## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1933/2001 od 23. siječnja 2002.

### NN 11/2002 (1.2.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1933/2001 od 23. siječnja 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE  HRVATSKE

284

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­ljko Sokol, predsjednik,
te suci Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Jurica Malčić, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić,
Jasna Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Vice Vukojević i
Milan Vuković, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe M. B. i M. B., oboje
iz S., C. P., zastupanih po punomoćniku N. B., odvjetniku iz S., na sjednici
Suda održanoj dana 23. siječ­nja 2002. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

Općinski sud u S. dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: P-190/90 (prije broj: P-1214/78) u najkraćem mogućem
roku, ali ne kasnije od proteka šest mjeseci od dana objave ove odluke.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lji su podnijeli ustavnu tužbu na teme­lju odredbe članka
59. stavka 4. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), u povodu postupka
radi utvrđiva­nja prava vlasništva i ispu­nje­nja ugovora o kupoprodaji koji se
u Općinskom sudu u S. vodi pod brojem: P-190/90.

2. Presudom Općinskog suda u S., broj P-1214/78 od 18. trav­nja 1980.
godine, presuđeno je da su ništavni kupoprodajni ugovori sklop­ljeni između tužite­lja
J. V. i tuženih, podnosite­lja ustavne tužbe, kojim tužite­lj prenosi tuženima
pravo vlasništva sa svim pripadcima i služnostima obite­ljske stambene zgrade u
S., K. 8, sagrađene na čest. zem. 3199. k.o. S., a što u naravi predstav­lja
istočnu polovinu zgrade u bloku, a koja se sastoji od prizem­lja i kata, za
iznos od 350.000 dinara, kao i onaj sklop­ljen istoga dana za iznos od 650.000
dinara u kojem se pobliže navode prostorije i zem­ljište, a uz obvezu tužite­lja
da vrati tuženima iznos od 100.000 dinara. Tužbeni zahtjev tužite­lja za utvrđe­nje
da su na teme­lju predmetnog kupoprodajnog ugovora postali isk­ljučivi vlasnici
navedenih nekretnina, sud je odbio.

Rješe­njem Općinskog suda u S., broj: P-1214/78 od 23. lip­nja 1980.
godine, odbačen je kao nepravodoban nastavak žalbe tužite­lja, podnosite­lja
ustavne tužbe, izjav­ljene protiv presude od 18. trav­nja 1980. godine.

Rješe­njem Okružnog suda u
S., broj: Gž-2438/80 od 12. prosinca 1980. godine, odbijena je žalba podnosite­lja
podnijeta protiv rješe­nja Općinskog suda u S. od 23. lip­nja 1980. godine.

Okružni sud u S., rješe­njem
broj: Gž-3110/80 od 12. prosinca 1980. godine, uvažio je žalbu podnosite­lja,
ukinuo presudu Općinskog suda u S. od 18. trav­nja 1980. godine u cijelosti i
pred­met vratio prvostupa­njskom sudu na ponovni postupak.

U ponov­ljenom postupku Općinski
sud u S. presudom, broj: P-1105/81 od 28. prosinca 1987. godine, u točki I.
izreke, usvojio je tužbeni zahtjev kojim se utvrđuje da su tužite­lji,
podnosite­lji ustavne tužbe, teme­ljem kupoprodajnog ugovora od 28. ožujka
1978. godine, postali isk­ljučivi vlasnici predmetne obite­ljske stambene
zgrade u S. Također je, u točki II. izreke, utvrđeno da su tužite­lji teme­ljem
istog kupoprodajnog ugovora i na teme­lju kupoprodaje obite­ljske stambene
zgrade postali nosite­lji prava korište­nja na zem­ljištu društvenog vlasništva
koje se u zem­ljišnim k­njigama vodi kao čest. zem. 3199/2 k.o. S., onako kako
ide pre­gradni zid do istočnog međaša. Pod točkom III. izreke određeno je da je
tuženik, J. V., dužan tužite­ljima u roku od 15 dana po pravomoćnosti te
presude predati ispravu podobnu za upis prava vlasništva na predmetnoj
nekretnini, te u istom roku predati nekretninu u posjed slobodnu od osoba i
stvari.

Presudom Okružnog suda u S.,
broj: Gž-1238/88 od 17. trav­nja 1988. godine, odbijena je žalba tuženog Jakova
Vetme i potvrđena presuda Općinskog suda u S. od 28. prosinca 1987. godine.

Dana 28. rujna 1989. godine,
Savezni sud SFRJ je usvojio zahtjev za zaštitu zakonitosti Saveznog javnog tužite­lja
podignutog protiv presude Okružnog suda u S. od 17. lip­nja 1988. godine i
presude Općinskog suda u S. od 28. prosinca 1987. godine, te je ukinuo navedene
presude i predmet vratio prvostupa­njskom sudu na ponovno suđe­nje.

Ponovni postupak vodi se u Općinskom
sudu u S. pod brojem: P-190/90.

3. U ustavnoj tužbi podnosite­lji
iznose či­njenični opis predmeta, navodeći da je kod odvjetnika Šime Kovačevića
sastav­ljen ugovor na iznos od 350.000 dinara, iako su stranke sklopile drugi
ugovor kojim utvrđuju da stvarna cijena predstav­lja iznos od 650.000 dinara.
Smatraju da je rješe­nje Saveznog suda SFRJ kojim je usvojen zahtjev za zaštitu
zakonitosti, nezakonito.

Podnosite­lji ističu da je
evidentno odugovlače­nje postupa­nja suda te se pozivaju na odredbe članaka 26.
i 29. Ustava Republike Hrvatske. Također, podnosite­lji smatraju da se predmetni
građanski postupak vodi protivno odredbi članka 6. stavka 1. Europske
konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine«,
Međunarodni ugovori, broj 6/99 pročišćeni tekst i 8/99).

Prelažu ustaja­nje ustavne tužbe.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Odredba članka 59. stavka
4. Ustavnog zakona glasi:

»(4) Ustavni sud iznimno može
pokrenuti postupak po ustav­noj tužbi i prije ne­goli je iscrp­ljen pravni put
ako utvrdi da je potpuno razvidno da se pobijanim aktom, odnosno nedonoše­njem
akta u razumnom roku grubo vrijeđaju ustavna prava ili slobode i da bi
nepokreta­njem postupka za podnosite­lja tužbe mogle nastupiti teške i nepoprav­ljive
pos­ljedice.«

Razmatra­njem navoda ustavne
tužbe, dokumentacije koja prileži tužbi i spisa Općinskog suda u S., Ustavni
sud Republike Hrvatske je utvrdio da su se u konkretnom slučaju ostvarile
pretpostavke za postupa­nje Suda sukladno navedenoj odredbi članka 59. Ustavnog
zakona.

5. Parnični postupak koji je
u tijeku, pokrenut je 2. listopada 1978. godine, tužbom M. i M. B., podnosite­lja
ustavne tužbe, a protiv tuženog J. V. i Općine S., radi utvrđe­nja prava vlasništva
i ispu­nje­nja ugovora o kupoprodaji.

Između stranaka spor je
nastao oko isplate cijene predmeta kupoprodaje, a potom i ise­lje­nja tuženika
iz predmetne nekretnine. U parničnoj tužbi navedeno je da su tužite­lji,
prilikom sklapa­nja ugovora, odmah isplatili 100.000 dinara tuženiku,  da je poslije tuženik odbio od ­njih primiti
preostali dio cijene i predati im u posjed predmetnu nekretninu, a nije im niti
vratio odmah isplaćeni iznos.

6. Na prijedlog tužite­lja,
Općinski sud u S. rješe­njem, broj: P-1214/78 od 21. studenoga 1978. godine,
donio je privremenu mjeru kojom je zabranio tuženiku otuđe­nje predmetne
nekretnine do pravomoćnog okonča­nja spora.

7. U parničnom postupku koji je u tijeku, 15. siječ­nja 1979. godine
odgođena je rasprava zbog spriječenosti raspravnog suca. S­ljedeće ročište održano
je 6. ve­ljače 1979. godine.

Na ročištu održanom 3. trav­nja 1979. godine preinačen je tužbeni
zahtjev na 550.000 dinara. Potom je održano ročište dana 22. svib­nja 1979.
godine, a 31. kolovoza 1979. godine ročište je odgođeno.

Dana 28. rujna 1979. godine riješeno je da će se provesti uviđaj uz
sudjelova­nje vještaka građevne struke. Nalaz s tog uviđaja dostav­ljen je 19.
prosinca 1979. godine, a dopu­njen od strane vještaka ing. L. M., dana 6. ve­ljače
1980. godine.

S­ljedeće ročište održano je 11. ožujka 1980. godine, a 11. trav­nja
1980. godine ročište je odgođeno.

Dana 18. trav­nja 1980. godine rasprav­lja­nje je dovršeno.

Potom su uslijedile odluke: presuda Općinskog suda u S. od 18. trav­nja
1980. i rješe­nje Okružnog suda u S. od 12. prosinca 1980. godine.

Nakon toga, ročišta su održana 20. studenoga 1981. i 8. siječ­nja 1982.
godine.

Na ročištu održanom dana 22. siječ­nja 1982. godine određe­no je
psihijatrijsko vještače­nje, utvrđiva­nje psihičkog sta­nja tuže­nika u vrijeme
sklapa­nja kupoprodajnog ugovora od 28. ožujka 1978. godine, po vještaku dr. V.
C., a na ročištu 26. ve­ljače 1982. godine određeno je superpsihijatrijsko vještače­nje
Klinike za neuropsihijatriju Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Z.

Sud je dopisima požurivao
odgovor Klinike glede prihvaća­nja vještače­nja.

Dana 30. lip­nja 1982. godine
dostav­ljeni su nalaz i miš­lje­nje Psihijatrijske bolnice »V.«, po vještaku
dr. K. P. Z.

Uslijedila su ročišta:

– 1. listopada 1982. godine –
zatražen stambeni dosje o rješava­nju stambenog pita­nja tuženika;

– 17. siječ­nja 1983. godine;

– 21. ve­ljače 1983. godine –
zatraženi podaci o statusu tuženika od RO »Nuklearna elektrana K.«;

– 20. svib­nja 1983. godine;

– 27. lip­nja 1983. godine.

Dana 19. kolovoza 1983.
godine rasprav­lja­nje je dovršeno.

Dana 1. rujna 1983. godine tuženik
je podnio zahtjev za preotvara­nje rasprave, koja je preotvorena 30. rujna
1983. godine, uz obrazlože­nje da će se dokazni postupak, dopuniti utvrđiva­njem
osnovanosti prigovora prikrate preko polovine prave vrijednosti, te je od
upravnog tijela zatraženo miš­lje­nje koji dio zem­ljišta oko zgrade služi samo
korište­nju same zgrade.

Potom su uslijedila ročišta;

– 31. ožujka 1986. godine;

– 24. trav­nja 1986. godine –
određeno vještače­nje po vještaku geometru.

Dana 28. prosinca 1987.
godine rasprav­lja­nje je završeno.

Nakon toga su donijete
odluke: presuda Općinskog suda od 28. prosinca 1987. godine, presuda Okružnog
suda od 17. lip­nja 1988. i rješe­nje Saveznog suda od 28. rujna 1989. godine.

Potom su održana ročišta:

– 4. trav­nja 1990. godine;

– 11. lip­nja 1990. godine –
zatraženo dopunsko psihijatrijsko vještače­nje;

– 14. rujna 1990. godine.

Sudskopsihijatrijske
ekspertize održane su:

– 16. listopada 1990. godine;

– 22. studenoga 1990. godine;

– 14. siječ­nja 1991. godine
– pozvat će se dr. K. P. Z.

Od tuženika je zatražen
zdravstveni karton dana 5. ožujka 1992. godine, požurivana dostava kartona: 2.
lip­nja 1992., 22. rujna 1992., 30. rujna 1992., 14. siječ­nja 1993. i 16. ožujka
1993. godine.

Ročište je održano 3. ožujka
1993. godine, a 27. srp­nja 1993. godine Psihijatrijska bolnica »V.«, dr. K. P.
Z. dostav­lja miš­lje­nje, te vraća spis Općinskog suda u S., broj: P-190/90,
među kojim je i zdravstveni karton tuženika.

Dana 15. rujna 1993. godine
rasprav­lja­nje je zak­ljučeno.

Rješe­njem Općinskog suda u
S. od 15. rujna 1993. godine rasprav­lja­nje je preotvoreno zbog provođe­nja
vještače­nja po vještacima građevinske i po­ljoprivredne struke.

Dopisima od 27. ožujka 1996.
i 28. svib­nja 1999. godine tužite­lji traže od suda zakaziva­nje rasprave i
rad na predmetu.

S­ljedeće ročište održano je
30. studenoga 1999., 3. svib­nja 2001., 3. srp­nja 2001., 14. rujna 2001.
godine.

U spisu prileži kao zad­nji
zapisnik s rasprave održane 14. rujna 2001., na kojoj je određeno ročište za
19. studenoga 2001. godine. Podaci o tom ročištu ne nalaze se u spisu Općinskog
suda u S.

8. Slijedom iznijetog,
Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da u ponov­ljenom postupku sud prvog
stup­nja presudu nije donio u razumnom roku.

Pri tomu Ustavni sud je imao
u vidu s­ljedeće či­njenice i okolnosti mjerodavne za ocjenu stvari:

1) parnični postupak u
predmetu podnosite­lja ustavne tužbe traje od 2. listopada 1978. godine, dakle
23 godine.

2) rješe­nje Saveznog suda
SFRJ kojim je predmet vraćen na ponovno odlučiva­nje, donijeto je 28. rujna
1989. godine, to jest prije 12 godina,

3) u razdob­lju od 30. rujna
1983. godine kada je preotvorena rasprava pa do 31. ožujka 1986. godine, sud
nije održao niti jedno ročište,

4) dana 15. rujna 1993.
godine rasprav­lja­nje je ponovno preotvoreno zbog provođe­nja vještače­nja po
vještacima građevne i po­ljoprivredne struke. Nakon podnesaka tužite­lja 27. ožujka
1996. i 28. svib­nja 1999. godine, prvo s­ljedeće ročište održano je 30.
studenoga 1999. godine, dakle 6 godina sud nije zakazao niti jedno ročište,

5) ročište je održano 30.
studenoga 1999., a s­ljedeće 3. svib­nja 2001. godine,

6) odugovlače­nje postupka
nije uzrokovano ponaša­njem pod­­nosite­lja ustavne tužbe.

9. Ustavni sud je utvrdio da
je nedonoše­njem prvostupa­njske odluke u ponov­ljenom postupku povrijeđena
odredba članka 29. Ustava (»Narodne novine«, broj 41/2001 – pročišćeni tekst i
55/2001 – ispravak) koja glasi:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
pravično i u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama…«.

Ocje­njujući razdob­lje u kojem sud prvog stup­nja nije odlučio o
konkretnoj pravnoj stvari, Ustavni sud je imao u vidu i odredbu članak 6.
Europske konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda, koja teme­ljem
odredbe članka 140. Ustava čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske, a kojima se određuje pravo svakog da sud ­nje­gov slučaj ispita u
razumnom roku.

Imajući u vidu navedene či­njenice i okolnosti, a osobito složenost slučaja,
vrijeme nepostupa­nja suda prvog stup­nja u ponov­ljenom postupku, te vrijeme
koje je potrebno za okonča­nje tog sudskog postupka koji do sada traje 23
godine, Ustavni sud je odredio da nadležni sud prvog stup­nja odluku mora
donijeti u najkraćem mogućem roku, ali ne kasnije od proteka šest mjeseci od
dana donoše­nja ove odluke.

10. Slijedom iznijetog, a na teme­lju odredbe članka 72. Ustavnog
zakona, Ustavni sud Republike Hrvatske je odlučio kao u točki I. izreke.

Točka II. izreke teme­lji se na odredbi članka 28. Ustavnog zakona.

Broj: U-III–1933/2001
Zagreb, 23. siječ­nja 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Smi­ljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 11/2002-284