## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2583/2002 od 7. srpnja 2003.

### NN 116/2003 (22.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2583/2002 od 7. srpnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1629

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću
šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec,
predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija
Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u povodu ustavne tužbe G. H. iz Z., na
sjednici Vijeća održanoj dana 7. srpnja 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
presudu u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pr-3050/94 u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe, Gordani Husić, Hvarska 5,
Zagreb, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 - pročišćeni
tekst i 55/01 – ispravak) u iznosu od 7.500,00 (sedam tisuća petsto) kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice za njezinu isplatu Ministarstvu financija Republike
Hrvatske.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
podnijela je 7. studenoga 2002. godine ustavnu tužbu protiv Općinskog suda u
Zagrebu »zbog nedonošenja akta – sud­ske odluke u razumnom roku«.

U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je
tužbom od 16. prosinca 1994. godine pred Općinskim sudom u Zagrebu, pokrenula
parnični postupak pod brojem: Pr-3050/94, radi poništenja odluka kojima joj je
prestao radni odnos u »K.-NT« d.o.o. iz Z., za koje smatra da su nezakonite.
Podnositeljica navodi da postupak do dana podnošenja tužbe Ustavnom sudu nije
okončan, premda je riječ o radnom sporu za koje sporove je posebnim zakonom
propisana hitnost u postupanju.

Smatra da su, obzirom na okolnost da o njezinim
pravima i obvezama sud nije odlučio u razumnom roku, ispunjene pretpostavke iz
odredbe članka 63. Ustavnog zakona te da joj je uslijed navedenog povrijeđeno
ustavno pravo iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

Navedenu dugotrajnost postupka, kao i činjenicu
da je bila prisiljena radi egzistencije posuđivati novčana sredstva uz visoke
kamate, prema podnositeljičinu mišljenju, treba uzeti u obzir prilikom
donošenja odluke u smislu odredbe članka 63. stavka 2. u svezi sa stavkom 3.
istog članka Ustavnog zakona, odnosno prilikom utvrđivanja visine pravične
naknade.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje
su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana 16. prosinca 1994. godine podnositljica
je podnijela tužbu Općinskom sudu u Zagrebu protiv »K.-NT« d.o.o. iz Z. radi
poništenja odluke tuženika, od 7. studenoga 1994. godine, kojom odlukom je
podnositeljici prestao radni odnos iz razloga što podnositeljica nakon nekoliko
usmenih opomena od strane poslodav­ca i premještaja s jednog radnog mjesta na
drugo, nije poboljšala radni učinak, a nije prihvatila sporazumni raskid radnog
odnosa,

– prvo ročište zakazano
za 20. rujna 1995. godine nije održano zbog nedolaska odvjetnice
podnositeljice, pa je ročište odgođeno i zakazano za 8. veljače 1996.,

– na ročištu održanom
8. veljače 1995. godine predan je pisani odgovor tuženika na tužbu, ročište je
odgođeno, a tuženiku je naloženo da u roku od 15 dana dostavi za sud i
podnositeljicu kompletnu dokumentaciju u svezi predmeta spora,

– ročište zakazano za
9. svibnja 1996. godine odgođeno je zbog spriječenosti suca,

– podnositeljica
podneskom od 31. listopada 1996. godine moli zakazivanje rasprave i požuruje
vođenje postupka,

– na ročištu održanom
dana 6. svibnja 1997. godine puno­moćnica podnositeljice otkazala je daljnje
zastupanje, a rasprava je odgođena,

– novo ročište održano
je 3. srpnja 1997. godine, na kojem je proveden dokaz saslušanja tužiteljice
kao stranke, te je zaprimljena dokumentacija tuženika koja je uručena
podnositeljici radi očitovanja,

– očitovanje podnositeljice zaprimljeno je 1.
listopada 1997. godine,

– podnositeljica
podneskom od 6. lipnja 1999. godine požuruje zakazivanje rasprave i donošenje
presude,

– ročište zakazano za
6. svibnja 1999. godine odgođeno je za 6. rujna 1999. godine uz obvezu tuženika
da dostavi sudu podatke o pripadajućoj plaći podnositeljice za razdoblje od 6.
prosinca 1994. godine do 6. svibnja 1999. godine, a tužiteljici uz obvezu da
dostavi potvrdu Zavoda za zapošljavanje, kopiju radne knjižice i podatke o
ostvarenim plaćama koje je podnositeljica ostvarila za to vrijeme gdje je bila
zaposlena,

– na ročištu održanom
6. rujna 1999. godine ponovno su zatraženi podaci i dokumentacija od tuženika u
svezi ostvarene plaće tužiteljice za sporno razdoblje,

– na ročištu održanom
20. ožujka 2000. godine određeno je provođenje dokaza financijskog vještačenja
radi utvrđivanja visine plaće i pozvana je podnositeljica da predujmi troškove
vještačenja, a što je ona učinila 6. listopada 2000. godine,

– 26. listopada 2000.
godine donijeto je rješenje o provo­đenju vještačenja i upućen je poziv
vještaku da preuzme spis, što je on učinio 21. siječnja 2001. godine,

– stalni sudski vještak
Z. R., u izvješću od 30. lipnja 2001. godine izvijestio je sud da je
bezuspješno u nekoliko navrata pokušao stupiti u kontakt s tuženikom radi
dokumentacije potrebne za provođenje vještačenja, te je vratio spis sudu da on
obveže tuženika na dostavljanje dokumentacije,

– sud je rješenjem od
5. srpnja 2001. godine pozvao tuženika da za potrebe provođenja vještačenja u
roku od 8 dana dostavi u spis traženu dokumentaciju,

– tuženik je sudu
dostavio traženu dokumentaciju 31. listopada 2001. godine,

– sudski vještak pozvan
je da preuzme spis s priloženom dokumentacijom 20. prosinca 2001. godine,

– nalaz i mišljenje
sudskog vještaka zaprimljeno je u sudu 13. veljače 2002. godine, te je 4.
ožujka 2002. godine izvršena dostava tog nalaza i mišljenja punomoćniku
tužiteljice i tužiteljici, međutim, dostava je vraćena s naznakom »odselila«,

– 18. ožujka 2002.
godine tužiteljici je nalaz dostavljen preko oglasne ploče suda, a nakon toga
je predmet bio kalendiran.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka
69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio je dana 31. siječnja 2003.
godine od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju Općinskog
suda u Zagrebu od 7. veljače 2003. godine, opisuje se kronologija rada na način
opisan u točki 2. obrazloženja ove odluke, te navodi da se na predmetu
izmijenilo tri suca koji su ažurno postupali. Posebno se ističe da od 4. ožujka
2002. godine do 5. veljače 2003. godine (dan kada je zaprimljena ustavna tužba
radi očitovanja) Općinski sud u Zagrebu nije primio niti jedan podnesak
tužiteljice kao niti njezinog punomoćnika kojim bi obavijestio sud o adresama
tužiteljice, odnosno njezina punomoćnika, a budući da tužiteljica nije primila
nalaz sudskog vještaka, tako nije niti postavila konačan tužbeni zahtjev u ovom
postupku.

Ističe da je u
konkretnom slučaju na dužinu trajanja postupka svakako utjecala tužiteljica.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) propisano
je:

*»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).«.*

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put u slučaju kad o pravima i
obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

*(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.*

*(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.«.*

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti
svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe
podnositeljice i dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u Zagrebu, Ustavni sud
utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje
u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 16.
prosinca 1994. godine, podnošenjem tužbe Općinskom sudu u Zagrebu. Budući da je
ustavna tužba podnijeta dana 7. studenoga 2002. godine, a do tog dana sudski
postupak u prvom stupnju nije bio okončan, Ustavni sud utvrđuje da je do dana
podnošenja ustavne tužbe prvostupanjski postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu
trajao ukupno sedam (7) godina, deset (10) mjeseci i dvadesetjedan (21) dan.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 –
ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na
snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 56/90), dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvat­ske od tog dana čini i odredba
članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje«
koja, između ostaloga, propisuje:

*»Radi
utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita
njegov slučaj.«.*

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na
donošenje sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
(5. studenoga 1997.). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti
trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog
zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u
konkretnom slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem za povredu
prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5.
studenoga 1997. (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije) do 7. studenoga 2002. godine (to jest do dana podnošenja ustavne
tužbe podnositeljice), što ukupno iznosi pet (5) godina, nula (0) mjeseci i dva
(2) dana.

5.2. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio
da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu nije
poduzimao odgovarajuće radnje u postupku. Naime, iz spisa predmeta vidljivo je
da sud od održanog ročišta 3. srpnja 1997. godine na kojem je saslušana
tužiteljica kao stranka i zaprimljena dokumentacija tuženika, održao ročište
tek 6. svibnja 1999. godine na kojem je zatražio od tužiteljice i tuženika nove
podatke i dokumentaciju, a isto je uči­njeno i na ročištu održanom 6. rujna
1999. godine. Rješenje o provođenju dokaza financijskog vještačenja određeno je
20. ožujka 2000. godine, koje nije provedeno do 13. veljače 2002. godine, iz
razloga što sudskom vještaku nije bila dostupna dokumentacija tuženika temeljem
koje je trebalo provesti sudsko vještačenje. Na traženja sudskog vještaka sud
je istu osigurao tek 20. prosinca 2001. godine.

Radi se, dakle, o
razdoblju potpune neaktivnosti nadležnog suda u parničnom postupku prvog
stupnja u stvari građanske naravi.

5.3.            POSTUPNJE
PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne
tužbe, kao tužiteljica u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda,
svojim je ponašanjem u određenoj mjeri pridonijela duljini sudskog postupka.
Analizi­rajući tijek sudskog postupka u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni
sud je utvrdio da podnositeljica nije pravodobno obavje­štavala sud o
promjenama u zastupanju, kao i o promjenama svoje adrese. Međutim, unatoč
navedenom, ocjena je Ustavnog suda da se ponašanje podnositeljice u konkretnom
slučaju ne može smatrati okolnošću koja opravdava trajanje prvostupanjskog
sudskog postupka u kojem nije donesena presuda preko 7 godina.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ustavni sud ocjenuje da se u konkretnom slučaju
radi o složenoj sudskoj stvari, međutim da navedeno ne opravdava dugotrajnost
navedenog postupka, a obzirom na okolnosti da je riječ o radnom sporu za koje
postupke je zakonom propisana hitnost u postupanju. U konkretnom slučaju,
postupak je pokrenut 1994. godine i od tada se nalazi u postupku pred sudom
prvog stupnja te u njemu nije još donijeta niti prvostupanjska odluka.

5.5.                        DRUGE OKOLNOSTI OD
UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

Ustavni sud nije našao drugih okolnosti koje su
bile od utjecaja na duljinu sudskog postupka.

6. Imajući u vidu navedene činjenice i
okolnosti, a posebno važnost sudskog postupka za podnositeljicu (prestanak
radnog odnosa), Ustavni sud je utvrdio da je trajanjem parničnog postupka preko
sedam godina podnositeljici povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi
(točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2583/2002
Zagreb, 7. srpnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 116/2003-1629