## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1085/1997, U-I-23/1999, U-I-824/1999 od 20. travnja 2000.

### NN 51/2000 (19.5.2000.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1085/1997, U-I-23/1999, U-I-824/1999 od 20. travnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1135**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski,
dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić, mr. sc.
Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, dr. sc. Jasna Omejec, Emilija
Rajić, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući
o prijedlozima za pokretanje postupka ocjene ustavnosti Zakona
o odvjetništvu (»Narodne novine«, broj 9/94), na
sjednici održanoj 20. travnja 2000. godine, donio je sljedeće

## RJEŠENJE

Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka ocjene
suglasnosti s Ustavom Republike Hrvatske odredaba članka
5. stavaka 1. do 5., članka 37., članka 49. stavka
1. i članka 78. stavka 1. Zakona o odvjetništvu (»Narodne
novine«, broj 9/94).

Obrazloženje

Antun Miličević odvjetnik iz Makarske, Udruga pravnika
u gospodarstvu Zagreb i Mate Butijera iz Rijeke, podnijeli su
Sudu prijedloge za pokretanje postupka ocjene ustavnosti izrekom
navedenih odredaba članaka Zakona o odvjetništvu.

Po mišljenju podnositelja, osporena odredba članka
5. stavka 1. do 5. Zakona o odvjetništvu, propisujući
zabranu pružanja pravne pomoći osobama koje nisu odvjetnici
dovodi do »staleškog uzdizanja« unutar struke.
Nastavno, podnositelji navode da je osporena odredba članka
37. istog Zakona, u suprotnosti s pravom na slobodno udruživanje,
propisanog člankom 43. Ustava Republike Hrvatske i člankom
22. Međunarodnog pakta o građanskim i političkim
pravima, a koji je u smislu odredbe članka 134. Ustava
Republike Hrvatske, sastavni dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske i po svojoj pravnoj snazi iznad zakona.

Osporavajući suglasnost članka 48. Zakona o odvjetništvu
s Ustavom Republike Hrvatske podnositelj navodi da stupanjem na
snagu Kaznenog zakona Republike Hrvatske dana 1. siječnja
1998. godine (»Narodne novine«, broj 110/97) prestao
je važiti Osnovni kazneni zakon Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 31/93), a samim time prestale su važiti
i pravne posljedice osporenog članka 49. Zakona o odvjetništvu,
koje su, kao posebnim zakonom, imale uporište u Osnovnom
kaznenom zakonu Republike Hrvatske.

U pogledu odredbe članka 78. stavka 1. Zakona o odvjetništvu,
ističe se da je odvjetnik, osim u slučajevima izricanja
teže disciplinske sankcije Disciplinskog tijela Hrvatske
odvjetničke komore, zakinut za pravo sudske zaštite,
pred redovnim sudom.

Osporene odredbe Zakona o odvjetništvu, smatraju podnositelji,
u nesuglasju su s pravima Ustava Republike Hrvatske, propisanim
odredbama članka 14. stavka 1. o jednakosti sviju pred
zakonom, članka 19. stavka 1. da pojedinačni akti
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti
utemeljeni na zakonu, članka 26. da su svi građani
i stranci jednaki pred sudovima i inim državnim tijelima
koja imaju javne ovlasti, kao i članka 27. da odvjetništvo
kao samostalna i neovisna služba osigurava građanima
pravnu pomoć.

Nesuglasje osporenih odredbi, podnositelji nalaze i s pravima
Ustava Republike Hrvatske, propisanim odredbama članka
35. da se svakom čovjeku i građaninu jamči štovanje
i pravna zaštita njegovog osobnog i obiteljskog života,
dostojanstva, ugleda i časti, članka 43. o slobodi
udruživanja, članka 49. stavka 1. da su poduzetnička
i tržišna sloboda temelj gospodarskog ustroja Republike
Hrvatske i stavka 2. istog članka da država osigurava
svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu,
te zabranjuje monopol, članka 50. stavka 2. da se poduzetnička
i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom,
radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode,
ljudskog okoliša i zdravlja ljudi, te članka 54. da
svatko ima pravo na rad i slobodu rada i svatko slobodno bira
poziv i zaposlenje i svakomu je pod jednakim uvjetima dostupno
svako radno mjesto i dužnost.

Posebno se ističe da je odredba iz članka 37. Zakona
o odvjetništvu, pored toga što je protivna odredbi iz
članka 43. Ustava, sporna i s gledišta plaćanja
obvezatne upisnine u iznosu od 10.000 DEM u Hrvatsku odvjetničku
komoru, čime da se bitno narušavaju i ugrožavaju
ustavna jamstva o jednakosti i ravnopravnosti iz članaka
3. i 14. Ustava. Tako visokom upisninom, po mišljenju podnositelja,
pravi se razlika između bogatih i siromašnih i uvodi
imovinski cenzus kao uvjet za pristup odvjetničkom zanimanju,
što osobito pogađa mlade odvjetnike.

Osporene odredbe glase:

Članak 5.

»1) Pružanjem pravne pomoći kao zanimanjem smiju
se baviti samo odvjetnici, ako zakonom nije drugačije određeno.

2) Profesori i docenti pravnih predmeta na sveučilištima
u Republici Hrvatskoj smiju za nagradu davati pravne savjete i
mišljenja. Druge oblike pravne pomoći nisu ovlašteni
pružati.

3) Pravnim savjetom i pravnim mišljenjem iz stavka 2. ovog
članka ne smatra se sastavljanje isprava (ugovora, oporuka,
izjava i dr.) niti sastavljanje tužbi, žalbi, prijedloga,
zahtjeva, molbi, izvanrednih pravnih lijekova i drugih podnesaka.

4) Osobe iz stavka 2. ovog članka dužne su o svojoj
nakani pružanja pravne pomoći obavijestiti Komoru radi
evidentiranja.

5) Osobe iz stavka 2. ovog članka dužne su se u pružanju
pravne pomoći pridržavati odredaba zakona, općih
akata Komore i Kodeksa odvjetničke etike.«

Članak 37.

»1) Odvjetnici se obvezatno udružuju u Komoru kao samostalnu
i neovisnu organizaciju sa svojstvom pravne osobe.

2) Komora predstavlja odvjetništvo Republike Hrvatske kao
cjelinu.«

Članak 49.

»1) Nije dostojna za obavljanje odvjetništva osoba osuđena
na kazneno djelo protiv Republike Hrvatske, za kazneno djelo protiv
službene dužnosti, za kazneno djelo izvršeno iz
koristoljublja ili za drugo kazneno djelo izvršeno iz nečasnih
pobuda ili koje je čini moralno nedostojnom za obavljanje
odvjetništva. Takva osoba nema pravo na upis u imenik odvjetnika
deset godina poslije izdržane, oproštene ili zastarjele
kazne, a ako je osoba osuđena na novčanu kaznu, pet
godina od dana pravomoćnosti presude. Osoba kojoj je izrečena
uvjetna osuda nema pravo na upis za vrijeme za koje joj je pravomoćnom
odlukom određen rok kušnje.«

Članak 78.

»1) Protiv drugostupanjske odluke kojom je izrečena
disciplinska mjera gubitka prava na obavljanje odvjetništva
od šest mjeseci do pet godina, kao i gubitka prava na obavljanje
odvjetništva od pet do deset godina ili brisanja iz imenika
odvjetničkih vježbenika za vrijeme od šest mjeseci
do tri godine, kao i trajno brisanje iz imenika odvjetničkih
vježbenika, dopušten je priziv Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske.«

Tijekom postupka, prijedlozi su dostavljeni na odgovor Hrvatskom
državnom saboru kao donositelju tog Zakona, a od Ministarstva
pravosuđa Republike Hrvatske i Hrvatske odvjetničke
komore, zatražena su stručna mišljenja.

Hrvatski državni sabor izvijestio je Sud da je prijedlog
uputio Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav Zastupničkog
doma Hrvatskoga državnog sabora koji, međutim, Sudu nije
dostavio odgovor.

Ministarstvo pravosuđa Republike Hrvatske i Hrvatska odvjetnička
komora, očitovali su se mišljenjima o navodima podnositelja,
u kojima u bitnom, suglasno ističu da se pružanje
pravne pomoći ne može prepustiti poduzetničkoj
slobodi, bez propisivanja posebnog uvjeta, obvezatnog udruživanja
pravnika u Hrvatsku odvjetničku komoru. Na taj način
štite se građani Republike Hrvatske od nekontroliranog
i preslobodnog poduzetništva, kao i od štetnih posljedica
nestručno pružene pravne pomoći. Nadalje, način
na koji Hrvatska odvjetnička komora ispunjava svoje zadatke,
propisane odredbom članka 37. Zakona o odvjetništvu,
propisani su u interesu pravne sigurnosti građana kojima je
pravna pomoć potrebna i nije poznat pravni sustav u kojem
bi odvjetništvo bilo prepušteno samo sebi, bez pravne
regulative i organizacije koja brine o poštivanju propisa.
Naposlijetku, glede navoda podnositelja o neustavnosti odredbe
članka 78. stavka 1. Zakona, ističe se da je hrvatsko
odvjetništvo, prvenstveno zakonski regulirano kao nezavisno.
Iznimke od toga su samo slučajevi kada Komora bitnije zadire
u osnovna prava svojih članova-odvjetnika i odvjetničkih
vježbenika, prava o kojima ovisi njihovo bavljenje odvjetništvom
kao zanimanjem.

Dostavljena stručna mišljenja istovjetna su u zaključku,
da se prijedlozi predlagatelja u cijelosti odbiju kao neosnovani.

Prijedlozi nisu osnovani.

Ustavni sud je ocijenio da osporenom odredbom članka 5.
stavka 1. do 5. Zakona o odvjetnišvu, zakonodavac nije prekoračio
ovlasti utvrđene Ustavom. Naime, uvjeti propisani osporenim
člankom svakom priznaju pravo na obavljanje odvjetništva
kao osnovnog zanimanja, uz pretpostavku ispunjavanja tih uvjeta.

Smisao i cilj odvjetništva prvenstveno je u pružanju
stručne pravne pomoći onima kojima je to potrebno.

Pravna pomoć kao strogo definirano zanimanje odvjetnika,
bitan je činitelj pravne sigurnosti demokratske i pravne
države Republike Hrvatske, te predstavlja jedan od vidova
djelovanja pravosuđa i uprave. U smislu odredbe članka
7. stavka 1. Zakona o odvjetništvu, pravnu pomoć odvjetnici
su dužni pružati sukladno Ustavu Republike Hrvatske,
zakonima, Statutu i drugim općim aktima Hrvatske odvjetničke
komore, kao i Kodeksu odvjetničke etike.

Stajalište je Ustavnog suda, da se pružanje pravne pomoći
putem odvjetništva ne može shvatiti kao gospodarska
djelatnost i ne može biti, zbog svoje specifičnosti,
podvrgnuto zakonima ponude i potražnje na tržištu.
Specifična pravila struke položaj odvjetništva
čini bitno drukčijim od položaja gospodarskih
djelatnosti na tržištu, čime se ono izdvaja od
pravila koja vladaju u gospodarstvu u kojem je profit, uz poštivanje
ustavnih načela i prava, osnovni cilj.

Nadalje, u pogledu odredbe članka 37. Zakona o odvjetništvu,
koji propisuje obavezno udruživanje u profesionalnu odvjetničku
organizaciju, ocjena je Suda da ta organizacija u cijelosti brine
o tome da se odvjetništvom, temeljem zakona i svojih normativnih
akata, osigurava pružanje stručne pravne pomoći
građanima. Ujedno se udruživanjem odvjetnika u Hrvatsku
odvjetničku komoru osigurava i povećava odgovornost
pred građanima za pružanje pravne pomoći, te se
također određuje tko su nositelji te povećane odgovornosti.

Što se pak upisnine tiče, kao uvjeta za bavljenje
odvjetništvom, istaknuti prigovori povrede ustavnih odredaba
iz članka 3., 14., 43. i 54. ne mogu se uputiti Zakonu
o odvjetništvu, jer taj Zakon taksativno navodi, u članku
48. točki 1. do 11., uvjete za stjecanje prava na upis
u Imenik odvjetnika, kao pretpostavke prava na obavljanje odvjetništva
na teritoriju Republike Hrvatske, među kojim uvjetima nije
navedena upisnina.

Odredbu članka 49. stavka 1. Zakona o odvjetništvu,
ovaj Sud ocijenio je u rješenju broj: U-I-337/1994 od 5.
srpnja 1995. godine (»Narodne novine«, broj 49/95),
u kojem se utvrdilo da ograničenje za obavljanje odvjetništva
iz osporene odredbe Zakona o odvjetništvu nije u neskladu
s Ustavom jer se određuje u funkciji zaštite sloboda
i prava drugih ljudi kao i pravnog poretka Republike Hrvatske.

Kod stajališta iz navedenog rješenja, u pogledu osporene
odredbe Ustavni sud ostaje u cijelosti, posebice imajući
u vidu da podnositelj u ovom predmetu ne navodi nove činjenice
i okolnosti koje bi upućivale na potrebu ponovnog pokretanja
postupka ocjene ustavnosti te odredbe.

Nadalje u svezi s navodima podnositelja o nesuglasju s Ustavom
članka 78. stavka 1. Zakona o odvjetništvu, Ustavni
sud Republike Hrvatske ocijenio je da je mogućnošću
podnošenja priziva Vrhovnom sudu Republike Hrvatske u postupcima
protiv izrečene disciplinske mjere za teže povrede,
osigurana sudska kontrola zakonitosti takvih akata.

Međutim, za lakše disciplinske povrede doista nije predviđena
mogućnost priziva Vrhovnom sudu Republike Hrvatske, ali
Ustavni sud o tome je već ranije zauzeo stajalište
u predmetu broj: U-III-936/1998 od 13. listopada 1999. godine
(»Narodne novine«, broj 116/99). U slučaju kada
je odvjetniku aktima Hrvatske odvjetničke komore, donesenim
u disciplinskom postupku protiv kojih nije predviđena sudska
zaštita povrijeđeno neko od Ustavom zajamčenih
prava, protiv takvog konačnog pojedinačnog akta
pozivom na odredbu članka 66. Zakona o upravnim sporovima
(»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) odvjetnik
može podnijeti zahtjev za zaštitu prava Upravnom sudu
Republike Hrvatske.

Dakle nisu osnovani prigovori podnositelja da je osporena odredba
članka 78. stavka 1. Zakona o odvjetništvu u nesuglasju
s uvodno navedenim člancima Ustava Republike Hrvatske.

S obzirom na navedeno, ocjena je Ustavnog suda Republike Hrvatske
u konkretnim predmetima, da osporene odredbe Zakona o odvjetništvu
nisu u nesuglasju s odredbama članaka 35., 43., 49. stavak
1. i 2. i 50. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske.

Pozivom na odredbu članka 41. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99),
riješeno je kao u izreci.

Broj: U-I-1085/1997
U-I-23/1999
U-I-824/1999
Zagreb, 20. travnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda **dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 51/2000-1135