS) u liniji za uzorkovanje
3.2.3.10. mjerača protoka (FL) za usklađivanje i praćenje protoka uzoraka plina
tijekom ispitivanja
3.2.3.11. brzodjelujućih solenoidnih ventila (V) za odvraćanje konstantnog
protoka uzoraka plina u vreće s uzorcima ili odušak

*Slika III.5.3.2.*
UZORAK KONSTANTNOG OBUJMA S VENTURIJEVOM CIJEVI KRITIČNOG PROTOKA

![](dodatni/348942.gif)

3.2.3.12. spojnih elemenata nepropusnih za plin, sa
sposobnošću brzoga brtvljenja (Q), između brzodjelujućih ventila i vreća za
uzorke; spojevi se moraju automatski zatvarati na strani vreće s uzorcima; kao
alternativa, mogu se upotrebljavati drugi načini prijenosa uzoraka do
analizatora (trosmjerni zaustavni jezičci, npr.)
3.2.3.13. vreća (B) za skupljanje uzoraka razrijeđenih ispušnih plinova i zraka
za razrjeđivanje tijekom ispitivanja; moraju biti dovoljnoga kapaciteta kako ne
bi sprečavali protok uzoraka; materijal vreće mora biti takav da ne utječe ni na
sama mjerenja ni na kemijski sastav uzoraka plina (npr., laminirani
polietilenski/poliamidni filmovi ili fluorinirani poliugljikovodici)
3.2.3.14. mjerača pritiska (G), koji je precizan i točan unutar ± 0,4 kPa
3.2.3.15. osjetila temperature (T), koji je precizan i točan unutar ± 1 K i ima
vrijeme odziva od 0,1 sekunde do 62% raspona temperatura (mjereno silikonskim
uljem)
3.2.3.16. mjerne Venturijeve cijevi kritičnoga protoka (MV), za mjerenje obujma
protoka razrijeđenoga ispušnog plina
3.2.3.17. uređaja za upuhivanje (BL) dovoljnoga kapaciteta za rad s potpunim
obujmom razrijeđenoga ispušnog plina
3.2.3.18. kapaciteta sustava CFV-CVS koji mora biti takav da u svim radnim
uvjetima koji mogu nastati tijekom ispitivanja ne dođe do kondenzacije vode. To
se općenito osigurava pomoću uređaja za upuhivanje čiji je kapacitet:
3.2.3.18.1. dvostruko veći od najvećega protoka ispušnoga plina koji se
proizvodi ubrzanjima ciklusa vožnje, ili
3.2.3.18.2. d18.2. dovoljan da bi osigurao da koncentracija CO2 u vreći s razrijeđenim
ispušnim uzorkom bude manja od 3% po obujmu.
3.2.4 Potrebna dodatna oprema pri ispitivanju vozila s dizelskim motorima
Radi zadovoljavanja zahtjeva iz točaka 4.3.1.1. i 4.3.2. Doda., moraju se
upotrebljavati dodatni sastavni dijelovi prikazani unutar iscrtkanih linija
slike III.5.3.2. pri ispitivanju vozila s Dieselovim motorima:
Fh grijani filtar je
S3 je točka uzorka blizu komore za miješanje
Vh je grijani višesmjerni ventil
Q je brza spojnica koja omogućuje da se uzorak atmosferskog zraka BA analizira
na HFID
HFID je grijani jonizacijski analizator u plamenu
R i I su načini integracije i bilježenja trenutačnih koncentracija
ugljikovodika,
Lh je grijana linija uzoraka.
Svi grijani sastavni dijelovi moraju se održavati na 463 K (190 °C) ± 10 K.
Ako nije moguća kompenzacija za promjenjivi protok, tada je potreban izmjenjivač
topline (H) i sustav nadzora temperature (TC) opisan u točki 2.2.3. za
osiguranje konstantnog protoka kroz Venturijevu sapnicu (MV), a time i
razmjernoga protoka kroz S3.
Sustav uzorkovanja krutih čestica
S4 sonda za uzorkovanje u tunelu za razrjeđivanje
Fp jedinica filtra koja se sastoji od dva serijski postavljena filtra; jedinica
prekidača za daljnje paralelno postavljene parove filtara,
linija za uzorkovanje,
pumpe, regulatori protoka, jedinice za mjerenje protoka.

DODATAK 6.

METODA UMJERAVANJA OPREME

1. UTVRĐIVANJE KRIVULJE UMJERAVANJE
1.1 Svaki uobičajeno upotrijebljeni radni raspon umjerava se u skladu sa
zahtjevima točke 4.3.3. Priloga III. sljedećim postupkom:
1.2 Krivulja umjeravanja analizatora određuje se s najmanje pet umjernih točaka
koje su koliko god je to moguće jednoliko raspoređene. Nazivna koncentracija
plina za umjeravanje najviše koncentracije ne smije biti manja od 80% opsega
ljestvice.
1.3 Krivulja umjeravanja izračunat će se metodom najmanjih kvadrata. Ako je
dobiveni stupanj polinoma veći od 3, broj umjernih točaka (zajedno s ništicom)
mora biti najmanje jednak stupnju polinoma plus 2.
1.4 Krivulja umjeravanja ne smije se razlikovati za više od 2% od nazivne
vrijednosti svakoga plina za umjeravanje.
1.5 Crtanje krivulje umjeravanja
Iz iscrtane krivulje umjeravanja i točaka umjeravanja moguće je provjeriti je li
umjeravanje pravilno provedeno. Moraju se naznačiti različiti karakteristični
parametri analizatora, osobito:
– raspon
– osjetljivost
– nultočka,
– datum provedbe umjeravanja.
1.6. Ako se može pokazati, na način zadovoljavajući za tehničku službu, da
alternativna tehnologija (npr. računalo, elektroničko upravljanje mjernim
područjem itd.) može dati jednaku točnost, tada se te alternative mogu
upotrebljavati.
1.7. Ovjera umjeravanja
1.7.1 Svako uobičajeno upotrijebljeno radno područje mora se provjeriti prije
svake analize u skladu sa sljedećim postup­kom:
1.7.2 Umjeravanje se provjerava s pomoću nulplina i certificiranog (etalon)
plina nazivne vrijednosti unutar 80 do 95% pretpostavljene vrijednosti koja se
analizira.
1.7.3 Ako se dobivena vrijednost ni u jednoj od dviju točaka ne razlikuje od
teoretske vrijednosti za više od ± 5% od opsega ljestvice, parametri ugađanja
mogu se mijenjati. Ako to nije slučaj, mora se odrediti nova krivulja
umjeravanja u skladu s točkom 1.
1.7.4 Nakon ispitivanja nulplin i certificirani plin istog raspona se
upotrebljavaju se za ponovnu provjeru. Analiza se smatra prihvatljivom ako je
razlika između dva mjerna rezultata manja od 2%.
2. PROVJERA FID-a, ODZIV NA UGLJIKOVODIKE
2.1 Optimalizacija odziva detektora
FID se mora namjestiti u skladu s tehničkim uputama proizvođača. Za
optimalizaciju odziva u najuobičajenijemu radnom području treba upotrebljavati
propan u zraku.
2.2 Umjeravanje HC analizatora
Analizator treba umjeriti s pomoću propana u zraku i pročišćenoga sintetičkog
zraka. Vidi točku 4.5.2. Dodatka III. (plinovi za umjeravanje i certifikacirani
plinovi).
Utvrditi krivulju umjeravanja u skladu s opisom u točkama od 1.1.do 1.5. ovog
Dodatka.
2.3 Faktori odziva različitih ugljikovodika i preporučene granice
Faktor odziva (Rf) određene vrste ugljikovodika omjer je očitanja FID C1 i
koncentracije plina u cilindra, izražene u ppm C1.
Koncentracija ispitnog plina mora biti na takvoj razini da daje odziv od
približno 80% od punog otklona ljestvice za radni raspon. Koncentracija mora
biti poznata s točnošću od ± 2% u odnosu na normu izraženu u obujmu. Osim toga
cilindar s plinom mora se pretkondicionirati na temperaturi između 293 K i 303 K
(20 °C i 30 °C) u trajanju od 24 sata.
Faktori odziva utvrđuju se pri uvođenju analizatora u rad i nakon toga u glavnim
servisnim razmacima. Ispitni plinovi koje treba upotrebljavati i preporučena
područja faktora odziva jesu:
– metan i pročišćeni zrak                 1,00 < Rf < 1,15

ili

1,00 < Rf < 1,05 za na PP kao gorivo
– propilen i pročišćeni zrak              0,90 < Rf < 1,00
– toluen i pročišćeni zrak                 0,90 < Rf < 1,00.
Te vrijednosti odnose se na faktor odziva (Rf) jednak 1,00 za propan i
pročišćeni zrak.
2.4 Provjera uzajamnog utjecaja kisika i preporučene granice
Faktor odziva treba odrediti u skladu s opisanim u točki 2.3. Ispitni plin koji
se upotrebljava i
preporučeno područje faktora odziva jesu:
– propan i dušik             0,95 < Rf < 1,05
3. ISPITIVANJE UČINKOVITOSTI NOX PRETVARAČA
Učinkovitost pretvarača upotrijebljena za pretvaranje NO2 u NO ispituje se kako
slijedi: s pomoću postavke ispitivanja prikazane na slici III.6.3. i postupka
opisana u nastavku, učinkovitost pretvarača može se ispitati s pomoću ozonatora.
3.1 Umjeriti CLA u najuobičajeniji radni raspon u skladu sa specifikacijama
proizvođača s pomoću nulplina i certificiranoga plina (sadržaj NO u kojemu mora
iznositi oko 80% radnog raspona, a koncentracija NO2 u mješavini plinova manje
od 5% koncentracije NO). Analizator NOx mora biti u modulu NO tako da
certificirani plin ne prolazi kroz pretvarač. Treba zabilježiti pokazanu
koncentraciju.
3.2 S pomoću T nastavka kontinuirano se u protok plina dodaje kisik ili
sintetički zrak dok prikazana koncentracija ne bude oko 10% manja od pokazane
koncentracije pri umjeravanju navedene u točki 3.1. Zabilježiti pokazanu
koncentraciju (C). Ozonator ostaje isključen tijekom toga procesa.
3.3 Ozonator se tada uključi tako da proizvede dovoljno ozona kako bi se
koncentracija NO smanjila na 20% (najmanja vrijednost 10%) koncentracije pri
umjeravanju navedene u točki 3.1. Zabilježiti pokazanu koncentraciju (d).
3.4 Analizator NOx zatim se prebacuje na modul NOx, što znači da mješavina
plinova (koja se sastoji od NO, NO2, O2 i N2) sada prolazi kroz i kroz pretvarač.
Zabilježiti pokazanu koncentraciju (a).
3.5 Ozonator se tada isključi. Mješavina plinova opisana u točki 3.2. prolazi
kroz pretvarač u detektor. Zabilježiti pokazanu koncentraciju (b).
3.6 Kad je ozonator isključen, protok kisika ili čkog zraka također se
isključuje. Očitanje NOx na analizatoru ne smije tada biti veće od 5% iznad
brojke naveden u točki 3.1.
3.7 Učinkovitost pretvarača NOx izračunava se na sljedeći način:

Učinkovitost (%) = ![](dodatni/348943.gif)

*Slika III.6.4.2.3.1*POSTAVA ZA UMJERAVANJE SUSTAVA PDP – CVS

![](dodatni/348944.gif)

3.8 Učinkovitost pretvarača ne smije biti manja od 95%.
3.9. Učinkovitost pretvarača mora se ispitivati najmanje jednom tjedno.
4. UMJERAVANJE CVS SUSTAVA
4.1 CVS sustav mora se umjeriti s pomoću točnog uređaja za mjerenje protoka i
regulatora protoka. Protok kroz sustav mjeri se na različitim očitanjima tlaka
te se mjere kontrolni parametri sustava i povezuju s protokom.
4.1.1 Mogu se upotrijebiti različiti tipovi uređaja za mjerenje protoka, npr.
umjerena Venturijeva cijev, umjereno laminarni uređaja za mjerenje protoka,
umjereni turbinski uređaj za mjerenje protoka, pod uvjetom da se radi o
dinamičkim sustavima mjerenja i da mogu ispuniti zahtjeve točaka 4.2.2. i 4.2.3.
iz Priloga III.
4.1.2 U sljedećim točkama navode se pojedinosti o metodama umjeravanja PDP i CFV
jedinica s pomoću laminarnog uređaja za mjerenje protoka, koji daje traženu
točnost, zajedno sa statističkom provjerom valjanosti umjeravanja.
4.2 Umjeravanje volumetrijske pumpe (PDP)
4.2.1 U sljedećemu postupku umjeravanja daje se opći prikaz opreme, postavka
ispitivanja i različiti parametri koji se mjere za utvrđivanje brzine protoka
CVS pumpe. Svi parametri povezani s pumpom mjere se istodobno s povezanim
parametrima koji se odnose na mjerilo protoka koje je serijski spojeno s pumpom.
Izračunati protok (u m3/min na ulazu u pumpu, pri apsolutnome tlaku i
temperaturi) može se zatim iscrtati u ovisnosti o korelacijskoj funkciji čija se
vrijednost dobije posebnom kombinacijom parametara pumpe. Zatim se određuje
linearna jednadžba veze protoka pumpe i korelacijske funkcije. U slučaju da CVS
ima pogon s više različitih brzina, umjeravanje se mora provesti za svako
upotrijebljeno područje.
4.2.2 Taj postupak umjeravanja temelji se na mjerenju apsolutnih vrijednosti
pumpe i parametara uređaja za mjerenje protoka koji se odnose na protok na
svakoj točki. Tri uvjeta se moraju održavati kako bi se osigurala točnost i
integritet krivulje umjeravanja.
4.2.2.1 Tlakovi pumpe moraju se mjeriti na priključcima pumpe umjesto na
vanjskim cijevima na ulazu i izlazu iz pumpe. Priključci za tlak koji su
postavljeni na gornji i donji središnji dio naglavne ploče pogona pumpe izloženi
su stvarnim tlakovima u kućištu pumpe i stoga odražavaju promjene apsolutnih
tlakova.
4.2.2.2 Tijekom umjeravanja temperatura se mora održavati ustaljenom. Laminarno
mjerilo protoka osjetljivo je na promjene temperature na ulazu koje uzrokuju
rasipanje izmjerenih vrijednosti. Postupne promjene od ± 1 K u temperaturi
prihvatljive su dokle god nastupaju kroz razdoblje od nekoliko minuta.
4.2.2.3 Na spojevima između uređaja za mjerenje protoka i CVS pumpe ne smije
dolaziti do curenja.
4.2.3 Tijekom ispitivanja emisije ispušnih plinova mjerenje tih istih parametara
pumpe omogućuje korisniku izračun brzine protoka iz jednadžbe za umjeravanje.
4.2.3.1. Slika III.6.4.2.3.1. ovog Priloga pokazuje jedno od mogućih postava
ispitivanja. Dopuštene su promjene, pod uvjetom da ih odobri tijelo koje
dodjeljuje homologaciju kao one koje daju usporedivu točnost. Ako se
upotrebljava postava prikazana na slici III.5.3.2. iz Dodatka 5., unutar danih
granica preciznosti moraju se naći sljedeći podatci:
barometarski tlak (ispravljen) (BP)                           ± 0,03 kPa
okolna temperatura (T)                                            ± 0,2 K
temperatura zraka pri LFE (ETI)                              ± 0,15 K
podtlak od LFE (EPI)                                              ± 0,01 kPa
pad tlaka preko LFE matrice (EPD)                         ± 0,0015 kPa
temperatura zraka na ulazu u CVS
pumpu (PTI)                                                            ± 0,2 K
temperatura zraka na izlazu iz CVS
pimpee (PTO)                                                          ± 0,2 K
podtlak na ulazu u CVS pumpu (PPI)                        ± 0,22 kPa
vršna vrijednost tlaka na izlazu iz CVS
pumpe (PPO)                                                           ± 0,22 kPa
okretaji pumpe tijekom razdoblja ispitivanja (n)         ± 1 okretaj
proteklo vrijeme za razdoblje (najmanje 250 s) (t)     ± 0,1 s.
4.2.3.2 Nakon što se sustav poveže u skladu s prikazanim na slici III.6.4.2.3.1,
postaviti regulator protoka u potpuno otvoreni položaj i pokrenuti CVS pumpu da
radi 20 minuta prije početka umjeravanja.
4.2.3.3 Djelomično zatvoriti regulator protoka tako se postigne povećanje
podtlaka na ulazu u pumpu (približno 1 kPa), što će omogućiti da se dobije
najmanje šest mjernih točaka za cjelovito umjeravanje. Pustiti da se sustav
ustali tijekom tri minute i ponoviti mjerenja.

*Slika III.6.4.2.3.1*POSTAVA ZA UMJERAVANJE SUSTAVA PDP – CVS

![](dodatni/348945.gif)

4.2.4 Analiza podataka
4.2.4.1 Protok zraka (Qs) na svakoj ispitnoj točki izračunava se u normiranim
m3/min iz podataka uređaja za mjerenje protoka s pomoću metode koju propisuje
proizvođač.
4.2.4.2. Protoka zraka zatim se pretvara u protok pumpe (Vo) u m3/okretaj pri
apsolutnoj temperaturi i tlaku na ulazu u pumpu.

![](dodatni/348946.gif)

pri čemu je:
Vo = brzina protoka pumpe na Tp i Pp izražena u m3/okretaj
Qs = protok zraka na 101 na 101,33 kPa i 273,2 K izražen u m3/min
T = temperatura na ulazu u pumpu (K)
Pp = apsolutni tlak na ulazu u pumpu
n = brzina vrtnje pumpe u okretajima po minuti.
Da bi se u obzir uzeo uzajamni utjecaj brzine promjene tlaka na pumpi i stupanj
gubitk, izračunava se korelacijska funkcija (Xo) između brzine vrtnje
pumpe (n), razlike tlakova na ulazu i izlazu iz pumpe i apsolutnog tlaka na
izlazu iz pumpe, kako slijedi:

![](dodatni/348947.gif)

pri čemu je:
Xo = korelacijska funkcija
D Pp = razlika tlaka između ulaza i izlaza iz pumpe (kPa)
Pe = apsolutni pritisak na izlazu (PPO + PB) (kPa).
Za dobivanje umjerne jednadžbe upotrijebit će se linearna aproksimacija metodom
najmanjih kvadrata na sljedeći način:

Vo = Do – M (Xo)
n = A – B (D Pp)

Do, M, A i B konstante su odsječka (D0) i nagiba (m) koje opisuju regresijski
pravac.
4.2.4.3. CVS sustav koji ima višestruke brzine mora se umjeriti na svakoj
upotrijebljenoj brzini. Krivulje umjeravanje dobivene za raspone moraju biti
približno usporedne, a vrijednosti odsječka (Do) moraju se povećavati sa
smanjivanjem protoka pumpe.
Ako je umjeravanje pažljivo provedeno, izračunate vrijednosti iz jednadžbe bit
će u rasponu ± 0,5% od mjerene vrijednosti Vo. Vrijednosti M bit će različite od
jedne pumpe do druge. Umjeravanje se provodi pri pokretanju pumpe i nakon većeg
servisa.
4.3 Umjeravanje Venturijeve cijevi s kritičnim protoka (CFV)
4.3.1. Umjeravanje CFV-a temelji se na jednadžbi kritičnoga protoka kroz
Venturijevu cijev s kritičnim protokom:

![](dodatni/348948.gif)

pri čemu je:
Qs = protok,
Kv = koeficijent umjeravanja
P = apsolutni tlak (kPa)
T = apsolutna temperatura (K).
Protok plina funkcija je tlaka i temperature ulaza.
Niže opisanim postupkom umjeravanja utvrđuje se vrijednost koeficijenta
umjeravanja pri mjerenim vrijednostima tlaka, temperature i protoka zraka.
4.3.2 Postupak koji preporučuje proizvođač mora se slijediti za umjeravanje
elektroničkih dijelova CFV-a.
4.3.3. Potrebna su mjerenja za umjeravanje Venturijeve cijevi s kritičnim
protokm te se sljedeći podatci moraju naći unutar granica dane preciznosti:
barometarski tlak (ispravljen) (PB)                          + 0,03 kPa,
LFE temperatura zraka, mjerilo protoka (ETI)          + 0,15 K,
podtlak ispred LFE (EPI)                                      + 0,01 kPa,
pad tlaka kroz (EDP) LFE matricu                     + 0,0015 kPa,
protok zraka (Qs)                                                       + 0,5%,
podtlak na ulazu u CFV (PPI)                               + 0,02 kPa,
temperatura na ulazu u Venturijevu cijev (Tv)              + 0,2 K.
4.3.4. Oprema se mora postaviti u skladu s prikazanim na slici III.6.4.3.4.i
provjeriti nepropusnost. Svako propuštanje između uređaja za mjerenje protoka i
Venturijeve cijevi s kritičnim protokom ozbiljno utječe na točnost umjeravanja.

*Slika 6.4.3.4*POSTAVA ZA UMJERAVANJE SUSTAVA CFV – CVS

![](dodatni/348949.gif)

4.3.5 Regulator protoka mora se postaviti na otvoreni
položaj, uključiti ventilator i pustiti da se sustav ustali. Podatci iz svih
instrumenata moraju se zabilježiti.
4.3.6 Regulator protoka mora se mijenjati i mora se provesti najmanje osam
očitanja u području kritičnoga protoka Venturijeve cijevi.
4.3.7. Podatci zabilježeni tijekom umjeravanja moraju se upotrebljavati u
sljedećim izračunima. Brzina protoka zraka (Qs) na svakoj točki ispitivanja
izračunava se iz podataka uređaja za mjerenje protoka s pomoću metode koju
propisuje proizvođač.
Izračunati vrijednosti koeficijenta umjeravanja za svaku točku ispitivanja:

![](dodatni/348950.gif)

pri čemu je:
Qs = protok u m/min na 273,2 K i 101,33 kPa
Tv = temperatura na ulazu u Venturijevu cijev (K)
Pv = apsolutni tlak na ulazu u Venturijevu cijev (Pa).
Iscrtati Kv kao funkciju tlaka na ulazu u Venturijevu cijev. Zbog kritičnog
protoka Kv će imati razmjerno konstantnu vrijednost. Kako tlak pada (vakuum
raste), strujanje u Venturijevoj cijevi prestaje biti zagušeno te se Kv
smanjuje. Promjene vrijednosti rezultata Kv nisu dopuštene.
U najmanje osam točaka u područja kritičnog protoka, izračunati srednju
vrijednost Kv i standardno odstupanje.
Ako standardno odstupanje prelazi 0,3% srednje vrijednosti Kv, to se mora
ispraviti.

DODATAK 7.

PROVJERA CJELOKUPNOG SUSTAVA

1. Da bi bio u skladu sa zahtjevima točke 4.7. Priloga III., mora se utvrditi
potpuna točnost sustava uzorkovanja CVS i analitičkog sustava uvođenjem poznate
mase plinovitoga štetnog sastojka u sustav dok radi kao da se radi o
uobičajenome ispitivanju, a zatim analiziranjem i izračunom mase štetnih
sastojaka u skladu s formulama u Dodatku 8. ovoga Priloga osim što se gustoća
propana uzima kao 1,967 grama po litri u standardnim uvjetima. Sljedeće dvije
tehnike pouzdano daju dovoljnu točnost.
2. Mjerenje konstantnog protoka čistoga plina (CO ili C3H8) s pomoću uređaja za
s otvorom kritičnoga protoka
2.1. Poznata količina čistoga plina (CO ili C3H8) unosi se u CVS sustav kroz
umjereni otvor kritičnoga protoka. Ako je tlak na ulazu dovoljno visok, brzina
protoka (q), koja se namješta s pomoću otvora kritičnoga protoka, neovisna je o
tlaku na izlazu iz otvora (kritični protok). Ako nastupe odstupanja veća od 5%,
mora se pronaći i utvrditi uzrok neispravnosti. CVS sustav radi kao u
ispitivanju emisije ispušnih plinova otprilike 5 do 10 minuta. Plin skupljen u
vreću za uzorkovanje analizira se uobičajenom opremom, a rezultati se uspoređuju
s koncentracijom uzoraka plina koja je bila unaprijed poznata.
3. Mjerenje ograničene količine čistoga plina (CO ili C3H8) s pomoću gravimetrijske tehnike.
3.1. Može se upotrebiti sljedeći gravimetrijski postupak za provjeru CVS
sustava. Masa malog cilindra ispunjena ugljikovim monoksidom ili propanom
utvrđuje se s preciznošću od ± 0,01 grama. Za 5 do10 minuta CVS sustav radi kao
u uobičajenome ispitivanju ispušnih emisija, dok se CO ili propan ubrizgavaju u
sustav. Količina sadržanoga čistog plina utvrđuje se diferencijalnim vaganjem.
Plin koji se akumulira u vreću zatim se analizira s pomoću opreme koja se
uobičajeno upotrebljava za analizu ispušnih plinova. Rezultati se zatim
uspoređuju s brojkama koncentracije kocije koje su prethodno izračunane.

DODATAK 8.

IZRAČUNAVANJE EMISIJE ŠTETNIH SASTOJAKA

1. OPĆENITO
1.2 Emisije plinovitih štetnih sastojaka izračunavaju se s pomoću sljedeće
jednadžbe:

![](dodatni/348951.gif)

Mi = masa emisije štetnih sastojaka i u gramima po kilometru
Vmix = obujam razrijeđenoga ispušnog plina izražen u litrama po ispitivanju i
ispravljen na normirane uvjete (273,2 K i 101,33 kPa)
Qi = gustoća i-tog štetnog sastojka u gramima po litri pri uobičajenoj
temperaturi i tlaku (273,2 K i 101,33 kPa),
kH = faktor ispravka vlažnosti upotrijebljen za izračunavanje masa emisija
oksida dušika (nema ispravka vlažnosti za HC i CO)
Ci = koncentracija i-tog štetnog sastojka u razrijeđenome ispušnom plinu
izražena u ppm i ispravljena za količinu i-tog štetnog sastojka sadržanoga u
zraku za razrjeđivanje,
D = stvarna udaljenost koja odgovara radnome ciklusu u km.
1.2 Određivanje obujma
1.2.1 Izračunavanje obujma kad se upotrebljava uređaj promjenjivog razrjeđivanja
s regulacijom konstantnog s protoka pomoću otvora ili Venturijeve cijevi.
Kontinuirano se bilježe parametri koji pokazuju volumetrijski protok te se
izračunava ukupni obujam tijekom trajanja ispitivanja.
1.2.2 Izračunavanje obujma kad se upotrebljava volumetrijska pumpa. Obujam
razrijeđenoga ispušnog plina u sustavima koji sadržavaju volumetrijsku pumpu
izračunava se s pomoću sljedeće formule:

V = Vo • N

pri čemu je:
V = obujam razrijeđenoga ispušnog plina izražen u litrama po ispitivanju (prije
ispravka)
Vo = obujam plina dobivena volumetrijskom pumpom u uvjetima ispitivanja u
litrama po okretaju
N = broj okretaja po ispitivanju.
1.2.3 Ispravak obujma razrijeđenoga ispušnog plina na normirane uvjete. Obujam
razrijeđenoga ispušnog plina ispravlja se s pomoću sljedeće formule:

![](dodatni/348952.gif)
(2)

u kojoj:
![](dodatni/348953.gif)
(3)
pri čemu je:
PB = barometarski tlak u ispitnoj prostoriji u kPa
P1 = vakuum na ulazu u volumetrijsku pumpu u kPa u odnosu na atmosferski
barometarski tlak
Tp = prosječna temperatura razrijeđenoga ispušnog plina koji ulazi u
volumetrijsku pumpu tijekom ispitivanja (K).
1.3 Izračunavanje ispravljene koncentracije štetnih sastojaka u vreći s uzorcima

![](dodatni/348954.gif)(4)

pri čemu je:
Ci = koncentracija i-tog štetnog sastojka u razrijeđenome ispušnom plinu,
izražena u ppm i ispravljena za količinu i sadržanu u zraku za razrjeđivanje
Ce = mjerena koncentracija štetnog sastojka i u razrijeđenome ispušnom plinu,
izražena u ppm
Cd = mjerena koncentracija štetnog sastojka i u zraku upotrijebljenom za
razrjeđivanje, izražena u ppm
DF = faktor razrjeđivanja.
Faktor razrjeđivanja izračunava se na sljedeći način:

![](dodatni/348955.gif)

u ovoj je jednadžbi:
Cco2 = koncentracija CO2 u razrijeđenome ispušnom plinu sadržanom u vreći za
uzorke, izražena u% obujma
CHC = koncentracija HC u razrijeđenome ispušnom plinu sadržanome u vreći za
uzorke, izražena u ppm ekvivalenta ugljika
CCO = koncentracija CO u razrijeđenome ispušnom plinu sadržanome u vreći za
uzorke, izražena u ppm.
1.4. Određivanje faktora ispravka vlažnosti NO
Radi ispravljanja utjecaja vlažnosti na rezultate dušikovih oksida, primjenjuju
se sljedeći izračuni:
![](dodatni/348956.gif)(6)

u kojem:

![](dodatni/348957.gif)

pri čemu je:
H = apsolutna vlažnost izražena u gramima vode po kilogramu suhog zraka
Ra = relativna vlažnost atmosferskog zraka izražena kao postotak
Pd = tlak zasićene pare pri okolnoj temperaturi izražen u kPa
PB = atmosferski tlak u prostoriji, izražen u kPa.
1.5. Primjer
1.5.1. Podatci
1.5.1.1. Atmosferski uvjeti:
atmosferska temperatura: 23 °C = 296,2 K,
barometarski tlak: PB = 101,33 kPa,
relativna vlažnost: Ra = 60%,
tlak zasićene pare: Pd = 3,20 kPa za H2O na 23 °C.
1.5.1.2. Obujam mjeren i sveden na normirane uvjete (vidi točki 1.)
V = 51,961 m3
1.5.1.3 Očitanja analizatora:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Razrijeđeni ispušni plin | Zrak za razrjeđivanje |
| HC (1)  CO  NOx  CO2 | 92 ppm  470 ppm     70 ppm     1,6% vol | 3,0 ppm       0 ppm       0 ppm  0,03% vol |
| (1) u ppm ekvivalenta ugljika | | |

1.5.2 Izračunavanje
1.5.2.1. Faktor ispravkasti (KH) (vidi formulu (6))

![](dodatni/348958.gif)

1.5.2.2. Faktor razrjeđenja (DF) (vidi formulu (5))

![](dodatni/348959.gif)

1.5.2.3. Izračunavanje ispravljene koncentracije štetnog
sastojka u vreći za uzorke:
HC, masa emisija (vidi formule (4) i (1))

![](dodatni/348960.gif)

2. POSEBNE ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA VOZILA OPREMLJENA
MOTORIMA S KOMPRESIJSKIM PALJENJEM
2.1 Mjerenje HC za motore s kompresijskim paljenjem
Prosječna koncentracija HC koja se upotrebljava u utvrđivanju mase emisija HC iz
motora s kompresijskim paljenjem izračunava se uz pomoć sljedeće formule:

![](dodatni/348961.gif)

pri čemu je:
![](dodatni/348962.gif)= integral bilježenja grijanog FID tijekom ispitivanja (t2-t1)
Ce = koncentracija HC mjerena u razrijeđenome ispušnom plinu u ppm za Ci
Ci se zamjenjuje izravno za CHC u svim odgovarajućim jednadžbama.
2.2. Određivanje krutih čestica
Emisija krutih čestica Mp (g/km) obračunava se s pomoću sljedeće jednadžbe:

![](dodatni/348963.gif)

Mp =
pri čemu se ispušni plinovi ispuštaju izvan tunela

![](dodatni/348964.gif)

pri čemu se ispušni plinovi vraćaju u tunel
pri čemu je:
Vmix: obujam razrijeđenih ispušnih plinova (vidi točku 1.1) u normiranim
uvjetima
Vep: obujam ispušnoga plina koji protječe kroz filtar krutih čestica u
normiranim uvjetima
Pe: masa krutih čestica koje skupljaju filtri
d: stvarna udaljenost koja odgovara radnome ciklusu u km
Mp: emisija krutih čestica u g/km.

PRILOG IV.

ISPITIVANJE TIPA II.

(Ispitivanje emisije ugljikovog monoksida u praznome hodu)

1. UVOD
U ovome se Prilogu opisuje postupak ispitivanja tipa II. određen u točki 5.3.2.
Priloga I.
2. UVJETI MJERENJA
2.1 Gorivo mora biti referentno gorivo za koje su specifikacije navedene u
Prilogu VIII.
2.2 Tijekom ispitivanja okolna temperatura mora biti između 293 i 303 K (20 i 30
°C).
Motor treba zagrijati dok se sve temperature rashladnih sredstava i sredstava za
podmazivanjete tlak sredstava za podmazivanje ne ustale.
2.2.1. Vozila koja kao gorivo upotrebljavaju benzin ili UNP ili PP ispituju se s
referentnim gorivom (gorivima) koje (koja) se upotrebljava (upotrebljavaju) za
ispitivanje tipa I.
2.3 U slučaju vozila s ručnim ili poluautomatskim mjenjačima, ispitivanje se
mora provesti s ručicom mjenjača u »neutralnome« položaju i s uključenom
spojkom.
2.4 U slučaju vozila s automatskim mjenjačima, ispitivanje se provodi dok je
birač stupnjeva prijenosa u »neutralnome« ili »parkirnome« položaju.
2.5 Naprave za namještanje brzine praznog hoda
2.5.1 Definicija
Za potrebe ovoga Pravilnika »naprave za namještanje brzine vrtnje praznog hoda«
označavaju dijelove za promjenu uvjeta praznog hoda motora kojima mehaničar može
lako rukovati isključivo s pomoću alata opisanih u točki 2.5.1.1. Osobito se
napravama za namještanje ne smatraju uređaji za umjeravanje protoka goriva i
zraka ako njihovo namještanje zahtijeva uklanjanje zapreka, što obično ne može
obavitinitko drugi osim stručnog mehaničara.
2.5.1.1 Alati koji se mogu upotrebljavati za rukovanje napravama za namještanje
brzine praznog hoda: odvijači (obični ili križni), ključevi (prstenasti,
viljuškast ili nastavljivi), kliješta, imbusi.
2.5.2 Određivanje mjernih točaka
2.5.2.1. Prvo se provodi mjerenje pri namještanju u skladu s uvjetima koje je
odredio proizvođač.
2.5.2.2 Za svaku napravu za namještanje s kontinuiranom promjenom određuje se
dovoljan broj karakterističnih položaja.
2.5.2.3 Mjerenje sadržaja ugljikovog monoksida ispušnih plinova mora se provesti
za sve moguće položaje naprava za namještanje, ali za naprave s kontinuiranom
promjenom prihvaćaju se samo položaji određeni u točki 2.5.2.2.
2.5.2.4 Ispitivanje tipa II. smatra se zadovoljavajućim ako je ispunjen najmanje
jedan od sljedeća dva uvjeta:
2.5.2.4.1. nijedna od vrijednosti mjerenih u skladu s točkom 2.5.2.3. ne
premašuje granične vrijednosti
2.5.2.4.2. najveći sadržaj dobiven kontinuiranom promjenom jedne od naprava za
namještanje dok druge naprave ostaju nepromijenjene ne prelazi graničnu
vrijednost, a taj je uvjet ispunjen za razne kombinacije naprava za namještanje
osim one koja je kontinuirano mijenjana.
2.5.2.5 Mogući su položaji naprava za namještanje ograničeni:
2.5.2.5.1. s jedne strane, većom od sljedeće dvije vrijednosti: najmanja brzina
vrtnje praznog hoda koju motor može postići; brzina vrtnje koju preporučuje
proizvođač minus 100 okretaja u minuti
2.5.2.5.2. s druge strane, najmanjom od sljedeće tri vrijednosti: najviša brzina
vrtnje koju motor može postići aktiviranjem naprava za namještanje brzine vrtnje
praznog hoda; brzina vrtnje koju preporučuje proizvođač plus 250 okretaja u
minuti; brzina vrtnje za uključivanje automatskih spojka.
2.5.2.6. Osim toga, vrijednosti koje nisu kompatibilne s ispravnim radom motora
ne smiju se prihvćati kao vrijednosti mjerenja. Osobito ako je motor opremljen s
više rasplinjača, svi rasplinjači moraju imati ista namještanja.
3. UZORKOVANJE PLINOVA
3.1. Sonda za uzorkovanje postavlja se u cijev koja povezuje ispuh s vrećom za
uzorke i što je moguće bliže ispuhu.
3.2. Koncentracija u CO (CCO) i CO2 (Cco2) utvrđuje se iz očitanja ili zapisa
mjernog instrumenta, s pomoću odgovarajućih krivulja umjeravanja.
3.3. Ispravljena je koncentracija za ugljikov monoksid kod četverotaktnih motora
ova:

![](dodatni/348965.gif)

Koncentracija u CCO (vidi točku 3.2.) mjerena u skladu s
formulama sadržanim u točki 3.3.ne mora se ispravljati ako je zbroj mjerenih
koncentracija (CCO+CCO2) najmanje 15 za četverotaktne motore.

PRILOG V.

ISPITIVANJE TIPA III.

(Provjera emisija plinova iz kućišta koljenastog vratila)

1. UVOD
U ovome se Dodatku opisuje postupak za ispitivanje tipa III. određenog u točki
5.3.3. Priloga I.
2. OPĆE ODREDBE
2.1. Ispitivanje III. provodi se na vozilu s motorom s vanjskim izvorom paljenja
koji je podvrgnut ispitivanju tipa I. i tipa III.
2.2. Ispitivani motori moraju sadržavati nepropusne motore drukčije od onih koji
su konstruirani tako da i najmanje propuštanje može prouzročiti neprihvatljive
greške u radu (poput tzv. »flat twin« motora).
3. UVJETI ISPITIVANJA
3.1. Prazni hod mora se regulirati u skladu s preporukama proizvođača.
3.2. Mjerenja se provode u sljedeća tri niza uvjeta rada motora:

|  |  |
| --- | --- |
| Uvjet br. | Brzina vozila (km/h) |
| 1  2     3 | Prazni hod  50 ± 2 (u trećemu stupnju prijenosa ili u položaju »vožnja«)  50 ± 2 (u trećem stupnju prijenosa ili u položaju »vožnja«) |

|  |  |
| --- | --- |
| Uvjet br. | Snaga koju apsorbira kočnica |
| 1  2     3 | Ništa  Ona koja odgovara vrijednostima za ispitivanja tipa I. pri 50 km/h  Ona za uvjete br. 2, pomnoženo faktorom 1,7 |

4. METODA ISPITIVANJA
4.1. Za uvjete rada navedene u točki 3.2. mora se provjeriti pouzdano
funkcioniranje sustava za odvod plinova iz kućišta koljenastog vratila.
5. METODA OVJERAVANJA SUSTAVA ZA ODVOD PLINOVA IZ KUĆIŠTA KOLJENASTOG VRATILA
(vidi također sliku V.5.)
5.1. Otvori motora moraju se ostaviti u zatečenome stanju.
5.2. Tlak u kućištu koljenastog vratila mjeri se na prikladnome mjestu. Mjeri se
na otvoru za šipku za provjeru razine ulja s pomoću manometra s nagnutom cijevi.
5.3. Smatra se da vozilo zadovoljava ako u svakome uvjetu mjerenja određena u
točki 3.2. tlak mjeren u kućištu koljenastog vratila ne prelazi atmosferski tlak
u trenutku mjerenja.
5.4. Za ispitivanje gore opisanom metodom tlak u usisnoj grani mjeri se s
točnošću ± 1 kPa.
5.5. Brzina vozila koju pokazuje dinamometar mjeri se s točnošću ± 2 km/h.
5.6. Tlak mjeren u kućištu koljenastog vratila mjeri se s točnošću ± 0,01 kPa.
5.7. Ako u jednome od uvjeta mjerenja određenih u točki 3.2. tlak mjeren u
kućištu koljenastog vratila prelazi atmosferski tlak, provodi se dodatno
ispitivanje određeno u članku 6. ako to zatraži proizvođač.
6. DODATNA METODA ISPITIVANJA
6.1. Otvori motora moraju se ostaviti u zatečenome stanju.
6.2. Na otvor mjerača razine ulja u motoru priključuje se meka vreća nepropusna
za plinove iz kućišta koljenastog vratila s kapacitetom od približno pet litara.
Vreća mora biti prazna prije svakog mjerenja.
6.3. Vreća se mora zatvoriti prije svakog mjerenja. Mora se otvoriti prema
kućištu koljenastog vratila na pet minuta za svaki uvjet mjerenja propisan u
točki 3.2.
6.4. Smatra se da vozilo zadovoljava uvjete ako ne dođe do vidljiva napuhivanja
vreće ni u kojemu uvjetu mjerenja određenu u točki 3.2.
6.5 Napomena
6.5.1. Ako je konstrukcijsko rješenje motora tako da se ispitivanje ne može
provesti pomoću metoda opisanih u točki 6., mjerenja se moraju provesti tom
metodom preinačenom na sljedeći način:
6.5.2. prije ispitivanja, svi otvori osim onoga potrebnog za povrat plinova
zatvaraju se
6.5.3. vreća se postavlja na odgovarajući priključak koji ne stvara dodatni
gubitak tlaka i ugrađen je na povratni vod uređaja izravno na otvoru za odvod
plinova iz motora.

*Slika V.*
ISPITIVANJE TIPA V.

![](dodatni/348966.gif)

**PRILOG VI.**
ISPITIVANJE TIPA IV.

ODREĐIVANJE EMISIJE ISPARAVANJEM IZ MOTORA S VANJSKIM IZVOROM PALJENJA

1. UVOD
Ovaj Prilog opisuje postupak ispitivanja tipa IV. u skladu s točkom 5.3.4.
Priloga I.
Ovaj postupak opisuje metodu određivanja gubitaka ugljikovodika isparavanjem iz
sustava za gorivo na vozilima opremljenim motorima s vanjskim izvorom paljenja.
2. OPIS ISPITIVANJA
Ispitivanje emisija isparavanjem (slika VI.1.) namijenjeno je za određivanje
emisija ugljikovodika isparavanjem, koje se javljaju kao posljedica dnevnih
promjena temperature (disanja spremnika), emisije zagrijanih dijelova u stanju
mirovanja i kao posljedica gradske vožnje. Ispitivanje se sastoji od ovih faza:
– priprema za ispitivanje, uključujući ciklus gradske vožnje (prvi dio) i ciklus
izvangradske vožnje (drugi dio)
– utvrđivanje gubitaka uslijed progrijavanja
– utvrđivanje dnevnih gubitaka (uslijed ‘disanja’ spremnika goriva).
Da bi se dobio ukupan rezultat ispitivanja, zbrajaju se masene emisije
ugljikovodika koje nastaju od zagrijanih dijelova u stanju mirovanja i dnevnih
gubitaka.
3. VOZILO I GORIVO
3.1. Vozilo
3.1.1. Vozilo prije ispitivanja mora biti u dobrome tehničkom stanju te mora
biti razrađeno i imati najmanje 3 000 prijeđenih kilometara. Tijekom tog vremena
sustav za nadzor emisija isparavanjem mora biti priključen i ispravno raditi, a
filtri s aktivnim ugljenom (»parolovci«) moraju biti izloženi uobičajenoj
uporabi, ne smiju se previše čistiti niti biti zapunjeni.
3.2. Gorivo
3.2.1. Mora se upotrebljavati referentno gorivo, kako je utvrđeno u Prilogu IX.
ovog Pravilnika.
4. OPREMA ZA ISPITIVANJE EMISIJA KOJE NASTAJU ISPARAVANJEM
4.1. Uređaj s valjcima
Dinamometar s valjcima mora zadovoljavati zahtjeve iz Priloga III.
4.2. Prostorija za mjerenje emisija isparavanjem
Prostorija za mjerenje emisija isparavanjem mora biti pravokutna mjerna komora,
plinonepropusna, u koju može stati vozilo koje se ispituje. Pristup vozilu mora
biti moguć sa svih strana, a kad se komora zatvori, mora biti nepropusna u
skladu s Dodatkom 1. Unutarnje površine komore moraju biti nepropusne i ne smiju
reagirati na ugljikovodike. Sustav za kondicioniranje temperature mora biti u
stanju regulirati temperaturu zraka u unutrašnjosti komore, u skladu s
propisanim temperaturno–vremenskim profilom tijekom cijelog ispitivanja, a
prosječno dopušteno odstupanje tijekom ispitivanja iznosi ± 1 K.
Regulacijski sustav mora b mora biti namješten tako da osigurava ujednačen temperaturni
obrazac koji ima što manja prekoračenja, promjene i nestabilnosti u odnosu na
željeni dugoročni temperaturni profil okoliša. Temperature površina u
unutrašnjosti komore ne smiju biti niže od 278 K (5 °C) ni više od 320 K (55 °C)
u bilo kojemu trenutku tijekom ispitivanja dnevnih emisija.
Struktura zidova mora biti takva da pomaže dobro raspršivanje topline.erature unutrašnjih površina tijekom ispitivanja emisije zagrijanih dijelova
ne smiju biti niže od 293 K (20 °C) ni više od 325 K (52 °C).
Zbog prilagođivanja promjenama obujma izazvanih promjenama temperature, može se
upotrebljavati komora promjenjljiva obujma ili komora nepromjenljivog obujma.
4.2.1. Komora promjenljiva obujma
Komora promjenljiva obujma povećava se i smanjuje ovisno o promjenama
temperature mase zraka u komori. Dva su moguća načina prilagođivanja promjenama
unutarnjeg obujma: konstrukcija s pokretnom pločom ili pločama i konstrukcija s
mijehom, kod koje se jedan ili više mijehova u komori širi ili steže, ovisno o
promjenama tlaka u komori, zmjenom zraka izvana. Sustavi za prilagođivanje
obujma ne smiju utjecati na prostor komore koji je određen, zajedno s
odgovarajućim rasponom temperatura, u Dodatku 1.
Bilo koji način prilagođivanja obujma mora ograničiti razliku između unutarnjega
tlaka komore i barometarskoga tlaka na najviše do ± 5 hPa.
Komora mora biti napravljena tako da se njezin obujam može fiksirati. Komora s
promjenljivim obujmom mora omogućivati prilagodbu za ± 7% njezina »nazivnog
obujma« (vidi Prilog 1. točka 2.1.1.) uzimajući u obzir promjene temperature i
barometarskoga tlaka tijekom ispitivanja.
4.2.2. Komora nepromjenjiva obujma
Komora nepromjenjiva obujma mora biti napravljena od tvrdih ploča koje održavaju
stalni obujam i mora ispunjavati dolje navedene zahtjeve.
4.2.2.1. Komora mora imati odvod kojim se tijekom ispitivanja polako i
jednakomjerno izvlači zrak iz komore. Količine zraka koje se ispuste mogu se
nadoknaditi dovodom zraka izvana. Ulazni se zrak mora filtrirati s pomoću
aktivnog ugljena kako bi se osigurala relativno ustaljena razina ugljikovodika.
Svaka metoda prilagođivanja obujma mora, između unutarnjega tlaka komore i
barometarskoga tlaka održavati razliku od 0 do -5 hPa.
4.2.2.2. Opremom mora biti moguće mjeriti masu ugljikovodika na ulazu i izlazu
zraka s točnošću od 0,01 g. Sustav vreća za uzorkovanje može se upotrebljavati
za skupljanje razmjernih uzoraka zraka koji se odvodi iz komore i uvodi u
komoru. Alternativno, ulazni i ispusni zrak mogu se neprekidno analizirati s
pomoću ‘on–line’ FID analizatora, dobiveni se nalazi mogu integrirati s
izmjerenim vrijednostima protoka, čime se osigurava stalno bilježenje mase
uklonjenoga ugljikovodika.
4.3. Analitički sustavi
4.3.1. Analizator ugljikovodika
4.3.1.1. Atmosfera se u komori nadzire s pomoću detektora ugljikovodika tipa
ionizacijskog detektora u plamenu (FID). Uzorak zraka mora se usisati na sredini
jedne bočne stjenke ili krova komore, a svaki mogući obilazni tok zraka se mora
vratiti u komoru, najbolje u točki odmah nakon ventilatora, u smjeru strujanja
zraka.
4.3.1.2. Analizator ugljikovodika mora imati odzivno vrijeme manje od 1,5
sekunda za 90% pune ljestvice očitanja. Njegova stabilnost mora biti bolja od 2%
pune ljestvice, pri ništici i pri 80% ± 20% pune ljestvice, tijekom razdoblja od
15 minuta za sve radne raspone.
4.3.1.3. Ponovljivost rezultata dobivenih analizatorom izražena u obliku
standardnog odstupanja mora pri ništici biti bolja od 1% otklona pune ljestvice,
pri ništici i pri 80% ± 20% pune ljestvice, za sve primijenjene raspone.
4.3.1.4. Radni rasponi analizatora moraju biti odabrani tako da tijekom
mjerenja, umjeravanja i provjere propuštanja daju najbolju rezoluciju.
4.3.2. Sustav za bilježenje podataka dobivenih s pomoću analizatora
ugljikovodika
4.3.2.1. Analizator ugljikovodika mora biti opremljen uređajem koji najmanje
jednom u minuti bilježi izlazne električne signale s pomoću sprave za bilježenje
na traku ili pomoću kojeg drugog sustava za obradbu podataka. Sustav za
bilježenje mora imati radne značajke koje su barem jednake signalu koji se
bilježi i mora omogućivati trajni zapis rezultata. U zapisu mora biti jasno
vidljiv početak i kraj ispitivanja emisije zagrijanog vozila ili ispitivanja
dnevnih emisija (uključujući početak i kraj vremena uzorkovanja te vrijeme od
početka do kraja svakoga ispitivanja.

*Slika VI.1*
ODREĐIVANJE EMISIJA KOJE NASTAJU ISPARAVANJEM

3 000 km razrađivanja (bez posebnog čišćenja/nezapunjeni)

Provjerena starost filtra s aktivnim ugljenom

Čišćenje vozila parom (po potrebi)

![](dodatni/348967.gif)

*Napomena:*
1. Porodice vozila s kontrolom emisija isparavanjem – pojedinosti pojašnjene.
2. Emisije ispušnih plinova mogu se mjeriti tijekom vožnje pri ispitivanju tipa
I., ali se ne uotrebljavaju u zakonske svrhe. Zakonom propisana ispitivanja
emisija ispušnih plinova obavljaju se zasebno.
4.4. Zagrijavanje spremnika goriva (primjenjuje se samo kod opcije kod koje se
filtar s aktivnim ugljenom puni benzinskim parama).
4.4.1. Gorivo se u spremniku mora zagrijavati. pomoću kontroliranog izvora
topline; pogodna je npr. grijaća ploča kapaciteta 2 000 W. Sustav za
zagrijavanje mora jednakomjerno zagrijavati stijenke spremnika ispod razine
goriva, tako da ne dođe do lokalnoga pregrijavanja goriva. Pare iznad goriva u
spremniku ne smiju se zagrijavati.
4.4.2. Grijač spremnika mora omogućivati da se gorivo u spremniku jednakomjerno
zagrije za 14 K od 289 K (16 °C) u vremenu od 60 minuta, pri čemu osjetilo
temperature treba biti u položaju kako je predviđeno u točki 5.1.1. Tijekom
zagrijavanja spremnika sustav zagrijavanja mora biti u stanju regulirati
temperaturu goriva na traženu temperaturu ± 1,5 K.
4.5. Bilježenje temperature
4.5.1. Temperatura se u komori bilježi u dvije točke s pomoću temperaturnih
osjetila koji su povezani tako da pokazuju srednju vrijednost. Mjerne točke sežu
u komoru približno 0,1 m od središnje vertikale svake bočne stijene, na visini
od 0,9 do 0,2 m.
4.5.2. Temperature spremnika goriva bilježe se s pomoću osjetila postavljena u
spremnik goriva, kako je navedeno u 5.1.1. kad se upotrebljava opcija gdje se
dodatni filtar s aktivnim ugljenom puni benzinskim parama (5.1.5.).
4.5.3. Cijelo vrijeme dok traje mjerenje emisija isparavanjem, temperature se
moraju bilježiti, odnosno unositi u sustav za obradbu podataka, najmanje jednom
u minuti.
4.5.4. Točnost sustava za bilježenje temperatura mora biti u granicama ± 1,0 K,
a rezolucija mora biti u granicama ± 0,4 K.
4.5.5. Sustav za bilježenje ili za obradu podataka mora osiguravati rezoluciju
od ± 15 sekunda.
4.6. Bilježenje tlaka
4.6.1. Razlika Äp između barometarskoga tlaka u ispitnome području i unutarnjega
tlaka u komori mora se tijekom mjerenja emisija isparavanjem bilježiti, odnosno
unositi u sustav za obradu podataka najmanje jednom u minuti.
4.6.2. Točnost sustava za bilježenje tlaka mora biti u okviru ± 2 hPa, a
rezolucija mora biti u granicama ± 2 hPa.
4.6.3. Sustav za bilježenje, odnosno za obradu podataka, mora osiguravati
rezoluciju od ± 15 sekunda.
4.7. Ventilatori
4.7.1. Upotrebom jednog ili više ventilatora ili puhala, uz otvorena vrata
prostorije, mora biti moguće smanjiti koncentraciju ugljikovodika u komori na
razinu ugljikovodika u okolini.
4.7.2. Komora mora imati jedan ili više ventilatora ili puhala kapaciteta 0,1 do
0,5 m3s–1 s pomoću kojih se atmosfera u prostoriji može temeljito izmiješati. U
komori tijekom mjerenja mora biti moguće postići ujednačenu temperaturu i
koncentraciju ugljikovodika. Vozilo se u prostoriji ne smije izlagati izravnomu
struj
strujanju zraka iz ventilatora ili puhala.
4.8. Plinovi
4.8.1. Za umjeravanje i rad moraju biti na raspolaganju sljedeći čisti plinovi:
– pročišćeni sintetični zrak (čistoća: < 1 ppm C1 ekvivalent
£ 1 ppm CO, £ 400 ppm
CO2, £ 0,1 ppm NO; volumni udio kisika između 18% i 21%
– plin za analizljikovodika (40% ± 2% vodika, a ostatak helij s manje od
1 ppm C1 ekvivalenta ugljikovodika, manje od 400 ppm CO2)
– propan (C3H8) najmanje čistoće 99,5%
– butan (C4H10) najmanje čistoće 98%
– dušik (N2) najmanje čistoće 98%.
4.8.2 Plinovi za umjeravanje i certificirani plinovi moraju sadržavati mješavinu
propana (C3H8) i pročišćenoga sintetičnog zraka. Stvarne koncentracije umjernoga
plina moraju biti u okviru ± 2% navedenih vrijednosti. Točnost koncentracije
razrijeđenih plinova dobivenih pomoću razdjelnika plina mora biti u okviru ± 2%
stvarne vrijednosti. Koncentracije navedene u Dodatku 1. također se mogu postići
upotrebom razdjelnika plina kod kojega se za razrjeđivanje upotrebljava
sintetični zrak.
4.9. Dodatna oprema
4.9.1. Apsolutnu vlažnost zraka u ispitnome prostoru mora biti moguće izmjeriti
u okviru ± 5%.
5. POSTUPAK ISPITIVANJA
5.1. Priprema ispitivanja
5.1.1. Vozilo se prije ispitivanja mehanički priprema kako slijedi:
– ispušni sustav ne smije pokazivati znakove propuštanja,
– vozilo se prije ispitivanja može očistiti parom,
– u slučaju primjene opcije filtra s aktivnim ugljenom koji se puni benzinskim
parama (točka 5.1.5.) spremnik za gorivo u vozilu mora biti opremljen osjetilom
temperature koji omogućuje mjerenje temperature goriva u njegovu središtu, u
spremniku napunjenu do 40% obujma spremnika,
– u sustav za gorivo mogu se ugraditi dodatni priključci, adapteri naprava koji
omogućuju potpuno pražnjenje spremnika za gorivo. Za tu se svrhu ne moraju
raditi izmjene na tijelu spremnika,
– proizvođač može predložiti metodu ispitivanja kojom se uzima u obzir gubitak
ugljikovodika isparavanjem koje izlazi samo iz sustava goriva vozila.
5.1.2. Vozilo se doveze u prostor za ispitivanje gdje je okolna temperatura
između 293 K i 300 K (20 i 30 °C).
5.1.3. Mora se provjeriti starost filtra, odnosno filtara s aktivnim ugljenom.
To se može učiniti utvrđivanjem da je filtar bio u upotrebi najmanje 3 000 km. U
nedostatku takvog dokaza primjenjuje se dolje opisani postupak. Ako sustav ima
više filtara, postupak se primjenjuje na svaki filtar zasebno.
5.1.3.1. Dodatni filtar s aktivnim ugljenom izvadi se iz vozila. Posebno pritom
treba paziti da ne dođe do oštećenja dijelova i da se sačuva cjelovitost sustava
za gorivo.
5.1.3.2. Mora se provjeriti težina filtra.
5.1.3.3. Filtar s aktivnim ugljenom priključi se na spremnik za gorivo, po
mogućnosti na onaj vanjski, napunjen referentnim gorivom do 40% obujma
spremnika.
5.1.3.4. Temperatura goriva u spremniku mora iznositi 283 K(10 °C) i 287 K (14
°C).
5.1.3.5. (Vanjski) spremnik za gorivo zagrijava se od 288 K do 318 K (15 do 45
°C) (uz povećanje temperature za 1 °C svakih 9 minuta).
5.1.3.6. Ako dođe do probijanja iz filtra s aktivnim ugljenom prije nego što
temperatura dosegne 318 K (45 °C), izvor topline mora se isključiti. Zatim se
filtar izvaže. Ako ne dođe do probijanja iz filtra s aktivnim ugljenom tijekom
zagrijavanja do 318 K (45 °C), postupak iz točke 5.1.3.3. mora se ponavljati sve
dok ne dođe do probijanja.
5.1.3.7. Probijanje se može provjeriti na način opisan u točkama 5.1.5. i 5.1.6.
ovoga Priloga, ili primjenom kojega drugog analitičkog postupka kojim se može
otkriti emisija ugljikovodika u trenutku probijanja iz filtra s aktivnim
ugljenom.
5.1.3.8. Filtar s aktivnim ugljenom mora se propuhivati s 25 ± 5 litara u minuti
zraka iz laboratorija za ispitivanje emisija dok se 300 puta ne izmijeni zrak
obujma jednakoga obujma uloška s aktivnim ugljenom.
5.1.3.9. Mora se provjeriti težina filtra s aktivnim ugljenom.
5.1.3.10. Faze postupka opisane u točkama 5.1.3.4. do 5.1.3.9. moraju se
ponoviti devet puta. Ispitivanje se može prekinuti prije toga, nakon najmanje
tri ciklusa starenja, ako se težina filtra s aktivnim ugljenom ustalila nakon
tri posljednja ciklusa.
5.1.3.11. Filtar s aktivnim ugljenom se ponovno se priključuje i vozilo dovodi u
uobičajeno radno stanje.
5.1.4. Jedna od metoda navedenih u točkama 5.1.5. i 5.1.6. mora se upotrijebiti
za pretkondicioniranje filtra s aktivnim ugljenom. Ako vozilo ima više tih
filtara, svaki se filtar treba pretkondicionirati zasebno.
5.1.4.1. Za određivanje probijanja mjere se emisije iz filtra s aktivnim
ugljenom.
Tu se probijanje definira kao trenutak kad ukupna količina emitiranih
ugljikovodika dosegne 2 grama.
5.1.4.2. Probijanja se mogu provjeriti u komori za mjerenje emisija
isparavanjem, kako je opisano u točki 5.1.5., odnosno 5.1.6. Alternativno se
probijanje može utvrditi upotrebom pomoćnog filtra s aktivnim ugljenom koji se
priključi iza filtra koji se nalazi na vozilu. Pomoćni filtar treba prije
opterećivanja dobro propuhati suhim zrakom.
5.1.4.3. Mjerna se komora prije ispitivanja mora prozračivati nekoliko minuta
dok se ne dobije stabilna okolna atmosfera. Pritom mora biti uključen jedan ili
više ventilatora za miješanje zraka.
Neposredno prije ispitivanja analizator se mora pnovno postaviti i mora se
namjestiti njegov mjerni raspon.
5.1.5. Punjenje filtra s aktivnim ugljenom, uz ponavljano zagrijavanje do
probijanja
5.1.5.1. Spremnik, odnosno spremnici goriva prazne se kroz odvod za pražnjenje
spremnika. To se mora učiniti kako ne bi došlo do prekomjernoga pročišćavanja
ili punjenja uređaja za smanjivanje emisije isparavanjem koji su ugrađeni na
vozilo, a za to je obično dovoljno skinuti poklopac spremnika.
5.1.5.2. Spremnik, odnosno spremnici goriva napune se ispitnim gorivom pri
temperaturi od 283 K do 287 K (10 do 14 °C) do 40% ± 2% normalnog obujma
spremnika nakon čega se ponovo mora staviti čep spremnika goriva.
5.1.5.3. U roku od jednog sata nakon punjenja vozilo se s isključenim motorom
mora staviti u prostoriju za mjerenje emisija isparavanjem. Osjetilo temperature
spremnika goriva priključi se na sustav za bilježenje temperature. Izvor topline
mora biti pravilno postavljen u odnosu na spremnik(spremnike) goriva i
priključen na regulator temperature. Izvor topline određen je u članku 4.4. Na
vozilima koja imaju više od jednoga spremnika goriva svi se spremnici moraju
zagrijati na isti, dolje opisani način. Temperature tih spremnika moraju biti
jednake, uz moguća odstupanja do ± 1,5 K.
5.1.5.4. Gorivo se može umjetno zagrijati na početnu dnevnu temperaturu od 293 K
(20 °C) ± 1%.
5.1.5.5. Kad temperatura goriva dosegne najmanje 292 K (19 °C) potrebno je odmah
učiniti sljedeće: mora se isključiti ventilator za prozračivanje komore,
nepropusno zatvoriti vrata komore te započeti s mjerenjem razine ugljikovodika u
komori.
5.1.5.6. Kad temperatura goriva dosegne 293 K (20 °C), započinje linearno
povećavanje temperature za 15 K (15 °C). Gorivo se mora zagrijavati na način da
temperatura goriva tijekom zagrijavanja bude u skladu s dolje navedenom
jednadžbom, uz odstupanje od ± 1,5 K. Bilježi se vrijeme zagrijavanja i porast
temperature.
Tr = T0 + 0,2333 × t
gdje je:
Tr = zadana temperatura (K)
T0 = početna temperatura (K)
t = vrijeme od početka zagrijavanja spremnika izraženo u minutama.
5.1.5.7. Čim dođe do probijanja ili kad temperatura goriva dosegne 308 K (35
°C), ovisno o tome što nastupi prije, izvor topline se isključi, vrata komore se
otvore, a poklopac se spremnika goriva otvori. Ako do probijanja nije došlo do
vrdo
vremena kad je temperatura goriva dosegnula 308 K (35 °C), izvor topline uklanja
se iz vozila, vozilo se vadi iz komore za mjerenje emisija isparavanjem i
ponavlja se postupak opisan u 5.1.7. sve dok ne dođe do proboja.
5.1.6. Punjenje filtra s aktivnim ugljenom butanom
5.1.6.1. Ako se za utvrđivanje probijanja (vidi točku 5.1.4.2.) upotrebljava
komora, vozilo se mora staviti u komoru za mjerenje emisija isparavanjemključenim motorom.
5.1.6.2. Filtar s aktivnim ugljenom mora se pripremiti za postupak punjenja.
Pritom se filtar ne treba izvaditi iz vozila, osim ako je tako smješten da je
pristup do njega vrlo otežan i da je punjenje izvedivo samo ako se filtar skine
s vozila, pri čemu se mora posebno paziti da se ne oštete dijelovi ili naruši
cjelovitost sustava goriva.
5.1.6.3. Filtar s aktivnim ugljenom puni se mješavinom koja se sastoji od 50
volumnih postotaka butana i 50 volumnih postotaka dušika, brzinom od 40 grama
butana na sat.
5.1.6.4. Čim dođe do propuštanja iz filtra s aktivnim ugljenom, dovod plina se
mora isključiti.
5.1.6.5. Filtar s aktivnim ugljenom zatim se mora ponovo ugraditi, a vozilo
vratiti u uobičajeno radno stanje.
5.1.7. Pražnjenje i ponovno punjenje spremnika za gorivo
5.1.7.1. Spremnik, odnosno spremnici goriva prazne se s pomoću odgovarajućeg
odvoda za pražnjenje. To se mora učiniti kako ne bi došlo do prekomjernoga
pročišćavanja ili punjenja uređaja za smanjivanje emisije isparavanjem koji su
ugrađeni na vozilo. Za to je obično dovoljno otvoriti čep spremnika.
5.1.7.2. Spremnik, odnosno spremnici goriva napune se ispitnim gorivom pri
temperaturi od 291 K ± 8 K (18 °C ± 8 °C) do 40% ± 2% normalnog obujma spremnika
a zatim se ponovno mora staviti čep, odnosno čepovi spremnika za gorivo.
5.2. Vožnja za pretkondicioniranje
5.2.1. Jedan sat nakon završetka punjenja filtra s aktivnim ugljenom, a sukladno
točkama 5.1.5. ili 5.1.6., vozilo se stavlja na dinamometar s valjcima i obavi
se prvi i drugi dio voznog ciklusa ispitivanja tipa I., kako je navedeno u
Prilogu III. Tijekom toga postupka ne uzimaju se uzorci emisija ispušnih
plinova.
5.3. Progrijavanje
5.3.1. U roku od pet minuta od završetka pretkondicioniranja opisana u točki
5.2.1., poklopac motora mora se potpuno zatvoriti, a vozilo treba odvesti s
uređaja s valjcima i parkirati ga u prostor gdje dolazi do progrijavanja. Vozilo
tu stoji parkirano najmanje 12, a najviše 36 sati. Tijekom tog vremena
temperatura motornog ulja i rashladne tekućine mora dosegnuti temperaturu
prostora, uz odstupanje od ± 3 K.
5.4. Ispitivanje na dinamometru s valjcima
5.4.1. Nakon razdoblja progrijavanja vozilo se podvrgava cjelokupnomu
ispitivanju tipa I., odnosno vozi se kako je opisano u Prilogu III. (ispitivanje
gradske i izvangradske vožnje s pokretanjem hladnog motora). Zatim se motor
ponovo isključuje. Emisija ispušnih plinova može se uzorkovati tijekom ovoga
postupka, ali se rezultati ne smiju upotrijebiti za homologaciju emisija
ispušnih plinova.
5.4.2. Dvije minute nakon završetka vožnje za ispitivanje tipa I. opisane u
točki 5.4.1., vozilo obavi još jednu vožnju radi kondicioniranja, koja se
sastoji od jednog ciklusa gradske vožnje (pokretanje zagrijanog motora)
ispitivanja tipa I a zatim se motor ponovo ugasi. Tijekom toga postupka nije
potrebno uzorkovati emisije ispušnih plinova.
5.5. Emisije isparavanjem iz progrijanog vozila
5.5.1. Prije završetka pripremne vožnje mjerna se komora mora nekoliko minuta
prozračivati dok se ne dosegne stabilna koncentracija ugljikovodika u okolnom
prostoru. Za to vrijeme također mora biti uključen ventilator, odnosno
ventilatori za miješanje zraka u komori.
5.5.2. Neposredno prije ispitivanja analizator se mora ponovno postaviti i mora
se namjestiti raspon njegova mjerenja.
5.5.3. Na kraju pripremne vožnje poklopac motora mora se potpuno zatvoriti i
potrebno je odvojiti sve veze između vozila i ispitnog uređaja. Zatim se vozilo
odveze u mjernu komoru, uz što manju uporabu pedale za snagu. Motor se mora
ugasiti prije nego bilo koji dio vozila uđe u mjernu komoru. Sustav za
bilježenje mjernih podataka o emisijama ispušnih plinova bilježi trenutak
gašenja motora i započinje bilježenje temperature. Pritom je potrebno otvoriti
prozore vozila i prtljažnik, ako već nisu otvoreni.
5.5.4. Vozilo se mora dogurati ili na drugi način dopremiti s isključenim
motorom u mjernu komoru.
5.5.5. Vrata komore nepropusno se zatvore u roku od dvije minute od gašenja
motora, a u roku od sedam minuta od kraja vožnje za kondicioniranje.
5.5.6. 60 ± 0,5-minutno razdoblje progrijavanja započinje kad se komora
nepropusno zatvori. Mjeri se koncentracija ugljikovodika, temperatura i
barometarski tlak da bi se dobile početne vrijednosti CHC,i, Pi i Ti za
ispitivanje progrijavanja. Ove se vrijednosti uotrebljavaju za izračunavanje
emisija isparavanjem, točka 6. Temperatura zraka T u komori tijekom 60-minutnog
razdoblja progrijavanja ne smije biti niža od 296 K niti viša od 304 K.
5.5.7. Analizator ugljikovodika mora se ponovno namjestiti i mora se namjestiti
raspon njegovoga mjerenja neposredno prije isteka 60 ± 0,5-minutnog ispitivanja.
5.5.8. Na kraju 60 ± 0,5-minutnog ispitivanja mora se izmjeriti koncentracija
ugljikovodika u komori. Također se mjeri temperatura i barometarski tlak. To su
konačne vrijednosti CHC,f, Pf i Tf za ispitivanje progrijavanja, koje se
uotrebljavaju za izračunavanje emisije isparavanjem, u točki 6.
5.6. Progrijavanje
5.6.1. Ispitno se vozilo mora dogurati ili na drugi način dovesti, bez upotrebe
motora, u prostor u kojemu se ostavi stajati najmanje 6, a najviše 36 sati od
kraja razdoblja progrijavanja do početka ispitivanja dnevne emisije. Najmanje 6
sati vozilo se mora grijati na temperaturi od 293 K ± 2 K (20 °C ± 2 °C).
5.7. Ispitivanje dnevne emisije
5.7.1. Ispitno vozilo mora se izložiti jednomu ciklusu promjena dnevne okolne
temperature čiji je profil opisan u Dodatku 2., uz odstupanja od najviše ± 2 K u
bilo koje vrijeme. Prosječno odstupanje temperature od toga profila, izračunano
s pomoću apsolutne vrijednosti svakoga izmjerenog odstupanja, ne smije prijeći 1
K. Okolna temperatura mora se mjeriti najmanje jednom u minuti. Temperaturni
ciklus započinje kad je tstart = 0, kako je navedeno u točki 5.7.6.
5.7.2. Neposredno prije ispitivanja mjernu komoru treba nekoliko minuta
prozračivati dok se ne dobije stabilna okolna atmosfera. Za to vrijeme također
mora biti uključen ventilator, odnosno ventilatori za miješanje zraka u komori.
5.7.3. Ispitno se vozilo s ugašenim motorom i otvorenim prozorima i prtljažnikom
mora premjestiti u mjernu komoru. Ventilator, odnosno ventilatori moraju biti
podešeni tako da se ispod spremnika za gorivo ispitnog vozila održava
cirkulacija zraka od najmanje 8 km/h.
5.7.4. Neposredno prije ispitivanja analizator se mora ponovno postaviti i mora
se namjestiti raspon njegova mjerenja.
5.7.5. Vrata komore moraju biti nepropusno zatvorena.
5.7.6. U roku od 10 minuta od nepropusnog zatvaranja vrata mjeri se
koncentracija ugljikovodika, temperatura i barometarski tlak da bi se dobile
početne vrijednosti CHC,i, Pf i Tf za ispitivanje dnevne emisije. Tada je
vrijeme tstart = 0.
5.7.7. Neposredno prije kraja ispitivanja analizator se mora ponovno postaviti i
mora se namjestiti raspon njegova mjerenja.
5.7.8. Uzorkovanje emisija završava se 24 h ± 6 minuta nakon početka početnog
uzorkovanja, kako je navedeno u odjeljku 5.7.6. Proteklo se vrijeme bilježi.
Izmjeri se koncentracija ugljikovodika, temperatura i barometarski tlak da bi se
dobile konačne vrijednosti CHC,i, Pf i Tf za ispitivanje emisija uslijed disanja
spremnika upotrijebljene za izračun u točki 6. Time završava postupak
ispitivanja emisija iisija isparavanjem.
6. IZRAČUN
6.1. Ispitivanja emisija isparavanjem koja su opisana u točki 5. omogućuju
izračunavanje emisija ugljikovodika od dnevne emisije i emisije progrijavnjem
Gubici isparavanja u svakoj od ovih faza izračunavaju se na temelju početnih i
konačnih koncentracija ugljikovodika, temperatura i tlaka u komori te obujma
komore.
Upotrebljava se sljedeća formula:

![](dodatni/348968.gif)**gdje je:
MHC = masa ugljikovodika u gramima
MHC,out = masa ugljikovodika koji izlaze iz komore, u slučaju komora
nepromjenljiva obujma za ispitivanje dnevne emisije (u gramima)
MHC,i = masa ugljikovodika koji ulaze u komoru, u slučaju komora nepromjenljiva
obujma za ispitivanje emisije progrijavanja (u gramima)
CHC = izmjerena koncentracija ugljikovodika u komori (ppm (obujam) ekvivalenta
C1)
V = netoobujam komore u kubičnim metrima, umanjen za obujam vozila s otvorenim
prozorima i prtljažnikom. Ako se ne utvrdi obujam vozila, oduzima se 1,42 m3
T = okolna temperatura u komori, u K
P = barometarski tlak u kPA
H/C = omjer vodika i ugljika
k = 1,2 · (12 + H/C)
gdje je:
i = početna očitana vrijednost
f = konačna očitana vrijednost
H/C = 2,33, što je iznos koji se uzima kao gubitak pri ispitivanju dnevne
emisije
H/C = 2,20, što je iznos koji se uzima kao gubitak kod emisije progrijavanja.
6.2. Ukupni rezultati ispitivanja
Ukupna je masa emisija ugljikovodika iz vozila jednaka:
Mukupno = MDI + MHS
gdje je:
Mukupno = ukupna masa emisija iz vozila (u gramima)
MDI = masa emisije ugljikovodika za ispitivanja dnevne emisije (u gramima),
MHS = masa emisije ugljikovodika za ispitivanje emisije pregrijavanja (u
gramima).
7. SUKLADNOST PROIZVODNJE
7.1. Za rutinsko ispitivanje na kraju proizvodne linije posjednik homologacije
treba pokazati da ispunjava uvjete uzimanjem uzoraka vozila koji ispunjavaju
sljedeće zahtjeve.
7.2. Ispitivanje propusnosti
7.2.1. Zatvore se odzračnici sustava za smanjivanje štetne emisije.
7.2.2. Na sustav opskrbe gorivom djeluje se tlakom od 370 ± 10 mm H2O.
7.2.3 Prije odspajanja sustava opskrbe gorivom s izvorom tlaka, tlak se treba
ustaliti.
7.2.4. Nakon odspajanja sustava opskrbe gorivom, tlak ne smije pasti za više od
50 mm H2O, u roku od pet minuta.
7.3 Ispitivanje odzračivanja
7.3.1. Odzračnici (prema atmosferi) sustava za smanjivanje emisije trebaju se
zatvoriti. 7.3.2. Na sustav opskrbe gorivom se djeluje tlakom od 370 ± 10 mm
H2O.
7.3.3. Prije odspajanja sustava opskrbe gorivom s izvorom tlaka, tlak se treba
ustaliti.
7.3.4. Odzračnici iz sustava za smanjivanje emisija moraju se ponovno postaviti
na početno (radno) stanje.
7.3.5. Tlak u sustavu opskrbe gorivom mora pasti ispod 100 mm H2O u roku ne
kraćem od 30 sekunda i ne dužem od dvije minute.
7.3.6. Na zahtjev proizvođača, djelotvornost odzračivanja može se dokazati
istovrijednim alternativnim postupkom. Taj specifični postupak proizvođač mora
prikazati tehničkoj službi u toku postupka homologacije.
7.4 Ispitivanje pročišćavanjem (ispiranjem)
7.4.1. Uređaj kojim se može utvrditi brzina protoka zraka od 1,0 litara u jednoj
minuti potrebno je pričvrstiti na ulaz za pročišćavanje. Na isti se otvor, preko
preklopnog ventila pričvršćuje i tlačna posuda dovoljne veličine da ima
zanemariv učinak na sustav pročišćavanja. Kao drugu mogućnost,
7.4.2. proizvođač može upotrebiti mjerilo protoka po svojem izboru, ako je
prihvatljiv nadležnome tijelu.
7.4.3. Vozilo mora raditi tako da je moguće otkriti svakou konstrukcijsku manu
sustava pročišćavanja koje ograničava postupak pročišćavanja te da se pritom
bilježe okolnosti.
7.4.4. Dok motor radi pod uvjetima navedenima u točki 7.4.3, protok zraka mora
se utvrditi bilo:
7.4.4.1. sc pomoću uređaja navedena točki 7.4.1. koji je uključen. Mora se
uočiti pad tlaka atmosferske razine na razinu koja pokazuje da je obujam od 1,0
litara zraka ušao u sustav za smanjivanje emisija isparavanjem u roku od jedne
minute, ili
7.4.4.2. ako se upotrebljava alternativni uređaj za mjerenje protoka, mora
postojati mogućnost očitanja od najmanje 1,0 litre po minuti.
7.4.4.3. Na zahtjev proizvođača, može se primijeniti alternativni postupak za
ispitivanje pročišćavanjem ako je tijekom homologacije taj postupak bio
predstavljen tehničkoj službi i da ga je odobrila.«
7.5. Nadležno tijelo koje je izdalo homologaciju tipa može u svakome trenutku
obaviti provjeru sukladnosti u svakoj pojedinoj proizvodnoj jedinici.
7.5.1. Inspektor mora uzeti dovoljno velik uzorak iz niza.
7.5.2. Inspektor može ispitati ta vozila u skladu s točkom 7.1.4. ili 7.1.5. iz
Priloga I.
7.5.3. Ako u skladu s točkom 7.1.5. iz Priloga I. rezultat ispitivanja vozila
pada izvan dogovorenih graničnih vrijednosti točke 5.3.4.2. iz Priloga I.,
proizvođač može tražiti primjenu postupka homologacije navedena u točki 7.1.4.
Priloga I.
7.5.3.1. Proizvođaču se ne smije dopustiti namještanje, popravak ili izmjena
bilo kojeg vozila, osim ako ona nisu u skladu sa zahtjevima iz točke 7.1.4. iz
Priloga I. i osim ako se taj rad dokumentira u proizvođačevim uputama za montažu
i inspekciju vozila.
7.5.3.2. Proizvođač može tražiti jedno ponavljanje ispitivanja za vozilo čije su
se značajke emisija isparavanjem možda promijenile zbog njegovih postupaka iz
točke 7.5.3.1. Ako nisu ispunjeni zahtjevi iz točke 7.5, nadležno tijelo mora
osigurati da poduzmu sve potrebne mjere za ponovno uspostavljanje sukladnosti
proizvodnje.
7.3.6. Na zahtjev proizvođača, djelotvornost odzračivanja može se dokazati
istovrijednim alternativnim postupkom. Taj posebni postupak proizvođač mora
prikazati tehničkoj službi u toku postupka homologacije.

DODATAK 1.

UMJERAVANJE OPREME ZA ISPITIVANJE EMISIJE ISPARAVANJEM

1. UČESTALOST I METODE UMJERAVANJA
1.1. Sva se oprema mora umjeriti prije prve upotrebe, a zatim po potrebi, ali u
svakome slučaju u mjesecu prije ispitivanja za dodjelu homologacije. Metode
umjeravanja koje se primjenjuju opisane su u ovome Dodatku.
1.2. Obično se najprije uotrebljavaju temperature koje su navedene prve.
Alternativno se mogu upotrijebiti i temperature navedene u uglatim zagradama.
2. UMJERAVANJA MJERNE KOMORE
2.1. Početno određivanje unutarnjeg obujma komore
2.1.1. Prije prve upotrebe mora se odrediti unutarnji obujam komore. Unutarnje
dimenzije komore pažljivo se izmjere, uzimajući u obzir nepravilnosti kao što su
vezni potpornji. Unutarnji obujam komore određuje se na temelju tih mjerenja.
Kad je u pitanju komora promjenljivog obujma, komora se mora namjestiti na
određeni nepromjenljivi obujam dok se u komori održava temperatura od 303 K (30
°C) [(302 K (29 °C)]. Taj nazivni obujam mora moći se ponovno postići uz
dopupteno odstupanje od ± 0,5% navedene vrijednosti.
2.1.2. Netounutarnji obujam određuje se tako da se od unutarnjeg obujma komore
oduzme 1,42 m3. Alternativno se umjesto vrijednosti 1,42 m3 može oduzeti obujam
ispitnog vozila s otvorenim prtljažnikom i vratima.
2.1.3. Komora se mora provjeriti u skladu s točkom 2.3. Ako masa propana ne
odgovara ubrizganoj masi, uz odstupanje od ± 2%, potrebno je provesti ispravak.
2.2. Utvrđivanje emisije komore
Tim se postupkom utvrđuje da komora ne sadržava materijale koji emitiraju znatne
količine ugljikovodika. Provjera se mora obaviti na početku upotrebe komore,
nakon svakoga postupka koji se obavlja u komori i koji bi mogao utjecati na
emisiju komore te u redovitim razmacima, najmanje jednom godišnje.
2.2.1. Komore promjenljiva obujma mogu se upotrebljavati na način da njihov
obujam bude promjenljomjenljiv ili nepromjenljiv, kako je opisano u 2.1.1. Temperatura
u komori mora se tijekom dolje navedena četverosatnog razdoblja održavati na 308
K ± 2 K (35 °C ± 2 °C) [309 K ± 2 K (36 °C ± 2 °C)].
2.2.2. Kad se upotrebljava komora nepromjenljivoga obujma, dovod i odvod zraka
moraju biti zatvoreni. Temperatura u komori mora se tijekom dolje navedenoga
četverosatnog razdoblja održavati na 308 K ± 2 K (35 °C ± 2 °C) [309 K ± 2 K (3± 2 °C)].
2.2.3. Komora se prije početka četverosatnog uzorkovanja emisija komore može
nepropusno zatvoriti i ostaviti zatvorenom do 12 sati, s uključenim ventilatorom
za miješanje zraka.
2.2.4. Analizator je (ako se zahtijeva) potrebno umjeriti, nakon čega se ponovno
postavlja i namjesti raspon njegova mjerenja.
2.2.5. Komora se mora prozračivati sve dok se ne postigne stabilna koncentracija
ugljikovodika, a ako već nije uključen, može se uključiti ventilator za
miješanje zraka.
2.2.6. Komora se zatim hermetički zatvori i izmjeri se koncentracija prisutnih
ugljikovodika, temperatura i barometarski tlak. Dobivene početne vrijednosti
CHC,i, Pi i Ti se uotrebljavaju za izračunavanje emisije komore.
2.2.7. Komora se četiri sata ostavi prazna s uključenim ventilatorom za
miješanje zraka.
2.2.8. Po isteku tog vremena isti se analizator upotrebljava za mjerenje
koncentracije ugljikovodika u komori, a također se mjere temperatura i
barometarski tlak. Dobiju se konačne vrijednosti CHC,f, Pf i Tf.
2.2.9. Izračunava se promjena mase ugljikovodika u komori za vrijeme
ispitivanja, prema točki 2.4. i ona ne smije biti veća od 0,05 g.
2.3. Umjeravanje i ispitivanje zadržavanja ugljikovodika u komori
Umjeravanje i ispitivanje zadržavanja ugljikovodika u komori omogućuje provjeru
izračuna obujma u skladu s odjeljkom 2.1. kao i mjerenje stupnja propuštanja.
Stupanj propuštanja komore određuje se na početku rada komore, nakon svakoga
postupka koji bi mogao utjecati na integritet prostora i iza toga najmanje
jednom mjesečno. Ako se šest uzastopnih mjesečnih provjera zadržavanja
ugljikovodika obavi uspješno, bez potrebe za ispravljačkim postupcima, stupanj
propuštanja komore može se nakon toga određivati kvartalno, sve dok se ne ukaže
potreba za korektivnim postupcima.
2.3.1. Komora se mora prozračivati dok se ne postigne stabilna koncentracija
ugljikovodika. Pritom se uključi ventilator za miješanje zraka, ako već nije
uključen. Analizator ugljikovodika ponodno se postavi, po potrebi umjeri, i
namjesti se raspon mjerenja.
2.3.2. Kad je u pitanju komora promjenljivog obujma, komora se mora namjestiti
na nazivni obujam. Kad je u pitanju komora nepromjenljivog obujma, dovod i odvod
zraka moraju biti zatvoreni.
2.3.3. Uključi se sustav za namještanje temperature u komori (ako već nije
uključen) i namjesti se na početnu temperaturu od 308 K (35 °C) [309 K (36 °C)].
2.3.4. Kad se temperatura u komori ustali na 308 K ± 2 K (35 °C ± 2 °C) [309 K ±
2 K (36 °C ± 2 °C)], komora se nepropusno zatvori i izmjeri se prisutna
koncentracija, temperatura i barometarski tlak. To su početne vrijednosti CHC,i,
Pi i Ti koje se uotrebljavaju za umjeravanje komore.
2.3.5. U komoru se ubaci približno četiri grama propana. Masa propana mora biti
mjerena s točnošću i preciznošću od ± 2% izmjerene vrijednosti.
2.3.6. Sadržaj u komori miješa se pet minuta, a zatim se izmjeri koncentracija
ugljikovodika, temperatura i barometarski tlak. Ovo su konačne vrijednosti
CHC,f, Pf i Tf za umjeravanje komore kao i početne vrijednosti CHC,i, Pi i Tikoje se uotrebljavaju za provjeru zadržavanja ugljikovodika.
2.3.7. Na temelju vrijednosti dobivenih u skladu s točkama 2.3.4. i 2.3.6. i s
formulom iz točke 2.4. izračunava se masa propana u komori. Rezultat mora uz
dopištena odstupanja ± 2% odgovarati masi propana izmjerenoj prema točki 2.3.5.
2.3.8. Ako je u pitanju komora promjenljivog obujma, konfiguracija komore
mijenja se u odnosu na konfiguraciju nazivnog obujma. Ako je u pitanju komora
nepromjenjivog obujma, odvod i dovod zraka moraju biti otvoreni.
2.3.9. U roku od 15 minuta od nepropusnog zatvaranja komore započinje postupak
mijenjanja temperature u komori od 308 K (35 °C) na 293 K (20 °C) i ponovo na
308 K (35 °C) [308,6 K (35,6 °C) do 295,2 K (22,2 °C) i ponovo na 308,6 K(35,6
°C)] u razdoblju od 24 sata, prema profilu [alternativnome profilu] navedenu u
Dodatku 2. (Dopuštena su odstupanja navedena u točki 5.7.1. Priloga VI.).
2.3.10. Po isteku tog 24-satnog ciklusa, izmjeri se i zabilježi konačna
koncentracija ugljikovodika, temperatura i barometarski tlak. To su konačne
vrijednosti CHC,f, Pf i Tf koje se uotrebljavaju za provjeru zadržavanja
ugljikovodika.
2.3.11. Zatim se prema formuli iz točke 2.4. iz vrijednosti dobivenih u skladu s
odjeljkom 2.3.10. i 2.3.6. izračunava masa ugljikovodika. Dobivena masa može se
razlikovati od mase dobivene u skladu s točkom 2.3.7. za najviše 3%.
2.4. Izračuni
Izračun promjene netomase ugljikovodika u komori upotrebljava se za određivanje
koncentracije ugljikovodika komore i određivanje stupnja propuštanja komore.
Početne i konačne vrijednosti koncentracije ugljikovodika, temperature i
barometarskoga tlaka uotrebljavaju se u sljedećoj formuli za izračunavanje
promjene mase

![](dodatni/376985.gif)

gdje je:
MHC = masa ugljikovodika u gramima
MHC,out = masa ugljikovodika koji izlaze iz komore, u slučaju komore
nepromjenljivog obujma za ispitivanje emisija uslijed dnevnih gubitaka (u
gramima).
MHC,i = masa ugljikovodika koji ulaze u komoru, u slučaju komore nepromjenljivog
obujma za ispitivanje emisija uslijed dnevnih gubitaka (u gramima).
CHC = koncentracija ugljikovodika u komori (ppm ugljika (NB: ppm ugljika = pm
propana x 3)),
V = netoobujam komore u kubičnim metrima, izmjeren prema točki 2.1.1..
T = okolna temperatura u komori, u K
P = barometarski tlak u kPA
k = 17,6
gdje je:
i = početna vrijednost
f= konačna vrijednost.
3. PROVJERA FID ANALIZATORA UGLJIKOVODIKA
3.1 Optimalizacija odziva detektora
FID se mora uskladiti u skladu sa specifikacijama proizvođača instrumenta.
Propan u zraku se upotrebljava za optimalizaciju odziva na najuobičajenijem
rasponu rada.
3.2 Umjeravanje analizatora ugljikovodika
Analizator treba umjeriti s pomoću propana u zraku i pročišćenog sintetičkog
zraka. Vidi točku 4.5.2. Dodatka III. (umjerni i certificirani plinovi).
Treba utvrditi krivulju umjeravanja opisanu u točkama od 4.1.do 4.5. ovoga
Dodatka.
3.3 Provjera interferencije kisika i preporučena ograničenja
Faktor odziva (Rf) za pojedine vrste ugljikovodika je omjer očitanja FID C1
prema koncentraciji cilindra plina, izražen kao ppm C1.
Koncentracija ispitnoga plina mora biti na razini koja daje reakciju od oko 80%
punog raspona otklona, za radni raspon. Koncentracija mora biti poznata, uz
točnost od ± 2% u odnosu na gravimetrijski etalon izražen u obujmu. Osim toga,
cilindar plina mora se pretkondicionirati 24 sata na temperaturi između 293 K i
303 K (20 i 30 °C).
Faktori odziva trebaju se utvrditi pri uvođenju analizatora u rad, a nakon toga
u glavnim servisnim razmacima. Referentni je plin koji se upotrebljava propan s
ostatkom pročišćenog zraka koji se uzima da bi se dobio faktor odziva od 1,00.
Ispitni plin koji se upotrebljava za interferenciju kisika i preporučeni raspon
faktora odziva navode se u nastavku:
propan i dušik 0,95 < Rf < 1,05.
4. UMJERAVANJE ANALIZATORA UGLJIKOVODIKA
Svaki od uobičajeno upotrijebljenih radnih raspona umjerava se s pomoću pomoću
sljedećega postupka:
4.1. Utvrditi krivulju umjeravanja s pomoću najmanje pet umjernih točaka što je
moguće ravnomjernije raspoređenih kroz radni raspon. Nazivna koncentracija
umjernog plina s najvećim koncentracijama od najmanje 80% punog raspona.
4.2 Izračunati krivulju umjeravanja metodom najmanjih kvadrata. Ako je dobiveni
polinominalni stupanj veći od 3, tada broj umjernih točaka mora biti barem broj
polinominalnog stups 2.
4.3 Krivulja umjeravanja ne smije se razlikovati za više od 2% od nazivnene
vrijednosti svakoga umjernog plina.
4.4. S pomoću koeficijenata polinoma dobivena prema točki 4.2., izrađuje se
tablica naznačena očitanja prema stvarnoj koncentraciji u koracima od najviše 1%
punog raspona. To se provodi za svaki umjereni raspon analizatora. Tablica
sadržava i druge bitne podatke poput sljedećih:
datum umjeravanja
očitanja potenciometra za raspon i ništicu (ako je moguće)
nazivni raspon
referentni podatci svakog upotrijebljenog plina za umjeravanje
stvarna i pokazana vrijednost svakoga plina za umjeravanje koji se upotrebljava
zajedno s postotnim razlikama
gorivo i vrsta FID-a
tlak zraka FID-a.
4.5. Ako se može pokazati na način zadovoljavajući za nadležno tijelo da
alternativna tehnologija (npr. računalo, elektroničko biranje raspona) može dati
istovrijednu točnost, tada se te alternative mogu upotrebljavati.

DODATAK 2.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Dnevni temperaturni profil okolne temperature za umjeravanje komore i ispitivanje emisija uslijed dnevnih gubitaka | | | Dnevni temperaturni profil okolne temperature za umjeravanje komore u skladu s točkama 1.2. i 2.3.9. Dodatka 1. | |
| Vrijeme  (sat) | | Temperatura  (°C) | Vrijeme  (sat) | Temperatura  (°C) |
| Umjeravanje | Ispitivanje |
| 13  14  15  16  17 | 0/24  1  2  3  4 | 20  20,2  20,5  21,2  23,1 | 0  1  2  3  4 | 35,6  35,3  34.5  33,2  31,4 |
| 18  19  20  21  22  23  24/0  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12 | 5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23 | 25,1  27,2  29,8  31,8  33,3  34,4  35  34,7  33,8  32  30  28,4  26,9  25,2  24  23  22  20,8  20,2 | 5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24 | 29,7  28,2  27,2  26,1  25,1  24,3  23,7  23,3  22,8  22,6  22,2  22,5  24,2  26,8  29,6  31,9  33,9  35,1  35,4  35,6 |

**PRILOG VII.**
ISPITIVANJE TIPA VI.

(Ovjeravanje prosječnih emisija iz ispušne cijevi ugljikovogmonoksida i
ugljikovodika nakon pokretanja hladnog motora)
1. UVOD
Ovaj se Prilog odnosi samo na vozila opremljena motorima s vanjskim izvorom
paljenja određena u točki 5.3.5. Priloga I. On opisuje potrebnu opremu i
postupak za ispitivanje tipa VI., utvrđen u točki 5.3.5. Priloga I., kojim se
provjeravaju emisije ugljikovog monoksida i ugljikovodika pri niskim okolnim
temperaturama. Teme obrađene u ovome Prilogu uključuju:
1. Zahtjeve s obzirom na opremu
2. Ispitne uvjete
3. Ispitne postupke i potrebne podatke.
2. ISPITNA OPREMA
2.1. Sažetak
2.1.1. Ovo se poglavlje odnosi na opremu koja je potrebna za ispitivanje emisija
ugljikovog monoksida i ugljikovodika pri niskim okolnim temperaturama na
vozilima opremljenim motorima s vanjskim izvorom paljenja određena u točki
5.3.5. Priloga I. Potrebna oprema i specifikacije jednake su onima koje se
zahtijevaju za ispitivanje tipa I. i koje su navedene u Prilogu III. s dodacima,
ako za ispitivanje tipa VI. nisu propisani drugi zahtjevi. Točke 2.2. do 2.6.
opisuju odstupanja koja vrijede za ispitivanja tipa VI. pri niskim okolnim
temperaturama.
2.2. Dinamometar s valjcima
2.2.1. Primjenjuju se zahtjevi iz točke 4.1. Priloga III. Dinamometar se mora
namjestiti tako da simulira rad vozila na cesti pri 266 K (–7 °C). Takvo se
namještanje može temeljiti na utvrđenome profilu sile opterećenja vozila na
cesti pri 266 K (–7 °C). Alternativno, otpor vožnje utvrđen u skladu s Dodatkom
3. Priloga III. može se namjestiti tako da se za 10% skrati vrijeme usporavanja.
Tehnička služba može odobriti primjenu nekih drugih metoda određivanja otpora
vožnje.
2.2.2. Za umjeravanje dinamometra primjenjuju se odredbe Dodatka 2. Priloga III.
2.3. Sustav uzorkovanja
2.3.1. Primjenjuju se odredbe točke 4.2. Priloga III. i Dodatak 5. Priloga III.
Točka 2.3.2. u Dodatku 5. mijenja se i glasi: »Konfiguracija cjevovoda, količina
protoka CVS-a te temperatura i specifična vlažnost zraka za razrjeđivanje (koja
se može razlikovati od izvora zraka za izgaranje u motoru) moraju se regulirati
kako bi se praktički uklonila kondenzacija vode u sustavu (za većinu vozila
dovoljan je protok od 0,142 do 0,165 m2/s).«
2.4. Analitička oprema
2.4.1. Primjenjuju se odredbe točke 4.3. Priloga III., ali samo za ispitivanje
ugljikovog monoksida, ugljikovoga dioksida i ugljikovodika.
2.4.2. Za umjeravanje analitičke opreme primjenjuju se odredbe Dodatka 6.
Priloga III.
2.5. Plinovi
2.5.1. Primjenjuju se odredbe točke 4.5. Priloga III., tamo gdje su važne.
2.6. Dodatna oprema
2.6.1. Za opremu koja se upotrebljava za mjerenje obujma, temperature, tlaka i
vlažnosti primjenjuju se odredbe odjeljaka 4.4. i 4.6. Priloga III.
3. SLIJED ISPITIVANJA I GORIVO
3.1. Opći uvjeti
3.1.1. Slijed ispitivanja na slici VII.1.prikazuje faze kroz koje ispitno vozilo
prolazi tijekom postupka ispitivanja tipa VI. Razina okolne temperature tijekom
ispitivanja vozila mora u prosjeku iznositi 266 K (-7 °C) ± 3 K i ne smije:
biti niža od 260 K (-13 °C) ni viša od 272 K (-1 °C).
Temperatura ne smije:
pasti ispod 263 K (–10 °C) ili prijeći 269 K (–4 °C) dulje od tri uzastopne
minute.
3.1.2. Temperatura komore za ispitivanje koja se prati tijekom ispitivanja mora
se izmjeriti na izlazu rashladnog ventilatora (točka 5.2.1. ovoga Dodatka).
Zabilježena okolna temperatura mora biti jednaka aritmetičkoj sredini
temperatura komore za ispitivanje, izmjerenih u jednakim razmacima koji ne smiju
biti dulji od jedne minute.
3.2. Ispitni postupak
Prvi dio ciklusa gradske vožnje, prema slici III.1.1. u Prilogu III. – Dodatku
1., sastoji se od četiri osnovna ciklusa gradske vožnje koji zajedno čine
potpuni prvi dio ciklusa.
3.2.1. Pokretanja motora, početak uzorkovanja i izvođenje prvoga voznog ciklusa
mora biti u skladu s tablicom III.1.2. i slikom III.1.2.
3.3. Priprema za ispitivanje
3.3.1. Na ispitno se vozilo primjenjuju odredbe točke 3.1. Priloga III. Za
utvrđivanje ekvivalentne inercijske mase na dinamometru primjenjuju se odredbe
točke 5.1. Priloga III.

*Slika VII.1.*
POSTUPAK ZA ISPITIVANJE PRI NISKOJ OKOLNOJ TEMPERATURI

![](dodatni/348969.gif)

3.4. Ispitno gorivo
3.4.1. Ispitno gorivo mora zadovoljavati specifikacije dane u dijelu C. Priloga
XI.
4. PRETHODNO KONDICIONIRANJE VOZILA
4.1. Sažetak
4.1.1. Da bi se osigurala ponovljivost ispitivanja emisija, ispitna vozila
moraju se kondicionirati na jednak način. Kondicioniranje se sastoji od
pripremne vožnje na dinamometru iza koje slijedi faza mirovanja vozila s
ugašenim motorom prije ispitivanja emisija u skladu s točkom 4.3.
4.2. Pretkondicioniranje
4.2.1. Spremnik (spremnici) goriva se mora (moraju) napuniti određenim ispitnim
gorivom. Ako gorivo koje se nalazi u spremniku ne zadovoljava specifikacije
sadržane u točki 3.4.1. to se gorivo mora ispustiti prije punjenja spremnika
ispitnim gornim gorivom. Temperatura ispitnoga goriva mora biti manja ili jednaka 289 K
(+ 16 °C). Za gore navedene postupke sustav za smanjenje emisije isparavanjem ne
smije biti ni previše pročišćen ni preopterećen.
4.2.2. Vozilo se premjesti u ispitnu komoru i postavi na dinamometar s valjcima.
4.2.3. Pretkondicioniranje se sastoji od prvog i drugog dijela voznog ciklusa
prema Prilogu III., Dodatak 1. slika III.1.1. Na zahtjev proizvođača vozila
opr motorom s vanjskim izvorom paljenja mogu se pretkondicionirati s
pomoću jednoga prvog dijela i dva druga dijela voznoga ciklusa.
4.2.4. Tijekom pretkondicioniranja temperatura u ispitnoj komori mora ostati
relativno ujednačena i ne smije prijeći 303 K (30 °C).
4.2.5. Tlak u gumama pogonskih kotača mora biti namješten u skladu s odredbama
točke 5.3.2. Priloga III.
4.2.6. U roku od 10 minuta po završetku pretkondicioniranja motor se mora
isključiti.
4.2.7. Na zahtjev proizvođača i po odobrenju tehničke službe u izvanrednim se
slučajevima može odobriti dodatno pretkondicioniranje. Ako želi, tehnička služba
može i obaviti dodatno pretkondicioniranje. Dodatno se pretkondicioniranje
sastoji od jednoga ili više programa vožnje iz prvoga dijela ciklusa opisanog u
Prilogu III. – Dodatku 1. Opseg takvoga dodatnog pretkondicioniranja mora se
navesti u izvještaju o ispitivanju.
4.3. Metode progrijavanja
4.3.1. Za stabiliziranje vozila prije ispitivanja emisija mora se primijeniti
jedna od dvije metode, koju odabire proizvođač.
4.3.2. Standardna metoda. Vozilo prije ispitivanja emisija iz ispušne cijevi pri
niskim okolnim temperaturama treba odstajati najmanje 12 sati, a najviše 36
sati. Okolna temperatura (suhog termometra) u tome razdobljo mora se u prosjeku
održavati na:
266 K (–7 °C) ± 3 K, tijekom svakoga sata toga razdoblja i ne smije biti niža od
260 K (–13 °C) ni viša od 272 K (–1 °C). Osim toga, temperatura ne smije pasti
ispod 263 K (–10 °C) ili premašiti 269 K (–4 °C) dulje od tri uzastopne minute.
4.3.3. Prisilna metoda. Vozilo prije ispitivanja emisija iz ispušne cijevi pri
niskim okolnim temperaturama mora odstajati najviše 36 sati.
4.3.3.1. Tijekom tog razdoblja vozilo se ne smije držati na okolnim
temperaturama koje su više od 303 K (30 °C).
4.3.3.2. Hlađenje vozila može se obaviti prisilnim hlađenjem na temperaturu
ispitivanja. Ako se hlađenje pospješuje ventilatorima, ti ventilatori moraju
biti postavljeni vertikalno tako da se postigne najveće hlađenje sustava za
prijenos snage i motora, a ne u prvome redu kartera. Ventilatori se ne smiju
postaviti ispod vozila.
4.3.3.3. Okolna se temperatura treba strogo nadzirati tek kad se vozilo ohladi
na:
266 K (–7 °C) ± 2 K,
što se utvrđuje s pomoću reperezentativne temperature ulja. Reprezentativna
temperatura ulja je temperatura ulja izmjerena blizu središta, a ne na površini
ili na dnu kartera. Ako temparatura se mjeri na dva ili više različitih mjesta u
ulju, sva ta mjesta moraju biti u skladu sa zahtjevima za temperaturu.
4.3.3.4. Vozilo mora odstajati najmanje jedan sat nakon što se rashladi na 266 K
(–7 °C) ± 2 K, prije ispitivanja emisija iz ispušne cijevi pri niskim
temperaturama. Okolna temperatura (suhoga termometra) tijekom tog vremena mora u
prosjeku iznositi 266 K (–7 °C) ± 3 K i ne smije biti:
niža od 260 K (–13 °C) ni viša od 272 K (–1 °C).
Osim toga temperatura ne smije:
pasti ispod:
263 K (–10 °C) ili premašiti 269 K (–4 °C)
tijekom tri uzastopne minute.
4.3.4. Ako se vozilo stabilizira na 266 K (–7 °C) u zasebnome prostoru i ako se
do ispitne komore proveze kroz topli prostor, ono se u ispitnoj komori mora
ponovo stabilizirati najmanje šest puta onoliko vremena koliko je vozilo bilo
izloženo višim temperaturama. Okolna temperatura (suhog termometra) tijekom tog
razdoblja mora
u prosjeku iznositi 266 K (–7 °C) ± 3 K i ne smije biti niža od 260 K (–13 °C)
ni viša od 272 K (–1 °C).
Osim toga temperatura ne smije:
pasti ispod 263 K (–10 °C) ili premašiti 269 K (–4 °C) tijekom tri uzastopne
minute.
5. POSTUPAK NA DINAMOMETRU
5.1. Sažetak
5.1.1. Uzorkovanje emisija se izvodi se tijekom ispitnoga postupka koji se
sastoji od prvoga dijela ciklusa (Prilog III., Dodatak 1. slika III.1.1.).
Pokretanje motora, uzorkovanje neposredno iza toga, rad motora tijekom prvoga
dijela ciklusa i zaustavljanje motora, čine potpino ispitivanje pri niskoj
temperaturi koje ukupno traje 780 sekunda. Emisije iz ispušne cijevi razrjeđuju
se okolnim zrakom i stalno se uzima razmjeran uzorak za analizu. Ispušni plinovi
koji se sakupe u vreću analiziraju se na prisutnost ugljikovodika, ugljikovog
monoksida i ugljikovog dioksida. Prisutnost ugljikovodika, ugljikovog monoksida
i ugljikovog dioksida istodobno se analizira u uzorku razrijeđenoga okolnog
zraka.
5.2. Djelovanje dinamometra
5.2.1. Ventilator za hlađenje
5.2.1.1. Ventilator za hlađenje postavi se tako da rashladni zrak bude na
odgovarajući način usmjeren na hladnjak (vodeno hlađenje) ili na dovod zraka
(zračno hlađenje) i na vozilo.
5.2.1.2. Kod vozila koja motor imaju sprijeda ventilator mora biti postavljen
ispred vozila, na udaljenosti od najviše 300 mm. Kad su u pitanju vozila koja
motor imaju straga, ako je gornji položaj ventilatora nepraktičan, rashladni
ventilator postavlja se tako da dobava zraka bude dovoljna za hlađenje vozila.
5.2.1.3. Brzina ventilatora mora biti takva da u radnome rasponu od 10 km/h do
najmanje 50 km/h linearna brzina zraka na izlazu puhala bude u granicama ± 5
km/h odgovarajuće brzine valjaka. Puhalo mora imati sljedeće značajke:
– površina: najmanje 0,2 m2
– visina donjeg ruba iznad tla: približno 20 cm.
Alternativno, brzina ventilatora mora biti najmanje 6 m/s (21,6 km/h). Na
zahtjev proizvođača, za posebna vozila (npr. dostavna vozila, terenska vozila)
može se promijeniti visina ventilatora.
5.2.1.4. Kao brzina vozila mora se uzeti brzina izmjerena na valjku, odnosno
valjcima dinamometra (točka 4.1.4.4. Priloga III).
5.2.3. Po potrebi se mogu izvesti prethodna ispitivanja da bi se utvrdilo kako
je najbolje aktivirati kontrolu papučice za gas i kočnice da bi se u okvirima
propisanih granica postigao ciklus koji je približan teoretskome ciklusu ili da
bi se omogućilo namještanje sustava za uzorkovanje. Takva se vožnja mora obaviti
prije operacije »POČETAK« prema slici VII.1.
5.2.4. Vlažnost zraka mora se održavati dovoljno niskom da se spriječi
kondenzacija na valjku (valjcima) dinamometra.
5.2.5. Dinamometar se mora temeljito zagrijati prema preporukama proizvođača, uz
primjenu postupaka ili metoda regulacije koje osiguravaju ujednačenost preostale
snage trenja.
5.2.6. Između zagrijavanja dinamometra i početka ispitivanja emisija ne smije
proći više od 10 minuta, ako se ležajevi dinamometra ne zagrijavaju odvojeno.
Ako se ležajevi dinamometra zagrijavaju odvojeno, ispitivanje emisija mora
započeti najkasnije 20 minuta nakon zagrijavanja dinamometra.
5.2.7. Ako se snaga dinamometra mora namještati ručno, to se mora učiniti jedan
sat prije faze ispitivanja emisija iz ispušne cijevi. Za to se namještanje ne
može korisititi ispitno vozilo. Dinamometar koji ima automatsku regulaciju
unaprijed zadane snage može se namjestiti bilo kada prije početka ispitivanja
emisija.
5.2.8. Prije nego započne vožnja za ispitivanje emisija, temperatura u ispitnoj
komori, izmjerena u zračnoj struji rashladnog ventilatora na najvećoj
udaljenosti od 1 m – 1,5 m od vozila, mora biti 266 K (–7 °C) ± 2 K.
5.2.9. Dok je vozilo u pogonu, uređaji za grijanje i odleđivanje moraju biti
isključeni.
5.2.10. Bilježi se ukupni put koji je prešlo vozilo ili broj okretaja valjaka.
5.2.11. Vozilo s pogonom na sva četiri kotača mora se ispitivati u režimu s
pogonom na dva kotača. Određivanje ukupne sile u cestovnoj vožnji radi
namještanja dinamometra obavlja se dok se dok se vozilo nalazi u svojemu predviđenom
početnom voznom režimu.
5.3. Postupak ispitivanja
5.3.1. Odredbe točaka 6.2. do 6.6., isključujući točku 6.2.2., Priloga III.
primjenjuju se s obzirom na pokretanje motora, izvođenje ispitivanja i uzimanje
uzoraka emisija. Uzorkovanje započinje prije ili na početku postupka pokretanja
motora, a završava po završetku posljednjega praznog hoda posljed­njega osnovnog
ciklusa prvoga dijela (ciklusa vožnje) nakon 780 sekundi.
Prvi vozni ciklus započinje praznim hodom koji traje 11 sekunda, odmah nakon
pokretanja motora.
5.3.2. Za analizu uzorkovanih emisija primjenjuju se odredbe točke 7.2. Priloga
III. Tijekom analize tehnička služba mora se pobrinuti da ne dođe do
kondenzacije vodene pare u vrećama za uzorke ispušnih plinova.
5.3.3. Za izračunavanje masenih koncentracija emisija primjenjuju se odredbe
točke 8. Priloga III.
6. DRUGI ZAHTJEVI
6.1. Iracionalna strategija za smanjenje emisija
6.1.1. Svaka iracionalna strategija za smanjenje emisija, koja dovodi do
smanjenja učinkovitosti sustava za smanjenje emisija u uobičajenim radnim
uvjetima pri vožnji na niskim temperaturama ako nije obuhvaćena normiranim
ispitivanjima emisija, može se smatrati poremećanim uređajem.

**PRILOG VIII.**
ISPITIVANJE TIPA V.

OPIS ISPITIVANJA STARENJA ZA OVJERU TRAJNOSTI UREĐAJA ZA SMANJENJE ONEČIŠĆENJA

1. UVOD
U ovom se Prilogu opisuje ispitivanje za ovjeru trajnosti uređaja za smanjenje
onečišćenja kojima su opremljena vozila motorima s vanjskim izvorom paljenja ili
s kompresijskim paljenjem tijekom ispitivanja starenja od 80 000 km.
2. ISPITNO VOZILO
Vozilo mora biti u dobrome mehaničkom stanju; motor i uređaji za smanjenje
onečišćenja moraju biti novi.
Vozilo može biti isto kao ono dostavljeno za ispitivanje tipa I.; to ispitivanje
tipa I. mora se provesti nakon što vozilo preveze najmanje 3 000 km ciklusa
starenja iz točke 5.1.
3. GORIVO
Ispitivanje trajnosti provodi se s bezolovnim benzinskim ili dizelskim gorivom
koje se može kupiti na benzinskim pumpama.
4. ODRŽAVANJE I NAMJEŠTANJA VOZILA
Održavanje, namještanja kao i uporaba upravljačkih naprava ispitnog vozila
moraju biti oni koje preporučuje proizvođač.
5. FUNKCIONIRANJE VOZILA NA STAZI, CESTI ILI NA DINAMOMETRU
5.1 Radni ciklus
Tijekom rada na stazi, cesti ili valjcima udaljenost se mora postići prema niže
opisanome rasporedu vožnje (slika VII.5.1):
– raspored ispitivanja trajnosti sastoji se od 11 ciklusa svakoga od 6
kilometara
– tijekom prvih devet ciklusa vozilo se zaustavlja četiri puta u sredini
ciklusa, pri čemu motor svaki put mora biti u praznome hodu 15 sekunda
– uobičajeno ubrzavanje i usporavanje
– pet usporavanja u sredini svakog ciklusa, pad brzine ciklusa na 32 km/h te
vozilo postupno opet ubrzava dok se ne postigne brzina ciklusa
– deseti ciklus provodi se stalnom brzinom od 89 km/h
– jedanaesti ciklus počinje s najvećim ubrzanjem od zaustavne točke do 113 km/h.
Na pola puta uobičajeno se koči dok se vozilo ne zaustavi. Nakon toga slijedi
razdoblje praznog hoda od 15 sekunda i drugo najveće ubrzanje.
Raspored zatim ponovno počinje od početka. Najveća brzina svakog ciklusa
navedena je u sljedećoj tablici.

*Tablica VII.5.1*
NAJVEĆA BRZINA SVAKOG CIKLUSA

|  |  |
| --- | --- |
| Ciklus | Brzina ciklusa  u km/h |
| 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11 | 64  48  64  64  56  48  56  72  56  89  113 |

5.1.1. Na zahtjev proizvođača može se upotrijebiti
alternativni raspored ispitivanja na cesti. Te alternativne rasporede
ispitivanja odobrava tehnička služba prije ispitivanja te moraju imati bitno
istu prosječnu brzinu, raspored brzina, broj zaustavljanja po kilometrima i broj
ubrzavanja po kilometrima te raspored vožnje koji se upotrebljava na stazi ili
ispitnom uređaju s valjcima, što je podrobno pojašnjeno u točki 5.1.i na slici
VII.5.1.
5.1.2. Ispitivanje trajnosti ili, ako proizvođač odluči, preinačeno se
ispitivanje trajnosti provodi dok vozilo ne preveze najmanje 80 000 km.

![](dodatni/348970.gif)

*Slika VIII.5.1.*PROGRAM VOŽNJE

5.2 Ispitna oprema
5.2.1 Dinamometar s valjcima
5.2.1.1 Kad se provodi ispitivanje trajnosti na dinamometru s valjcima,
dinamometar mora omogućiti provedbu ciklusa iz točke 5.1. Osobito mora biti
opremljen sustavima koji simuliraju inerciju i otpor vožnje.
5.2.1.2 Kočnica se mora namjestiti tako da apsorbira snagu primijenjenu na
pogonske kotače pri stalnoj brzini od 80 km/h. Metode koje se primjenjuju radi
utvrđivanja te snage i za namještanje kočnice iste su kao one opisane u Dodatku
3. Priloga III.
5.2.1.3 Sustav hlađenja vozila trebao bi omogućiti da vozilo funkcionira na
temperaturama sličnim onima dobivenim na cesti (ulje, voda, ispušni sustav,
itd.).
5.2.1.4. Određena druga namještanja i svojstva ispitnog uređaju s valjcima
smatraju se jednakima, prema potrebi, onima opisanim u Dodatku III. ovoga
Pravilnika (inercija, naprimjer, koja može biti mehanička ili elektronička).
5.2.1.5 Vozilo se može, prema potrebi, pomaknuti na drugi uređaj radi provedbe
ispitivanja mjerenja emisija.
5.2.2 Rad na stazi ili cesti
Kad je završeno ispitivanje trajnosti na stazi ili cesti, referentna masa vozila
bit će barem jednaka onoj koja se zadržva za ispitivanja provedena na
dinamometru s valjcima.
6. MJERENJE EMISIJA ŠTETNIH SASTOJAKA
Na početku ispitivanja (0 km) i svakih 10 000 km (± 400 km) ili češće, u
pravilnim razmacima dok se ne prijeđe 80.000 km, mjere se emisije iz ispušne
cijevi u skladu s ispitivanjem tipa I. određenim u Prilogu I., točki 5.3.1.
Granične vrijednosti koje je potrebno zadovoljiti one su navedene u točki
5.3.1.4. Priloga I.
Svi rezultati ispušnih emisija moraju se ucrtati u dijagram kao funkcija
prevezene udaljenosti na sustavu zaokruženo na najbliži kilometar, a kroz sve te
točke ucrtava se najbolja odgovarajući pravac regresije određen metodom
najmanjih kvadrata. Pri izračunu se ne uzimaju u obzir rezultati ispitivanja na
0 km.
Podatci su prihvatljivi za uporabu u izračunu faktora pogoršanja samo ako su
interpolirane točkne točke od 6 400 km i 80 000 km na tome pravcu unutar gore navedenih
granica. Podatci su još uvijek prihvatljivi ako pravac regresije prelazi
primjenjivu granicu s negativnim nagibom (interpolirana točka od 6 400 km viša
je od interpolirane točke od 80 000 km), ali stvarna točka podataka na 80 000 km
ispod je granice.
Višekratnički faktor pogoršanja emisije ispušnih plinova obračunava se za svaki
štetni sastojak na sljedeći način:

pri čemu je:
Mi1 = masa emisije i-tog štetnog sastojka u gramima po km interpolirano na 6 400
km
Mi2 = masa emisije i-tog štetnog sastojka u gramima po km interpolirano na 80
000 km
Te interpolirane vrijednosti moraju se provoditi na najmanje četiri mjesta desno
od decimalnog zareza prije nego se podijeli jedna s drugom radi utvrđivanja
faktora pogoršanja. Rezultat se mora zaokružiti na tri mjesta desno od
decimalnog zareza.
Ako je faktor pogoršanja manji od jedan, smatra se da je jednak jedan.

**PRILOG IX.

A. Tehnički podatci o referentnim gorivima za ispitivanje vozila na osnovi
graničnih vrijednosti emisija navedenih u retku A tablice u točki 5.3.1.4.
Priloga I. – ispitivanje tipa I.**

1. TEHNIČKI PODATCI REFERENTNOGA GORIVA ZA ISPI­TIVANJE VOZILA OPREMLJENIH
MOTOROM S VANJSKIM IZVOROM PALJENJA
Vrsta goriva: benzin bez olova

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Parametar | Mjerna jedinica | Granične vrijednosti (1) | | Ispitna metoda |
| najmanje | najviše |
| Istraživački oktanski broj, RON |  | 95,0 | - | EN 25164 |
| Motorni oktanski broj, MON |  | 85,0 | - | EN 25163 |
| Gustoća na 15 °C | kg/m3 | 748 | 762 | ISO 3675 |
| Tlak para po Reidu | kPa | 56,0 | 60,0 | EN 12 |
| Destilacija:  – početno vrelište  – ishlapilo pri 100 °C  – ishlapilo pri 150 °C  – konačno vrelište | °C  % v/v  % v/v  ° C | 24  49,0  81,0  190 | 40  57,0  87,0  215 | EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405 |
| Ostatci | % v/v | - | 2 | EN-ISO 3405 |
| Analiza ugljikovodika:  – olefini  – aromatični spojevi  – benzen  – zasićeni spojevi | % v/v  % v/v  % v/v  % v/v | -  28,0  -  - | 10  40,0  1,0  ostatak | ASTM D 1319  ASTM D 1319  Pr. EN 12177  ASTM D 1319 |
| Omjer ugljik/vodik |  | upisati |valign="top" style="width: 75px; height: 3.0pt; border-left: medium none; border-right: 1.0pt solid black; border-top: medium none; border-bottom: 1.0pt solid black; padding: 1.7pt">

upisati  |

| Indukcijski period(2) | minuta | 480 | - | EN-ISO 7536 |
| Sadržaj kisika | % m/m | - | 2,3 | EN 1601 |
| Prisutna smola | mg/ml | - | 0,04 | EN-ISO 6246 |
| Sadržaj sumpora(3) | mg/kg | - | 100 | Pr. EN ISO/DIS 14596 |
| Korozija bakra razreda I. |  | - | 1 | EN-ISO 2160 |
| Sadržaj olova | mg/l | - | 5 | EN 237 |
| Sadržaj fosfora | mg/l | - | 1,3 | ASTM D 3231 |
| (1) Vrijednosti navedene u specifikacijama »prave su vrijednosti«. Kod uspostavljanja njihovih graničnih vrijednosti primijenjene su odredbe ISO 4259. Proizvodi od petroleja – Određivanje i primjena preciznih podataka u vezi s metodama ispitivanja, a kod određivanja najmanje vrijednosti uzeta je u obzir najmanja razlika od 2R iznad ništice; kod određivanja najveće i najmanje vrijednosti najmanja razlika je 4R (R = obnovljivost). Bez obzira na tu mjeru, koja je potrebna iz tehničkih razloga, proizvođač goriva bez obzira na to treba pokušati ostvariti vrijednost 0 tamo gdje je propisana najveća vrijednost 2R te ostvariti srednju vrijednost u slučaju navođenja najveće i najmanje granične vrijednosti. Ukaže li se potreba da se razjasni zadovoljava li određeno gorivo zahtjeve specifikacija, primjenjuju se odredbe norme ISO 4259.  (2) Gorivo može sadržavati antioksidanse i deaktivatore kovina koji se obično upotrebljavaju radi stabilizacije rafinerijskih tokova benzina, no ne smiju se dodavati deterdženti/disperzivna sredstva ni topiva ulja.  (3) Potrebno je izvijestiti o stvarnome sadržaju sumpora u gorivu upotrijebljenu za ispitivanje tipa I. | | | | |

2. TEHNIČKI PODATCI REFERENTNOGA GORIVA ZA ISPI­TIVANJE
VOZILA S DIZELSKIM MOTOROM

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Parametar | Mjerna jedinica | Granične vrijednosti (1) | | Ispitna metoda |
| najmanje | najviše |
| Cetanski broj (2) |  | 52,0 | 54,0 | EN– ISO 5165 |
| Gustoća na 15 °C | kg/m3 | 833 | 837 | EN– ISO 3675 |
| Destilacija:  – vrelište na 50%  – vrelište na 95%  – konačno vrelište | °C  °C  °C | 245  345  - | -  350  370 | EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405 |
| Plamište | °C | 55 | - | EN 22719 |
| CFPP | °C | - | – 5 | EN 116 |
| Viskoznost na 40 °C | mm2/s | 2,5 | 3,5 | EN-ISO 3104 |
| Policiklični aromatski ugljikovodici | % m/m | 3 | 6,0 | IP 391 |
| Sadržaj sumpora(3) | mg/kg | - | 300 | Pr. EN-ISO/DIS 14596 |
| Korozija bakra |  | - | 1 | EN-ISO 2160 |
| Ostatak ugljika po Conradsonu (10% DR) | % m/m | - | 0,2 | EN-ISO 10370 |
| Sadržaj pepela | % m/m | - | 0,01 | EN-ISO 6245 |
| Sadržaj vode | % m/m | - | 0,02 | EN-ISO 12937 |
| Neutralizacijski broj (jaka kiselina) | mg KOH/g | - | 0,02 | ASTM D 974-95 |
| Oksidacijska stabilnost (4) | mg/ml | - | 0,025 | EN-ISO 12205 |
| Nova i bolja metoda za policiklične aromatske spojeve, u pripremi | % m/m | - | - | EN 12916 |
| (1) Vrijednosti navedene u specifikacijama »prave su vre su vrijednosti«. Kod uspostavljanja njihovih graničnih vrijednosti primijenjene su odredbe ISO 4259. Proizvodi od petroleja – Određivanje i primjena preciznih podataka u vezi s metodama ispitivanja, a kod određivanja najmanje vrijednosti uzeta je u obzir najmanja razlika od 2R iznad ništice; kod određivanja najveće i najmanje vrijednosti najmanja razlika je 4R (R = obnovljivost). Bez obzira na tu mjeru, koja je potrebna iz tehničkih | | | | |
| razloga, proizvođač goriva bez obzira na to treba pokušati ostvariti vrijednost 0 tamo gdje je propisana najveća vrijednost 2R te ostvariti srednju vrijednost u slučaju navođenja najveće i najmanje granične vrijednosti. Ukaže li se potreba da se razjasni zadovoljava li određeno gorivo zahtjeve specifikacija, primjenjuju se odredbe norme ISO 4259.  (2) Područje za cetanski broj nije u skladu sa zahtjevima za najmanju vrijednosti od 4R. Međutim u slučaju spora između dobavljača i korisnika goriva mogu se za rješavanje takvih sporova upotrijebiti odredbe norme ISO 4259, pod uvjetom da se, umjesto jednog određivanja, obavi dovoljan broj ponovljenih mjerenja kako bi se postigla potrebna preciznost.  (3) Potrebno je izvijestiti o stvarnome sadržaju sumpora u gorivu upotrijebljenu za ispitivanje tipa I.  (4) Iako se stabilnost oksidacije nadzire, vjerojatno će rok upotrebe biti ograničen. Potrebno je od dobavljača tražiti savjet o uvjetima skladištenja i roku upotrebe. | | | | |

**B. Tehnički podatci o referentnim gorivima za ispitivanje
vozila na osnovi graničnih vrijednosti emisija navedenih u redu B tablice iz
Odjeljka 5.3.1.4. Priloga I. – ispitivanje tipa I.**

1. TEHNIČKI PODATCI REFERENTNOGA GORIVA ZA ISPITIVANJE VOZILA S MOTOROM S
VANJSKIM IZVOROM PALJENJA
Vrsta goriva: bezolovni benzin

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Parametar | Mjerna jedinica | Granične vrijednosti (1) | | Ispitna metoda |
| najmanje | najviše |
| Istraživački oktanski broj, IOB |  | 95,0 | - | EN 25164 |
| Motorni oktanski broj, MOB |  | 85,0 | - | EN 25163 |
| Gustoća na 15 °C | kg/m3 | 754 | ISO 3675 |
| Tlak para po Reidu | kPa | 56,0 | 60,0 | Pr. EN ISO  13016-1 (DVPE) |
| Destilacija:  – ishlapilo pri 70 °C  – ishlapilo pri 100 °C  – ishlapilo pri 150 °C  – konačno vrelište | % v/v  % v/v  % v/v  °C | 24,0  50,0  83,0  190 | 40,0  58,0  89,0  210 | EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405 |
| Ostatci | % v/v | - | 2,0 | EN-ISO 3405 |
| Analiza ugljikovodika:  – olefini  – aromatični spojevi  – benzen  – zasićeni spojevi | % v/v  % v/v  % v/v  % v/v | -  29,0  -  upisati | 10,0  35,0  1,0  upisati | ASTM D 1319  ASTM D 1319  ASTM D 1319  Pr. EN 12177 |
| Omjer ugljik/vodik |  | upisati | upisati |  |
| Indukcijski period (2) | minuta | 480 | - | EN-ISO 7536 |
| Sadržaj kisika | % m/m | - | 1,0 | EN 1601 |
| Prisutna smola | mg/ml | - | 0,04 | EN-ISO 6246 |
| Sadržaj sumpora (3) | mg/kg | - | 10 | ASTM D 5453 |
| Korozija bakra |  | - | klasa I. | EN-ISO 2160 |
| Sadržaj olova | mg/l | - | 5 | EN 237 |
| Sadržaj fosfora | mg/l | - | 1,3 | ASTM D 3231 |
| (1) Vrijednosti navedene uedene u specifikacijama »prave su vrijednosti«. Kod uspostavljanja njihovih graničnih vrijednosti primijenjene su odredbe ISO 4259. Proizvodi od petroleja – Određivanje i primjena preciznih podataka u vezi s metodama ispitivanja, a kod određivanja najmanje vrijednosti uzeta je u obzir najmanja razlika od 2R iznad ništice; kod određivanja najveće i najmanje vrijednosti najmanja razlika je 4R (R = obnovljivost). Bez obzira na tu mjeru, koja jena iz tehničkih razloga, proizvođač goriva bez obzira na to treba pokušati ostvariti vrijednost 0 tamo gdje je propisana najveća vrijednost 2R te ostvariti srednju vrijednost u slučaju navođenja najveće i najmanje granične vrijednosti. Ukaže li se potreba da se razjasni zadovoljava li određeno gorivo zahtjeve specifikacija, primjenjuju se odredbe norme ISO 4259.  (2) Gorivo može sadržavati antioksidanse i deaktivatore kovina koji se obično upotrebljavaju radi stabilizacije rafinerijskih tokova benzina, no ne smiju se dodavati deterdženti/disperzivna sredstva ni topiva ulja.  (3) Potrebno je izvijestiti o stvarnome sadržaju sumpora u gorivu upotrijebljenu za ispitivanje tipa I. | | | | |

2. TEHNIČKI PODATCI REFERENTNOGA GORIVA ZA ISPI­TIVANJE
VOZILA S DIZELSKIM MOTOROM

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Parametar | Mjerna jedinica | Granične vrijednosti (1) | | Ispitna metoda |
| najmanje | najviše |
| Cetanski broj (2) |  | 52,0 | 54,0 | EN– ISO 5165 |
| Gustoća na 15 °C | kg/m3 | 833 | 837 | EN– ISO 3675 |
| Destilacija:  – vrelište na 50%  – vrelište na 95%  – konačno vrelište | °C  °C  °C | 245  345  ~~-~~  - | ~~-~~  -  350  370 | EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405 |
| Plamište | °C | 55 | - | EN 22719 |
| CFPP | °C | - | – 5 | EN 116 |
| Viskoznost na 40 °C | mm3/s | 2,3 | 3,3 | EN-ISO 3104 |
| Policiklični aromatski ugljikovodici | % m/m | 3,0 | 6,0 | IP 391 |
| Sadržaj sumpora (3) | mg/kg | - | 10 | ASTM D 5453 |
| Korozija bakra |  | - | razred I. | EN-ISO 2160 |
| Ostatak ugljika po Conradsonu(10% DR) | % m/m | - | 0,2 | EN-ISO 10370 |
| Sadržaj pepela | % m/m | - | 0,01 | EN-ISO 6245 |
| Sadržaj vode | % m/m | - | 0,02 | EN-ISO 12937 |
| Neutralizacijski broj (jaka kiselina) | mg KOH/g | - | 0,02 | ASTM D 974 |
| Oksidacijska stabilnost (4) | mg/ml | - | 0,025 | EN-ISO 12205 |
| Mazivost (promjer površine habanja prema HFRR metodi na 60 °C) | μm | - | 400 | CEC F-06-A-96 |
| FAME | zabranjeno | | | |
| (1) Vrijednosti navedene u specifikacijama »prave su vrijednosti«. Kod uspostavljanja njihovih graničnih vrijednosti primijenjene su odredbe norme ISO 4259. Proizvodi od petroleja – Određivanje i primjena preciznih podataka u vezi s metodama ispitivanja, a kod određivanja najmanje vrijednosti uzeta je u obzir najmanja razlika od 2R iznad ništice; kod određivanja najveće i najmanje vrijednosti najmanja je razlika 4R (R = obnovljivost). Bez obzira na tu mjeru, koja je potrebna iz tehničkih razloga, proizvođač goriva bez obzira na to treba pokušati ostvariti vrijednost 0 tamo gdje je propisana najveća vrijednost 2R te ostvariti srednju vrijednost u slučaju navođenja najveće i najmanje granične vrijednosti. Ukaže li se potreba da se razjasni zadovoljava li određeno gorivo zahtjeve specifikacija, primjenjuju se odredbe norme ISO 4259.  (2) Područje za cetanski broj nije u skladu sa zahtjevima za najmanju vrijednosti od 4R. Međutim u slučaju spora između dobavljača i korisnika goriva, mogu se za rješavanje takvih sporova upotrijebiti odredbe norme ISO 4259, pod uvjetom da se umjesto jednog određivanja obavi dovoljan broj ponovljenih mjerenja kako bi se postigla potrebna preciznost.  (3) Potrebno je izvijestiti o stvarnome sadržaju sumpora u gorivu upotrijebljenu za ispitivanje tipa I.  (4) Iako se stabilnost oksidacije kontrolira, vjerojatno će rok upotrebe biti ograničen. Potrebno je od dobavljača tražiti savjet o uvjetima skladištenja i roku upotrebe. | | | | |

**C. Tehnički podatci o referentnim gorivima za ispitivanje
vozila s motorom s vanjskim izvorom paljenjem pri niskoj temperaturi okoline –
ispitivanje tipa VI.**Vrsta goriva: bezolovni benzin

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Parametar | Mjerna jedinica | Granične vrijednosti (1) | | Ispitna metoda |
| najmanje | najviše |
| Istraživački oktanski broj, IOB |  | 95,0 | - | EN 25164 |
| Motorni oktanski broj, MOB |  | 85,0 | - | EN 25163 |
| Gustoća na 15 °C | kg/m3 | 740 | 754 | ISO 3675 |
| Tlak para po Reidu | kPa | 56,0 | 95,0 | Pr. EN ISO 13016-1 (DVPE) |
| .7pt"> Destilacija:  – ishlapilo pri 70 °C  – ishlapilo pri 100 °C  – ishlapilo pri 150 °C  – konačno vrelište | % v/v  % v/v  % v/v  °C | 24,0  50,0  83,0  190 | 40,0  58,0  89,0  210 | EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405  EN-ISO 3405 |
| Ostatci | % v/v | - | 2,0 | EN-ISO 3405 |
| Analiza ugljikovodika:  – olefini  – aromatični spojevi  – benzen  – zasićeni spojevi | % v/v  % v/v  % v/v  % v/v | -  29,0  -  upisati | 10,0  35,0  1,0  upisati | ASTM 1319  ASTM 1319  ASTM 1319 |
| Omjer ugljik/vodik |  | upisati |  |  |
| Indukcijski period (2) | minuta | 480 | - | EN-ISO 7536 |
| Sadržaj kisika | % m/m | - | 1,0 | EN 1601 |
| Prisutna smola | mg/ml | - | 0,04 | EN-ISO 6246 |
| Sadržaj sumpora (3) | mg/kg | - | 10 | ASTM D 5453 |
| Korozija bakra  | - | klasa I. | EN-ISO 2160 | |
| Sadržaj olova | mg/l | - | 5 | EN 237 |
| Sadržaj fosfora | mg/l | - | 1,3 | ASTM D 3231 |
| (1) Vrijednosti navedene u specifikacijama »prave su vrijednosti«. Kod uspostavljanja njihovih graničnih vrijednosti primijenjene su odredbe norme ISO 4259. Proizvodi od petroleja – Određivanje i primjena preciznih podataka u vezi s metodama ispitivanja, a kod određivanja najmanje vrijednosti uzeta je u obzir najmanja razlika od 2R iznad ništice; kod određivanja najveće i najmanje vrijednosti najmanja je razlika 4R (R = obnovljivost). Bez obzira na tu mjeru, koja je potrebna iz tehničkih razloga, proizvođač goriva bez obzira na to treba pokušati ostvariti vrijednost 0 tamo gdje je propisana najveća vrijednost 2R, te ostvariti srednju vrijednost u slučaju navođenja najveće i najmanje granične vrijednosti. Ukaže li se potreba da se razjasni zadovoljava li određeno gorivo zahtjeve specifikacija, primjenjuju se odredbe ISO 4259.  (2) Gorivo može sadržavati antioksidanse i kovinske deaktivatore koji se obično upotrebljavaju radi stabilizacije rafinerijskih tokova benzina, ali se ne smiju dodavati deterdženti/disperzivna sredstva ni topiva ulja.  (3) Potrebno je izvijestiti o stvarnome sadržaju sumpora u gorivu upotrijebljenu za ispitivanje tipa VI. | | | | |

**PRILOG IX.(a)**

TEHNIČKI PODATCI O PLINOVITIM REFERENTNIM GORIVIMA

**A. Tehnički podatci za referentno gorivo UNP**1. TEHNIČKI PODATCI REFERENTNOGA GORIVA UNP ZA ISPITIVANJE VOZILA S OBZIROM NA
GRANIČNE VRI­JEDNOSTI EMISIJA NAVEDENIH U RETKU A TABLICE U TOČKI 5.3.1.4.
PRILOGA I. – ISPITIVANJE TIPA I.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Značajka | Jedinica | Gorivo A | Gorivo B | Ispitna metoda |
| Sastav: |  |  |  | ISO 7941 |
| Sadržaj C3 | % vol | 30 ± 2 | 85 ± 2 |  |
| Sadržaj C4 | % vol | ostatak | ostatak |  |
| < C3, > C4 | % vol | najviše 2 | najviše 2 |  |
| Olefini | % vol | najviše 12 | najviše 15 |  |
| Ostatak isparavanja | mg/kg | najviše 50 | najviše 50 | ISO 13757 |
| Sadržaj vode na 0 °C |  | nema | nema | vizualni pregled |
| Ukupni sadržaj sumpora | mg/kg | najviše 50 | najviše 50 | EN 24260 |
| Vodikov sulfid |  | nema | nema | ISO 8819 |
| Korozija bakrenog traka | ocjena | klasa I. | klasa I. | ISO 6251 (1) |
| Miris |  | karakterističan | karakterističan |  |
| Motorni oktanski broj |  | najmanje 89 | najmanje 89 | EN 589 Prilog B |
| (1) Ovom se metodom možda neće točno utvrditi prisutnost korozivnih materijala ako uzorak sadržava inhibitore korozije ili druge kemijske tvari koje smanjuju korozivnost uzorka na bakrenome traku. Stoga je zabranjeno dodavanje takvih spojeva kojima je jedini cilj utjecanje na ispitnu metodu. | | | | |

2. TEHNIČKI PODATCI REFERENTNOGA GORIVA UNP ZA ISPITIVANJE
VOZILA S OBZIROM NA GRANIČNE VRIJEDNOSTI NAVEDENE U RETKU B TABLICE U TOČKI
5.3.1.4. PRILOGA I. – ISPITIVANJE TIPA I.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Značajka | Jedinica | Gorivo A | Gorivo B | Ispitna metoda |
| Sastav: |  |  |  | ISO 7941 |
| Sadržaj C3 | % vol | 30 ± 2 | 85 ± 2 |  |
| Sadržaj C4 | % vol | ostatak | ostatak |  |
| < C3, > C4 | % vol | najviše 2 | najviše 2 |  |
| Olefini | % vol | najviše 12 | najviše 15 |  |
| Ostatak | mg/kg | najviše 50 | najviše 50 | ISO 13757 |
| Sadržaj vode na 0 °> |  | nema | nema | vizualni pregled |
| Ukupni sadržaj sumpora | mg/kg | najviše 10 | najviše 10 | EN 24260 |
| Vodikov sulfid |  | nema | nema | ISO 8819 |
| Korozija bakra | ocjena | klasa I. | klasa I. | ISO 6251 (1) |
| Miris |  | karakterističan | karakterisakterističan |  |
| Motorni oktanski broj |  | najmanje 89 | najmanje 89 | EN 589 Prilog B |
| (1) Ovom se metodom možda neće točno utvrditi prisutnost korozivnih materijala ako uzorak sadržava inhibitore korozije ili druge kemijske tvari koje smanjuju korozivnost uzorka na bakrenome traku. Stoga je zabranjeno dodavanje takvih spojeva kojima je jedini cilj utjecanje na ispitnu metodu. | | | | |

**B. Tehnički podatci za referentno gorivo PP**

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Značajka | Mjerna jedinica | Osnova | Granične vrijednosti | | Ispitna metoda |
| najmanje | najviše |
| Referentno gorivo G20 |  |  |  |  |  |
| Sastav:  metan  ostatak (1)  N2 | % mol  nter"> % mol  % mol | 100  ~~-~~  - | 99  ~~-~~  - | 100  1 | ISO 6974  ISO 6974  ISO 6974 |
| Sadržaj sumpora | mg/m3 (2) | - | - | 10 | ISO 6326-5 |
| Wobbeov indeks (neto) | MJ/m3 (3) | 48,2 | 47,2 | 49,2 |  |
| Referentno gorivo G25 |  |  |  |  |  |
| Sastav:  metan  ostatak (1)  N2 | % mol  % mol  % mol | 86  -  14 | 84  -  12 | 88  1  16 | ISO 6974  ISO 6974  ISO 6974 |
| Sadržaj sumpora | mg/m3 (2) | - | - | 10 | ISO 6326-5 |
| Wobbeov indeks (neto) | MJ/m3 (3) | 39,4 | 38,2 |  | 40,6 |
| (1) Inertni plinovi (različiti od N2) + C2 +C2+.(2) Vrijednost se ust se utvrđuje pri 293,2 K (20 °C) i 101,3 kPa.  (3) Vrijednost se utvrđuje pri 273,2 K (0 °C) i 101,3 kPa. | | | | | |

**PRILOG X.**
OBRAZAC
(Najveći format: A4 (210 mm x 297 mm))

CERTIFIKAT O HOMOLOGACIJI TIPA SASTAVNOGA DIJELA

Naziv tijela nadležnog za homologaciju

Izjabr>
– homologaciji (1)
– izmjeni/dopuni homologacije (1)
– odbijanju homologacije (1)
– povlačenju homologacije (1)
za tip vozila/sastavnoga dijela/zasebne tehničke jedinice(1) s obzirom na
Direktivu ….kako je zadnje izmijenjena i dopunjena Direk­tivom …….

\_\_\_\_
(1) Prekrižiti nepotrebno.

DIO I.

0.1 Marka (trgovački naziv proizvođača):
0.2 Tip i opća trgovačka oznaka (opće trgovačke oznake):
0.3 Identifikacijska oznaka tipa, ako je postavljena na vozilu/sastavnome
dijelu/zasebnoj tehničkoj jedinici (1)(2):
0.3.1 Položaj te oznake:
0.4 Kategorija vozila(3):
0.5 Naziv i adresa proizvođača:
0.7 Za sastavne dijelove i zasebne tehničke jedinice, položaj i način
postavljanja oznake homologacije:
0.8 Adresa (adrese) pogona za sklapanje:
\_\_\_\_\_
(2) Ako podatci za oznaku tipa
sadržavaju znakove koji nisu bitni za opis vozila, sastavnoga dijela ili zasebne
tehničke jedinice na koje se odnosi ovaj certifikat o homologaciji, takvi se
znakovi moraju u dokumentu zamijeniti znakom ‘?’ (npr. ABC??123???).
(3) Prema definiciji u Dijelu A Priloga II. Direktive 70/156/EEZ.

DIO II.

1. Dodatni podatci (prema potrebi): vidi Dopunu
2. Tehnička služba odgovorna za provođenje homologacijskih ispitivanja:
3. Datum izvještaja o ispitivanju:
4. Broj izvještaja o ispitivanju.
5. Napomene (ako ih ima): vidi Dopunu
6. Mjesto:
7. Datum:.
8. Potpis:.
9. Popis opisne dokumentacije koja je pohranjena kod tijela nadležnog za
homologaciju i koja se može dobiti na zahtjev

DODATAK 1.

Dopuna certifikatu o homologaciji tipa br. …
o homologaciji tipa vozila s obzirom na Direktivu 70/220/EEZ, kako je zadnje
izmijenjena i dopunjena Direktivom...../……/EZ
1. Dodatni podatci
1.1. Masa vozila u voznom stanju:
1.2. Najveća dopuštena masa:
1.3. Referentna masa:
1.4. Broj sjedala:
1.5. Oznaka motora:
1.6. Mjenjač
1.6.1. Ručni, broj brzina:1
1.6.2. Automatski, broj stupnjeva prijenosa:1
1.6.3. Kontinuirano promjenjivi prijenos: da/ne1
1.6.4. Prijenosni omjeri pojedinih stupnjeva prijenosa:
1.6.5. Prijenosni omjer pogonske osovine:
1.7. Raspon veličina guma:
1.7.1. Dinamički opseg guma upotrijebljenih za ispitivanje tipa I.:
1.8. Rezultati ispitivanja:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tip I. | CO  (g/km) | THC3  (g/km) | Nox     (g/km) | HC + NOx2 (g/km) | Čestice2  (g/km) |
| Izmjereno |  |  |  |  |  |
| mal"> |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |
| Izračunano s faktorom pogoršanja DF |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |

Tip II.:......................................... %
Tip III: ..........................................
Tip IV.: .........................g/ispitivanje
Tip V.:  – Vrsta trajnosti: 80 000 km, nije izveden1

– Faktor pogoršanja DF: izračunan, propisan1

– Navesti vrijednosti:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Tip VI. | CO (g/kg) | HC (g/kg) |
| Izmjerena vrijednost |  |  |

1.8.1.1. Ponoviti tablicu za sve referentne plinove UNP-a ili
PP-a, navesti jesu li rezultati izmjereni ili izračunani i ponoviti tablicu za
(jedini) konačni rezultat emisija vozila za UNP ili PP. Ako se radi o vozilu s
dvije vrste goriva, navesti rezultat za benzin, ponoviti tablicu za sve
referentne plinove UNP-a ili PP-a, navesti jesu li rezultati izmjereni ili
izračunani te ponoviti tablicu za (jedini) konačni rezultat emisija vozila za
UNP ili PP.
1.8.2. Opis i/ili nacrt indikatora neispravnosti (MI):
1.8.3. Popis i funkcija svih sastavnih dijelova koje nadzire OBD sustav:
1.8.4. Opis (općih radnih načela) za:
1.8.4.1. Otkrivanje zatajivanja paljenja 3:
1.8.4.2. Nadzor katalizatora 3:
1.8.4.3. Nadzor osjetila kisika 3:
1.8.4.4. Ostali sastavni dijelovi koje nadzire OBD sustav 3:
1.8.4.5. Nadzor katalizatora 2:
1.8.4.6. Nadzor odvajača krutih čestica 2:
1.8.4.7. Nadzor elektroničkog aktuatora sustava za napajanje gorivom 2:
1.8.4.8. Ostali sastavni dijelovi koje nadzire OBD sustav 2:
1.8.5. Kriteriji za aktiviranje indikatora neispravnosti (MI) (određeni broj
ciklusa vožnje ili statistička metoda):
1.8.6. Popis svih upotrijebljenih izlaznih OBD kodova i formata (s pojedinačnim
objašnjenjima):
1.9. Podatci o emisijama koji su potrebni za tehnički pregled vozila:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ispitivanja | Vrijednost CO (% vol) | Lambda 1 | Brzina motora (min-1) | Temperatura motornog ulja (°C) |
| Ispitivanje na niskoj brzini vrtnje u praznome hodu |  | N/A |  |  |
| Ispitivanje na povišenoj brzini vrtnje u praznome hodu |  |  |  |  |
| 1 Formula lambda: vidi Prilog I., točka 5.3.7.3., bilješka 1. | | | | |

1.10. Katalizatori
1.10.1. Izvorni ugrađeni katalizator ispitan na osnovi svih odgovarajućih uvjeta
iz ovoga Pravilnika:
1.10.1.1. Marka i tip izvornoga ugrađenog katalizatora, kako je navedeno pod
točkom 3.2.12.2.1. Priloga II. ovoga Pravilnika (opisni dokument):
1.10.2. Izvorni zamjenski katalizator ispitan na osnovi svih odgovarajućih
uvjeta iz ovoga Pravilnika:
1.10.2.1. Marka/e i tip (tipovi) izvornog zamjenskog katalizatora, kako je
navedeno u točki 3.2.12.2.1. Priloga II. ovog Pravilnika (opisni dokument):
5. Napomene:

\_\_\_\_\_\_
(1) Prekrižiti što se ne
primjenjuje
(2) Za vozila opremljena motorima s kompresijskim paljenjem
(3) Za vozila opremljena motorima s vanjskim izvorom paljenja.

DODATAK 2.

PODATCI U VEZI S OBD SUSTAVOM

U skladu s točkom 3.2.12.2.8.6 opisnoga dokumenta, podatke iz ovoga Dodatka
dostavlja proizvođač vozila kako bi se omogućila proizvodnja zamjenskih ili
servisnih dijelova kompatibilnih s OBD sustavom, dijagnostičkih uređaja i
ispitne opreme. Proizvođač vozila ne treba dostaviti te podatke ako su oni
obuhvaćeni u pravu intelektualnoga vlasništva ili ako predstavljaju specifičan
‘know-how’ proizvođača ili dobavljača izvorne opreme.
Na zahtjev će ovaj Dodatak biti dostupan svim zainteresiranim proizvođačima
dijelova, dijagnostičkih uređaja i ispitne opreme pod jednakim uvjetima.
1. Opis vrste i broj ciklusa pretkondicioniranja koji je upotrijebljen pri
prvotnoj homologaciji tipa vozila
2. Opis vrste OBD pokaznog ciklusa koji je upotrijebljen pri prvotnoj
homologaciji tipa vozila za sastavni dio koji je pod nadzorom OBD sustava
3. Opširna dokumentacija u kojoj su opisani svi sastavni dijelovi nadzirani s
pomoću strategije za otkrivanje grešaka u radu i za aktiviranje indikatora
neispranosti (određeni broj voznih ciklusa ili statistička metoda), uključujući
popis relevantnih sekundarnih nadziranih parametara za svaki sastavni dio koji
se nadzire OBD sustavom. Popis svih izlaznih OBD kodova i formata (s
objašnjenjem svakoga) koji se upotrebljavaju za pojedine sastavne dijelove
pogonske grupe koji imaju veze s emisijama i za pojedine sastavne dijelove koji
nemaju veze s emisijama, ako se nadzorom sastavnoga dijela određuje aktiviranje
indikatora neispravnosti. Poglavito je potrebno dostaviti iscrpno objašnjenje
podataka iz modula $ 05 Ispitivanje ID $21 do FF i podataka iz modula $ 06. U
slučaju tipova vozila koji upotrebljavaju vezu za prijenos podataka sukladno
normi HRN ISO 15765-4 »Cestovna vozila – Dijagnostika na regulatoru mrežnih
područja (CAN) – 4. dio.: Zahtjevi za sustave koji se odnose na emisiju«,
potrebno je dostaviti opširno objašnjenje podataka iz modula $ 06 Ispitivanje ID
$00 do FF za svako OBD praćenje koje podržava ID.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sastavni dio | Kôd greške | Nadzorna strategija | Kriteriji za otkrivanje greške | Kriteriji za aktiviranje MI | Sekundarni parametri | Pretkondicioniranje | Pokazno ispitivanje |
| Katalizator | P0420 | Signali osjetila kisika 1 i 2 | Razlika između signala osjetila 1 i 2 | 3. ciklus | brzina vrtnje motora, opterećenje motora, A/F način rada, temperatura katalizatora | dva ciklusa tipa I. | tip I. |

**PRILOG XI.**
SUSTAV UGRAĐENE DIJAGNOSTIKE (OBD) ZA MOTORNA VOZILA

1. UVOD
Ovaj se Prilog primjenjuje na funkcionalne aspekte sustava ugrađene dijagnostike
(OBD) za nadzor emisije iz motornih vozila.
2. DEFINICIJE
U smislu ovoga Priloga:
2.1. »OBD« označava sustav ugrađene dijagnostike koji je namijenjen za nadzor
emisija i mora imati sposobnost identificiranja vjerojatnog područja
neispravnosti pomoću kodova grešaka, pohranjenih u memoriju računala.
2.2. »Tip vozila« označava kategoriju motornih vozila koja se ne razlikuju u
bitnim značajkama motora i OBD sustava, koje su određene u Dodatku 2.
2.3. »Porodica vozila« označava skupinu vozila jednoga proizvođača, za koja se
zbog slične konstrukcije očekuje da imaju slične značajke emisije ispušnih
plinova i OBD sustava. Svaki motor iz te porodice mora ispunjavati zahtjeve iz
ovog Pravilnika.
2.4. »Sustav za smanjenje štetne emisije« označava elektronički uređaj za
upravljanje radom motora i sve sastavne dijelove ispušnog sustava i sustava za
odvod ispravanja koji se tiču emisije i tom uređaju šalju ulazne podatke ili
primaju izlazne podatke iz tog uređaja.
2.5. »Indikator neispravnosti (MI)« označava vidni ili slušni indikator koji
jasno obavještava vozača o neispravnosti bilo kojeg sastavnoga dijela koji se
tiče emisije spojena na OBD sustav, ili o neispravnosti samoga OBD sustava.
2.6. »Neispravnost« označava grešku sastavnoga dijela ili sustava koji se tiče
emisije, zbog čega dolazi do toga da vrijednosti emisija premaše granične
vrijednosti iz točke 3.3.2., ili do nemogućnosti OBD sustava da zadovolji
osnovne zahtjeve za praćenje koji su predviđeni ovim Prilogom.
2.7. »Sekundarni zrak« označava zrak koji se uvodi u ispušni sustav s pomoću
pumpe ili usisnog ventila ili na neki drugi način, koji je namijenjen za
pospješivanje oksidacije HC i CO sadržanih u struji ispušnih plinova.
2.8. »Zatajenje paljenja motora« označava pojavu kad u cilindru motora s
vanjskim izvorom paljenja nema izgaranja zbog nedostatka iskre, slabog doziranja
goriva, slabe kompresije ili bilo kojeg drugog uzroka. S obzirom na nadzor OBD
sustavom, to je onaj postotak zatajivanja od ukupnoga broja paljenja motora
(koji navodi proizvođač) koji bi doveo do pojave emisija koje prekoračuju
granične vrijednosti navedene u točki 3.3.2., ili postotak koji bi doveo do
pregrijavanja jednoga ili više katalizatora, što bi prouzrčilo nepopravljivu
štetu.
2.9. »Ispitivanje tipa I« označava ciklus vožnje (prvi i drugi dio) koji se
primjenjuje za homologacije s obzirom na emisije, kako je podrobno opisano u
Prilogu III. Dodatku 1.
2.10. »Ciklus vožnje« sastoji se od pokretanja motora, načina rada motora kao u
vožnji tijekom koje se otkriva eventualna neispravnost, i isključivanja motora.
2.11. »Ciklus zagrijavanja« označava rad vozila koji je dovoljno dug da od
pokretanja motora temperatura rashladne tekućine naraste za najmanje 22 K i
dosegne najmanju temperaturu od 343 K (70 °C).
2.12. »Regulacija goriva« označava prilagođavanje osnovne mape dovoda goriva na
temelju povratnih informacija. Kratkoročna regulacija goriva označava dinamično
ili trenutačno namještanje. Dugoročna regulacija goriva označava postupnije
prilagođavanje mape dovoda goriva od kratkoročnih namještanja regulacije.
Dugoročnim se namještanjima poravnavaju razlike između vozila i postupnih
promjena koje se javljaju s vremenom.
2.13. »Izračunana vrijednost opterećenja« (CLV) označava trenutačni protok zraka
podijeljen vršnim protokom zraka, pri čemu je najveći protok zraka ispravljen za
nadmorsku visinu, ako je poznata. Po toj se definiciji dobije bezdimenzijski
broj koji je univerzalan za sve motore i koji serviseru pokazuje omjer uporabe
kapaciteta motora (pri potpuno, stopostotno otvorenoj zaklopci za snagu).

![](dodatni/348972.gif)

2. 14. »Trajni rad motora sa zadanom emisijom« označava
slučaj kad uređaj za upravljanje radom motora prebacuje motor trajno na način
rada koji ne zahtijeva ulazni signal iz neispravnog sastavnog dijela ili
sustava, u slučajevima kad bi takav neispravni sastavni dio ili sustav doveli do
povećanja emisija iz vozila na razinu iznad graničnih vrijednosti navedenih u
točki 3.3.2.
2.15. »Priključno vratilo« označava izlaznu jedinicu pogonjenu motorom koja
služi za pogon pomoćne opreme ugrađene na vozilo.
2.16. »Pristup« označava dostupnost svih podataka iz OBD sustava povezanih s
emisijom, uključujući sve kodove grešaka koji su potrebni za nadzor,
dijagnostiku, servisiranje ili popravak dijelova vozila povezanih s emisijama,
preko serijskog sučelja za normiranu dijagnostičku vezu (u skladu s Dodatkom 1.
točka 6.5.3.5. ovoga Priloga).
2.17. »Neograničen« znači
– pristup koji ne ovisi o pristupnome kodu koji se može dobiti samo od
proizvođača, ili o kojemu sličnom sredstvu, ili
– pristup koji omogućuje procjenu danih podataka bez potrebe za bilo kakvim
posebnim podatcima za dekodiranje, osim ako su normirane same te informacije.
2.18. »Normiran« označava da se svi podatci vezano uz protok podataka,
uključujući sve korištene kodove grešaka, moraju stvarati samo u skladu s
industrijskim normama koje, zbog činjenice da su njihov oblik i dopuštene opcije
jasno određeni, omogućuju najveću razinu usklađenosti u industriji motornih
vozila i čiju primjenu ovaj Pravilnik izričito dopušta.
2.19. »Informacije oacije o popravku« označava sve informacije potrebne za
dijagnostiku, servisiranje, inspekcijski nadzor, periodičke provjere ili
popravke vozila koje proizvođač daje svojim ovlaštenim prodavačima/servisima. Te
informacije po potrebi uključuju priručnike za servisiranje, tehničke uputste,
dijagnostičke informacije (npr. najmanje i najviše teoretske vrijednosti za
mjerenja), dijagrame ožičenja, identifikacijski broj za umjeravanje softvera,
koji se primjenjuje zani tip vozila, upute za pojedinačne i posebne
slučajeve, informacije o alatima i opremi, informacije o zapisima podataka i
informacije o dvosmjernome nadzoru i ispitivanju. Proizvođač nije dužan davati
informacije koje su zaštićene pravom na intelektualno vlasništvo ili koje čine
poseban ‘know–how’ proizvođača i/ili dobavljača koji su proizvođači izvorne
opreme (OEM); u ovom se slučaju potrebne tehničke informacije ne smiju
upotrijebiti bez dopuštenja.
2.20. »Nedostatak« označava s obzirom na OBD sustav da do sva nadzirana sastavna
dijela ili sustava sadržavaju privremeno ili trajno radne značajke koje
narušavaju na drugi način učinkovitost OBD nadzora tih sastavna dijela ili
sustava ili ne zadovoljavaju sve ostale pojedinačne zahtjeve za OBD. Vozila se
mogu homologirati, registrirati i prodavati s takvim nedostatcima u skladu sa
zahtjevima točke 4. ovoga Priloga.
3. ZAHTJEVI I ISPITIVANJA
3.1. Sva vozila moraju biti opremljena OBD sustavom koji je konstruiran, izrađen
i ugrađen u vozilo tako da omogućuje određivanje tipova pogoršanja ili
neispravnosti tijekom cijeloga životnog vijeka vozila. Da bi se postigao taj
cilj, tijelo za homologaciju mora prihvatiti činjenicu da OBD sustav vozila koja
su prešla udaljenosti veće od udaljenosti utvrđenih za ispitivanje tipa V. koje
se odnosi na trajnost, spomenuto u točki 3.3.1., može pokazivati nešto slabija
radna svojstva, tako da može doći do prekoračenja graničnih vrijednosti emisija
navedenih u točki 3.3.2. prije nego OBD sustav upozori vozača vozila na
neispravnost.
3.1.1. Pristup OBD sustavu potreban za inspekcijski nadzor, dijagnostiku,
servisiranje ili popravke vozila mora biti neograničen i normiran. Svi kodovi
grešaka povezani s emisijom moraju biti u skladu s točkom 6.5.3.4. Dodatka 1.
ovoga Priloga.
3.1.2. Najkasnije tri mjeseca nakon što proizvođač bilo kojem ovlaštenom
prodavatelju ili servisu u Europsko unuji dostavi informacije o popravcima,
proizvođač mora te informacije (uključujući sve naknadne izmjene i dopune) dati
na raspolaganje, uz umjerenu i nediskriminatornu naknadu, te o tome obavijestiti
tijelo za homologaciju.
U slučaju nepoštivanja tih odredaba, tijelo za homologaciju poduzima
odgovarajuće mjere radi osiguravanja raspoloživosti informacija za popravke, u
skladu s postupcima utvrđenim za homologaciju i preglede vozila u upotrebi.
3.2. OBD sustav mora biti konstruiran, izrađen i ugrađen u vozilo na način da
omogućuje da vozilo ispunjava zahtjeve ovoga Priloga u uvjetima uobičajene
uporabe.
3.2.1. Privremeno isključivanje OBD sustava
3.2.1.1. Proizvođač može isključiti OBD sustav u slučaju niske razine goriva
koja nepovoljno utječe na njegovu sposobnost nadzora. Sustav se ne smije
isključiti ako je razina goriva u spremniku iznad 20% nazivnog obujma spremnika.
3.2.1.2. Proizvođač može isključiti OBD sustav ako je okolna temperatura pri
pokretanju motora niža od 266 K (–7 °C) ili ako se vozilo nađe na nadmorskim
visinama iznad 2 500 metara, pod uvjetom da proizvođač dostavi podatke i/ili
inženjersku ocjenu koji su dovoljan dokaz da bi nadzor u takvim uvjetima bio
nepouzdan. Proizvođač također može zatražiti da se OBD sustav isključuje i u
slučaju drugih okolnih temperatura pri pokretanju motora, ako na temelju
podataka i/ili inženjerske procjene tijelu za homologaciju dokaže da bi sustav u
takvim uvjetima pokazivao pogrešne podatke.
3.2.1.3. Što se tiče vozila u koja su ugrađena priključna vratila, isključivanje
sustava nadzora izložena štetnim utjecajima dopušta se samo pod uvjetom da se se
to čini samo kad je priključno vratilo aktivno.
3.2.2. Zatajenje paljenja motora – vozila opremljena motorima s vanjskim izvorom
paljenja
3.2.2.1. Proizvođači mogu usvojiti kriterije s višim postotkom zatajenja
paljenja od onih koji su prijavljeni tijelu za homologaciju, u slučajevima kada
se pri određenoj brzini i opterećenju motora nadležnom tijelu može dokazati da
otkrivanje nižih razina zatajenja paljenja ne bi bilo pouzdano.
3.2.2.2. Kad proizvođač nadležnom tijelu može dokazati da otkrivanje zatajenja
paljenja s višim postotkom još nije izvedivo ili da se zatajenja paljenja ne
može razlikovati od drugih utjecaja (npr. neravne ceste, mijenjanje stupnjeva
prijenosa, razdoblje nakon pokretanja motora itd.) sustav za praćenje zatajenja
paljenja ne mora se aktivitati ako postoje takvi uvjeti.
3.3. Opis ispitivanja
3.3.1. Ispitivanja se obavljaju na vozilu koje je bilo upotrijebljeno za
ispitivanje trajnosti tipa V dano u Prilogu VIII., primjenjujući ispitni
postupak iz Dodatka 1. ovoga Priloga. Ispitivanja se obavljaju po završetku
ispitivanja trajnosti tipa V. Ako ispitivanje trajnosti tipa V. s obzirom na
trajnost nije obavljeno, ili ako to zatraži proizvođač, za pokazna ispitivanja
OBD sustava može se upotrijebiti tipično vozilo odgovarajuće starosti.
3.3.2. OBD sustav mora pokazivati grešku sastavnoga dijela ili sustava u vezi s
emisijom kad takve greške imaju za posljedicu prekokoračenje niže danih
graničnih vrijednosti za emisije:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | | Referentna masa (RW) (kg) | Masa ugljikova  monoksida | | Masa ugljikovodika | | Masa dušikovih oksida | | Masa čestica (1) |
| (CO)  L1   (g/km) | | (HC)<>2   (g/km) | | (NOx)  L3   (g/km) | | (PM)  L1   (g/km) |
| Kategorija | Razred |  | Benzinski motori | Dizelski motori | Benzinski motori | Dizelski motori | Benzinski motori | Dizelski motori | Dizelski motori |
| M(2) (4) | - | Sve | 3,20 | 3,20 | 0,40 | 0,40 | 0,60 | 1,20 | 0,18 |
| N(3) (4) | I | RW ≤ 1,305 | 3,20 | 3,20 | 0,40 | 0,40 | 0,60 | 1,20 | 0,18 |
| II | 1,305 < RW ≤ 1,760 | 5,80 | 4,00 | 0,50 | 0,50 | 0,70 | 1,60 | 0,23 |
| III | 1,760 < RW | 7,30 | 4,80 | 0,60 | 0,60 | 0,80 | 1,90 | 0,28 |
| (1) Za motore s kompresijskim paljenjem.  (2) Osim vozila najveće mase veće od 2 500 kg.  (3) Kao i vozila kategorije M, navedena u bilješci (2).  (4) Prijedlog Komisije će sadržavati krajnje granične vrijednosti za OBD 2005/6 za vozila kategorija M1 i N1 | | | | | | | | | |

3.3.3. Zahtjevi s obzirom na nadzor za vozila opremljena
motorima s vanjskim izvorom paljenja.
Da bi ispunio zahtjeve iz točke 3.3.2., OBD sustav mora nadzirati najmanje:
3.3.3.1. smanjenje učinkovitosti katalizatora samo s obzirom na emisiju HC.
Proizvođači moraju pratiti samo prednji katalizator ili u povezanosti sa
sljedećim katalizatorom (katalizatorima) nizvodno. Svaki praćeni katalizator i
kombinacija katalizatora smatrat će se neispravnim kad emisije prelaze graničnu
vrijednost za HC danu u tablici u točki 3.3.2.
3.3.3.2. pojavu zatajivanja paljenja motora u radnome području motora unutar
sljedećih krivulja:
(a) najveća brzina od 4 500 min–1 ili 1 000 min–1 veća od najveće brzine koja se
javlja tijekom ciklusa ispitivanja tipa I., ovisno o tome koja je manja
(b) krivulja pozitivnog zakretnog momenta (tj. opterećenja motora, s
prijenosnikom snage u neutralnom položaju)
(c) krivulja koja spaja sljedeće radne točke motora: krivulju pozitivnog
zakretnog momenta na 3 000 min–1 i točku na krivulji najveće brzine koja je
određena u alineji (a) gore, s tim da je podtlak u usisnoj grani motora za 13,33
kPa niži od podtlaka na krivulji pozitivnog zakretnog momenta
3.3.3.3. pogoršanje osjetila kisika
3.3.3.4. ako je aktivan za odabrano gorivo, ostale sastavne dijelove ili sustave
za smanjenje štetne emisije ili sastavne dijelove ili sustave pogonskoga dijela
koji su povezani s računalom čiji kvar može imati za posljedicu prekoračenje
graničnih vrijednosri za emisije dane u točki 3.2.2.
3.3.3.5. osim ako su obuhvaćeni nekim drugim načinom nadzora, svi ostali
sastavni dijelovi pogonske grupe koji su u vezi s emisijom i povezani su s
računalom, uključujući odgovarajuća osjetila koja omogućavaju ispunjavanje
funkcija nadzora, moraju biti predmet nadzora kontinuiteta kruga
3.3.3.6. elektronički uređaj za upravljanje pročišćavanjem emisija nastalim
isparavanjem mora se nadzirati barem s obzirom na neprekinutost strujnoga kruga.
3.3.4. Zahtjevi s obzirom na nadzor za vozila opremljena motorima s
kompresijskim paljenjem
Da bi ispunio zahtjeve iz odjeljka 3.3.2., OBD sustav mora nadzirati:
3.3.4.1. Smanjenje učinkovitosti katalizatora, u slučajevima kada je ugrađen;
3.3.4.2. Funkcionalnost i cjelovitost odvajača krutih čestica, u slučajevima
kada je ugrađen;
3.3.4.3. Kod aktuatora dozatora goriva u elektroničkom sustavu za ubrizgavanje
goriva nadzire se neprekinutost strujnoga kruga i potpuno otkazivanje svih
funkcija;
3.3.4.4. Ostali sastavni dijelovi ili sustavi unutar sustava za kontrolu
emisija, ili pogonski sastavni dijelovi, ili sustavi povezani s emisijama, koji
su spojeni s računalom, čija neispravnost može dovesti do emisija ispušnih
plinova koje premašuju granične vrijednosti navedene u točki 3.3.2. Primjeri su
takvih sustava ili komponenti oni za nadzor i kontrolu masenoga protoka zraka,
obujamskog protoka zraka (i temperature), tlaka dodatnog napajanja i tlaka
ulaznog cjevovoda (i odgovarajuća osjetila koja omogućavaju odvijanje tih
funkcija).
3.3.4.5. osim ako su obuhvaćeni drukčijim nadzorom, svi ostali sastavni dijelovi
pogonske grupe koji su u vezi s emisijom i povezani s računalom moraju se
nadzirati s obzirom na neprekinutost strujnoga kruga.
3.3.5. Proizvođači mogu tijelu za homologaciju dokazati da se neki sastavni
dijelovi ili sustavi ne moraju nadzirati ako, u slučaju njihova potpunog
otkazivanja ili uklanjanja, emisije ne prelaze granične vrijednosti emisija
navedenih u točki 3.3.2.
3.4. Niz dijagnostičkih pregleda mora se započeti pri svakome pokretanju motora
i završiti barem jednom, pod uvjetom da se ispune odgovarajući uvjeti
ispitivanja. Uvjeti ispitivanja moraju se tako odabrati da se svi javljaju
tijekom normalne vožnje, koja se simulira tijekom ispitivanja tipa I.
3.5. Aktiviranje indikatora neispravnosti (MI)
3.5.1. OBD sustav mora sadržavati indikator neispravnosti koji osoba koja
upravlja vozilom može lako uočiti. Indikator neispravnosti (MI) ne smije se
upotrebljavati ni u koju drugu svrhu osim da vozaču signalizira pokretanje
motora u slučaju nužde ili način rada motora u nuždi. Indikator neispravnosti
(MI) mora biti vidljiv u svim umjerenim uvjetima osvjetljenja. Kada se aktivira,
on mora pokazati simbol koji je u skladu s normom ISO 25751. Vozilo za
pokazivanje problema povezanih s emisijama ne smije imati više od jednog
indikatora neispravnosti (MI) opće namjene. Dopuštene su zasebne pokazne sjetiljke za posebne namjene (npr. za sustav kočenja, vezanje sigurnosnoga
pojasa, tlak ulja itd.). Upotreba crvene boje za indikator neispravnosti nije
dopuštena.
3.5.2. U slučaju strategija koje zahtijevaju više od dva ciklusa
pretkondicioniranja za aktiviranje MI, proizvođač mora dostaviti prikladne
podatke i/ili tehničku procjenu kojom prikladno dokazuje da nadzorni sustav
otkriva pogoršanje sastavnoga dijela jednako pravodobno i na jednako djelotvoran
način. Nisu prihvatljive strategije koje zahtijevaju prosječno više od 10 voznih
ciklusa za aktiviranje MI. MI se također mora aktivirati svaki put kad regulator
motora uđe u radnu fazu stalno neispravne emisije zbog toga što su granične
vrijednosti emisija iz točke 3.3.2. premašene ili ako OBD sustav nije u stanju
zadovoljiti osnovne zahtjeve za nadzor koji su propisani u točkama 3.3.3. ili
3.3.4. ovoga Priloga. MI mora djelovati uz jasan znak upozorenja, npr.
treptajućim svjetlom, svaki put kad dođe do nepravilnoga paljenja motora na
razini na kojoj bi s, prema uputama proizvođača, mogao oštetiti katalizator. MI
također se mora aktivirati prije samoga pokretanja, odnosno paljenja motora, kad
se ključem daje kontakt, a mora se deaktivirati nakon pokretanja motora ako
prethodno nije otkrivena nikakva greška.
3.6. Pohranjivanje koda grešaka
3.6. OBD sustav mora bilježiti kôd (kôdove) greške (grešaka) koji (koje)
pokazuje (pokazuju) stanje sustava za smanjene štetne emisije. Potrebno je
upotrebljavati posebne kodove stanja kako bi se oni sustavi za smanjenje štetne
emisije koji pravilno funkcioniraju razlikovali od onih koonih koje je moguće potpuno
procijeniti tek nakon dodatnoga pogona vozila. Ako se MI aktivira zbog smanjene
funkcionalnosti, kvara ili prelaska na standardnu radnu fazu stalno neispravne
emisije, potrebno je memorirati kôd greške koji pokazuje vrstu greške. Kôd
greške također je potrebno memorirati u slučajevima iz točaka 3.3.3.5. i
3.3.4.5. ovoga Priloga.
3.6.1. Razdaljina koju preveze vozilo nakon uključivanja indikatora
neispravnosti MI mora biti raspou svakome trenutku preko serijskoga ulaza
na normiranome spojniku za prijenos podataka2.
3.6.2. Kad se radi o vozilima koja su opremljena motorima s vanjskim izvorom
paljenja, cilindri kod kojih zataji paljenje ne moraju se pojedinačno
identificirati ako je pohranjen jasan kod za zatajenje paljenja jednoga ili više
cilindara.
3.7. Isključivanje indikatora neispravnosti (MI)
3.7.1 Ako nema više zatajenja paljenja u obimu da bi to moglo prouzročiti
oštećenje katalizatora (kako je naveo proizvođač), ili ako motor djeluje nakon
promjene brzine vrtnje i uvjeta opterećenja, pri čemu razina zatajenja paljenja
ne bi prouzročila oštećenje katalizatora, indikator neispravnosti (MI) može se
preklopiti na prijašnje stanje aktiviranja tijekom prvog ciklusa vožnje u kojemu
je bila utvrđena razina zatajenja paljenja te preklopiti na uobičajeni način
djelovanja pri sljedećim ciklusima vožnje. Ako se indikator neispravnosti (MI)
preklopi u prijašnje stanje aktiviranja, mogu se izbrisati odgovarajući kodovi
grešaka i pohranjeni podatci o uvjetima djelovanja motora pri prvoj pojavi
greške (‘freeze frame’).
3.7.2. Što se tiče svih drugih neispravnosti, indikator neispravnosti (MI) može
se deaktivirati nakon tri uzastopna ciklusa vožnje, tijekom kojih sustav za
praćenje koji treba aktivirati indikator neispravnosti (MI) više ne registrira
na neisprav­nost i ako se ne utvrdi nijedna druga neispravnost koja bi neovisno
aktivirala indikator neispravnosti (MI).
3.8. Brisanje koda greške
3.8.1. OBD sustav može izbrisati kod greške i prijeđenu udaljenost i pohranjene
‘freeze frame’ podatke ako se ista greška ponovo ne registrira tijekom najmanje
40 ciklusa zagrijavanja motora.
3.9. Vozila na plin s dvije vrste goriva
3.9.1. Za vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin, postupci:
– aktiviranja indikatora neispravnosti (MI) (vidi točku 3.5. ovoga Priloga)
– memoriranja kôda greške (vidi točku 3.6. ovoga Priloga)
– gašenja MI (vidi točku 3.7. ovoga Priloga)
– brisanja kôda greške (vidi točku 3.8. ovoga Priloga)
vrše se neovisno jedan od drugoga kad vozilo radi na benzin ili na plin. Kad
vozilo radi na benzin, prebacivanje rada na plin ne smije utjecati ni na jedan
od gore navedenih postupaka. Kad vozilo radi na plin, prebacivanje rada na
benzin ne smije utjecati ni na jedan od gore navedenih postupaka.
Bez obzira na ovaj zahtjev, kod stanja (opisana u točki 3.6. ovoga Priloga)
pokazuje da su upravljački sustavi za obje vrste goriva (benzin i plin) potpuno
procijenjeni kad su upravljački sustavi potpuno procijenjeni za jednu vrstu
goriva.
4. ZAHTJEVI ZA HOMOLOGACIJU OBD SUSTAVA
4.1. Proizvođač može podnijeti nadležnom tijelu zahtjev za homologaciju OBD
sustava iako on ima jedan ili više nedostataka, tako da nisu u cijelosti
ispunjeni posebni zahtjevi ovoga Priloga.
4.2. Pri razmatranju tog zahtjeva tijelo nadležno za homologaciju utvrđuje je li
sukladnost sa zahtjevima ovoga Priloga tehnički neizvediva ili nerazumna.
Tijelo nadležno za homologaciju uzima u obzir podatke proizvođača, koji se među
ostalim odnose na tehničku izvedivost, vrijeme uhodavanja proizvodnje i
proizvodne cikluse koji uključuju faze početka i završetka konstrukcije motora
ili vozila i programirana poboljšanja računala, na način da se vidi može li OBD
sustav zadovoljavati zahtjeve ovoga Pravilnika i je li proizvođač dokazao da je
uložio na prihvatljivoj razini napor u smjeru zadovoljavanja zahtjeva ovog
Pravilnika.
4.2.1. Tijelo nadležno za homologaciju neće udovoljiti nijednome zahtjevu za
odobrenje nedostatka u kojemu u cijelosti nedostaje funkcija dijagnostičkog
nadzora.
4.2.2. Tijelo nadležno za homologaciju neće udovoljiti nijednome zahtjevu za
odobrenje nedostatka ako nisu poštovane graniče vrijednosti za sustav OBD
propisane u točki 3.3.2.
4.3. Pri određivanju prioriteta nedostataka, najprije treba analizirati
nedostatke koji s odnose na točke 3.3.3.1., 3.3.3.2. i 3.3.3.3. ovoga Priloga za
motore s vanjskim izvorom paljenja i na točke 3.3.4.1., 3.3.4.2. i 3.3.4.3.
ovoga Priloga za motore s kompresijskim paljenjem.
4.4. Prije i tijekom homologacije tipa nisu dopustivi nedostatci s obzirom na
zahtjeve iz točke 6.5. Dodatka 1. ovoga Priloga, s iznimkom točke 6.5.3.4. Ta se
točka ne primjenjuje na vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin.
4.5. Vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin
4.5.1. Bez obzira na zahtjeve iz točke 3.9.1. te na zahtjev proizvođača, za
potrebe homologacije vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin tijelo
nadležno za homologaciju mora prihvatiti sljedeće nedostatke kao da
zadovoljavaju zahtjeve iz ovoga Priloga:
– brisanje kodova grešaka, prijeđenoga puta i ‘freeze frame’ podatake nakon 40
ciklusa zagrijavanja motora, neovisno o gorivu koje je trenutačno u upotrebi
– aktiviranje MI pri pogonu na obje vrste goriva (benzin i plin) nakon
otkrivanja greške u radu uređaja pri pogonu na jednu vrstu goriva
– deaktiviranje MI nakon tri uzastopna vozna ciklusa tijekom kojih nije
otkrivena greška u radu uređaja, neovisno o gorivu koje je trenutačno u upotrebi
– upotrebu dvaju kodova stanja, jedan za svaku vrstu goriva.
Proizvođač može zatražiti dodatna odstupanja od propisa, a tijelo nadležno za
homologaciju odobrava ih prema svojij neovisnoj procjeni.
4.5.2. Bez obzira na zahtjeve iz točke 6.6. Dodatka 1. ovoga Priloga te na
zahtjev proizvođača, za svrhe procjene i prijenosa dijagnostičkih signala tijelo
nadležno za homologaciju mora odobriti sljedeće nedostatke kao da zadovoljavaju
zahtjeve iz ovoga Priloga:
– prijenos dijagnostičkih signala za gorivo, koje je trenutačno u upotrebi, na
jednu izvornu adresu
– procjenu jedinstvenog sklopa dijagnostičkih signala za obje vrste goriva
(sukladno procjeni vozila s jednom vrstom goriva i to na plin i neovisno o
gorivu koje je trenutačno u upotrebi)
– odabir jedinstvenog niza dijagnostičkih signala (koji se odnose na jednu od
dvaju vrsta goriva) s pomoću položaja sklopke za gorivo.
Proizvođač može zatražiti dodatna odstupanja od propisa, a tijelo nadležno za
homologaciju odobrava ih prema svojoj neovisnoj procjeni.
4.6 Razdoblje u kojemu su dopušteni nedostatci
4.6.1. Nedostatak se može dopustiti za razdoblje od dvije godine od datuma
homologacije tipa vozila, osim ako se na prikladan način može dokazati da su za
utklanjanje nedostataka potrebne veće preinake računalne opreme vozila i dodatno
razdoblje za prilagođivanja nakon te dvije godine. U takvome se slučaju
nedostatak može dopustiti u razdoblju od naviše tri godine.
4.6.1.1. U slučaju vozila na dvije vrste goriva, nedostatak odobren u skladu s
točkom 4.5., može se dopustiti za razdoblje od tri godine od datuma
dodjeljivanja homologacije za tip vozila, osim ako se na prikladan način može
dokazati da su za utklanjanje nedostataka potrebne veće preinake računalne
opreme vozila i dodatno vrijeme za prilagođivanja nakon tri godine. U takvome se
slučaju nedostatak može dopustiti u razdoblju od naviše četiri godine.
4.6.2. Proizvođač može zahtijevati da tijelo nadležno za homologaciju naknadno
prihvati nedostatak koji je otkriven nakon prvotne homologacije. U tome se
slučaju nedostatak može dopustiti za razdoblje od dvije godine od datuma kad je
tijelo nadležno za homologaciju obaviješteno, osim ako se na prikladan način
može dokazati da su za uklanjanje nedostataka potrebne veće preina preinake računalne
opreme vozila i dodatno razdoblje za prilagođivanja nakon tri godine. U takvom
se slučaju nedostatak može dopustiti u razdoblju od najviše tri godine.
4.7. Nadležno tijelo svoju će odluku o odobrenju zahtjeva za prihvaćanje
nedostatka dostaviti nadležnim tijelima drugih država članica.
5. PRISTUP PODATCIMA OBD SUSTAVA
5.1. Zahtjevima za izdavanje potvrde o sukladnosti tipa vozila ili za izmjenu i
dopunu homologacije tipa vozila nju članka 6. ili članka 16. Pravilnika o
homologaciji tipa vozila moraju biti priloženi relevantni podatci o OBD sustavu
vozila. Ti relevantni podatci moraju omogućiti proizvođačima zamjenskih dijelova
ili dijelova za naknadnu ugradnju da ti dijelovi, koje oni proizvode, budu
kompatibilni s OBD sustavom vozila s obzirom na besprijekorni rad kako bi se
korisnik vozila osigurao protiv grešaka. Isto tako ti bitni podatci moraju
omogućiti proizvođačima dijagnostičkih uređaja i ispitne opreme da proizvode
uređaje i opremu koji će davati djelotvorne i točne dijagnoze sustava vozila za
smanjenje štetne emisije.
5.2. Na zahtjev bilo kojega proizvođača zamjenskih dijelova, dijagnostičkih
uređaja ili ispitne opreme, tijela nadležna za homologaciju dostavit će pod
jednakim uvjetima, Dodatak 2. certifikata o homologaciji tipa vozila koji
sadržava bitne podatke o OBD sustavu.
5.2.1. Ako tijelo nadležno za homologaciju od bilo kojeg proizvođača zamjenskih
dijelova, dijagnostičkih uređaja ili ispitne opreme dobije zahtjev za
dostavljanje podataka o OBD sustavu vozila koje je homologirano sukladno nekoj
starijoj verziji Pravilnika TPV 102,
– u roku od 30 dana tijelo nadležno za homologaciju zatražit će od proizvođača
predmetnog vozila da dostavi podatke zahtijevane u točki 3.2.12.2.8.6. Priloga
II. Ne primjenjuje se zahtjev iz drugog stavka točke 3.2.12.2.8.6.
– proizvođač će te podatke dostaviti tijelu nadležnom za homologaciju u roku od
dva mjeseca od zahtjeva
– tijelo nadležno za homologaciju proslijedit će te podatke tijelima nadležnim
za homologaciju u državama članicama, a tijelo koje je izdalo osnovnu
homologaciju tipa vozila priložit će te podatke opisnom dokumenta za
homologaciju tipa vozila prema Prilogu II.
Taj zahtjev ne poništava valjanost odobrenja koja su izdana prethodno na temelju
Pravilnika TPV 102 ni sprečava izmjene i dopune tih homologacija prema uvjetima
Pravilnika na temelju kojega su ta ista odobrenja prvotno izdana.
5.2.2. Podatci se mogu zatražiti samo za zamjenske ili dijelove za servisiranje
koji su podložni homologaciji tipa ili za dijelove unutar sustava koji je
podložan homologaciji tipa.
5.2.3. U zahtjevu za dostavljanje podataka potrebno je navesti točne tehničke
podatke modela vozila za koje se podatci traže. Pritom treba potvrditi da
traženi podatci služe radi razvoja zamjenskih dijelova, dijelova za naknadnu
ugradnju, sastavnih dijelova, dijagnostičkih uređaja ili ispitne opreme.
\_\_\_\_\_
1 Međunarodni standard ISO
2575–1982 (E), pod naslovom »Cestovna vozila – Simboli za indikatore
upravljačkih naprava i pokaznih lampica«, broj simbola 4.36.
2 Taj se zahtjev primjenjuje od 1. siječnja 2003. samo na nove tipove
vozila s elektroničkim unosom podataka o bzini za upravlajnje radom motora.
Prmjenjuje se za sve tipove vozila koji se stavljaju u uporabu prije 1. siječnja
2005.

DODATAK 1.

FUNKCIONALNI ASPEKTI SUSTAVA UGRAĐENE DIJAGNOSTIKE U VOZILU (OBD)

1. UVOD
U ovome je Dodatku opisan postupak ispitivanja u skladu s točkom 5. ovoga
Priloga. Postupak opisuje metodu provjere djelovanja sustava ugrađene
dijagnostike (OBD) ugrađena u vozilo simulacijom kvarova odgovarajućih sustava u
sustavu za upravljanje motorom ili u sustavu za smanjenje štetne emisije. U
njemu se također utvrđuju postupci za određivanje trajnosti OBD sustava.
Proizvođač mora osigurati neispravne sastavne dijelove i/ili električne uređaje
koji bi se upotrebljavali za simulaciju kvarova. Pri mjerenju u okviru ciklusa
ispitivanja tipa I., ti neispravni sastavni dijelovi ili uređaji ne smiju
prouzročiti emisije iz vozila koje prelaze granične vrijednosti iz točke 3.3.2.
za više od 20%.
Kad se ispituje vozilo s ugrađenim neispravnin sastavnim sijelom ili uređajem,
OBD sustav će se homologirati ako se indikator neispravnosti aktivira. Također
će OBD sustav biti homologiran ako se indikator neispravnosti aktivira kad nisu
dosegnute granične vrijednosti za OBD sustav.
2 .OPIS ISPITIVANJA
2.1. Ispitivanje OBD sustava sastoji se od sljedećih faza:
– simulacija neispravnosti sastavnoga dijela upravljačkog sustava motora ili
sustava za smanjenjivanje štetne emisije
– pretkondicioniranje vozila sa simuliranom neispravnošću tijekom
pretkondicioniranja navedena u točkama 6.2.1. ili 6.2.2
– vožnja uz simuliranu neispravnost tijekom ciklusa ispitivanja tipa I. i
mjerenje emisija iz vozila,
– utvrđivanje reagira li OBD sustav na simuliranu neispravnost i pokazuje li
vozaču neispravnost na odgovarajući način.
2.2 Alternativno, na zahtjev proizvođača, neispravnost jednog ili više sastavnih
dijelova može se elektronički simulirati prema zahtjevima iz točke 6.
2.3. Proizvođači mogu zahtijevati da se nadzor odvija izvan ciklusa ispitivanja
tipa I., ako tijelu za homologaciju uspije dokazati da bi nadzor u uvjetima koji
vladaju tijekom ciklusa ispitivanja tipa I. nametnuo restriktivne uvjete nadzora
tijekom upotrebe vozila.
3. ISPITNO VOZILO I GORIVO
3.1. Vozilo
Ispitno vozilo mora zadovoljavati zahtjeve iz točke 3.1. Priloga III.
3.2. Gorivo
Za ispitivanje vozila mora se upotrebljavati prikladno referentno gorivo, kako
je navedeno u Prilogu IX. za benzinsko i dizelsko gorivo te u Prilogu IX.(a) za
UNP i PP goriva. Tijelo nadležno za homologaciju može izabrati vrstu goriva za
svaku fazu s greškom koja se ispituje (prema opisu iz točke 6.3. ovoga Dodatka)
među referentnim gorivima iz Priloga IX.(a) ako se radi o ispitivanju vozila na
jednu vrstu goriva i to na plin, odnosno među referentnim gorivima iz Priloga
IX. ili Priloga IX.(a) ako se radi o ispitivanju vozila s dvije vrste goriva od
kojih je jedno plin. Izabrana vrsta goriva ne smije se mijenjati tijekom nijedne
faze ispitivanja (prema opisu iz točaka od 2.1. do 2.3. ovoga Dodatka). U
slučaju da je upotrijebljeno gorivo UNP ili PP, dopustivo je da se motor pokrene
na benzin i zatim automatski prebaci na UNP ili PP nakon unaprijed određenoga
vremenskog razdoblja koje je automatski upravljano i na koje vozač ne može
utjecati.
4. ISPITNA TEMPERATURA I TLAK
4.1. Ispitna temperatura i tlak moraju zadovoljavati zahtjeve ispitivanja tipa
I., opisanoga u Prilogu III.
5. ISPITNA OPREMA
5.1. Dinamometar s valjcima
Dinamometar s valjcima mora zadovoljavati zahtjeve iz Priloga III.
6. POSTUPAK ISPITIVANJA OBD SUSTAVA
6.1. Radni ciklus na dinamometru mora zadovoljavati zahtjeve iz Priloga III.
6.2. Pretkondicioniranje vozila
6.2.1. Ovisno o tipu motora i nakon početka načina rada s jednom od simuliranih
grešaka navedenih u točki 6.3., vozilo se mora pretkondicionirati na način da se
najmanje dva puta za redom obavi ciklus vožnje ispitivanja tipa I. (prvi i drugi
dio). Za vozila opremljena motorom s kompresijskim paljenjem dopušteno je
dodatno pretkondicioniranje koje se sastoji od dva druga dijela ciklusa vožnje.
6.2.2. Na zahtjev proizvođača mogu se primjenjivati druge metode
pretkondicioniranja.
6.3. Načini rada s greškama koji se ispituju
6.3.1. Vozila opremljena motorima s vanjskim izvorom paljenja:
6.3.1.1. Zamjena katalizatora istrošenim ili neispravnim katalizatorom, ili
elektronička simulacija takve neispravnosti.
6.3.1.2. Uvjeti zatajenja paljenja motora u skladu s uvjetima zetima za nadzor
zatajenja paljenja navedenim u točki 3.3.3.2. ovoga Priloga.
6.3.1.3. Zamjena osjetila kisika istrošenim ili neispravnim osjetilom ili
elektronička simulacija takve greške.
6.3.1.4. Električno isključivanje svih ostalih sastavnih dijelova koji imaju
veze s emisijama i koji su spojeni na računalo za upravljanje pogonskom grupom
(ako radi pri pogonu na izabranu vrstu goriva).
6.3.1.5. Električno isključivanje elektroničkog uređaja za nmisija
isparavanjem (ako je ugrađen u vozilo i ako radi pri pogonu na izabranu vrstu
goriva). Za tu posebnu grešku nije potrebno provesti ispitivanje tipa I..
6.3.2. Vozila opremljena motorima s kompresijskim paljenjem:
6.3.2.1. U slučajevima kada je ugrađen, zamjena katalizatora istrošenim ili
neispravnim katalizatorom ili elektronička simulacija takve neispravnosti.
6.3.2.2. U slučajevima kada je ugrađen, potpuno uklanjanje odvajača krutih
čestica ili, tamo gdje osjetila čine sastavni dio odvajača, montiranje
neispravnog sklopa za odvajanje.
6.3.2.3. Električno iskapčanje bilo kojega elektroničkog aktuatora za regulaciju
količine i vremena ubrizgavanja goriva u sustavu napajanja gorivom.
6.3.2.4. Iskapčanje bilo kojega sastavnog dijela koji je povezana s emisijama, a
spojena je na računalo za upravljanje pogonskim sustavom.
6.3.2.5. Da bi ispunio zahtjeve iz točaka 6.3.2.3. i 6.3.2.4., uz pristanak
tijela za homologaciju, proizvođač mora poduzeti odgovarajuće mjere kako bi
dokazao da OBD sustav pokazuje grešku kada dođe do avedenih iskapčanja.
6.4. Ispitivanje OBD sustava
6.4.1. Vozila opremljena motorima s vanjskim izvorom paljenja:
6.4.1.1. Nakon pretkondicioniranja vozila u skladu s točkom 6.2., ispitno vozilo
prolazi ciklus vožnje u okviru ispitivanja tipa I. (prvog i drugog dijela).
Indikator neispravnosti mora se aktivirati prije kraja toga ispitvanja kad
nastane bilo koji od uvjeta navedenih u točkama 6.4.1.2. do 6.4.1.5. Međutim u
okviru homologacijskih ispitivanja ne smije se simulirati više od 4
neispravnosti.
6.4.1.2. Zamjena katalizatora istrošenim ili neispravnim katalizatorom ili
elektronička simulacija pogoršanog ili neispravnog katalizatora, koja rezultira
u emisijama koje premašuju granične vrijednosti HC navedene u točki 3.3.2. ovoga
Priloga.
6.4.1.3. Inducirano stanje zatajenja paljenja u skladu s uvjetima za nadzor
zatajenja paljenja koji su navedeni u točki 3.3.3.2. ovoga Priloga, koje
rezultira u emisijama čije vrijednosti premašuju neku od graničnih vrijednosti
navedenih u točki 3.3.2.
6.4.1.4. Zamjena osjetila kisika istrošenim ili neispravnim osjetilom kisika ili
elektronička simulacija istrošenog ili neispravnog osjetila kisika koja
rezultira u emisijama čije vrijednosti premašuju neku od graničnih vrijednosti
navedenih u točki 3.3.2. ovog Priloga.
6.4.1.5. Električno iskapčanje elektroničkog uređaja za nadzor emisija
isparavanjem (ako je ugrađen u vozilo i ako radi pri pogonu na izabranu vrstu
goriva).
6.4.1.6. Električno iskapčanje svih ostalih sastavnih dijelova pogonske grupe
koji imaju veze s emisijama spojenih na računalo i koji proizvode emisije čije
razine premašuju neku od graničnih vrijednosti danih u točki 3.3.2. ovoga
Priloga (ako radi pri pogonu na izabranu vrstu goriva).
6.4.2. Vozila opremljena motorima s kompresijskim paljenjem:
6.4.2.1. Nakon pretkondicioniranja vozila u skladu s točkom 6.2., ispitno vozilo
se podvrgava ciklusu vožnje u okviru ispitivanja tipa I. (prvom i drugom
dijelu). Indikator neispravnosti mora se aktivirati prije kraja toga
ispitivanja, kad nastane bilo koji od uvjeta navedenih u točkama 6.4.2.2. do
6.4.2.5. Tehnička služba može te uvjete zamijeniti drugim uvjetima u skladu s
točkom 6.4.2.5. Međutim u svrhu homologacije ukupni broj simuliranih
neispravnosti ne smije biti veći od četiri.
6.4.2.2. U slučajevima kada je ugrađen, zamjena katalizatora istrošenim ili
neispravnim katalizatorom ili elektronička simulacija istrošenog ili neispravnog
katalizatora, koja rezultira u emisijama koje premašuju neku od graničnih
vrijednosti navedenih u točki 3.3.2. ovoga Priloga.
6.4.2.3. U slučajevima kada je ugrađen, potpuno uklanjanje odvajača krutih
čestica ili zamjenjivanje neispravnim odvajačem krutih čestica koji zadovoljava
zahtjeve iz točke 6.3.2.2., koje rezultira u emisijama koje premašuju granične
vrijednosti navedene u točki 3.3.2. ovoga Priloga.
6.4.2.4. S obzirom na točke 6.3.2.5., iskapčanje bilo kojega elektroničog
aktuatora za regulaciju količine i doziranja goriva u sustavu napajanja gorivom,
koje rezultira u emisijama koje premašuju granične vrijednosti navedene u točki
3.3.2. ovoga Priloga.
6.4.2.5. S obzirom na točke 6.3.2.5., iskapčanje bilo kojega drugog sastavnoga
dijela pogonskog sustava povezana s emisijom i spojena s računalom, koje
rezultira u emisijama koje premašuju granične vrijednosti navedene u točki
3.3.2. ovoga Priloga.
6.5. Dijagnostički signali
6.5.1.1. Nakon utvrđivanja prve neispravnosti bilo kojeg sastavnog dijela ili
sustava, u memoriju računala mora se pohraniti ‘freeze frame’ podatci o radnim
parametrima motora u tome trenutku. Ako poslije dođe do neispravnosti u sustavu
za napajanje gorivom ili do zatajenja motora, pohranjeni ‘freeze frame’ podatci
se zamijeniti podatcima o stanju u kojemu je došlo do neispravnosti u sustavu za
napajanje goriva, odnosno do zatajenja motora (ovisno o tome što se pojavi
prije). Pohranjeni podatci o stanju u motoru moraju uključivati, ali se ne
ograničavaju na izračunanu vrijednost opterećenja, brzinu vrtnje motora,
namještene vrijednosti goriva (ako su poznate), tlak goriva (ako je poznat),
brzinu vozila (ako je podatak raspoloživ), temperaturu rashladne tekućine, tlak
usisne cijevi (ako je podatak raspoloživ), rad sa zatvorenom ili otvorenom
petljom (ako je podatak raspoloživ) i kod greške koja je prouzročila
pohranjivanje tih podataka. Proizvođač mora odabrati najprikladnije uvjete koji
omogućuju učinkovite popravke na temelju pohranjenih ‘freeze frame’ podataka,
Potreban je samo jedan ‘freeze frame’ komplet podataka. Proizvođači po želji
mogu pohraniti i dodatne ‘freeze frame’ podatke, pod uvjetom da generički alat
za pretraživanje, koji zadovoljava odredbe iz točaka 6.5.3.2. i 6.5.3.3., može
očitati barem traženi ‘freeze frame’. Ako se izbriše kod greške koji je doveo do
pohranjivanja podataka o stanju u motoru u skladu s točkom 3.7. ovoga Priloga,
pohranjeni podatci o radnim prarametrima motora također se mogu izbrisati.
6.5.1.2. Ako su raspoloživi, sljedeći se signali, osim traženih ‘freeze frame’
podataka, moraju na zahtjev učiniti dostupnima preko serijskog ulaza na
normiranome komunikacijskom spojniku za prijenos podataka, ako su ti podatci
dostupni računalu ugrađenu u vozilo ili se mogu odrediti s pomoću podataka koji
su dostupni ugrađenu računalu: dijagnostički kodovi grešaka, temperatura
rashladne tekućine, stanje sustava regulacije ubrizgavnja goriva (zatvorena
petlja, otvorena petlja, drugi podatci), namještanje goriva, kut pretpaljenja,
temperaura usisnog zraka, tlak zraka u usisnoj grani, brzina protoka zraka,
brzina vrtnje motora, izlazna vrijednost osjetila za položaj zaklopke za snagu,
stanje sekundarnog zraka (ispred, iza ili atmosferski), izračunana vrijednost
opterećenja, brzina vozila i tlak goriva.
Signali se moraju davati u normiranim jedinicama na temelju specifikacija iz
točke 6.5.3. Stvarni signali moraju biti jasno identificirani, zasebno od
signala zadanih vrijednosti ili signala rada motora u nuždi.
Osim toga, na zahtjev mora biti osigurana mogućnost dvosmjerne dijagnostičke
kontrole na temelju specifikacija navedenih u točki 6.5.3., preko serijskog
ulaza na normiranom spojniku za prijenos podataka, u skladu sa specifikacijama
navedenima u točki 6.5.3.
6.5.1.3. Za sve sustave za smanjenje štetne emisija koje ispituje automatski
sustav u vozilu (katalizator, osjetilo ketilo kisika itd.) osim otkrivanja zatajenja
paljenja motora, nadzora sustava za dobavu goriva i sveobuhvatnog nadzora
sastavnih dijelova, rezultati posljednjeg ispitivanja koje je obavio automatski
sustav vozila i granične vrijednosti s kojima se sustav uspoređuje moraju biti
dostupni preko serijskog ulaza na normiranome spojniku za prijenos podataka, u
skladu sa specifikacijama navedenima u točki 6.5.3. Za sve ostale sastavne
dijelove i sustave koji se nadziko spojnika za prijenos podatakak mora
biti dostupna indikacija prolaza/neprolaza za dobivene posljednje rezultate
ispitivanja.
6.5.1.4. Zahtjevi s obzirom na OBD sustav prema kojima je vozilo homologirano
(tj. ovaj Prilog ili alternativni zahtjevi navedeni u točki 5. Priloga I.) i
zahtjevi s obzirom na glavnih sustave za smanjenje štetne emisije koje nadzire
OBD sustav u skladu s točkom 6.5.3.3., moraju biti dostupni preko serijskog
ulaza na normiranome spojniku za prijenos podataka, u skladu sa specifikacijama
navedenima u točki 6.5.3.
6.5.1.5. Od 1. siječnja 2003. za nove tipove i od 1. siječnja 2005. za sve
tipove vozila koja se stavljaju u uporabu identifikacijski broj umjeravanja
softvera mora biti dostupan preko serijskog ulaza normiranog spojnika za
prijenos podataka. Identifikacijski broj umjeravanja softvera mora biti dan u
normiranome formatu.
6.5.2. Ne zahtijeva se da dijagnostički sustav za nadzor emisija za ocjenu
sastavnih dijelova tijekom neispravnog rada ako bi takva ocjena mogla izazvati
rizik za sigurnost ili kvar sastavnoga dijela.
6.5.3. Dijagnostički sustav za nadzor emisija mora osiguravati normirani i
neograničeni pristup i biti u skladu sa sljedećim ISO normama i/ili SAE
specifikacijama.
6.5.3.1. Kod veza za prijenos podataka između ugrađenih i vanjskih uređaja
obavezno se primjenjuje jedna od sljedećih norma uz navedena ograničenja:
HRN ISO 9141 – 2: »Cestovna vozila – Dijagnostički sustavi – 2. dio: CARB
zahtjevi za razmjenu digitalnih podataka«;
SAE J1850: ožujak 1998. »Sučelje mreže za prijenos podataka razreda B«. Poruke u
vezi s emisijama moraju upotrebljavati cikličku provjeru redundancijom i
trobajtnim zaglavljem, a ne smiju upotrebljavati odvajanje bajtova niti zbroj
provjera;
ISO 14230 – 4. »Cestovna vozila – Dijagnostički sustavi – »Protokol Keyword
2000« – 4. dio 4.: Zahtjevi za sustave koji se odnose na emisiju«;
HRN ISO 15765-4 »Cestovna vozila – Dijagnostika na regulatoru mrežnih područja
(CAN) – 4. dio.: Zahtjevi za sustave koji se odnose na emisiju«.
6.5.3.2. Ispitna oprema i dijagnostički uređaji koji su potrebni za komunikaciju
s OBD sustavom moraju imati iste ili bolje funkcionalne značajke od onih koje su
navedene u normi ISO DIS 15031-4 »Cestovna vozila – Prijenos podataka između
vozila i vanjske opreme za dijagnostiku koja se odnosi na emisiju – 4. dio.:
Vanjska ispitna oprema«
6.5.3.3. Osnovni dijagnostički podatci (navedeni u točki 6.5.1.) i dvosmjerne
kontrolne informacije oblikuju se u formatu i u jedinicama koji su navedeni u
normi ISO DIS 15031-5 »Cestovna vozila – Prijenos podataka između vozila i
vanjske ispitne opreme za dijagnostiku koja se odnosi na emisiju – 5. dio:
Dijagnostičke usluge koje se odnose na emisiju« te moraju biti dostupni s pomoću
dijagnostičkog uređaja koji zadovoljava zahtjeve norme ISO DIS 15031-4.
Proizvođač vozila mora dostaviti nacionalnomu normirnom tijelu pojedinosti o
svim dijagnostičkim podatcima koji se tiču emisija, npr. PID, kontrolne ID-ove
OBD sustava, ispitne ID-ove koji nisu navedeni u normi ISO DIS 15031-5 ali imaju
veze s ovim pravilnikom.
6.5.3.4. Kad se zabilježi greška, proizvođač je određuje s pomoću prikladnog
koda greške, koji mora biti sukladan kodovima iz točke 6.3. norme ISO DIS
15031-6 »Cestovna vozila – Prijenos podataka između vozila i vanjske ispitne
opreme za dijagnostiku koja se odnosi na emisiju – 6. dio: Definicije kodova
grešaka« koja se odnosi na »dijagnostičke kodove grešaka u sustavu koji imaju
veze s emisijama«. Ako takvo određivanje nije moguće, proizvođač može
upotrijebiti dijagnostičke kodova za greške u skladu s točkama 5.3. i 5.6. norme
ISO DIS 15031-6. Svi kodovi grešaka moraju biti dostupni s pomoću standardne
dijagnostičke opreme koja zadovoljava odredbe točke 6.5.3.2.
Proizvođač vozila mora dostaviti nacionalnomu normirnom tijelu pojedinosti o
svim dijagnostičkim podatcima koji se tiču emisija, npr. PID, kontrolne ID-ove
OBD sustava, ispitne ID-ove koji nisu navedeni u normi ISO DIS 15031-5, ali
imaju veze s ovim pravilnikom.
6.5.3.5. Sučelje kojim su vozilo i dijagnostički uređaj za ispitivanje povezani
mora biti normirano te mora zadovoljavati sve zahtjeve norme ISO DIS 15031-3
»Cestovna vozila – Prijenos podataka između vozila i vanjske ispitne opreme za
dijagnostiku koja se odnosi na emisiju – 3. dio: Spojnik za dijagnostiku i
odgovarajuće strujne krugove, specifikacije i uporaba«. Mjesto ugradnje podložno
je odobrenju tijela nadležnog za homologaciju te mora biti lako dostupno
servisnome osoblju, ali zaštićeno od slučajnog oštećenja tijekom uobičajenih
uvjeta upotrebe.
6.6. Posebni zahtjevi koji se odnose na prijenos dijagnostičkih signala za
vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin
6.6.1. Kod vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin za koja se
dijagnostički signali za različite sustave goriva pohranjuju u istome računalu,
dijagnostički signali za pogon na benzin i za pogon na plin moraju se
procjenjivati i prenositi neovisno jedni od drugih.
6.6.2. Kod vozila na dvije vrste goriva od kojih je jedno plin za koja se
dijagnostički signali za različite sustave goriva pohranjuju u odvojenim
računalima, dijagnostički signali za pogon na benzin i za pogon na plin moraju
se procjenjivati i prenositi iz računala za odgovarajuće gorivo.
6.6.3. Da bi radio dijagnostički alat, dijagnostički signali za vozilo koje radi
na benzin prenose se na jednu adresu izvora, a dijagnostički signali za vozilo
koje radi na plin prenosi se na drugu adresu izvora. Uporaba adresa izvora
opisana je u normi ISO DIS 15031-5« Cestovna vozila – Prijenos podataka između
vozila i vanjske ispitne opreme za dijagnostiku koja se odnosi na emisiju – 5.
dio: Dijagnostičke usluge koje se odnose na emisiju«

DODATAK 2.

BITNE ZNAČAJKE PORODICE VOZILA

1. PARAMETRI KOJI ODREĐUJU OBD PORODICU
OBD porodica može se odrediti prema osnovnim konstrukcijskim parametrima koji
moraju biti zajednički vozilima koja pripadaju toj porodici. U nekim slučajevima
parametri mogu međusobno djelovati jedni na druge. Takvi se utjecaji također
moraju uzeti u obzir kako bi se osiguralo da samo vozila sličnih značajka s
obzirom na ispušnie emisije budu uključena u jednu OBD porodicu.
2. U tu svrhu, za tipove vozila čiji su dolje navedeni parametri isti, smatra se
da spadaju u skupinu vozila s istom kombinacijom sustava za smanjenje štetne
emisije iz motora/OBD sustava.
Motor:
– proces izgaranja (tj. vanjski izvor paljenja, kompresijsko paljenje,
dvotaktni, četverotaktni)
– metoda dobave goriva u motor (tj. karburator ili ubrizgavanje goriva)
Sustav za smanjenje štetne emisije:
– tip katalizatora (tj. oksidacijski, trostruko djelovanje, grijani katalizator,
drugo)
– tip odvajača krutih čestica
– upuhavanje sekundarnog zraka (tj. sa ili bez)
– recirkulacija ispušnih plinova (tj. sa ili bez).
Dijelovi i funkcioniranje OBD sustava:
– metode funkcionalnog nadzora OBD sustava, otkrivanje neispravnosti i
pokazivanje neispravnosti vozaču vozila.

**PRILOG XII.**
HOMOLOGACIJA TIPA VOZILA NA UKAPLJENI NAFTNI PLIN ILI PRIRODNI PLIN S OBZIROM NA
NJEGOVE EMISIJE

1. UVOD
Ovaj prilog opisuje posebne zahtjeve koji se primjenjuju u slučaju homologacije
vozila na UNP ili prirod prirodni plin, ili koje može funkcionirati na benzin bez
olova, na UNP ili prirodni plin s obzirom na ispitivanja s ukapljenim naftnim
plinom ili prirodnim plinom.
U slučaju ukapljenoga naftnog plina i prirodnog plina na tržištu postoji velika
raznovrsnost sastava goriva, što zahtijeva da se sustavi napajanja gorivom
moraju moći prilagoditi njegov protok sastavu goriva. Za dokazivanje te
sposobnosti na vozilu se obavlja ispitivanje tipa I. s dvama referentorivima s graničnim sastavima i tako dokazuje samoprilagodljivost sustava
napajanja gorivom. Ako se samoprilagodljivost sustava napajanja gorivom dokaže
na vozilu, takvo se vozilo može smatrati osnovnim vozilom porodice. Vozila koja
zadovoljavaju zahtjeve člana te porodice, ako su opremljena s istim sustava
napajanja gorivom, mogu se ispitati samo s jednim gorivom.
Za potrebe ovoga Priloga:
2.1. Osnovno vozilo označava vozilo koje je odabrano za vozilo s kojim će se
dokazivati samoprilagodljivost sustava napajanja gorivom i na kojega se pozivaju
članovi porodice. U jednoj je porodici moguće imati više osnovnih vozila.
2.2. Član porodice vozilo je koje s njezinim osnovnim vozilom (vozilima) dijeli
sljedeće osnovne značajke:
2.2.1. a) Proizvodi ga isti proizvođač vozila.
b) Za vozilo vrijede iste granične vrijednosti emisije.
c) Ako u slučaju sustava napajanja plinom s centralnim razvodom:
ima potvrđenu izlaznu snagu između 0,7 i 1,15 puta snaga motora osnovnog vozila.
Ako u slučaju sustava napajanja plinom s razvodom na svaki cilindar:
ima potvrđenu izlaznu snagu po jednom cilindru između 0,7 i 1,15 puta od one kod
motora osnovnog vozila.
d) Ako je s katalizatorom koji je istog tipa (trostrukog djelovanja,
oksidacijski, NOx).
e) Ako ima sustav napajanja plinom (uključujući regulator tlaka) istoga
proizvođača i istoga tipa: usis, ubrizgavanje plinovite faze (pojedinačno,
centralno), ubrizgavanje tekuće faze (pojedinačno, centralno).
f) Sustav napajanja plinom upravlja elektronička upravljačka jedinica (ECU)
istoga tipa i istih tehničkih značajka, koja ima isto načelo softvera i istu
strategiju upravljanja.
2.2.2. U vezi sa zahtjevom (c): kad se u postupku ispitivanja pokaže da bi dva
vozila na plin mogla biti članovi iste porodice, osim što imaju različitu
certificiranu izlaznu snagu P1, odnosno P2 (P1 < P2) i da su oba ispitana kao da
su bili osnovna vozila, pripadnost porodici može se prihvatiti za vozila čija je
certificirana izlazna snaga između 0,7·P1 i1,15·P2.
3. DODJELJIVANJE HOMOLOGACIJE TIPA
Homologacija tipa dodjeljuje se pod sljedećim uvjetima:
3.1. Homologacija emisija ispuha osnovnog vozila:
Osnovno vozilo mora pokazati da je sposobno prilagoditi se svakomu sastavu
goriva koje se može pojaviti na tržištu. U slučaju ukapljenoga naftnoga goriva
postoje razlike u sastavu C3/C4. U slučaju prirodnoga plina općenito postoje
dvije vrste goriva, visokokalorično gorivo (H-plin) i niskokalorično gorivo
(L-plin), ali sa vrlo širokim rasponom; postoje velike razlike u Wobbeovom
indeksu. Te se razlike se odražavaju u referentnih gorivima.
3.1.1. Osnovno vozilo (osnovna vozila) ispituje se (ispituju) ispitivanjem tipa
I. s dvama referentnim gorivima iz Priloge IX.a s graničnim sastavima.
3.1.1.1. Ako se prijelaz od jednoga goriva na drugo u praksi obavlja s pomoću
sklopke, ta se sklopka ne smije upotrebljavati tijekom postupka homologacije. U
tome se slučaju na zahtjev proizvođača i uz suglasnost tehničke službe može
produljiti ciklus pretkondicioniranja naveden u točki 5.3.1.Priloga III.
3.1.2. Smatra se da vozilo (vozila) zadovoljava (zadovoljavaju) ako vozilo
zadovoljava granične vrijednosti za emisiju s oba referentna goriva.
3.1.3. Omjer rezultata emisija »r« mora se odrediti za svaki štetni sastojak
kako slijedi:

![](dodatni/348973.gif)

3.2. Homologacija emisija ispuha člana porodice:
Za člana porodice obavlja se ispitivanje tipa I. s jednim referentnim gorivom.
To referentno gorivo može biti jedno ili drugo referentno gorivo. Smatra se da
vozilo zadovoljava ako su zadovoljeni sljedeći zahtjevi:
3.2.1. Vozilo odgovara definiciji člana porodice određenom u točki 2.2.
3.2.2. Rezultati se ispitivanja za svaki štetni sastojak pomnože faktorom »r«
(vidi točku 3.1.3.), ako je r veći od 1,0. Ako je r manji od 1,0, smatra se da
je njegova vrijednost 1. Rezultati tih množenja smatraju se konačnim rezultatom
emisije. Na zahtjev proizvođača ispitivanje tipa I. može se obaviti s
referentnim gorivom 2 ili s oba referentna goriva tako da nije potreban
ispravak.
3.2.3. Vozilo mora zadovoljavati granične vrijednosti za emisije koje se
primjenjuju za odgovarajuću kategoriju i za izmjerene i za izračunane emisije.
4. OPĆI UVJETI
4.1. Ispitivanja za provjeru sukladnosti proizvodnje mogu se provesti trgovačkim
gorivom, čiji se omjer C3/C4 nalazi između omjera referentnih goriva u slučaju
ukapljenoga naftnoga plina, ili čiji se Wobbeov indeks nalazi između indeksa
krajnjih referentnih goriva u slučaju prirodnoga plina. U tome slučaju nije
potrebna analiza goriva.

**PRILOG XIII.**
HOMOLOGACIJA TIPA ZAMJENSKOG KATALIZATORA KAO ZASEBNE TEHNIČKE JEDINICE

1. PODRUČJE PRIMJENE
Ovaj se Prilog primjenjuje za homologaciju tipa katalizatora kao zasebnih
tehničkih jedinica u smislu članka 11. Pravilnika o homologaciji tipa motornih
vozila namijenjenih ugradnji u jednan ili više određenih tipova motornih vozila
kategorija M1 i N11 u svojstvu zamjenskih dijelova.
2. DEFINICIJE
Za potrebe ovoga Priloga:
2.1. » izvorno ugrađeni katalizator« – vidi točku 2.17. Priloga I.
2.2. »zamjenski katalizator« – vidi točku 2.18. Priloga I.
2.3. »izvorni zamjenski katalizator – vidi točku 2.19. Priloga I.
2.4. »tip katalizatora« označava katalizatore koji se ne razlikuju u bitnim
aspektima kao što su:
2.4.1. broj prevučenih katalitičkih slojeva, struktura i materijal
2.4.2. vrsta katalizatora (oksidacijski, trostazni itd.)
2.4.3. obujam, omjer čelne površine i duljine slojeva katalizatora
2.4.4. količina katalitičkog materijala
2.4.5. omjer katalitičkog materijala
2.4.6. gustoća saća
2.4.7. dimenzije i oblik
2.4.8. toplinska zaštita
2.5. »tip vozila«, vidi točku 2.1. Priloga I.
2.6. »homologacija zamjenskog katalizatora« označava homologaciju katalizatora
kao zamjenskoga dijela namijenjena ugradbi u jedan ili više određenih tipova
vozila s obzirom na ograničavanje emisija štetnih sastojaka, buke, utjecaja na
rad vozila te, prema potrebi OBD sustava
2.7. »pogoršan zamjenski katalizator« označava katalizator koji je ostario ili
se umjetno istrošio do te mjere da zadovoljava uvjete utvrđene u točki 1.
Dodatka 1. Priloga XI. ovoga Pravilnika.2
\_\_\_\_
2 Za pokaznog pokaznog
ispitivanja vozila opremljenih motorom s vanjskim izvorom paljenja, kad je
vrijednost HC izmjerena na temelju točke 6.2.1. veća od vrijednosti koja je
izmjerena tijekom homologacije tipa vozila, razlika se dodaje graničnim
vrijednostima navedenim u točki 3.3.2. Priloga XI., na koje se primjenjuje
prekoračenje dopušteno u točki 1. Priloga XI.

3. ZAHTJEV ZA HOMOLOGACIJU TIPA
3.1. Zahtjev za homologaciju tipa zamjenskog katalizatora, sukladno članku 6.
Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila podnosi proizvođač.
3.2. Obrazac opisnoga dokumenta dan je u Dodatku 1. ovoga Priloga.
3.3. Ako se podnosi zahtjev za homologaciju zamjenskoga katalizatora tehničkoj
službi nadležnoj za homologacijsko ispitivanje mora se dostaviti sljedeće:
3.3.1. Vozilo (vozila) jednog od tipova koji su homologirani u skladu s
Pravilnikom i koji su opremljeni novim izvornim ugrađenim katalizatorom. To
vozilo (ta vozila) ozila) odabrat će podnositelj zahtjeva uz suglasnost tehničke
službe. To vozilo mora (ta vozila moraju) zadovoljavati uvjete iz točke 3.
Priloga III. ovoga Pravilnika,
Sustav za smanjenje štetne emisije ispitnog vozila (ispitnih vozila) ne smije
imati greške; izvorni dio koji je relevantan za emisije i koji je previše
istrošen ili ne radi kako treba, potrebno je popraviti ili zamijeniti. Prije
ispitivanja emisije ispitno vozilo (ispitna vozila) treba prikladno namji
uskladiti prema uputama proizvođača.
3.3.2. Jedan uzorak tipa zamjenskog katalizatora. Na tome uzorku mora biti jasno
i neizbrisivo istaknut naziv ili zaštitni znak podnositelja zahtjeva te
komercijalni naziv katalizatora,
3.3.3. Dodatni uzorak tipa zamjenskoga katalizatora, ako je zamjenski
katalizator namijenjen ugradnji u vozilo opremljeno OBD sustavom. Na tome uzorku
mora biti jasno i neizbrisivo istaknut naziv ili zaštitni znak podnositelja
zahtjeva te trgovačka oznaka katalizatora. Uzorak mora biti pokvaren prema
definiciji iz točke 2.7.
4. DODJELJIVANJE HOMOLOGACIJE TIPA
4.1. Ako su odgovarajući uvjeti zadovoljeni, dodjeljuje se homologacja tipa
prema članku 11. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
4.2. Obrazac certifikata o homologaciji dan je u Dodatku 2. ovoga Priloga.
4.3. Svakomu homologiranom tipu zamjenskog katalizatora dodjeljuje se
homologacijski broj u skladu s Prilogom VII. Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila. Ista država članica ne smije dodijeliti isti broj drugomu tipu
zamjenskoga katalizatora. Isti homologacijski broj može obuhvaćati upotrebu tog
tipa zamjenskoga katalizatora u većemu broju različitih tipova vozila.
4.4. Ako podnositelj zahtjeva za homoogaciju tipa može dokazati tijelu nadležnom
za homoogaciju ili tehničkoj službi da zamjenski katalizator je tipa navedena u
točki 1.10. Dodatka Prilogu X. ovoga Pravilnika, dodjeljivanje certifikata o
homologaciji tipa neće ovisiti o ovjeri sukladnosti sa zahtjevima navedenima u
točki 6.
5. OZNAKA HOMOLOGACIJE TIPA
5.1. Na svakome zamjenskom katalizatoru, koji je sukladan tipu katalizatora
homologirana na temelju ovoga Pravilnika kao zasebna tehnička jedinica, mora
biti istaknuta oznaka homologacije tipa.
5.2. Ta oznaka sastoji se od pravokutnika u kojemu se nalaze slovo »e« i
razlikovni broj ili slova države članice koja je dodijelila homologaciju tipa:
U blizini pravokutnika također mora stajati »osnovni broj homologacije« naveden
u 4. dijelu homologacijskoga broja navedena u Priloga VII. Pravilnika o
homologaciji tipa motornih vozila, a ispred njega dvoznamenkasti redoslijedni
broj dodijeljen najnovijoj većoj tehničkoj izmjeni ili dopuni Pravilnika TPV 102
na dan kad je dodijeljena homologacija tipa sastavnoga dijela. U ovome
Pravilniku redoslijedni je broj 01.
5.3. Oznaka homologacije tipa iz točke 5.2. mora biti posve čitka i neizbrisiva,
a kad god je to moguće, mora biti vidljiva nakon ugradnje zamjenskoga
katalizatora u vozilo.
5.4. U Dodatku 3. ovome Prilogu dan je primjer izgleda gore navedenih
homologacijskih podataka i homologacijske oznake.
6. ZAHTJEVI
6.1. Opći zahtjevi
6.1.1. Zamjenski katalizator mora biti konstruiran, proizveden i prikladan za
ugradbu na način da vozilo, nakon ugradnje, zadovoljava odredbe ovoga Pravilnika
koje je i prvotno zadovoljavalo, te da emisije štetnih sastojaka budu učinkovito
ograničene tijekom uobičajenog vijeka života vozila pri uobičajenim uvjetima
rada.
6.1.2. Zamjenski katalizator mora se ugraditi na isto mjesto gdje je stajao
izvorni ugrađeni katalizator, a ne smije se promijeniti ni položaj kisikove
sonde (kisikovih sonda) i eventualnih drugih osjetila u ispušnoj cijevi.
6.1.3. Ako izvorni ugrađeni katalizator ima toplinsku zaštitu, zamjenski
katalizator mora imati istovrijednu zaštitu.
6.1.4. Zamjenski katalizator mora biti trajan, tj., konstruiran, proizveden i
prikladan za ugradnju na način da se osigura dobra otpornost na pojavu korozije
i oksidacije kojima je izložen, imajući u vidu radne uvjete vozila.
6.2. Zahtjevi u vezi s emisijama
Vozilo (vozila) iz točke 3.3.1. ovoga Priloga, opremljeno (opremljena)
zamjenskim katalizatorom tipa za koji je zatražena homologacija, podvrgava
(podvrgavaju) se ispitivanju tipa I. prema uvjetima navedenim u odgovarajućem
prilogu ovoga Pravilnika kako bi se njegova radna značajka usporedila s radom
vozila s izvornim ugrađenim katalizatorom sukladno niže opisanu postupku.
6.2.1. Definiranje osnove za usporedbu
Vozilo mora biti opremljeno (vozila moraju biti opremljena) novim izvornim
ugrađenim katalizatorom (vidjeti točku 3.3.1.) koji se uhodava s 12
izvangradskih ciklusa (ispitivanje tipa I., 2. dio).
Nakon toga pretkondicioniranja vozilo mora (vozila moraju) stajati u prostoriji
s razmjerno stalnom temperaturom između 293 i 303 K (20 i 30 °C). Takvo
pretkondicioniranje mora trajati barem šest sati te se mora nastaviti sve dok
temperatura motornog ulja i rashladne tekućine ne budu unutar ± 2 K od
temperature prostorije. Nakon toga provode se tri ispitivanja tipa I.
6.2.2. Ispitivanje ispušnih plinova zamjenskim katalizatorom
Izvorni ugrađeni katalizator ispitnog vozila (ispitnih vozila) mora se
zamijeniti zamjenskim katalizatorom (vidjeti točku 3.3.2.) koji se uhodava s 12
izvangradskih ciklusa (ispitivanje tipa I., 2. dio).
Nakon toga pretkondicioniranja vozilo mora (vozila moraju) stajati u prostoriji
s razmjerno stalnom temperaturom između 293 i 303 K (20 i 30 °C). Takvo
pretkondicioniranje mora trajati barem šest sati te se mora nastaviti sve dok
temperatura motornog ulja i rashladne tekućine ne budu unutar ± 2 K od
temperature prostorije. Nakon toga provode se tri ispitivanja tipa I.
6.2.3. Procjena emisije štetnih sastojaka iz vozila koja su opremljena
zamjenskim katalizatorom
Ispitno vozilo (ispitna vozila) s izvornim ugrađenim katalizatorom mora (moraju)
zadovoljavati granične vrijednosti u skladu s homologacijom tipa vozila,
uključujući eventualne faktore pogoršanja koji su primijenjeni pri homologaciji
tipa vozila.
Smatra se da su uvjeti u vezi s emisijama vozila koje je opremljeno (koja su
opremljena) zamjenskim katalizatorom ispunjeni ako rezultati za svaki ograničeni
štetni sastojak (CO, HC, NOx i čestice) zadovoljavaju sljedeće uvjete:
M £ 0,85 S + 0,4 G
M £ G
gdje je:
M = srednja vrijednost emisija jednoga štetnog sastojka ili zbroja dvaju štetnih
sastojaka1 dobivena trima ispitivanjima tipa I. sa zamjenskim katalizatorom
S = srednja vrijednost emisija jednoga štetnoga sastojka ili zbroja dvaju
štetnih sastojka1 dobivena trima ispitivanjima tipa I. s izvornim katalizatorom
G = granična vrijednost emisija jednog štetnoga sastojka ili zbroja dvaju
štetnih sastojaka1 u skladu s homologacijom tipa vozila, podijeljena s
eventualnim faktorima pogoršanja koji su utvrđeni u skladu s točkom 6.4.
Ako homologacija vrijedi za različite tipove vozila istoga proizvođača
automobila, pod uvjetom da su ti različiti tipovi vozila opremljeni istim tipom
izvornoga ugrađenog katalizatora, ispitivanje tipa I. može se ograničiti na
barem dva vozila izabrana u dogovoru s tehničkom službom koja je odgovorna za
homologaciju.
\_\_\_\_
1 Prema potrebi, u odnosu na
granične vrijednosti predviđene u točki 5.3.1.4. Priloga I. Pravilnika TPV 102
ili Direktive 70/220/EEZ, u verziji na čijoj je osnovi homologiran tip vozila
opremljen izvornim katalizatorom.

6.3. Zahtjevi u vezi s bukom i tlakom u ispušnoj cijevi
Zamjenski katalizator mora zadovoljavati tehničke uvjete iz Priloga II.
Pravinika TPV 101.
6.4. Zahtjevi koji se odnose na trajnost
Zamjenski katalizator mora zadovoljavati uvjete iz točke 5.3.5. Priloga I. ovoga
Poga
Pravilnika, tj. ispitivanje tipa V. ili faktore pogoršanja iz sljedeće tablice
za rezultate ispitivanja tipa I.

*Tablica XIII.6.4.*

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kategorija motora | Faktor pogoršanja | | | | |
| CO | HC (1) | NOx (1) | HC + NOx | Čestice |
| s vanjskim izvorom paljenja | 1,2 | 1,2 | 1,2 | 1,2 (2) | - |
| s kompresijskim paljenjem | 1,1 | - | 1,0 | 1,0 | 1,2 |
| (1)Vrijedi samo za vozila koja su homologirana sukladno ovom Pravilniku ili Direktivi 70/220/EEZ, kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom 98/69/EEZ ili kasnijim izmijenjenim ili dopunjenim Direktivama.  (2)Vrijedi samo za vozila opremljena motorom s vanjskim izvorom paljenja koja su homologirana sukladno zahtjevima Direktive 70/220/EEZ, kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom 96/69/EEZ ili ranijim Direktivama. | | | | | |

6.5. Zahtjevi koji se odnose na kompatibilnost OBD sustava
(vrijede samo za zamjenske katalizatore namijenjene ugradnji u vozila opremljena
OBD sustavom)
Kompatibilnost OBD sustava potrebno je dokazati samo ako je izvorni katalizator
nadziran u izvornoj konfiguraciji.
6.5.1. Kompatibilnost zamjenskoga katalizatora s OBD sustavom dokazuje se s
pomoću postupaka koji su opisani u Dodatku 1. Priloga XI. Direktive 98/69/EZ.
6.5.2. Ne primjenjuju se odredbe iz Dodatka 1. Priloga XI. Direktive 98/69/EZ
koje vrijede za sve sastavne dijelove osim katalizatora.
6.5.3. Proizvođač dijelova za drugu ugradbu može primijeprimijeniti isti postupak
pretkondicioniranja i ispitivanja kao za prvotnu homologaciju. U tom slučaju, na
zahtjev i pod istim uvjetima, tijelo nadležno za homologaciju dostavlja Dodatak
2. certfikatu o homologaciji tipa u kojemu su navedeni broj i tip ciklusa
pretkondicioniranja te tip ispitnog ciklusa koji je proveo proizvođač izvorne
opreme za OBD ispitivanje katalizatora.
6.5.4. Kako bi se provjerilo jesu li svi drugi sastavni dijelovi nadzirani OBD
sustavomno ugrađeni i rade li pravilno, prije ugradnje bilo kojeg
zamjenskog katalizatora OBD sustav ne smije pokazivati greške u radu uređaja
niti smije imati već memorirane kodove grešaka. U tu svrhu može se napraviti
procjena stanja OBD sustava na kraju ispitivanja opisanih u točki 6.2.1. ovoga
Priloga.
6.5.5. Indikator neisprabnosti MI (vidi točku 2.5. Priloga XI. ovog Pravilnika)
ne smije se uključiti tijekom pogona vozila predviđena točkom 6.2.2. ovoga
Priloga.
7. DOKUMENTACIJA
7.1. Svakomu novom zamjenskom katalizatoru prilažu se sljedeći podatci:
7.1.1. naziv ili zaštitni znak proizvođača katalizatora
7.1.2. popis vozila (uključujući godinu proizvodnje) za koja je zamjenski
katalizator homologiran, eventualno uz oznaku koja pokazuje je li zamjenski
katalizator prikladan za ugradnju u vozilo opremljeno sustavom ugrađene
dijagnostike (OBD)
7.1.3. upute za ugradbu, prema potrebi.
7.2. Ti se podatci dostavljaju na jednome od sljedećih načina
na letku koji prati zamjenski katalizator, ili
na ambalaži u kojoj se prodaje zamjenski katalizator, ili
na bilo koji drugi način.
U svakome slučaju ti podatci moraju biti navedeni u katalogu proizvoda koji
proizvođač zamjenskih katalizatora dostavlja prodajnim mjestima.
8. PREINAKA TIPA TE IZMJENE I DOPUNE HOMOLOGACIJA
U slučaju izmjene tipa homologirana sukladno ovomu Pravilniku primjenjuju se
odredbe članka 16. Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.
9. SUKLADNOST PROIZVODNJE
Potrebno je poduzeti mjere kako bi se osigurala sukladnost proizvodnje u skladu
s odredbama koje su utvrđene u člancima 29. – 31. Pravilnika o homolgaciji tipa
motornih vozila.
9.2. Posebne odredbe
9.2.1. Provjere iz točke 2.2. Priloga X. Pravilnika o homologaciji tipa motornih
vozila moraju obuhvaćati sukladnost s značajkama koje su utvrđene u točki 2.4.
ovoga Priloga.
9.2.2. Za potrebe primjenjivanja točke 3.5. Priloga X. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila mogu se provesti ispitivanja opisana u točki 6.2. ovoga
Priloga (zahtjevi u vezi s emisijama). U tome slučaju posjednik homologacije
može, kao alternativu tražiti da se kao osnova za usporedbu ne uzme izvorni
ugrađeni katalizator nego zamjenski katalizator koji je upotrijebljen tijekom
homologacijskih ispitivanja (ili neki drugi uzorak za koji je dokazano da je
sukladan homologiranu tipu). Vrijednosti emisija izmjerene kod uzorka koji se
provjerava ne smiju, u prosjeku, biti veće od 15% u odnosu na srednje
vrijednosti izmjerene kod referentnog uzorka.

DODATAK 1.

**Opisni dokument br. ... koji se odnosi na homologaciju tipa zamjenskih
katalizatora (Prvavilnik TPV 102)**

Sljedeći podatci, po potrebi, moraju se dostaviti u tri primjerka uz popis
sadržaja. Svi crteži moraju biti dovoljno detaljni te se moraju dostaviti u
prikladnome mjerilu u formatu A4 ili presavijeni na format A4. Fotografije, ako
ih ima, moraju biti dovoljno detaljne.
Ako sustav, sastavni dijelovi ili zasebne tehničke jedinice imaju elektroničko
upravljanje, potrebno je dostaviti podatke o njihovu radu.
0. OPĆI PODATCI
0.1. Marka (zaštićeni naziv proizvođača):
0.2. Tip:
0.5. Ime i adresa proizvođača:
0.7. Ako se radi o sastavnim dijelovima i zasebnim tehničkim jedinicama, mjesto
i način postavljanja oznake homologacije:
0.8. Adresa proizvodnoga pogona (adrese proizvodnih pogona):
1. OPIS UREĐAJA
1.1. Marka i tip zamjenskoga katalizatora:
1.2. Crteži zamjenskoga katalizatora koji prikazuju sve značajke iz točke 2.3.
ovoga Priloga:
1.3. Opis tipa vozila kojemu (tipova vozila kojima) je namijenjen zamjenski
katalizator:
1.3.1. Broj(brojevi) i/ili simbol(simboli) koji označava(označavaju) motor i
tip(tipove) vozila:
1.3.2. Je li predviđeno da zamjenski katalizator bude kompatibilan sa zahtjevima
za OBD sustav (da/ne)2:
1.4. Opis i crteži koji prikazuju položaj zamjenskoga katalizatora u odnosu na
ispušnu granu (ispušne grane) motora:
\_\_\_\_\_
(2) Prekrižiti nepotrebno.

DODATAK 2.

OBRAZAC

(Najveći format: A4 (210 mm x 297 mm))

CERTIFIKAT O HOMOLOGACIJI TIPA SASTAVNOGA DIJELA

Naziv tijela nadležnog za homologaciju

Izjava o:
– homologaciji (1)
– izmjeni/dopuni homologacije (1)
– odbijanju homologacije (1)
– povlačenju homologacije (1)
za tip vozila/sastavnoga dijela/zasebne tehničke jedinice(1) s obzirom na
Direktivu .......... kako je zadnje imijenjena i dopunjena Direktivom ........

DIO I.

0.1 Marka (trgovački naziv proizvođača):
0.2 Tip:
0.3 Identifikacijska oznaka tipa, ako je postavljena na vozilu/sastavnomue
dijelu/zasebnoj tehničkoj jedinici(2):
0.3.1 Položaj te oznake:
0.4 Kategorija vozila(3):
0.5 Naziv i adresa proizvođača:
0.7 Za sastavne dijelove i zasebne tehničke jedinice, položaj i način
postavljanja oznake homologacije:
0.8 Adresa (adrese) pogona za sklapanje:
\_\_\_\_\_\_
(1) Prekrižiti nepotrebno.
(2) Ako podatci za oznaku tipa sadržavaju znakove koji nisu bitni za
opis vozila, sastavnoga dijela ili zasebne tehničke jedinice na koje se odnosi
ovaj certifikat o homologaciji, takvi se znakovi moraju u dokumentu zamijeniti
znakom ‘?’ (npr. ABC??123???).
(3) Prema definiciji u Dijelu A. Priloga II. Direktive 70/156/EEZ.

DIO II.

1. Dodatni podatci (prema potrebi): vidi Dopunu
2. Tehnička služba odgovorna za provođenje homologacijskih ispitivanja:
3. Datum izvještaja o ispitivanju:
4. Broj izvještaja o ispitivanju.
5. Napomene (ako ih ima): vidi Dopunu
6. Mjesto:
7. Datum:.
8. Potpis:.
9. Popis opisne dokumentacije koja je pohranjena kod tijela nadležnog za
homologaciju i koja se može dobiti na zahtjev:

Dodatak certifikatu o homologaciji tipa br. …

o homologaciji tipa zamjenskih katalizatora kao zasebnih tehničkih jedinica za
motorna vozila s obzirom na Direktivu 70/220/EEZ, kako je posljednji put
izmijenjena i dopunjena Direktivom...
1. Dodatni podatci:
1.1. Marka i tip zamjenskog katalizatora:
1.2. Tip (tipovi) vozila za koja je tip katalizatora označen kao zamjenski dio:

1.3. Tip (tipovi) vozila za koja je zamjenski katalizator bio ispitan:
1.3.1. Je li zamjenski katalizator pokazao kompatibilnost sa zahtjevima OBD
sustava (da/ne):3
5. Primjedbe:

DODATAK 3.

**Primjer za oznake homologacije tipa**(vidi točku 5.2. ovoga Priloga)

![](dodatni/348974.gif)

Gore navedena homologacijska oznaka postavljena na sastavnome
dijelu zamjenskoga katalizatora u ovome primjeru pokazuje da je tip homologiran
u Francuskoj (e 2) sukladno ovoj Direktivi 70/220/EEZ. Prva dva broja
homologacijskoga broja (00) odnose se na redoslijedni broj dodijeljen najnovijim
izmjenama i dopunama Direktive 70/220/EEZ. Sljedeće četiri znamenke (1234)
predstavljaju broj koji je tijelo nadležno za homola homologaciju dodijelilo
zamjenskome katalizatoru kao osnovni broj homologacije.

\_\_\_\_\_
3 Precrtati nepotrebno.

## [PRAVILNIK](dodatni/376992.pdf)[O POSTUPKU HOMOLOGACIJE MOTORNIH VOZILA S OBZIROM NA MJERE ZA SMANJENJE ONEČIŠĆENJA EMISIJAMA IZ MOTORA TPV 102 (IZDANJE 00)](dodatni/376992.pdf) (\*)

(pdf. format)**

Pravilnik, NN 17/2008-528
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)