## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1089/1999 od 28. studenoga 2002.

### NN 149/2002 (13.12.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1089/1999 od 28. studenoga 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2437

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi V. P. i S. P., oboje iz Z., zastupanih po odvjetnici
Z. Z.-B. iz Z., na sjednici Vijeća održanoj dana 28. studenoga 2002. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

 I. Ustavna tužba se usvaja.

II.
Ukida se presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-2441/1997-4 od 3.
prosinca 1998. godine.

III.
Predmet se vraća Upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

O b r a z l o ž e n j e

1.
Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu protiv presude Upravnog suda Republike
Hrvatske, broj: Us-2441/1997-4 od 3. prosinca 1998. godine.

Osporenom presudom odbijena je tužba podnositelja
ustavne tužbe, podnijeta protiv rješenja Ministarstva prostornog uređenja,
graditeljstva i stanovanja (u daljnjem tekstu: Ministarstvo), klasa:
UP/II-350-05/96-05/1162, urbroj: 531-05/2-96-2/JT od 2. siječnja 1997. godine,
kojim je odbačena, kao nepravodobna, žalba podnositelja ustavne tužbe,
izjavljena protiv rješenja G. Z., Gradskog ureda za graditeljstvo, komunalne i
stambene poslove, promet i veze, Područnog ureda S., klasa:
UP/I-350-05/96-01/120, urbroj: 251-05-17-96-09 od 23. rujna 1996. godine. Tim
rješenjem odba­čena je kao nepravodobna žalba podnositelja izjavljena protiv
lokacijske dozvole, izdane od istog prvostupanjskog tijela, klasa:
UP/I-350-05/96-01/120, urbroj: 251-05-17-96-05 od 21. lipnja 1996. godine.

2. Podnositelji ustavne tužbe ponavljaju razloge
iznijete tijekom upravnog spora, smatrajući da su im osporavanom presudom
Upravnog suda Republike Hrvatske povrijeđena ustavna prava iz odredbi članka
48. stavka 1. (*Jamči se pravo vlasništva.*) i članka 49. stavka 4. Ustava
(*Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim
pravnim aktom.*).

Iz
sadržaja ustavne tužbe razvidno je da podnositelji povrijeđenim smatraju i
ustavno pravo iz odredbe članka 19. stav­ka 2. Ustava (*Zajamčuje se sudska
kontrola zakonitosti pojedi­načnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju
javne ovlasti.*). Podnositelji ističu da je Upravni sud Republike Hrvatske
neutemeljeno potvrdio stajalište prvo i drugostupanjskog tijela o
nepravodobnosti izjavljene žalbe.

Prema mišljenju podnositelja, njihova žalba protiv
lokacijske dozvole, izjavljena dana 10. srpnja 1996. godine u 23 sata i 55
minuta putem telegrama, uložena je u zakonom propisanom roku od 15 dana, od
dana primitka tog rješenja.

Podnositelji predlažu usvojiti ustavnu tužbu, ukinuti
osporavanu presudu Upravnog suda Republike Hrvatske i predmet vratiti tom sudu
na ponovni postupak.

3. Za potrebe ovosudnog postupka pribavljeni su spis
Uprav­nog suda Republike Hrvatske, broj: Us-2441/97 i spis G. Z., Gradskog
ureda za graditeljstvo, komunalne i stambene poslove, promet i veze, Područnog
ureda S., klasa: UP/I-350-05/96-01/120.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4.Prema odredbama članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu
ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojima je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih
ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih
akata tijela državne vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima, ustanovljen
radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda čovjeka, zajamčenih Ustavom.

5. Za ocjenu konkretnog predmeta odlučna je činjenica
koja dokazuje trenutak predaje polaznog telegrama poštanskom služ­beniku,
odnosno odlučno je razlikovanje vremena predaje polaznog telegrama od trenutka
otpreme istog telegrama, kojim se poruka konačno dostavlja primatelju.

Iz poslovnih oznaka polaznog telegrama slijedi da su
podnositelji telegram predali poštanskom službeniku dana 10. srpnja 1996.
godine, u 23 sata i 55 minuta, nakon što su bili upozoreni na radno vrijeme.
Isti datum i vrijeme predaje telegrama, odnosno njegovog »primitka u službu«,
potvrđeni su podnositeljima telefaksom Hrvatskih pošta i telekomunikacija,
Centralna pošta Z., Z., B. 4, od 25. veljače 1997. godine.

Također, iz poslovnih oznaka polaznog telegrama i
zasebnog, otpremljenog telegrama, vidljivo je točno vrijeme otpravka telegrama,
dana 11. srpnja 1996. godine, u 7 sati i 27 minuta.

6. Rješavajući po žalbi podnositelja ustavne tužbe,
Ministarstvo je u cijelosti prihvatilo činjenična utvrđenja prvostupanjskog
tijela, prema kojima je posljednji dan za izjavljivanje žalbe bio 10. srpnja
1996. godine.

Prema stajalištu Ministarstva, prvostupanjsko tijelo
pravilno je postupilo kada je žalbu podnositelja, predanu, kako se navodi u
obrazloženju rješenja Ministarstva, na poštu putem telegrama 11. srpnja 1996.
godine, odbacilo kao nepravodobnu.

Ministarstvo je utvrdilo da je telegram predan pošti
S., a ujedno i zaprimljen kod prvostupanjskog upravnog tijela dana 11. srpnja
1996. godine.

7. Upravni sud Republike Hrvatske ocijenio je urednim
dokaze koji ukazuju na nepravodobnost žalbe podnositelja ustavne tužbe,
pozivajući se na »*izvornik telegrama kojim je žalba predana pošti, iz kojeg
telegrama je vidljivo da je žalba predana 11. srpnja 1996. godine, a ne 10.
srpnja te godine (...). Taj datum naveden je ne samo na prijamnoj štambilji
brzojava nego i na pečatu koji je otisnut na tekstu brzojava.«*

8.Slijedom iznijetog, Ustavni sud utvrđuje da
je Upravni sud Republike Hrvatske postupio suprotno odredbi članka 19. stavka
2. Ustava, propustivši razlikovati trenutak podnošenja polaznog telegrama od
trenutka otpreme telegrama.

Budući da je telegram podnositelja predan pošti dana
10. lipnja 1996. godine, u 23 sata i 55 minuta, odnosno posljednjeg dana roka
za izjavljivanje žalbe, Ustavni sud utvrđuje da je udovoljeno zakonom
propisanom žalbenom roku.

Osporena presuda Upravnog suda Republike Hrvatske
stoga je donijeta suprotno članku 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 9/91 i 77/92), koji glasi: *»Radi osiguranja sudske
zaštite prava građana te radi osiguranja zakonitosti, sud u upravnom sporu
odlučuje o zakonitosti akata kojima državni organi i organizacije koje imaju
javne ovlasti rješavaju o pravima i obvezama u upravnim stvarima.«*

9. Slijedom izloženog, Ustavni sud utvrđuje da je
osporenom presudom Upravnog suda Republike Hrvatske podnositeljima povrijeđeno
Ustavom zajamčeno pravo na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata
upravnih tijela i tijela s javnim ovlastima, zajamčeno odredbom članka 19.
stavka 2. Ustava.

Odluka
o usvajanju ustavne tužbe temelji se na odredbama članaka 73. i 76. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-1089/1999

Zagreb, 28. studenoga 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 149/2002-2437