## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-7700/2009-5 od 5. siječnja 2011.

### NN 25/2011 (28.2.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-7700/2009-5 od 5. siječnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

537

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Dubravke Markt kao predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i Borisa Markovića kao članova vijeća, te više sudske savjetnice Veseljke Kos kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. Zagreb, zastupan po direktoru Nikoli Klisoviću, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/08-01/03301, urbroj: 376-11-09-09 od 13. svibnja 2009., radi rješavanja spora oko cijene nadzora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 5. siječnja 2011.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem u pogledu dijela zahtjeva trgovačkog društva Metronet telekomunikacija d.d., za provođenjem stručnog nadzora nad tužiteljem radi nepostupanja prema odredbi članka 2.3. Dodatka 11. Standardne ponude tužitelja za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji, određeno je da se predmet ustupa nadzorniku elektroničkih komunikacija na nadležno postupanje (točka I. izreke). Istim rješenjem usvaja se dio zahtjeva trgovačkog društva Metronet telekomunikacija d.d., u svezi primjene cijene iz članka 2.3. Dodatka 11. Standardne ponude tužitelja za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji na cijene nadzora nad uslugama polaganja kabela u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu tužitelja, te se određuje tužitelju da odmah po primitku rješenja za poslove nadzora nad uslugama polaganja kabela u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu tužitelja, trgovačkom društvu Metronet telekomunikacija d.d. naplaćuje cijenu u iznosu od 222,00 kuna (bez PDV-a) po satu, bez obzira na broj osoba koje sudjeluju u nadzoru, radnim danom u vremenu od 8 – 16 sati, a u drugo vrijeme po dogovoru (točka II. izreke), s time da se osporavano rješenje objavljuje u »Narodnim novinama« (točka III. izreke).

Tužitelj pravovremenom tužbom osporava zakonitost odluke tuženog tijela radi svih razloga propisanih odredbom članka 10. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnome navodi kako tuženo tijelo nije nadležno odlučivati o cijenama nadzora nad polaganjem kabela u kabelsku kanalizaciju. Naime, tvrdi kako nadležnosti tuženog tijela prema niti jednom primjenjivom propisu ne obuhvaća odobravanje cijena, odnosno reviziju i izmjenu cijena nadzora nad polaganjem (uvlačenjem) kabela u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu, za što u nastavku tužbe opširno iznosi svoje razloge. Zatim ističe kako je sa trgovačkim društvom Metronet telekomunikacija d.d. ugovorio cijenu nadzora od 300 kuna po satu, dok tuženo tijelo u osporavanom rješenju zaključuje kako prijedlog ugovora kojim bi se regulirala sporna cijena nadzora nikada nije formalno potpisan, pa da se stoga ne može smatrati da je trgovačko društvo Metronet telekomunikacija d.d. svojim radnjama prešutno prihvatio ponuđeni prijedlog ugovora. U tom smislu napominje kako u tijeku postupka nikada nije niti tvrdio da je trgovačko društvo Metronet telekomunikacija d.d. potpisao prijedlog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije, te ističe kako je sukladno Zakonu o obveznim odnosima (članak 265. stavak 3.), taj ugovor, kojim je regulirana i cijena usluge u nadzoru u iznosu od 300 kuna po satu, valjano sklopljen, s obzirom da trgovačko društvo Metronet telekomunikacija d.d., s kojim je u stalnoj poslovnoj vezi, nije odbio. Dakle, smatra kako je trgovačko društvo Metronet telekomunikacija d.d., svojim postupanjem u skladu s uvjetima njegove ponude potvrdio prihvaćanje ponude, čime je predloženi ugovor sklopljen. Također iznosi kako je Ugovor o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije sklopljen i temeljem članka 262. stavka Zakona o obveznim odnosima, jer je u konkretnom slučaju trgovačko društvo Metronet telekomunikacija d.d. nedvojbeno prihvatio njegovu ponudu, time što je kroz čitavo vrijeme od primitka prijedloga Ugovora (27. ožujka 2007.) do polovice 2008. godine redovito slao zahtjeve za izvršenje usluge nadzora i uredno plaćao ispostavljene račune u skladu s uvjetima utvrđenima u prijedlogu Ugovora. Osim toga, ukazuje kako je tuženo tijelo osporavanim rješenjem povrijedilo i odredbu članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku. Zaključno naglašava kako tuženo tijelo u postupku koji je prethodio donošenju osporavanog rješenja nije pravilno utvrdilo činjenično stanje niti je pravilno primijenilo primjenjive zakonske propise. Predlaže stoga Sudu da se tužbu uvaži.

Tuženo tijelo, u odgovoru na tužbu, prigovara svim navodima iz tužbe, smatra neosnovanima tužiteljeve prigovore u svezi formalnih i materijalnih nedostataka osporavanog rješenja. U bitnome navodi kako su promašeni tužiteljevi navodi u svezi nenadležnosti, obzirom da je u uvodu osporavanog rješenja naznačena pravna osnova istog, a to je članak 12. stavak 1. točka 2. i 5., te članak 30. stavak 14. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Radi razumijevanja problematike upravnog postupka pojašnjava kako je tužitelj nacionalni regulator na području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, ukazuje kako je predmet upravnog postupka bio zahtjev trgovačkog društva Metronet telekomunikacija d.d. za provođenje stručnog nadzora nad tužiteljem, te donošenje rješenja kojim bi se tužitelju naložila primjena članka 2.3. Dodatka 11. Standardne ponude u svezi cijena nadzora u slučajevima kada treća strana obavlja usluge instaliranja (polaganja) kabela u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu tužitelja, te citira odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama, kojima je određena njegova nadležnosti za postupanje u konkretnom slučaju. Zatim ističe kako je problematika osporavanja, odnosno utvrđenja (ne)sklapanja ugovora primarna nadležnost sudova, a osporavanim rješenjem nije rješavana navedena problematika. Naime, nesporna je činjenica da su tužitelj i trgovačko društvo Metronet telekomunikacija d.d. (18. srpnja 2005.) sklopile Ugovor o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije. Navedenim ugovorom nije bila određena cijena sporne usluge, a tužitelj je u prijedlogu ugovora kojeg je dostavio trgovačkom društvu Metronet telekomunikacija d.d. (27. ožujka 2008.) u članku 3. predložio cijenu sporne usluge. No međutim, prijedlog ugovora svojim sadržajem obuhvaća veći opseg od opsega ugovora kojeg su stranke sklopile u 2005. godini, jer prijedlog ugovora ne sadrži samo cijenu sporne usluge, koja je bila predmet ovog upravnog postupka, već i ugovaranje uvjeta u odnosu na kabele Metronet telekomunikacija d.d. uvučene bez prethodno dobivenog pisanog ovlaštenja tužitelja. Stoga smatra kako je pogrešno shvaćanje tužitelja da je prijedlogom ugovora, na određeni način, zamijenjen ugovor iz 2005. godine, pa su promašena i sva pozivanja tužitelja na odredbe Zakona o obveznim odnosima u svezi valjanosti ugovora, odnosno sklapanja ugovora, prihvata ponude, stalnog poslovnog odnosa ugovornih stranaka, šutnje ponuđenika i odbijanja ponude. Zaključno naglašava kako su neosnovani svi prigovori tužitelja u svezi nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja i nepravilne primjene zakonskih propisa, odnosno tužiteljevi prigovori o nezakonitosti osporavanog rješenja. Naime, osporavano rješenje sadrži sve potrebne elemente koje upravni akt treba sadržavati (članak 206 – 210. Zakona o općem upravnom postupku), a prilikom utvrđivanja činjeničnog stanja, kao i pri odlučivanju u upravnom postupku, tvrdi kako je postupilo temeljem ovlasti i nadležnosti propisanih odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama, te se pridržavalo svih načela upravnog postupka određenih Zakonom o općem upravnom postupku. Predlaže stoga Sudu da se tužbu odbije kao neosnovanu.

Odgovor na tužbu ovome Sudu dostavio je i Metronet telekomunikacija d.d. Zagreb, zastupan po izvršnom direktoru Vjeranu Malenici, kao zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu. Zainteresirana osoba, ukazuje da tužitelj niti u jednom dijelu ne navodi datum primitka osporavanog rješenja, pa stoga predlaže da ovaj Sud prvenstveno ispita pravovremenost podnesene tužbe u smislu članka 24. Zakona o upravnim sporovima. Nadalje, u bitnome ističe kako u cijelosti osporava osnov tužbe i tužbenog zahtjeva, obzirom da je osporavano rješenje, kao i provedeni upravni postupak koji je prethodio donošenju istog, u cijelosti zakonski osnovano i doneseno u zakonito provedenom upravnom postupku gdje je činjenično stanje pravilno utvrđeno. U odnosu na dio navoda tužbe kojima se osporava zakonitost rješenja tuženog tijela iz razloga nepravilne primjene zakona i propisa donesenih na temelju zakona, navodi kako je iz obrazloženja osporavanog rješenja razvidno da je činjenično stanje pravilno utvrđeno, sukladno članku 7. Zakona o općem upravnom postupku, te je udovoljeno elementarnom načelu materijalne istine. U odnosu na navod tužitelja da tuženo tijelo nije nadležno odlučivati o cijenama nadzora nad polaganjem kabela u kabelsku kanalizaciju, napominje kako je nadležnost tuženog tijela valjano temeljena na odredbama članka 12. stavka 1. točke 2., 5. i 13., članku 20. i članku 30. stavku 14. Zakona o elektroničkim komunikacijama. U odnosu na navode tužitelja glede ugovorene cijene od 300 kuna po satu, ukazuje kako se niti u jednom trenutku nije usuglasio sa tužiteljem o bitnim sastojcima novog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije, a što smatra da je pretpostavka da se ugovor smatra sklopljenim sukladno članku 247. Zakona o obveznim odnosima. Protivno navodima tužitelja, ističe kako sukladno članku 282. Zakona o obveznim odnosima, ugovor ne nastaje kad strane vjeruju da su suglasne, a u stvari među njima postoji nesporazum o kojem bitnom sastojku Ugovora, te je tada riječ o nesporazumu. Dakle, tvrdi kako nikada nije prihvatio ponudu tužitelja o sklapanju novog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije, te navodi da njegova šutnja ne znači prihvat ponude, tim više jer je dopisom od 12. studenoga 2008., vratio račune tužitelju s napomenom koje iznose osporava, a vezano upravo za račun sata nadzora. Također navodi kako nije sporno kako je sa tužiteljem u stalnoj poslovnoj vezi, no međutim, netočan je navod da nikada nije odbio tužiteljevu ponudu o sklapanju novog Ugovora o najmu, jer je u nekoliko navrata odbio potpisati i sklopiti novi Ugovor o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije. Zaključno naglašava kako je neutemeljen navod tužitelja da je tuženo tijelo postupilo protivno odredbi članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku. Navodeći te i druge razloge, predlaže Sudu da se tužbu u cijelosti odbije kao neosnovanu i potvrdi osporavano rješenje.

Tužba nije osnovana.

Iz sadržaja spisa predmeta proizlazi kako je predmet upravnog postupka bio zahtjev zainteresirane osobe za provođenjem nadzora nad tužiteljem, te donošenje rješenja kojim će se tužitelju narediti primjena odredbi članka 2.3. Dodatka 11. Standardne ponude tužitelja za uslugu pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji na cijene nadzora nad uslugama polaganja kabela u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu tužitelja. Zainteresiranoj osobi sporna je naplata ostalih usluga povezanih s uslugom pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji, konkretno usluge nadzora, projektiranja, provjere kompatibilnosti i planiranja. Zapravo sporna je problematika osporavanja, odnosno utvrđenja sklapanja novog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije. Naime, tužitelj smatra kako se postupanje zainteresirane osobe, s kojom je u stalnoj poslovnoj vezi, može smatrati prihvatom ponude prijedloga novog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije, u situaciji kada zainteresirana osoba nije odbila potpisivanje takvog prijedloga novog Ugovora. Zainteresirana osoba pak smatra kako spomenuti Ugovor nije prihvaćen, jer se niti u jednom trenutku sa tužiteljem nije usuglasila o bitnim sastojcima novog Ugovora, a što drži kako je pretpostavka da se ugovor smatra sklopljenim.

Iz sadržaja spisa predmeta dalje proizlazi kako je tuženo tijelo, 17. i 27. veljače 2009., održalo usmene rasprave, te kako bi riješilo predmetnu problematiku, izvršilo je uvid u Ugovor o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije kojeg su stranke sklopile 18. srpnja 2005. U svezi spomenutog Ugovora tuženo je tijelo utvrdilo kako je isti sklopljen na neodređeno vrijeme, s time da svaka izmjena ili dopuna Ugovora smatra se valjanom ukoliko je učinjena u pisanom obliku i potpisana od strane ovlaštenih predstavnika obje Ugovorne strane. Također je utvrđeno da je u spomenutom Ugovoru određena cijena nadzora radnim danom od ponedjeljka do petka od 08:00 do 16:00, u iznosu od 300 kuna (bez PDV-a) po satu, bez obzira na broj osoba koje sudjeluju u nadzoru, a u drugo vrijeme po dogovoru. Osim toga, tuženo je tijelo utvrdilo kako prijedlog novog Ugovora svojim sadržajem obuhvaća veći opseg od opsega Ugovora kojeg su stranke sklopile u 2005. godini, i to u pogledu cijene sporne usluge, kao i ugovaranja uvjeta u odnosu na kabele zainteresirane osobe uvučene bez prethodno dobivenog pisanog ovlaštenja tužitelja.

S obzirom da je tužitelj temeljem postojećih ugovornih odredbi još uvijek ovlašten obavljati poslove nadzora, te imajući u vidu da su poslovi nadzora i kod usluge pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji i kod usluge polaganja (uvlačenja) kabela u elektroničku komunikacijsku infrastrukturu istovrsni poslovi, te se sam postupak nadzora ne razlikuje kod dvije navedene usluge, tuženo je tijelo zaključilo da ne postoji opravdani razlog da cijene ovih nadzora ne budu iste. Stoga je tuženo tijelo zatražilo od tužitelja da dostavi analizu troškova pomoću koje je odredilo naknadu za vrijeme rada svojih radnika navedenu u članku 2.3. Dodatka 11. Standardne ponude, kako bi se moglo utvrditi postojanje opravdanih razloga temeljem kojih je visina postojećih naknada primjerena. Tužitelj je na traženje tuženog tijela dostavio tablicu s jediničnim troškom sata rada uz napomenu da pristupni operator ima pravo na stvarne troškove pružanja usluge ostvariti i razumnu stopu povrata na ulaganja. Budući da tužitelj nije dostavio iznos razumne stope povrata na ulaganja koju primjenjuje na predmetnu naknadu, izračunom je utvrđeno da ista iznosi 22,13%, odnosno 15,49%, te je primjenom referentnih vrijednosti tuženo tijelo odredilo visinu razumne stope povrata ulaganja u iznosu od 10,88% i cijenu jediničnog sata rada radnika, naknade za vrijeme rada radnika tužitelja na poslovima nadzora u iznosu od 250,00 kuna izmijenilo na iznos od 222,00 kuna.

Imajući u vidu da je tuženo tijelo donijelo osporavano rješenje na osnovi činjenica utvrđenih u provedenom postupku iz kojih proizlazi da se postupanje zainteresirane osobe ne može smatrati prihvatom ponude novog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije, jer se stranke nisu usuglasile sa bitnim sastojcima novog Ugovora (prvenstveno u pogledu cijene sporne usluge), te kraj činjenice da je tuženo tijelo u pravilno provedenom upravnom postupku izmijenilo cijenu jediničnog sata rada radnika, odnosno naknade za vrijeme rada radnika tužitelja na iznos od 222,00 kuna, koja cijena je primijenjena i na zainteresiranu osobu, to ovaj Sud nema osnove za uvaženje tužiteljevih navoda o nepravilno utvrđenom činjeničnom stanju. Ne nalazeći ni procesne propuste koji bi mogli dovesti do drugačijeg rješenja predmetne stvari, a niti povredu materijalnog prava, ovaj Sud ocjenjuje da osporavanom odlukom nije povrijeđen zakon tužitelju na štetu.

Tužitelj je u tužbenim navodima istaknuo prigovor kako tuženo tijelo nije nadležno odlučivati o cijenama nadzora nad polaganjem kabela u kabelsku kanalizaciju. Takvi navodi tužbe ne mogu imati utjecaja na drugačije rješenje ove upravne stvari, iz razloga što je člankom 12. stavkom 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.), propisano da su u nadležnosti Agencije regulatorni i drugi poslovi glede nadzora i regulacija cijena, cjenovnih sustava i općih uvjeta poslovanja operatora na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga (točka 2.) i rješavanje sporova između operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga te između operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i operatora usluga s dodanom vrijednosti. Osim toga, člankom 30. stavkom 14. istog Zakona, propisano je da u slučaju spora između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika u vezi sa sklopljenim ugovorom o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme ili plaćanjem naknade za takav pristup i zajedničko korištenje, Agencija provodi postupak rješavanja spora u skladu s odredbama članka 20. ovoga Zakona, vodeći pritom računa o odgovarajućim uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja iz stavka 2. ovoga članka.

Ostali prigovori i navodi tužitelja također ne mogu imati utjecaja na drugačije rješenje ove upravne stvari. Naime, iako tužitelj tvrdi da je zainteresirana osoba svojim postupanjem nedvojbeno prihvatila njegovu ponudu Ugovora kojim je regulirana i cijena usluge u nadzoru u iznosu od 300 kuna po satu, iz spisu priložene dokumentacije razvidno je kako u pogledu prijedloga novog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije, između stranaka, postoji nesporazum upravo u pogledu cijena usluge u nadzoru u iznosu od 300 kuna po satu, pa se obzirom na izneseno ne nalazi da bi osporavanim rješenjem bio povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga temeljem članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj: 53/91., 9/92. i 77/92.), tužbu kao neosnovanu odbiti.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-7700/2009-5

Zagreb, 5. siječnja 2011.

Predsjednica vijeća
Dubravka Markt, v. r.

Presuda, NN 25/2011-537