### NN 54/2022 (11.5.2022.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIBi-5910/2021 od 12. travnja 2022.

Ustavni sud Republike Hrvatske

724

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Branko Brkić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli C. C. maloljetni A. A. i maloljetna B. B., koje zastupa majka i zakonska zastupnica C. C., a koju zastupa punomoćnica M.B., odvjetnica u B., na sjednici održanoj 12. travnja 2022. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba maloljetnih A. A. i B. B. se usvaja.

II. Utvrđuje se da su maloljetnom A. A. i maloljetnoj B. B. u postupovnom aspektu povrijeđena prava zajamčena člankom 35. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) i člankom 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06. i 13/17.).

III. Zbog utvrđene povrede maloljetnom A. A. određuje se zadovoljština u iznosu od 25.000,00 kuna, koja će mu biti isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva za isplatu Ministarstvu pravosuđa i uprave Republike Hrvatske.

IV. Zbog utvrđene povrede maloljetnoj B. B. određuje se zadovoljština u iznosu od 25.000,00 kuna, koja će joj biti isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva za isplatu Ministarstvu pravosuđa i uprave Republike Hrvatske.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

i

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba C. C. se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. C. C., te maloljetni A. A. i maloljetna B. B. koje zastupa majka i zakonska zastupnica C. C. iz C., (u daljnjem tekstu: podnositelji), a koju zastupa punomoćnica M.B., odvjetnica u B., podnijeli su 26. listopada 2021. ustavnu tužbu zbog neažurnog postupanja nadležnih pravosudnih tijela u kaznenom postupku koji se vodi protiv okrivljenog D. D. zbog sumnje na počinjena kaznena djela na štetu maloljetnih podnositelja ustavne tužbe.

1.1. U ustavnoj tužbi navodi se da su zbog dugotrajnosti predmetnog kaznenog postupka podnositeljima povrijeđena prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 29. stavkom 1., 35., 62. i 65. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) te člankom 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02.,1/06. i 13/17.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

1.2. Za potrebe ustavnosudskog postupka, a na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) pribavljen je spis Općinskog suda u C. broj: Kzd-21/19.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. C. C., majka maloljetnih podnositelja ustavne tužbe, podnijela je 3. rujna 2015. kaznenu prijavu Općinskom državnom odvjetništvu (u daljnjem tekstu: ODO) u C. protiv D. D., oca maloljetnih podnositelja ustavne tužbe, u kojoj je tvrdila da je od svibnja 2012. do svibnja 2014., za vrijeme trajanja njihove izvanbračne zajednice, zlostavljao njihovu zajedničku djecu – maloljetne podnositelje, te da je od listopada 2014. do ožujka 2015., za vrijeme održavanja susreta i druženja, na neodgovarajući način i nesavjesno skrbio o istima, čime je grubo zanemario svoje dužnosti podizanja i odgoja djece i time grubo povrijedio prava maloljetne djece te počinio više kaznenih djela.

2.1. ODO u C. proslijedio je 7. rujna 2015. kaznenu prijavu na daljnje postupanje stvarno i mjesno nadležnom ODO-u u D. (s obzirom na tadašnje prebivalište oštećene djece).

2.2. ODO u D. zatražio je dopisom od 11. rujna 2015. od ODO-a u C. da ispitaju osumnjičenog D. D., dok je dopisima od 10. rujna 2015. i 28. rujna 2015. od nadležnog Centra za socijalnu skrb zatražena socijalna anamneza za obitelj.

U ODO-u u D. 29. rujna 2015. ispitana je C. C., dok je ODO u D. dopisom od 22. listopada 2015. od ODO-a u C. zatražio da se ispitaju svjedoci A. B., A. C. i A. D.

Djelatnici Policijske uprave E. ispitali su 16. listopada 2015. osumnjičenog D. D.

Na temelju naloga ODO-a u C., Policijski djelatnici Policijske uprave F. 19. studenoga 2015. ispitali su svjedokinju A. C., 24. studenoga 2015. ispitali su svjedokinju A. B. i 3. prosinca 2015. ispitali su svjedoka A. D.

Centar za socijalnu skrb u H. dostavio je 7. prosinca 2015. ODO-u u D. socijalnu anamnezu za obitelj D. D.

U ODO-u u D. 26. siječnja 2016. ispitana je svjedokinja A. E.

ODO u D. zatražio je 27. siječnja 2016. od Općinskog suda u C. na uvid spise koji se pred tim sudom vode radi određivanja načina ostvarenja susreta i druženja D. D. s maloljetnom djecom, što im je dostavljeno 3. veljače 2016.

D. D. predložio je podneskom od 11. veljače 2016. ODO-u u D. provesti dokaz saslušanjem daljnjih svjedoka.

Na temelju prijedloga D. D., sudac istrage Županijskog suda u D. naložio je 15. travnja 2016. ODO-u u D. provođenje dokaznih radnji ispitivanja u svojstvu svjedoka A. F., A. G., A. H., A. I. i A. J., A. K. i A. L., te A. M.

Podneskom od 4. svibnja 2016. C. C. predložila je saslušati daljnje svjedoke u postupku.

Djelatnici Policijske uprave F. 7. lipnja 2016. ispitali su daljnje svjedoke – djelatnike Centra za socijalnu skrb u C. A. N., A. O. i A. P., dok je 4. srpnja 2016. ispitana svjedokinja A. R.

U ODO-u u D. 10. kolovoza 2016. ispitan je svjedok A. S., a 11. kolovoza 2016. ispitana je svjedokinja A. T.

Djelatnici Policijske uprave B. ispitali su 16. kolovoza 2016. svjedokinju A. H., te 14. rujna 2016. svjedoka A. G., dok su djelatnici Policijske uprave I. 30. kolovoza 2016. ispitali svjedokinju A. F.

ODO u G. ispitao je 8. rujna 2016. djelatnice Centra za socijalnu skrb H. – svjedokinje A. V., A. Z., B. A., 9. rujna 2016. ispitani su svjedoci B. C., A. J. i A. I., a 21. rujna 2016. ispitani su svjedoci A. L. i A. K.

2.3. ODO u D. podnio je 1. prosinca 2016. Općinskom sudu u D. optužnicu protiv D. D. zbog osnovane sumnje da je:

– od srpnja 2012. do kraja studenog 2012. u više navrata prema maloljetnom djetetu A. A. (rođenom 14. svibnja 2012.) počinio bludne radnje;

– od srpnja 2013. do svibnja 2014. u više navrata prema svojem maloljetnom djetetu A. A. izvršio bludne radnje;

– od svibnja 2012. do svibnja 2014. te od listopada 2014. do ožujka 2015. kao roditelj grubo zanemarivao svoju dužnost podizanja, odgoja i obrazovanja svoje djece – maloljetnih A. A. i maloljetne B. B. (rođene 16. kolovoza 2013.),

te da je time u stjecaju počinio četiri kaznena djela, i to kazneno djelo protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa – bludne radnje, označene po članku 193. stavku 2. u vezi sa stavkom 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispravak, 50/00. – odluka USRH broj: U-I-241/2000, 129/00., 51/01., 111/03., 190/03. – odluka USRH broj: U-I-2566/2003 i dr., 105/04., 84/05. – ispravak, 71/06., 110/07., 152/08., 57/11., 77/11. – odluka USRH broj: U-I-1162/2008 i 143/12. – članak 36. Zakona o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji; u daljnjem tekstu: KZ/97) i kazneno djelo spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djeteta, spolne zlouporabe djeteta mlađeg od 15 godina iz članka 158. stavka 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15. – ispravak; u daljnjem tekstu: KZ/11), te dva kaznena djela protiv braka, obitelji i djece – povredom djetetovih prava iz članka 177. stavka 1. KZ-a/11.

2.4. Optuženi D. D. podnio je 19. prosinca 2016. pisani odgovor na optužnicu u kojem je predložio određene dokaze izdvojiti kao nezakonite.

2.5. Pred Općinskim sudom u D. 2. veljače 2017. održana je sjednica optužnog vijeća. Na istoj je sjednici doneseno rješenje kojim je odbijen prijedlog obrane da se određeni dokazi izdvoje kao nezakoniti. Protiv tog rješenja okrivljenik je 20. veljače 2017. podnio žalbu, koja je odbijena kao neosnovana rješenjem Županijskog suda u D., broj: Kždz-13/17 od 9. ožujka 2017.

Daljnje sjednice optužnog vijeća održane su pred Općinskim sudom u D. 13. travnja 2017., 5. lipnja 2017., 19. lipnja 2017., 12. srpnja 2017., 23. kolovoza 2017. i 6. studenoga 2017. na kojoj je sjednici obrana predložila izdvojiti iz spisa određene dokaze kao nezakonite. Taj je prijedlog obrane odbijen kao neosnovan rješenjem od 6. studenoga 2017. Protiv tog rješenja okrivljenik je podnio žalbu 29. studenoga 2017., koja je odbijena kao neosnovana rješenjem Županijskog suda u D. broj: Kžzd-34/17 od 25. siječnja 2018.

Sljedeća sjednica optužnog vijeća održana je 1. ožujka 2018. na kojoj je potvrđena optužnica protiv optuženika D.D.

2.6. C. C., u ime maloljetnih oštećenika A. A. i B. B., podneskom od 30. travnja 2018. požurila je postupanje Općinskog suda u D. u predmetnom postupku i zatražila žurno zakazivanje rasprave, dok je 17. svibnja 2018. podnijela prijedlog radi određivanja mjere opreza zabranom okrivljeniku približavanja maloljetnoj djeci i zbranom uspostavljanja i održavanja kontakata s njima do pravomoćnog okončanja postupka.

Podnescima od 5. srpnja 2018. i 31. kolovoza 2018. maloljetni oštećenici, zastupani po majci i zakonskoj zastupnici C. C., ponovno su požurili postupanje Općinskog suda u D. i predložili zakazati raspravu u predmetnom postupku.

Prijedlog oštećenih za određivanje mjere opreza od 17. svibnja 2018. odbijen je rješenjem Općinskog suda u D. broj: Kv-104/18 od 4. rujna 2018. Protiv tog rješenja žalbu je u ime maloljetnih oštećenika podnijela majka i zakonska zastupnica C. C. 17. rujna 2018. U povodu podnesene žalbe rješenjem Županijskog suda u D. broj: Kžzd-22/18 od 16. listopada 2018. preinačeno je prvostupanjsko rješenje na način da je odbačen kao nedopušten podneseni prijedlog za određivanje mjera opreza.

2.7. C. C. nadalje je 5. prosinca 2018. podnijela Općinskom sudu D. prijedlog radi svrsishodne delegacije mjesne nadležnosti predmeta s Općinskog suda u D. na Općinski kazneni sud u B., smatrajući da postupak pred Općinskim sudom u D. nerazmjerno dugo traje.

Općinski sud u D. zatražio je dopisom od 17. prosinca 2018. od Vrhovnog suda promjenu mjesne nadležnosti iz razloga ekonomičnosti, s obzirom na to da brojni predloženi svjedoci, optuženik, kao i oštećenici nemaju prebivalište ili boravište na području tog suda.

Vrhovni sud je rješenjem broj: Kr 110/18 od 15. svibnja 2019. prihvatio prijedlog Općinskog suda u D. za prenošenje mjesne nadležnosti za vođenje kaznenog postupka u kaznenom predmetu protiv optuženog D. D., te je za postupanje odredio Općinski sud u C. (jer je ocijenjeno da je taj sud prostorno najbliži i prometno najbolje prometno povezan s mjestima u kojima optuženik, zakonska zastupnica oštećenika, oštećenici i predloženi svjedoci imaju prebivališta).

2.8. Općinski sud u C. zaprimio je spis predmeta 6. lipnja 2019. gdje se postupak nastavio voditi pod brojem Kzd-21/19.

2.9. C. C. zatražila je podneskom od 18. studenoga 2019. izuzeće raspravne sutkinje Općinskog suda u C. J.D., te je ujedno podnesen prijedlog za prenošenje mjesne nadležnosti s Općinskog suda u C. na Općinski kazneni sud u B.

Rasprava koja je bila određena za 20. studenoga 2019. odgođena je zbog podnesenog prijedloga za izuzeće raspravne sutkinje.

Raspravna sutkinja navela je u očitovanju na podneseni zahtjev za izuzeće da razlozi navedeni u zahtjevu dovode u sumnju njezinu nepristranost pri odlučivanju u predmetnom postupku (zbog sudjelovanja te sutkinje u drugim kaznenim postupcima između okrivljenog i C. C.).

Rješenjem predsjednice Općinskog suda u J. od 21. studenoga 2019. odbačen je kao nedopušten zahtjev C. C. za izuzeće raspravne sutkinje jer C. C. nije stranka u postupku.

Raspravna sutkinja zatražila je 14. siječnja 2020. otklon od obavljanja sudačke dužnosti u konkretnom predmetu, smatrajući da zbog njenog sudjelovanja u prethodnim kaznenim postupcima između okrivljenog i C. C. postoji sumnja u njezinu nepristranost.

Rješenjem predsjednice Općinskog suda u J. od 4. veljače 2020. prihvaćen je zahtjev sutkinje J.D. za njezino izuzeće od daljnjeg rada u konkretnom predmetu zbog njezinog sudjelovanja u drugom kaznenom predmetu koji se vodio protiv istog okrivljenog.

2.10. ODO u C. požurio je dopisima od 15. svibnja 2020. i 11. veljače 2021. postupanje Općinskog suda u J. te tražio žurno zakazivanje rasprave, s obzirom na to da se radi o kaznenim djelima na štetu djece, i potrebu hitnog postupanja u skladu sa Zakonom o sudovima za mladež.

2.11. Općinski sud u C. zakazao je raspravu za 15. travnja 2021.

Okrivljeni je putem braniteljice podneskom od 8. travnja 2021. obavijestio sud da zbog zdravstvenih razloga neće moći pristupiti raspravi.

Podnositeljica je podneskom od 14. travnja 2018. obavijestila sud da zbog samoizolacije oštećeni nisu u mogućnosti pristupiti na raspravu 15. travnja 2021.

Rasprava zakazana za 15. travnja 2021. odgođena je zbog nepristupanja okrivljenika.

2.12. C. C. je 26. srpnja 2021. Općinskom sudu u C. podnijela prijedlog radi prenošenja mjesne nadležnosti u predmetnom postupku s Općinskog suda u C. na Općinski kazneni sud u B.

Općinski sud u C. je dopisom od 2. rujna 2021. od Visokog kaznenog suda Republike Hrvatske zatražio da se radi ekonomičnosti i lakšeg vođenja postupka za vođenje predmetnog postupka odredi drugi stvarno nadležni sud.

Visoki kazneni sud odbio je rješenjem od 15. rujna 2021. prijedlog Općinskog suda u C. za prenošenje mjesne nadležnosti, s obzirom na to da je ocijenjeno da se nakon rješenja Vrhovnog suda od 15. svibnja 2019. (kojim je za postupanje određen Općinski sud u C.) nisu promijenile okolnosti zbog kojih bi bile ostvarene pretpostavke za daljnje prenošenje mjesne nadležnosti.

2.13. Pred Općinskim sudom u C. održana je rasprava 20. rujna 2021. te su u dokaznom postupku ispitani svjedoci B. D., A. E., A. D., A. N., A. O., A. P., A. R., A. H., A. F., A. G., A. K., A. L.

2.14. C. C. je 5. studenoga 2021. ponovno podnijela Općinskom sudu u C. prijedlog radi prenošenja mjesne nadležnosti na drugi stvarno nadležni sud.

2.15. Sljedeća rasprava pred Općinskim sudom u C. održana je 8. studenoga 2021. Na toj raspravi odbačen je prijedlog C. C. za prenošenje mjesne nadležnosti te je nastavljen dokazni postupak ispitivanjem A. B., A. G., A. V., A. Z., B. A., B. D., A. T., B. C., A. J. i A. I.

2.16. Rasprava zakazana za 4. veljače 2022. odgođena je zbog nepristupanja okrivljenika, te je iduća zakazana za 8. travnja 2022.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. U ustavnoj tužbi u bitnome se navodi da je povrijeđeno pravo maloljetnih oštećenika da se o kaznenoj optužbi protiv njihova oca odluči u razumnom roku, jer je od podnošenja kaznene prijave prošlo više od šest godina u kojem roku postupak nije pravomoćno okončan.

U ustavnoj tužbi istaknuto je da su nadležna pravosudna tijela neažurno i pristrano postupala u predmetnom postupku kako tijekom istražnog postupka pred nadležnim tužiteljstvom, tako i pred Općinskim sudom u D., kao i pred Općinskim sudom u C.

Stoga je predloženo usvojiti ustavnu tužbu i nadležnom sudu odrediti rok za donošenje odluke u predmetnom postupku te maloljetnim oštećenicima – podnositeljima, zbog povrede prava da se u razumnom roku ispita optužba protiv njihova oca, odrediti primjerenu naknadu »od najmanje 50.000,00 kn«.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

4. Ustavni sud ističe da ni Ustav ni Konvencija ne jamče pravo da se treće osobe osude (vidi, primjerice, predmet Europskog suda za ljudska prava /u daljnjem tekstu: ESLJP/ M. i M. protiv Hrvatske, br. 10161/13, § 191., presuda od 3. rujna 2015.).

4.1. S druge strane, pozitivne obveze države prema člancima 21., 23. i 35. Ustava, te 2., 3. i 8. Konvencije u određenim situacijama mogu zahtijevati da državna tijela poduzmu kazneni progon protiv osumnjičenih za određena kaznena djela.

4.2. Budući da obveza provođenja učinkovitog postupka u povodu prijave o zlostavljanju te zanemarivanju djece može proizlaziti i iz članka 23. Ustava odnosno članka 3. Konvencije, kao i iz članka 35. Ustava odnosno članka 8. Konvencije, kako bi se izbjegla daljnja analiza u vezi pitanja koja se odnose na kriterije primjenjivosti članka 23. Ustava i članka 3. Konvencije, Ustavni sud će okolnosti ovog predmeta ispitati samo s aspekta članka 35. Ustava odnosno članka 8. Konvencije (usporedi s predmetima ESLJP-a M.M.B. protiv Slovačke, br. 6318/17, § 43., presuda od 26. studenoga 2019. i A. protiv Hrvatske, br. 55164/08, § 57., presuda od 14. listopada 2010.), koji podrazumijevaju obvezu države da zaštiti tjelesni i psihički integritet osobe (vidi predmete ESLJP-a A. i B. protiv Hrvatske, br. 7144/15, § 106., presuda od 20. lipnja 2019.; M. i C. protiv Rumunjske, br. 29032/04, §§ 107. – 111., presuda od 27. rujna 2011.; M.P. i drugi protiv Bugarske, br. 22457/08, §§ 108. – 110., presuda od 15. studenoga 2011.).

4.3. Mjerodavni dio članka 35. Ustava glasi:

»Članak 35.

Svakomu se jamči štovanje i pravna zaštita njegova osobnog (...) života (...)«

4.4. Mjerodavni dio članka 8. Konvencije glasi:

»Članak 8.

PRAVO NA POŠTOVANJE PRIVATNOG (...) ŽIVOTA

1. Svatko ima pravo na poštovanje svoga privatnog (...) života (...)

2. Javna vlast se neće miješati u ostvarivanje tog prava, osim u skladu sa zakonom i ako je u demokratskom društvu nužno radi interesa državne sigurnosti, javnog reda i mira, ili gospodarske dobrobiti zemlje, te radi sprječavanja nereda ili zločina, radi zaštite zdravlja ili morala ili radi zaštite prava i sloboda drugih.«

a) U odnosu na podnositeljicu C. C.

5. U ustavnoj tužbi prigovara se da kaznena tijela nisu učinkovito postupala u povodu prijave o zlostavljanju maloljetnih podnositelja ustavne tužbe te da nije u razumnom roku odlučeno o optužbi za njihovo zlostavljanje.

5.1. Budući da se ti prigovori odnose na maloljetne podnositelje kao oštećenike, te da je podnositeljica C. C. u kaznenom postupku bila samo zastupnica maloljetnih podnositelja, u ovom predmetu Ustavni sud ne nalazi nikakve posebne okolnosti koje bi opravdale prihvaćanje statusa žrtve povrede članka 8. Konvencije i članka 35. Ustava podnositeljici C. C. (usporedi s predmetom ESLJP-a A. i B. protiv Hrvatske, br. 7144/15, § 90., presuda od 20. lipnja 2019.).

b) U odnosu na maloljetne podnositelje A. A. i B. B.

Načelna stajališta

6. Cilj članka 35. Ustava i članka 8. Konvencije je zaštita pojedinca od proizvoljnog uplitanja javnih tijela. Međutim, ova odredba ne samo da prisiljava državu da se suzdrži od takvog uplitanja, već uz ovu prvenstveno negativnu obvezu, postoje pozitivne obveze inherentne djelotvornom poštovanju privatnog ili obiteljskog života. Te obveze mogu uključivati donošenje mjera osmišljenih da osiguraju poštovanje privatnog života čak i u sferi međusobnih odnosa pojedinaca (vidi predmet ESLJP-a M.M.B. protiv Slovačke, navedeno § 58.).

6.1. U pogledu zaštite tjelesnog i psihičkog integriteta pojedinca od drugih osoba, pozitivne obveze vlasti (u nekim slučajevima na temelju članaka 21. i 23. Ustava, odnosno članaka 2. ili 3. Konvencije, a u drugim slučajevima na temelju članka 35. Ustava i članka 8. Konvencije) mogu uključivati dužnost da u praksi održavaju i primjenjuju odgovarajući pravni okvir koji pruža zaštitu od čina nasilja privatnih osoba (vidi predmete ESLJP-a A. i B. protiv Hrvatske, navedeno, § 107.; Söderman protiv Švedske [VV], br. 5786/08, § 80., presuda od 12. studenoga 2013.).

6.2. Pravo na ljudsko dostojanstvo i psihološki integritet zahtijeva posebnu pozornost kada je dijete žrtva nasilja (vidi predmet ESLJP-a C.A.S. i C.S. protiv Rumunjske, br. 26692/05, § 82., 20. ožujka 2012.). Obveze koje država ima prema članku 8. Konvencije u slučajevima koji uključuju i utječu na dijete, navodno žrtvu zlostavljanja, zahtijevaju učinkovitu provedbu prava djece da se vodi računa o njihovim najboljim interesima, kao i da vlasti na odgovarajući način uzmu u obzir posebnu ranjivost i povezane potrebe djeteta (vidi predmet A i B protiv Hrvatske, navedeno, § 111.).

6.3. Kada je riječ o ozbiljnim djelima poput silovanja i drugih oblika seksualnog zlostavljanja djece, uključujući seksualni napad, država je dužna osigurati da se usvojene kaznenopravne odredbe za učinkovito kažnjavanje seksualnog zlostavljanja primjenjuju u praksi kroz učinkovitu istragu i kazneni progon (vidi predmete ESLJP-a A. i B. protiv Hrvatske, navedeno, § 112.; i M.C. protiv Bugarske, br. 39272/98, § 153., presuda od 4. prosinca 2003.). Ova obveza također proizlazi iz drugih međunarodnih instrumenata, kao što su, među ostalima, članci 19. i 34. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta (koja je stupila na snagu 2. rujna 1990.) te Konvencija Vijeća Europe o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja (donesena 25. listopada 2007., koja je u pogledu Hrvatske ratificirana 21. rujna 2011. i stupila je na snagu 1. siječnja 2012.).

6.4. Pozitivne obveze države na temelju članaka 35. Ustava te članka 8. Konvencije uključuju i zahtjeve koji se odnose na učinkovitost istrage (vidi A. i B. protiv Hrvatske, navedeno, § 108.; M.C. protiv Bugarske, navedeno, §§ 150. – 152.; Armani Da Silva protiv Ujedinjenog Kraljevstva [VV], br. 5878/08, §§ 233. – 238., presuda 30. ožujka 2016.; Bouyid protiv Belgije [VV], br. 23380/09, §§ 114. – 123., presuda od 28. rujna 2015.; i Tadić protiv Hrvatske, br. 10633/15, § 66., presuda 23. studenoga 2017.). Učinkovita istraga u načelu bi trebala moći dovesti do utvrđivanja činjenica predmeta te utvrđivanja identiteta i kažnjavanja odgovornih osoba. To nije obveza koja se odnosi na rezultat, već na sredstva. Zaključci istrage moraju se temeljiti na detaljnoj, objektivnoj i nepristranoj analizi svih relevantnih elemenata. Zahtjev promptnosti i brzina reakcije vlasti na pritužbe važan je čimbenik (vidi predmete ESLJP-a A. i B. protiv Hrvatske, navedeno, §108.; Y. protiv Slovenije, br. 41107/10, § 96., presuda od 28. svibnja 2015.).

Primjena načelnih stajališta na konkretan predmet

7. Podnositeljica C. C., majka maloljetnih podnositelja ustavne tužbe, podnijela je državnom odvjetništvu u rujnu 2015. kaznenu prijavu kojom je tvrdila da je maloljetne podnositelje njihov otac seksualno zlostavljao i nesavjesno skrbio o njima (vidi t. 2.), te je svoje navode potkrijepila određenom dokumentacijom, fotografijama i pisanim izjavama svjedoka. Ti navodi bili su dostatni da dovedu do obveze da vlasti istraže situaciju.

7.1. U pogledu kaznenopravnih mehanizama predviđenih u hrvatskom pravnom sustavu u vezi s obvezama države na temelju članka 35. Ustava i članka 8. Konvencije, nije sporno da je kaznenim pravom (u konkretnom slučaju KZ-om/97 i KZ-om/11) zabranjeno spolno zlostavljanje i iskorištavanje kao i zanemarivanje djece te da je za takva djela predviđen kazneni progon i kažnjavanje odgovornih osoba. Zakon o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst, 91/12. – odluka USRH broj: U-I-448/2009 i dr., 143/12., 56/13., 145/13., 152/14., 70/17. i 126/19.) sadrži odredbe kojima su osigurana posebna prava djeteta žrtve kaznenog djela, a Zakonom o sudovima za mladež (»Narodne novine« broj 84/11., 143/12., 148/13., 56/15. i 126/19.) propisana je hitnost u postupcima u kojima su žrtve djeca (članak 4.).

7.2. U konkretnom slučaju potrebno je ispitati jesu li nadležne vlasti provele brzu i učinkovitu istragu i kazneni progon kako bi se s potrebnom sigurnošću utvrdilo mogu li se tvrdnje koje je iznijela majka maloljetnih oštećenika potvrditi ili ne.

7.3. Ustavni sud primjećuje da je kaznena istraga pokrenuta u rujnu 2015., odmah nakon što je podnesena kaznena prijava. Tijekom istrage nadležna tijela ispitala su brojne svjedoke i prikupila dokumentaciju (pribavljena je socijalna anamneza za obitelj, ispitani su majka maloljetnih podnositelja, osumnjičeni otac maloljetnih podnositelja, svjedoci navedeni u kaznenoj prijavi, kao i svjedoci koje su tijekom istrage predložili ispitati majka i otac maloljetnih podnositelja) te tijekom istrage nije bilo zastoja.

7.4. Nadležno državno odvjetništvo je na temelju prikupljenih dokaza ocijenilo da iz njih proizlazi osnovana sumnja da je okrivljeni D. D. na štetu svoje maloljetne djece počinio četiri kaznena djela u stjecaju, i to u odnosu na maloljetnog A. A. dva kaznena djela protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa i kazneno djelo povrede djetetovih prava grubim zanemarivanjem dužnosti podizanja, odgoja i obrazovanja djece, a u odnosu na maloljetnu B. B. kazneno djelo povrede djetetovih prava grubim zanemarivanjem dužnosti podizanja, odgoja i obrazovanja djece (vidi t. 2.3.)

7.5. Optužnica je podnesena Općinskom sudu u D. u prosincu 2016., te ju je taj sud potvrdio nakon jedne godine i tri mjeseca – u ožujku 2018.

7.6. Ustavni sud primjećuje da je nakon potvrđivanja optužnice postupak pred prvostupanjskim sudom obilježen nizom dužih razdoblja neaktivnosti.

Nakon potvrđivanja optužnice u ožujku 2018., Općinski sud u D. zatražio je u prosincu 2018. od Vrhovnog suda svrsishodnu delegaciju predmeta drugom stvarno nadležnom sudu, koji zahtjev je prihvaćen rješenjem Vrhovnog suda od 15. svibnja 2019. te je predmet u lipnju 2019. ustupljen Općinskom sudu C.

Općinski sud u C. zakazao je raspravu pet mjeseci nakon što mu je predmet ustupljen (za 20. studenoga 2019.), a ta rasprava nije održana zbog podnesenog zahtjeva za izuzeće raspravne sutkinje. Odluka o izuzeću raspravne sutkinje donesena je u veljači 2020.

Tijekom 2020. sud nije poduzimao nikakve aktivnosti, te je prva rasprava zakazana u travnju 2021., a odgođena je zbog nepristupanja okrivljenika. Prva rasprava održana je u rujnu 2021. kada je počeo dokazni postupak.

7.7. Kako je istaknuto (vidi t. 6.4.), kako bi država ispunila obveze prema članku 35. Ustava i članku 8. Konvencije, nadležna su tijela mjerodavne kaznenopravne mehanizme dužna primijeniti u praksi kroz učinkovitu istragu i kazneni progon, vodeći pritom računa o posebnoj ranjivosti maloljetnih oštećenika, njihovom dostojanstvu i pravima kao djeteta i kao žrtve.

7.8. Uzimajući u obzir opisana postupanja i okolnosti konkretnog slučaja, u kojima je prva rasprava pred prvostupanjskim sudom održana i dokazni postupak je počeo tri godine i šest mjeseci nakon što je otac podnositelja optužen, kao i da je sveukupno prošlo više od šest i pol godina od trenutka kada je podnesena kaznena prijava, po ocjeni Ustavnog suda takva kašnjenja nisu u skladu s postupovnim zahtjevom ažurnosti iz članka 35. Ustava i članka 8. Konvencije. Navedeno je dovoljno da se utvrdi da je došlo do povrede postupovne obveze države iz članka 35. Ustava i članka 8. Konvencije.

V. ZADOVOLJŠTINA

8. Kako bi maloljetni podnositelji prestali biti žrtve povrede članaka 35. Ustava odnosno članka 8. Konvencije potrebno je, pored utvrđenja o povredi prava podnositelja, da za utvrđene povrede dobiju odgovarajuću naknadu (usporedi s predmetima ESLJP-a Peša protiv Hrvatske, br. 40523/08, § 74. – 76., presuda od 8. travnja 2010.; Brumărescu protiv Rumunjske, br. 28342/95, § 50., presuda od 28. listopada 1999.; i Ringwald protiv Hrvatske, br. 14590/15 i 25405/15, § 53., odluka od 22. siječnja 2019.). Budući da su podnositelji u ustavnoj tužbi zatražili da ih se primjereno obešteti, podnositeljima je zbog utvrđenih povreda dosuđena naknada, na način kako je određeno točkom II. i III. izreke odluke.

8.1. Pri odmjeravanju primjerene naknade Ustavni sud imao je u vidu iznos zadovoljštine koji je ESLJP dosuđivao u predmetima u kojima je utvrdio povredu pozitivnih obveza države iz članka 8. Konvencije (vidi, Remetin protiv Hrvatske, br. 29525/10, presuda od 11. prosinca 2012., operativni dio presude pod točkom 3.; X i Y protiv Hrvatske, br. 5193/09, presuda od 3. studenoga 2011., operativni dio presude pod točkom 8.; Sandra Janković protiv Hrvatske, br. 38478/05, presuda od 5. ožujka 2009., operativni dio presude pod točkom 5.; Ivinović protiv Hrvatske, br. 13006/13, presuda od 18. rujna 2014., operativni dio presude pod točkom 4.).

8.2. Imajući u vidu gore navedene predmete, kao i kriterije ustanovljene u praksi ESLJP-a (vidi, Cocchiarella protiv Italije [Vv], br. 64886/01, § 65. – 107. i 139., ECHR 2006-V, presuda od 29. ožujka 2006.) te zahtjev iz ustavne tužbe za obeštećenje od 50.000,00 kn, Ustavni sud smatra da dosuđeni iznos predstavlja primjerenu zadovoljštinu.

VI. ZAKLJUČAK

9. Slijedom navedenoga, u odnosu na maloljetne podnositelje A. A. i B. B. odlučeno je kao u točkama I. – IV. izreke odluke na temelju članaka 73. i 76. stavka 3. Ustavnog zakona. U odnosu na podnositeljicu C. C. odlučeno je kao u točci I. izreke rješenja na temelju članka 72. Ustavnog zakona. Odluka o objavi (točka V. izreke odluke i točka II. izreke rješenja) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIBi-5910/2021

Zagreb, 12. travnja 2022.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.