## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-554/2002 od 10. listopada 2002.

### NN 125/2002 (25.10.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-554/2002 od 10. listopada 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2027

Ustavni
sud Republike Hrvatske u Vijeću šestorice za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući u povodu ustavne tužbe Đ. S. iz S. M., koje­g zastupaju E. F. i S.
F.-K., odvjetnici iz S., na sjednici Vijeća održanoj dana 10. listopada 2002.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u S., broj: Gž-244/2001-3 od 31. siječ­nja 2002.
godine i

–
presuda Općinskog suda u S., broj: XP-126/98-24 od 19. listopada 2000. godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u S. na ponovni postupak i odlučiva­nje.

```
Obrazlože­nje
```

1. Đ.
S. iz S. M. podnio je ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u S., broj:
Gž-244/2001-3 od 31. siječ­nja 2002. godine.

Tijekom
parničnog postupka, koji je prethodio osporavanoj presudi, Općinski sud u S.
svojom presudom, broj: P-126/98-24 od 19. listopada 2000. godine, odbio je, kao
neosnovan, tužbeni zahtjev podnosite­lja kojim je on od tuženika, Hrvatskog
zavoda za mirovinsko osigura­nje, Područne službe S., tražio isplatu iznosa od
25.378,21 kn na ime iznosa neisplaćene mirovine za vrijeme od 1. trav­nja 1992.
godine do 1. prosinca 1995. godine, sa zateznim kamatama od dospijeća svakog
pojedinog mjesečnog iznosa do isplate.

Protiv prvostupa­njske presude podnosite­lj je
izjavio žalbu. Odlučujući o žalbi Županijski sud u S. osporavanom presudom
odbio je tu žalbu kao neosnovanu i potvrdio presudu prvostupa­nj­skog suda.

Iz obrazlože­nja osporavane presude proizlazi da je
tužbeni zahtjev podnosite­lja odbijen, jer je u konkretnom slučaju, a teme­ljem
odredbe članka 87. stavka 2. Zakona o mirovinskom osigura­nju (»Narodne
novine«, broj 102/98, 127/00 i 59/01, u nastavku: ZOMO) nastupila zastara prava
zahtijevati isplatu.

2. U ustavnoj tužbi podnosite­lj ističe kako su
osporavanom presudom, a uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog či­njeničnog sta­nja,
povrede postupovnog prava i pogrešne primjene materijalnog prava, povrijeđena
ustavna prava iz članka 14. stavka 2., članka 16., članka 19., članka 26., članka
32., članka 48. stavka 1. i članka 56. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, a u
vezi s člancima 3., 5., 90. i 117. stavka 1. Ustava.

Obrazlažući povrede navedenih ustavnih odredaba podno­site­lj
u bitnome ponav­lja razloge koje je isticao tijekom žalbenog postupka, a koji
se svode na tvrd­nje da su parnični sudovi, u konkretnom slučaju primijenili
odredbe ZOMO-a o zastari koji tada još nije bio niti na snazi. Cijeneći kako su
presude sudova, donesene tijekom parničnog postupka nezakonite, podnosite­lj
predlaže ustavnu tužbu usvojiti i osporavane odluke ukinuti.

Za
potrebe ovosudnog postupka pribav­ljen je spis Općinskog suda u S., broj:
P-126/98.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

3.
Uvidom u pribav­ljeni spis Općinskog suda u S. utvrđeno je da je podnosite­lj
kod Općinskog suda u S. ustao s tužbom protiv tuženika Republičkog zavoda za
mirovinsko osigura­nje, Područne službe S.

Tužbom
je zahtijevao da mu tuženik za razdob­lje od 1. trav­nja 1992. pa do 30.
studenoga 1995. godine isplati iznos od 25.378,21 kn sa zakonskim zateznim
kamatama.

Odlučujući o tužbenom zahtjevu podnosite­lja, sudovi
su istoga odbili pozivom na odredbu članka 87. stavka 2. ZOMO-a, zauzevši
stajalište po kojem je u konkretnom slučaju nastupila zastara isplate dospjelih
mirovina.

Tom zakonskom odredbom propisano je da dospjela prima­nja
mirovine koja nisu isplaćena zbog okolnosti koje je izazvao korisnik prima­nja
kao što je nedostav­ljanje obavijesti o promjeni adrese, nedostav­ljena potvrda
o životu ili neobnov­ljena punomoć i drugo, mogu se naknadno isplatiti najviše
za 12 mjeseci unatrag računajući od dana podnoše­nja zahtjeva za isplatu.

Predmetni Zakon na čije su se odredbe pozvali sudovi
u osporenim odlukama objav­ljen je u »Narodnim novinama«, broj 102/98 od 29.
srp­nja 1998. godine, stupio na snagu osmog dana od dana objave u »Narodnim
novinama«, tj. 6. kolovoza 1998. godine da bi se sukladno odredbi članka 195.
počeo primje­njivati od 1. siječ­nja 1999. godine.

4. U tijeku provedenog postupka sudovi su također
utvrdili da je podnosite­lj zahtjeva za isplatu dospjelih a neisplaćenih
mirovina podnio tuženiku 1. svib­nja 1997. godine, a tužbu sudu 27. svib­nja
1997. godine dok je ponovna isplata mirovine uspostav­ljena s danom 1. prosinca
1995. godine.

Dakle, na tako utvrđeno či­njenično sta­nje parnični
sudovi primijenili su propis koji još u to vrijeme nije niti bio u primjeni.

5. Prema odredbi članka 194. ZOMO-a na dan početka
primjene tog zakona, tj. 1. siječ­nja 1999. godine prestaje važiti Zakon o
mirovinskom i invalidskom osigura­nju (»Narodne novine«, broj 26/83, 5/86,
42/97, 34/89, 57/89, 40/90, 9/91, 26/93, 96/93, 44/94 i 59/96, u nastavku:
ZOMIO).

Odredbom članka 130. stavka 2. ZOMIO, koji je u
vrijeme podnoše­nja podnosite­ljeva zahtjeva tuženiku ali i tužbenog zahtjeva
sudu bio na snazi, bilo je propisano da se dospjela prima­nja iz stavka 1. tog članka,
koja nisu mogla biti isplaćena zbog okolnosti koje je prouzročio korisnik prima­nja,
mogu naknadno isplatiti najviše za tri godine unatrag, računajući od dana podnoše­nja
zahtjeva za isplatu.

6. Iz sve­ga navedenog slijedi da su sudovi osporenim
odlu­kama povrijedili podnosite­ljevo ustavno pravo na jednakost, zajamčeno
odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.

To ustavno pravo, u procesnopravnom smislu, znači da
svakome treba biti zajamčena jednaka zaštita prava u postupku pred sudovima i
drugim državnim tijelima. Do povrede ovog načela dolazi kada stranci nije omogućeno
da, u okviru zakona, sudjeluje u postupku odnosno kada joj općenito nije omogućeno
pravično suđe­nje.

Navedena povreda očituje se, pored ostalog, i na način
da se nadležno tijelo ne izjasni o navodima stranke važnim za odlučiva­nje
i/ili na način da ne obrazloži doneseni pojedinačni akt.

Povreda jednakosti u materijalnopravnom smislu očituje
se i u pogrešnom tumače­nju odnosno primjeni mjerodavnog propisa, što pojedinačni
akt čini pravno neprihvat­ljivim.

7. Ocje­njujući, dakle, razloge ustavne tužbe sa
stajališta ustav­nih odredaba na koje podnosite­lj upućuje u svojoj ustavnoj tužbi,
Sud je utvrdio postoja­nje povrede podnosite­ljevog ustavnog prava na jednakost
u materijalnopravnom smislu.

Ovo
stoga, jer su sudovi na utvrđeno či­njenično sta­nje primijenili odredbe
propisa koje­g u vrijeme podnosite­ljeva podnoše­nja zahtjeva za isplatom tuženiku,
nije ni bilo.

Dakle, zato što u konkretnom slučaju nisu primijenili
važeću mjerodavnu zakonsku odredbu, parnični sudovi su na štetu podnosite­lja
ustavne tužbe povrijedili teme­ljno ustavno načelo jednakosti svih pred zakonom
propisano člankom 14. stavkom 2. Ustava.

O uteme­ljenosti podnosite­ljeva tužbenog zahtjeva
(radi isplate dospjelih a neisplaćenih mirovina), parnični će sudovi, stoga,
odlučivati u ponov­ljenom postupku primjenom materijalnog propisa koji je bio
na snazi u vrijeme podnoše­nja ­nje­gova zahtjeva tuženiku.

8. Povrede ostalih ustavnih odredaba na koje
podnosite­lj upućuje u svojoj ustavnoj tužbi, kao onih iz članaka 16., 26.,
32., 48. stavka 1., 56. i 90. Ustava, ovaj Sud nije posebno ni razmatrao jer je
i sama povreda članka 14. stavka 1. predstav­ljala dovo­ljan razlog za donoše­nje
ovakve odluke.

9.
Podnosite­lj se poziva i na odredbe članaka 3., 5., 19. i 117. stavka 3.
Ustava, međutim, na tim ustavnim odredbama ne teme­lje se ustavna prava
pojedinaca.

10.
Slijedom navedenog, a teme­ljem odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), odlučeno je kao u izreci.

11.
Odluka o objavi teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske.

Broj:
U-III-554/2002
Zagreb, 10. listopada 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 125/2002-2027