## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: 1955/2010-5 od 23. veljače 2011.

### NN 60/2011 (1.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: 1955/2010-5 od 23. veljače 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1342

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca mr. sc. Marije Kriletić kao predsjednice vijeća, Borisa Markovića i Smiljana Mikuša kao članova vijeća, te sudske savjetnice Tatjane Ilić kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT – Hrvatske telekomunikacije d.d., Zagreb, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/09-01/22, urbroj: 376-04-09-09MB/KŠŠ od 18. siječnja 2010. godine, radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 23. veljače 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela utvrđuje se da tužitelj za uslugu »VPN izravni pristup (direct access)« koju pruža za vlastite potrebe nije javno objavio uvjete pod kojima se drugim operatorima elektroničkih komunikacija omogućava međupovezivanje u svrhu pružanja navedene usluge, na način određen odlukom tuženog tijela klasa: 344-01/09-01/1078, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009. godine (točka I. izreke rješenja), naloženo je tužitelju da u roku od 50 dana od dana primitka rješenja javno objavi na svom službenom internetskom portalu uvjete (tehničke specifikacije, mrežne značajke, rokove i uvjete pružanja ponuda osobito cijene) kojima se omogućava drugim operatorima međupovezivanje u svrhu pružanja usluge »VPN izravni pristup (direct access)«, na način određen točkom 10.1.2. Obveza nediskriminacije, str. 62 »Analize tržišta završavanja (terminacije) poziva u vlastitu pokretnu javnu telekomunikacijsku mrežu« te o provedenom bez odgode obavijesti nadzornika (točka II. izreke rješenja), dok je točkom III. određeno da u slučaju nepostupanja po rješenju, nadzornik će izreći odgovornoj osobi tužitelja upravnu mjeru izraženu u novčanom iznosu u visini dvadeseterostruke prosječne plaće u Republici Hrvatskoj u proteklom tromjesečju.

Tužitelj u tužbi u bitnom navodi da mu je tuženik odlukama od 17. srpnja 2009. godine utvrdio postojanje djelotvornog tržišnog natjecanja na tržištu pristupa i započinjanja (originacije) poziva iz pokretnih javnih komunikacijskih mreža i na tržištu javno dostupne telefonske usluge u pokretnim elektroničkim komunikacijskim mrežama te mu je ukinuo sve regulatorne obveze na tim tržištima. Ističe da je predmetnu uslugu VPN DA počeo pružati kao tržišni odgovor na ponudu drugog operatora pokretnih javnih komunikacija VIP-net GSM d.o.o. (sada VIPnet d.o.o.) koji je još 2001. godine započeo s pružanjem VPN usluge, uključivo i usluge izravni pristup, pa je on 2001. godine podnio prijavu Hrvatskom zavodu za telekomunikacije i Vijeću za telekomunikacije (pravni prednik tuženika) protiv navedenog društva zbog pružanja predmetne usluge. Vijeće za telekomunikacije je 13. lipnja 2003. godine na temelju njegove prijave zatražilo provođenje inspekcijskog nadzora od Hrvatskog zavoda za telekomunikacije te je na osnovi nalaza inspekcijskog nadzora donijelo i djelomično rješenje u ovom postupku kojim je odbilo njegov zahtjev u dijelu koji se odnosi na zlouporabu nadmoćnog položaja na tržištu utvrđivanjem preniskih cijena s obzirom da je ocijenilo da usluga VIP VPN predstavlja »inovativni model tarifiranja usluge koji kao takav predstavlja novost na našem tržištu i koji će zasigurno stimulirati razvijanost telekomunikacijskog tržišta i VPN usluge«. Nedonošenjem rješenja u postupku koji je započeo 2001. godine protiv drugog operatora, tuženo tijelo omogućilo dugogodišnje pružanje navedene usluge, a prema njegovim saznanjima nije nikada donijelo konačnu odluku u navedenom postupku pa je on dopisima od 29. lipnja 2009. godine i od 7. prosinca 2009. godine tuženika na to upozorio. Iako je tuženiku bila poznata činjenica da se predmetna usluga na tržištu pruža od 2001. godine, u navedenom razdoblju od 2001. godine do donošenja odluke niti jednom nije zatražio od njega, kao operatora sa znatnijom tržišnom snagom, da objavi uvjete kojima se drugim operatorima omogućava međusobno povezivanje za svrhu pružanja usluge VPN DA niti je pokrenuo postupak izmjene standardne ponude za međusobno povezivanje. Slijedom navedenog, vidljivo je da je tuženiku poznata činjenica da se predmetna usluga na tržištu pruža već devet godina te da je u međuvremenu tuženik proveo i postupak analize mjerodavnih tržišta i to prema podacima koji obuhvaćaju razdoblje od drugog polugodišta 2005. godine do zaključno prvog polugodišta 2008. godine, te je na temelju tih podataka donio odluku kojom ga je odredio operatorom sa značajnom tržišnom snagom i odredio mu regulatorne obveze na (veleprodajnom) tržištu završavanja poziva u vlastitu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu i ukinuo sve regulatorne obveze koje su bile određene na (maloprodajnom) tržištu javno dostupne telefonske usluge u pokretnim elektroničkim komunikacijskim mrežama. S obzirom na izvršene analize i određivanja mjerodavnih tržišta, odnosno donesene odgovarajuće odluke tuženika o analizi tržišta pristupa i započinjanja (originacije) poziva iz pokretnih javnih komunikacijskih mreža od 17. srpnja 2009. godine on više nema niti obvezu pristupa osim ako se ista ne odnosi na međupovezivanje te bi bilo kakvo postupanje koje bi nalagalo pristup mreži bilo protivno članku 56. stavku 1. ZEK-a odnosno pričinjavalo bi nezakonit regulatorni i neopravdano i nerazmjerno velik financijski teret tužitelju s jedne strane, dok bi s druge strane i operatori nepokretne elektroničke komunikacijske mreže morali dodatno ulagati u svoje sustave i mreže čime bi se dovelo u pitanje ne samo osnovanost već i svrha takvog pristupa s obzirom na upitnu isplativost tražnja istog. Smatra da su mu pobijanim rješenjem proširene već utvrđene regulatorne obveze, odnosno da su mu nakon donošenja konačne odluke određene dodatne regulatorne obveze bez provođenja zakonom utvrđenog postupka što je u suprotnosti s odredbom članka 56. stavka 3. ZEK-a. Skreće pažnju da je upravni postupak koji je prethodio donošenju pobijanog rješenja pokrenut 19. svibnja 2009. godine, dakle, gotovo dva mjeseca prije donošenja odluke (17. srpnja 2009. godine) kojom su određene regulatorne obveze, a čije ispunjavanje se utvrđuje u predmetnom upravnom postupku. Iz toga je razvidno da je ispunjenje ovakvog zahtjeva za njega kao stranku u postupku bilo nemoguće te da je i pokretanje predmetnog upravnog postupka bez valjanje pravne osnove bilo nezakonito. Tijekom postupka je tražio održavanje usmene rasprave, ali tuženik na taj zahtjev nije nikada odgovorio niti je obrazložio zašto nije razmotrio njegov prijedlog kao stranke u postupku. Nadalje ističe da usluga VPN DA, predstavlja dodatnu maloprodajnu uslugu u odnosu na osnovnu VPN uslugu koju koristi krajnji korisnik i u svrhu ostvarivanja povezivanja svoje kućne centrale i ostalih brojeva u pokretnoj elektroničkoj komunikacijskoj mreži u jedan VPN. Osporenim rješenjem kojim mu se nalaže objavljivanje uvjeta pod kojima se drugim operatorima omogućava međupovezivanje za svrhu pružanja VPN DA usluge, zapravo mu se nameće obveza stvaranja novog veleprodajnog modela, iako i sam tuženik u obrazloženju rješenja navodi da se radi o maloprodajnoj usluzi. Nesporna je činjenica da mu je odlukom određena obveza pristupa samo u dijelu koji se odnosi na međupovezivanje, ali ističe da pružanje usluge VPN DA ne uključuje međupovezivanje, kao što je već obrazloženo, te se stoga od njega ne može tražiti niti ispunjavanje obveze pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže. Tvrdnja tuženika da predmetna usluga ne podrazumijeva pristup i započinjanje poziva (originaciju), već da se radi o obvezi tužitelja da ostalim operatorima omogući pristup u svrhu završavanja (terminacije) poziva netočna je i ne odgovara usluzi koju on pruža. Tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostalo je kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, te je istaklo da je u provedenom stručnom nadzoru utvrđeno da tužitelj pružanjem predmetne maloprodajne usluge nije postupio u skladu s obvezom transparentnosti, obvezom nediskriminacije i obvezom pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže te mu je određeno utvrđene nepravilnosti ukloniti na način da sukladno odluci od 17. srpnja 2009. godine i pripadajućoj analizi tržišta, objavi uvjete kojima se omogućava drugim operatorima međupovezivanje u svrhu pružanja usluge »VPN izravni pristup (direct access)« te je obvezan omogućiti drugim operatorima direktno povezivanje kratkim kodom njihovih nepokretnih terminalnih uređaja s pokretnim terminalnim uređajem pokretne javne komunikacijske mreže T-Mobile, pod jednakim uvjetima kao što ovu uslugu pruža za vlastite potrebe te uz javno objavljivanje svih podataka neophodnih za međusobno povezivanje mreža u svrhu pružanja predmetne usluge. Nadalje, opširno obrazlaže zbog čega smatra da nije povrijeđena odredba članka 56. ZEK-a, te navodi razloge zbog kojih smatra da su neosnovani i ostali prigovori tužitelja koje iznosi u tužbi. Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Prema ocjeni ovoga Suda osporeno rješenje doneseno je na temelju pravilno i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja, te uz pravilnu primjenu materijalnog prava, a Sud nije našao niti povrede pravila postupka, pa istim nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Prema odredbi članka 113. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08, dalje: ZEK) stručni nadzor nad primjenom ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, kojima je uređeno obavljanje djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga na tržištu, ostvarivanje regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom, adresiranje i numeriranje, uporaba i kontrola radiofrekvencijskog spektra, gradnja, postavljanje, održavanje i korištenje elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, radijskih postaja i RiTT opreme, mjerenje i ispitivanje u svrhu utvrđivanja uzroka smetanja, te poduzimanja mjera za njihovo uklanjanje, obavlja Agencija.

Stavkom 2. istog članka Zakona propisano je da poslove stručnog nadzora iz stavka 1. ovoga članka provede nadzornici elektroničkih komunikacija (u daljnjem tekstu: nadzornici), koji su ovlašteni radnici stručne službe Agencije.

Prema odredbi članka 114. stavka 1. točke 17. ZEK-a u obavljanju stručnog nadzora nadzornik je ovlašten narediti uklanjanje drugih utvrđenih nepravilnosti, nedostataka ili propusta u primjeni ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona.

Stavkom 6. istog članka Zakona propisano je da ako nadzornik u obavljanju stručnog nadzora utvrdi povredu odredaba ovoga Zakona ili propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, obvezan je donijeti rješenje ili poduzeti druge propisane mjere iz stavka 1. ovoga članka najkasnije u roku od 30 dana od dana završetka stručnog nadzora s utvrđenim činjenicama presudnim za donošenje rješenja. Nedonošenje rješenja u tom roku ne isključuje obvezu njegova donošenja.

Prema podacima u spisu predmeta proizlazi da je u svezi pružanja usluge »VPN izravni pristup (direct access)« koja je dio ponude T-Mobile na tržištu elektroničkih komunikacijskih usluga 19. svibnja 2009. godine tuženo tijelo po službenoj dužnosti započelo stručni nadzor u kojem je utvrđivalo postupa li T-Mobile s navedenom uslugom u skladu s odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama i podzakonskim propisima kojima je uređeno obavljanje djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Nadalje, proizlazi da je tuženo tijelo donijelo odluku od 17. srpnja 2009. godine čiji sastavni dio je i dokument »Analiza tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu« (dalje u tekstu: analiza tržišta), te je navedenom odlukom tužitelj određen operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja (terminacije) poziva u vlastitu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu te su mu, među ostalim, određene regulatorne obveze i to obveza transparentnosti uz obvezu objave standardne ponude međupovezivanja (članak 58. ZEK-a), obveza nediskriminacije (članak 59. ZEK-a), obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže (članka 61. ZEK-a), te obveza nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva (članak 62. ZEK-a), kao i način, uvjeti i rokovi provođenja regulatornih obveza propisanih dokumentom analiza tržišta. U postupku stručnog nadzora je utvrđeno da tužitelj nije izvršio navedene regulatorne obveze.

Imajući u vidu da tužitelj nije postupio po odluci tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine pravilno je nadzornik utvrdio nepostupanje tužitelja po navedenoj odluci, te je u točkama I. i II. izreke osporenog rješenja utvrdio određene nepravilnosti te naložio tužitelju uklanjanje istih, na način opisan u navedenim točkama osporenog rješenja u kojima je navedeno što je tužitelj dužan poduzeti.

Utvrđeno činjenično stanje u provedenom postupku tužitelj svojim tužbenim navodima nije doveo u sumnju pa je i po ocjeni ovoga Suda pravilno postupilo tuženo tijelo kada je odlučilo kao u izreci pobijanog rješenja.

Prema ocjeni ovoga Suda u postupku stručnog nadzora je pravilno utvrđeno da T-Mobile pružanjem predmetne maloprodajne usluge nije postupao u skladu s obvezom transparentnosti, obvezom nediskriminacije i obvezom pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže pa su utvrđene nepravilnosti u pogledu provođenja regulatornih obveza iz članka 58., 59. i 61. Zakona o elektroničkim komunikacijama koje T-Mobile treba ukloniti na način sukladan odluci tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine i pripadajućoj analizi tržišta te objaviti uvjete (tehničke specifikacije, mrežne značajke, rokove i uvjete ponude i uporabe te osobito cijene) kojima se omogućava drugim operatorima međupovezivanje u svrhu pružanja usluge »VPN izravni pristup (direct access)« te je obvezan omogućiti drugim operatorima direktno povezivanje kratkim kodom njihovih nepokretnih terminalnih uređaja sa pokretnim terminalnim uređajem pokretne javne komunikacijske mreže T-Mobile pod jednakim uvjetima kao što ovu uslugu pruža za vlastite potrebe te uz javno objavljivanje svih podataka neophodnih za međusobno povezivanje mreža u svrhu pružanja predmetne usluge, kako to pravilno smatra i tuženo tijelo.

Prigovor tužitelja da bi omogućavanje obveze pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže uzrokovalo financijski teret ne samo za njega već i za ostale operatore na tržištu nije osnovan jer za uslugu koju već pruža za vlastite potrebe treba sada javno objaviti sve podatke neophodne za međusobno povezivanje mreža ostalih operatora na tržištu u svrhu pružanja predmetne usluge. Prema tome, mora ostalim operatorima omogućiti istovjetne uvjete, odnosno istovjetan način na koji navedenu uslugu pruža svom maloprodajnom dijelu i svojim povezanim društvima, a operator koji zahtijeva ovakvo međupovezivanje će snositi stvarne troškove na svojoj strani i potrebne nadogradnje T-Mobile mreže.

Tvrdnja tužitelja da je 2003. godine zatražio provođenje inspekcijskog nadzora od strane Hrvatskog zavoda za telekomunikacije te da je tadašnje Vijeće za telekomunikacije donijelo djelomično rješenje nisu odlučne u ovom postupku jer je pravna osnova za vođenje postupka koji je predmet ove tužbe novi regulatorni okvir koji je uspostavljen Zakonom o elektroničkim komunikacijama podrobnije definiran odlukom tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine pa navedena tvrdnja nije od utjecaja na zakonitost osporenog rješenja u ovom postupku.

Glede povreda pravila postupka na koje ukazuje tužitelj u tužbi treba istaknuti da je u postupku stručnog nadzora tužitelju pružena mogućnost očitovanja i iznošenja svih dokaza u prilog njegovih navoda pa je tužitelj tuženom tijelu dopisima od 1. lipnja 2009. godine, 15. srpnja 2009. godine, 7. kolovoza 2009. godine, 24. kolovoza 2009. godine, 7. prosinca 2009. godine i 15. prosinca 2009. godine dostavio očitovanja i druge podatke potrebne za provođenje stručnog nadzora pa stoga neosnovano tužitelj prigovara da je došlo do povrede pravila postupka tj. načela saslušanja stranaka jer nije održana usmena rasprava.

Imajući u vidu sve navedeno Sud nalazi da prigovori tužitelja u tužbi nisu odlučni niti su od utjecaja na zakonitost osporenog rješenja, pa je trebalo na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu kao neosnovanu odbiti.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-1955/2010-5

Zagreb, 23. veljače 2011.

Predsjednica vijeća

mr. sc. Marija Kriletić, v. r.

Presuda, NN 60/2011-1342