## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2388/2002 od 25. listopada 2004.

### NN 156/2004 (10.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2388/2002 od 25. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2741

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi Č. M. iz O., kojeg zastupa D. K., odvjetnik iz O., na sjednici
održanoj 25. listopada 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Osijeku dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: P-1228/98 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1)
godine, računajući od prvoga idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe,
Č.M. iz O., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst), u iznosu od 4.400,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja odluke suda u
razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je dana 16. lipnja 1998.
godine Općinskom sudu u Osijeku, podnio tužbu protiv Republike Hrvatske radi
naknade štete prouzročene rušenjem /eksplozivom/ njegove stambene kuće u O.,
dana 17. lipnja 1992. godine. Predmet je evidentiran pod brojem: P-1228/98.

Podnositelj također navodi da je u povodu njegove tužbe
Op­ćin­ski sud u Osijeku, a pozivom na članak 180. Zakona o obvez­nim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/94. i 112/99; u
daljnjem tekstu: ZOO), dana 19. svibnja 2000. godine donio rješenje o prekidu
postupka koje je povodom njegove žalbe potvrđeno u cijelosti. Od tada, pa do
podnošenja ustavne tužbe, navodi dalje podnositelj, Općinski sud nije u kon­kretnoj
pravnoj stvari postupao.

Zbog svega navedenog da mu je povrijeđeno njegovo
ustavno pravo na pravnu zaštitu, pa predlaže usvajanje ustavne tužbe, nalaganje
Općinskom sudu u Osijeku donošenje sudske presude u predmetu broj: P-1228/98 u
roku od šest mjeseci od dana objave u »Narodnim novinama«, te dosudu primjerene
naknade u iznosu od 100.000,00 kn.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 16. lipnja 1998. godine podnositelj je tužbom kod
Općin­skog suda u Osijeku pokrenuo postupak za naknadu štete protiv Republike
Hrvatske, prouzročene rušenjem /eksplozivom/ njegove obiteljske kuće u O., a
sve uslijed terorističkog akta od strane nepoznatog počinitelja, koji se dogodio
dana 17. lipnja 1992. godine,

– po tužbi podnositelja Općinski sud u Osijeku održao
je ro­čiš­te na dan 9. srpnja 1998. godine kada je raspravljano o prijed­logu
podnositelja za oslobađanje od plaćanja sudskih pristojbi i 19. svibnja 2000.
godine kada je donijeto rješenje o prekidu postupka, primjenom članka 2. Zakona
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), a koje je
rješenje potvrđeno od strane Županijskog suda u Osijeku, rješenjem broj: Gž-1407/00-2
od 15. lipnja 2000. godine,

– rješenjem
broj: P-1228/98-15 od 11. rujna 2003. godine, Op­ćinski sud u Osijeku je donio
rješenje kojim je odlučio da se prekinuti postupak nastavlja i ujedno zakazao
ročište za dan 29. listopada 2003. godine,

– ročište
zakazano za dan 29. listopada 2003. godine, zbog iznenadne bolesti suca nije
održano, pa je novo ročište zakazano za dan 12. siječnja 2004. godine, na kojem
je ročištu tužena dala odgovor na tužbu, a punomoćniku tužitelja određen rok od
30 dana za dostavu njegove točne adrese,

– nakon
toga sud više nije zakazivao ročišta, već se komunikacija između suda i
stranaka nastavila podnescima, da bi zad­nje ročište bilo zakazano za dan 13.
listopada 2004. godine na kojem bi se proveo dokaz saslušanjem podnositelja kao
oštećenika.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Osijeku 16. lipnja
1998. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91. i 3/94.), koji je glasio:

Članak
180.

Za štetu
nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem imovine
fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih demonstracija
i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim
propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.

Zakonom
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91, 73/91. i 3/94.) članak
180. briše se.

Članak
2.

Postupci
za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.), koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.),
koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog
povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

Članak
29.

Svatko ima
pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama (...).

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i ob­vez­ama podnositelja
(...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u ra­zum­nom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene
pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA
SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj ustavne tužbe pokrenuo je parnični
postupak radi naknade štete 16. lipnja 1998. godine. Ustavna tužba podnijeta je
21. listopada 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog
postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo ukupno četiri (4) godine, četiri
(4) mjeseca i pet (5) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a
to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.
Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997.
godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga,
računajući od 5. studenoga 1997. godine do dana pod­nošenja ustavne tužbe,
pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra u konkretnom ustavnosudskom
postupku obuhvaća četiri (4) godine, jedanaest (11) mjeseci i šesnaest (16)
dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema članku
117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i
zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Osijeku, pod
brojem: P-1228/98, nastupio je po sili zakona (ex lege) dana 3. veljače 1996.
godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći
rješenje o prekidu postupka dana 19. svibnja 2000. godine, nadležni Općinski
sud u Osijeku postupio je u skladu sa zakonom, a njegovo rješenje o prekidu
postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje
podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona, te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U vezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog
prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid neopravdano
dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom
slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica
intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U vezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete
prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no značajni
iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te
odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja
novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije
smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom
roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na
sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske
da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će
se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada
bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time
omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće
li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročenih
terorističkim aktima i javnim demonstracijama tra­jao sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset pet (25) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno
relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja
ustavne tužbe u trajanju od četiri (4) godine, jedanaest (11) mjeseci i šesnaest
(16) dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka
povrijeđeno, člankom 29. stavkom 1. Ustava, zajamčeno pravo podnositelja da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom
je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava
na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom
ljudskom pravu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2388/2002
Zagreb, 25. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 156/2004-2741