## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3014/2004 od 29. ožujka 2006.

### NN 46/2006 (26.4.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3014/2004 od 29. ožujka 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1144**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo J. S. iz N. V., kojeg
zastupa Lj. K. S., odvjetnica iz V., na sjednici održanoj 29. ožujka 2006.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:
– presuda Županijskog suda u Koprivnici broj: Gž-264/03 od 29. svibnja 2003.
godine u dijelu u kojemu je potvrđena presuda Općinskog suda u Đurđevcu broj:
P-304/02 od 19. studenoga 2002. godine i
– presuda Općinskog suda u Đurđevcu broj: P-304/02 od 19. studenoga 2002. godine
u točki I. izreke,
II. Predmet se vraća Općinskom sudu u Đurđevcu na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Koprivnici broj:
Gž-264/03 od 29. svibnja 2003., kojom je podnositeljeva žalba (tužitelj u
parničnom postupku radi poništenja ugovora o kreditu) djelomično odbijena, a
djelomično uvažena, dok je žalba tuženika, »Š.« Zanatsko kreditna zadruga Đ., u
cijelosti uvažena. Tako je presuda Općinskog suda u Đurđevcu broj: P-304/02 od
19. studenoga 2002. godine potvrđena u dijelu u kojemu je odbijen tužbeni
zahtjev podnositelja, kojim je tražio da se utvrdi da je ugovor o kreditu broj:
11-5000/97 od 22. siječnja 1997. godine, između njega i tuženika ništav, kao i u
dijelu u kojemu je podnositelj tražio da se utvrdi da je ništava odredba članka
3. tog ugovora.
Prvostupanjska presuda je ukinuta u dijelu u kojemu je odbijen podnositeljev
tužbeni zahtjev, kojim je tražio utvrđenje ništavosti odredbe članka 4. tog
ugovora te u t. II. izreke u kojoj je prvostupanjski sud utvrdio ništavom
odredbu članka 4. tog ugovora te naložio tuženiku da to prizna i dozvoli da se
na sporni ugovor o kreditu primijeni kamata po stopi koju banke u mjestu
ispunjenja ugovaraju za iste ili slične pravne poslove.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj ponavlja navode iznesene u žalbi protiv
prvostupanjske presude. Smatra da su mu osporenim presudama povrijeđena ustavna
prava propisana člancima 26. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.
Navodi da se u ovom slučaju radi o »zelenaškim« kamatama jer ugovorena kamata
iznosi 6% mjesečno, što je suprotno mjerodavnim zakonskim propisima.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu.
4. Županijski sud je potvrdio prvostupanjsku presudu u odnosu na dio tužbenog
zahtjeva kojim je podnositelj tražio utvrđenje ništavosti cijelog ugovora o
kreditu iz razloga što smatra da je ništava ugovorna odredba o kamati. U odnosu
na dio tuženog zahtjeva kojim je podnositelj tražio da se utvrdi konkretno da je
ništava odred­ba točke 3. predmetnog ugovora, sudovi su utvrdili da je ugovorena
kamata u visini od 6% mjesečno te da se ne radi o zelenaškoj kamati u smislu
odredbe članka 141. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91.,
73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96. i 112/99., u daljnjem tekstu: ZOO).
5. Nadležna tijela sudbene vlasti nisu postupala sukladno postupovnim i
materijalnim odredbama mjerodavnih zakona i nisu naveli relevantne razloge za
donošenje svojih odluka.
Naime, prema pravnom stajalištu Ustavnog suda, izraženom u više odluka
(U-III-380/01 od 5. svibnja 2004., objavljene u »Narod­nim novinama«, broj
65/04. i 75/04. – ispravak), kad nije donesen poseban zakon koji bi određivao
najvišu stopu ugovornih kamata (stopu između drugih osoba iz članka 399. stavka
2. ZOO), u svakom pojedinom slučaju valja ocijeniti ima li stopa ugovornih
kamata elemente zelenaškog ugovora, odnosno je li ugovaranje nesrazmjerno
visokih kamata (lihvarske kamate) u odnosu na tržišne uvjete u vrijeme sklapanja
ugovora o kreditu razlog za utvrđenje ništavim dijela ugovorne kamatne stope
iznad utvrđene prosječne visine ugovorne kamatne stope na konkretnom tržištu,
što je u isključivoj nadležnosti sudova.
Analizom ustavne tužbe i uvidom u spis, Ustavni sud ocjenjuje da sudovi nisu
utvrđivali ovu bitnu činjenicu u predmetu je li navedeni ugovor o kreditu u
dijelu svojih odredbi u svezi visine stope ugovornih kamata ništav u odnosu na
tržišne uvjete u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu te da nisu svoje utvrđenje
o dopustivosti ugovorne kamate temeljili na cjelokupnoj analizi stanja na
konkretnom tržištu u vrijeme sklapanja predmetnog ugovora.
6. Podnositelj, prema sadržaju ustavne tužbe, navodi povredu članka 29. stavka
1. Ustava, koji glasi:
Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.
Odredbe članka 109. stavka 1. i članka 110. ZOO glase:
Na ništavost sud pazi po službenoj dužnosti i na nju se može pozivati svaka
zainteresirana osoba.
Pravo na isticanje ništavosti ne gasi se.
Ustavni sud utvrđuje da je u provedenom postupku podnositelju povrijeđeno pravo
na pravično suđenje. Ovo iz razloga što je prvostupanjski sud ocijenio da nema
temelja primjeni članka 141. ZOO, a da nije utvrdio dopuštenu visinu stope
ugovornih kamata u odnosu na tržišne uvjete u vrijeme sklapanja ugovora o
kreditu, kako je navedeno pod točkom 5. obrazloženja ove odluke, što će u
ponovnom postupku učiniti nadležni općinski sud.
7. Odredbom članka 26. Ustava propisano je da su svi državljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim držav­nim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti te nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda
izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, objavljenoj u »Narodnim novinama«, broj
2/05.).
8. Shodno istaknutom i temeljem odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u izreci.
9. Odluka o objavi temelji se na odredbama članka 29. Ustav­nog zakona.

Broj: U-III-3014/2003
Zagreb, 29. ožujka 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 46/2006-1144
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)