## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-478/2011 od 11. listopada 2013.

### NN 132/2013 (4.11.2013.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-478/2011 od 11. listopada 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2880

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Z. P. iz O., koju zastupa G. P.-T., odvjetnica u O., na sjednici održanoj 11. listopada 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja u dijelu kojim se osporavaju rješenje Županijskog suda u Karlovcu broj: Kž-432/10-3 od 3. studenoga 2010. i rješenje Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-5 od 23. kolovoza 2010.

II. Ukidaju se:

– rješenje Županijskog suda u Karlovcu broj: Kž-432/10-3 od 3. studenoga 2010.

– rješenje Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-5 od 23. kolovoza 2010.

III. Predmet se u ukinutom dijelu vraća Općinskom sudu u Ogulinu na ponovni postupak.

i

RJEŠENJE

IV. Ustavna tužba se odbacuje u dijelu kojim se osporava presuda Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-3 od 15. lipnja 2010.

V. Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje odluke

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Karlovcu broj: Kž-432/10-3 od 3. studenoga 2010., kojim je odbijena podnositeljičina žalba te potvrđeno rješenje Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-5 od 23. kolovoza 2010.

Prvostupanjskim rješenjem odbačen je kao nepravovremen podnositeljičin prigovor protiv presude Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-3 od 15. lipnja 2010.

Navedenom presudom je podnositeljici izdan kazneni nalog kojim je proglašena krivom zbog počinjenja kaznenog djela prijevare iz članka 224. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., 110/07., 102/08. i 57/11.; u daljnjem tekstu: KZ/97) činjenično i pravno opisanog u izreci iste presude, te je za to djelo osuđena na kaznu zatvora u trajanju od tri mjeseca. Na temelju članka 67. KZ-a primijenjena je uvjetna osuda na način da se izrečena kazna zatvora neće izvršiti ukoliko podnositeljica u roku od dvije godine ne počini novo kazneno djelo.

2. Podnositeljica navodi da su joj osporenim rješenjem povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 18. i 29. stavcima 1. i 2. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.) te da su povrijeđeni članci 19. stavak 1. i 117. stavak 3. (115. stavak 3.) Ustava.

U ustavnoj tužbi, pri citiranju koje je Ustavni sud izostavio podcrtavanja i podebljavanja teksta, podnositeljica – pozivajući se na članke 147. stavak 2. i 145. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 115/06.; u daljnjem tekstu: ZKP/97) – u bitnome navodi:

»Podnositeljica ustavne tužbe nikad i od nikoga nije zaprimila nikakvu pisanu obavijest radi primanja dopisa, a pogotovo nije zaprimila obavijest da bude određen dan i sat u svom stanu ili na svome radnom mjestu. Takva obavijest nije nikada ostavljena niti članovima kućanstva okrivljene, niti radnicima okrivljene.

U odluci Županijskog suda se navodi da je iz dostavnice vidljivo da je da je poštar pokušao dostavu 01. srpnja 2010. godine, te je ostavio obavijest o ponovnoj dostavi. Međutim to se iz dostavnice ne može zaključiti, već samo nagađati s obzirom na nečitku napomenu, a pogotovo nije navedeno u napomeni da je okrivljena obaviještena da bude u određen dan i sat u svom stanu ili na svome radnom mjestu. Iz dostavnice se ne može zaključiti kome je navodna ‘pisana obavijest’ uopće ostavljena. Napominjemo da takva pisana obavijest uopće nije predana nikome.

(...)

Iz stanja spisa je evidentno da okrivljena nije zatečena prilikom dostave, ali dostavljač nije postupio sukladno naprijed navedenim odredbama, već je protivno zakonu dostavu odmah izvršio osobi kojoj to nije dopušteno.

Opisana dostava je zbog toga bila neuredna, uslijed čega okrivljena nije bila u prilici iskoristiti pravo podnijeti prigovor protiv presude kojom je izdan kazneni nalog, čime joj je evidentno prekršeno pravo da u kaznenom postupku iznese svoju obranu.

Ovakvo pravno stajalište u istovjetnim situacijama je zauzeo i Vrhovni sud RH u presudi broj III Kr-244/03-3, te Županijski sud u Koprivnici posl.br. Kž-391/06 (priložene u spis povodom žalbe).

Također se napominje da sukladno odredbama Zakona o kaznenom postupku, dostavnica nije potpisana po dostavljaču (‘Potvrdu o obavljenoj dostavi /dostavnicu/ potpisuju primatelj i dostavljač’), a usporedbom potpisa primatelja i nečitko ispisanog datuma primitka se golim okom može zamijetiti da sam primatelj nije ispisivao datum primitka, jer je rukopis u bitnoj mjeri različit. (‘Primatelj će na dostavnici sam naznačiti dan i sat primitka’) I po navedenoj osnovi, dostava je neuredna.

(...)

Podnositeljica ustavne tužbe smatra da su na njezinu štetu povrijeđena naprijed navedena ustavna prava, koja sudski postupak čine pravičnim i zakonitim, ustavna prava koja prava okrivljenika u postupku štite od samovolje (kako dostavljača, tako i suda). Iz obrazloženja pobijanih odluka, kada ih usporedimo stanjem spisa, a pogotovo sa priležećom dostavnicom, nije moguće provjeriti da li se je donositelj osporavanih odluka vodio načelom zakonitosti u provođenju postupka i odlučivanju. Da je tome tako, navodimo da je predmetni spis dostavljen Županijskoj državnoj odvjetnici na razmatranje, koja je predložila da se žalba prihvati.«

Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih rješenja.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10.

Ustavna tužba je osnovana u dijelu kojim se osporavaju rješenje Županijskog suda u Karlovcu broj: Kž-432/10-3 od 3. studenoga 2010. i rješenje Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-5 od 23. kolovoza 2010.

4. U postupku, pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Općinski sud u Ogulinu je u obrazloženju prvostupanjskog rješenja naveo sljedeće:

»Presudom ovog suda K-59/10-3 od 15. lipnja 2010. godine sud je izdao kazneni nalog koji ... je okrivljenica primila 02. srpnja 2010. godine i protiv istog je mogla podnijeti prigovor u roku od 8 dana.

Okrivljenica je po branitelju podnijela prigovor preporučenom pošiljkom od 20. srpnja 2010. godine tj. nakon proteka roka od 8 dana.

Stoga je odredbom čl. 449. st. 4. prigovor valjalo odbaciti kao nepravodoban.«

Županijski sud u Karlovcu je u obrazloženju drugostupanjskog rješenja u bitnome naveo:

»U smislu propisa iz čl. 373. st. 1. Zakona o kaznenom postupku (NN – 110/97, 27/98, 98/99, 112/99, 58/02 i 115/06) – dalje ZKP-a, spis je dostavljen Županijskoj državnoj odvjetnici u Karlovcu, koja je po svom zamjeniku predložila da se žalba prihvati.

(...)

Uvidom u spomenutu dostavnicu o primitku presude suda prvoga stupnja temeljem kaznenog naloga od 15. lipnja 2010. godine vidljivo je da je poštar pokušao dostavu 1. srpnja 2010. godine te je ostavio obavijest o ponovnoj dostavi i kako okrivljenicu nije na naznačenoj adresi našao, presudu je uručio konobaru koji se na toj adresi nalazio i koji je očito zaposlen kod okrivljenice. Ova dostava izvršena je sukladno propisu iz čl. 145. u svezi čl. 146. ZKP-a, gdje je jasno navedeno da dopisi za koje je u zakonu određeno da se imaju osobno dostaviti, ako se ne mogu neposredno predati osobi kojoj su upućeni, ostaviti će se obavijest da radi primanja dopisa budu prisutni određeno dana, a kad ni tog dana ne zateknu osobu na koju je podnesak naslovljen, postupit će prema odredbi čl. 146., to jest, ostavit će takvu odluku ili nekom od članova domaćinstva ili nekom zaposlenom na istom tom radnom mjestu. Kako je prema tome, dostava okrivljenici sukladno navedenim odredbama ZKP-a uredno izvršena, to je očito da je prigovor protiv presude prekasno podnesen, pa je stoga valjalo odbiti žalbu okrivljenice i potvrditi pobijano rješenje.«

6. Polazeći od obrazloženja ustavne tužbe, Ustavni sud ocjenjuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

6.1. Ustavni sud ističe da je sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava ograničen na postupovna jamstva pravičnog suđenja. Sukladno tome, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositeljici osigurao pravično suđenje.

6.2. Članci 145., 146. i 147. stavak 2. ZKP/97 glase:

»Članak 145.

Dopis za koji je u ovom Zakonu određeno da se ima osobno dostaviti predaje se neposredno osobi kojoj je upućeno. Ako se osoba kojoj se dopis mora osobno dostaviti ne zatekne tamo gdje se dopis ima dostaviti, dostavljač će se izvijestiti kad i na kojem mjestu može tu osobu zateći i ostaviti joj kod jedne od osoba navedenih u članku 146. ovoga Zakona pisanu obavijest da radi primanja dopisa bude u određen dan i sat u svom stanu ili na svome radnom mjestu. Ako i nakon toga dostavljač ne zatekne osobu kojoj se podnesak ima dostaviti, postupit će se prema odredbi članka 146. stavka 1. ovoga Zakona. Time se smatra da je podnesak dostavljen.

Članak 146.

(1) Dopisi za koje u ovom Zakonu nije propisano da se moraju osobno dostaviti dostavljaju se također osobno, no oni se, ako se primatelj ne zatekne u stanu ili na poslu, mogu predati kojem od njegovih odraslih članova domaćinstva, koji su dužni primiti dopis. Ako se oni ne zateknu u stanu, dopis će se predati nadstojniku ili susjedu, ako oni na to pristanu. Ako se dopis dostavlja osobi na poslu, a ona se tamo ne zatekne, dopis se može ostaviti osobi ovlaštenoj za primanje pošte koja ga je dužna primiti, ili osobi koja je zaposlena na istome mjestu, ako ona pristane da primi podnesak.

(2) Ako se utvrdi da je osoba kojoj se dopis ima dostaviti odsutna i da joj ga osobe iz stavka 1. ovoga članka zbog toga ne mogu predati na vrijeme, dopis će se vratiti uz naznaku gdje se odsutni nalazi.

Članak 147.

(...)

(2) Okrivljeniku koji nema branitelja osobno će se dostaviti optužnica, optužni prijedlog ili privatna tužba, a i presuda i druge odluke od čije dostave teče žalbeni rok. Na zahtjev okrivljenika presuda i druge odluke dostavit će se osobi koju on odredi.

(...)«

6.3. Ustavni sud opetovano naglašava ustavnu ulogu Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud) koja je određena člankom 116. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 116.

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu prava i ravnopravnost svih u njegovoj primjeni.

(...)«

Ustavni sud ističe da je Vrhovni sud, u svojoj presudi broj: Kr-244/03-3 od 16. lipnja 2004., izrazio sljedeće pravno stajalište u svezi pravila o osobnoj dostavi iz članaka 145., 146. i 147. stavka 2. ZKP/97:

»... u čl. 147. st. 2. ZKP propisano je da se okrivljeniku koji nema branitelja presuda dostavlja osobno, a u čl. 145. propisano da se dopisi koji se prema ovom zakonu imaju osobno dostaviti, predaju neposredno osobi kojoj su upućeni, a samo u slučaju ako se ta osoba ne zatekne tamo gdje se dopis ima dostaviti, dostavljač će se izvijestiti kada i na kojem mjestu može tu osobu zateći i jednoj od osoba iz čl. 146. ZKP ostaviti pisanu obavijest da radi primanja dopisa bude u određeni dan i sat u svom stanu, odnosno na radnom mjestu, pa tek ako je dostavljač je ne zatekne u to vrijeme i na tom mjestu, postupa se prema odredbi čl. 146. st. 1. ZKP. Iz ... povratnice ... nije razvidno da se ... dostavljač putem spomenute M. Đ., odnosno bilo koga drugog izvijestio na kojem mjestu može zateći okrivljenika radi uručenja prvostupanjske presude, što proizlazi iz sadržaja navoda o pokušanoj dostavi od 9. siječnja 2003. godine. Naprotiv, iz tog sadržaja o pokušaju dostave i izvršene dostave na ruke M. Đ. 10. siječnja 2003. godine, za zaključiti je da se dostavljač nije izvijestio na kojem mjestu se može zateći okrivljenika, jer da se je izvijestio, u pravilnoj primjeni odredaba Zakona o kaznenom postupku o dostavi, po čl. 146. st. 2. ZKP, nakon saznanja da je okrivljenik odsutan i da joj zbog toga osobe iz st. 1. ovoga članka Zakona ne mogu presudu predati na vrijeme, istu bi trebao vratiti sudu uz naznaku gdje se okrivljenik nalazi. Opisana dostava zbog toga je bila neuredna, uslijed čega okrivljeni nije bio u prilici koristiti se pravom na žalbu iz čl. 362. i čl. 363. ZKP.«

Ustavni sud ističe da su svi nadležni sudovi u Republici Hrvatskoj dužni poštivati navedeno pravno stajalište Vrhovnog suda jer se njime osigurava jedinstvena primjena prava i ravnopravnost svih u predmetima u kojima se u pogledu pravila o osobnoj dostavi pojavljuje pravno pitanje istovrsno onom u povodu kojega je taj sud donio navedenu presudu. Ustavni sud je stajalište o takvoj obvezi nadležnih sudova u Republici Hrvatskoj već izrazio, u drugom kontekstu, u svojoj odluci broj: U-III-3793/2007 od 19. studenoga 2009. (»Narodne novine« broj 158/09.).

6.4. U konkretnom slučaju iz sporne dostavnice je vidljivo da je dostavljač u napomeni u slučaju neisporuke naveo najprije nečitljivo slovo ili eventualno dva slova, nakon toga je naveo (datum) »1.7.« te konačno svoj potpis, istovrstan potpisu pri dostavi izvršenoj 2. srpnja 2010. Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da osporena rješenja Općinskog suda u Ogulinu i Županijskog suda u Karlovcu nisu suglasna pravnom stajalištu Vrhovnog suda navedenom u točki 6.3. obrazloženja ove odluke jer iz dostavnice ne proizlazi da se dostavljač izvijestio kada i na kojem mjestu može zateći podnositeljicu radi uručenja predmetne presude.

Kako se navedeno pravno stajalište Vrhovnog suda prema ocjeni Ustavnog suda zasniva na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog procesnog prava, a uvažavajući pri tome ustavnu nadležnost Vrhovnog suda propisanu člankom 116. stavkom 1. Ustava, ocjena je Ustavnog suda da je podnositeljici ustavne tužbe u konkretnom slučaju osporenim rješenjima povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni sud pri tome podsjeća da se sudski postupci moraju provesti sukladno ustavnom načelu vladavine prava kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske pa tumačenje mjerodavnog prava u svakom konkretnom slučaju ne smije proizlaziti iz njegove arbitrarne i proizvoljne primjene već mora uvažavati zahtjeve prava na pravično suđenje sadržane u članku 29. stavku 1. Ustava.

7. S obzirom na utvrđenu povredu ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud nije ispitivao eventualne povrede ostalih ustavnih prava koje je podnositeljica istaknula u ustavnoj tužbi.

8. Stoga je, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci odluke.

Obrazloženje rješenja

9. Podnositeljica u ustavnoj tužbi osporava i presudu Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-3 od 15. lipnja 2010., tražeći njezino ukidanje.

Ustavna tužba nije dopuštena u dijelu kojim se osporava presuda Općinskog suda u Ogulinu broj: K-59/10-3 od 15. lipnja 2010.

10. Članak 62. stavak 2. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 62.

(...)

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen.

(...)«

Iscrpljenost dopuštenog pravnog puta jedna je od postupovnih pretpostavki dopustivosti zahtjeva za pružanje ustavnosudske zaštite putem instituta ustavne tužbe.

Ustavna tužba podnositeljice podnesena protiv odluke navedene u točki 9. obrazloženja (odluke i) rješenja nije dopuštena jer istom nije iscrpljen dopušteni pravni put u smislu članka 62. Ustavnog zakona. Naime, osporena presuda kojom se izdaje kazneni nalog predstavlja odluku suda protiv koje je dopušten prigovor. Ako je taj prigovor ovlaštena osoba pravodobno izjavila, zakazuje se glavna rasprava (članak 449. stavak 4. ZKP/97).

11. Slijedom navedenog, na temelju članka 72. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci rješenja.

12. Objava odluke i rješenja (točka V. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-478/2011

Zagreb, 11. listopada 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 132/2013-2880