## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-356/2002 od 14. studenoga 2003.

### NN 194/2003 (10.12.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-356/2002 od 14. studenoga 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3080

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću trojice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija i Jasna
Omejec, članovi Vijeća, rješavajući o ustavnoj tužbi A. K. iz M. (koju zastupa
starate­ljica R. P. iz V.) i R. P. iz V., na sjednici održanoj dana 14.
studenoga 2003. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I.
Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo
rješe­nje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Ustavna tužba je podnesena, pozivom na odredbu članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst, u da­lj­­njem tekstu: Ustavni zakon), zbog povrede odredaba
članaka 19. stavka 1., 26. i 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

2.
Podnosite­ljice u ustavnoj tužbi navode da su pokrenule više postupaka pred
nadležnim sudovima i državnim tijelima radi povrata oduzete imovine, koja je
nacionalizirana ­njihovim prednicima i unesena u teme­ljni kapital društvenog
poduzeća »I.-R. G.« I..

Između
ostalog, ističu da je rješe­njem Hrvatskog fonda za privatizaciju, klasa:
UP/I-943-06/01-01/85, urbroj: 563-03-02/04-2001-6 od 12. studenoga 2001.
godine, (po prijedlogu podnosite­ljica) dopuštena obnova postupka pretvorbe društvenog
poduzeća »I.-R. G.« I.. Točkom 2. navedenog rješe­nja odbijen je zahtjev
podnosite­ljica za isk­ljuče­njem nekretnine, oznake k.č.br. 2690 k.o. Č., iz
teme­ljnog kapitala društvenog poduzeća »I.-R. G.« I.

Protiv
navedenog rješe­nja Hrvatskog fonda za privatizaciju, podnosite­ljice su 10.
prosinca 2001. godine podnijele tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske, o kojoj
do dana podnoše­nja ustavne tužbe nije odlučeno. Stoga, podnosite­ljice
smatraju da o ­njihovim pravima nije odlučeno u razumnom roku.

*Pretpostavke
za postupa­nje Ustavnog suda, u smislu odredbe članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona, prestale su postojati.*

3.
Prema odredbi članka 32. Ustavnog zakona, između ostalog, Ustavni sud će rješe­njem
odbaciti ustavnu tužbu u slučajevima kada ne postoje pretpostavke za odlučiva­nje
o biti stvari.

S obzirom na či­njenicu da je ustavna tužba podnosite­ljica
podnesena radi nedonoše­nja akta u razumnom roku, a da je tijekom
ustavnosudskog postupka Upravni sud Republike Hrvat­ske donio presudu, broj:
Us-12898/01 od 8. svib­nja 2003. godine, u konkretnom slučaju su prestale
postojati pretpostavke za odlučiva­nje o biti stvari, teme­ljem članka 63.
stavka 1. Ustavnog zakona.

4. Ustavna tužba podnesena je i protiv potvrde
Hrvatskog fonda za privatizaciju, Područnog ureda Varaždin, broj:
306-02/92-01/9-5 od 24. srp­nja 1992. godine, kojom je Hrvatski fond za
privatizaciju, na teme­lju članka 13. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća
(»Narodne novine«, broj 19/91), dao suglasnost druš­tve­nom poduzeću »I.-R. G.«
I. na namjeravanu pretvorbu.

Rješe­njem Hrvatskog fonda za privatizaciju, klasa:
UP/I-943-01/97-02/239, urbroj: 563-04-403/97-4 od 17. listopada 1997. godine,
protiv koje­g je također podnesena ustavna tužba, utvrđene su nekretnine koje
su procije­njene u vrijednost društvenog kapitala u postupku pretvorbe društvenog
poduzeća »I.-R. G.« I.

Ustavnom tužbom osporava se i rješe­nje Hrvatskog
fonda za privatizaciju, klasa: UP/I-943-06/1-01/85, urbroj: 563-03-02/04-2001-6
od 12. studenoga 2001. godine, kojim je dopuštena obnova postupka, okončanog
potvrdom Hrvatskog fonda za privatizaciju, Područnog ureda Varaždin od 24. srp­nja
1992. godine, te odbijen zahtjev podnosite­ljica za isk­ljuče­njem nekretnine,
oznake k.č.br. 2690 k.o. Č., iz teme­ljnog kapitala društvenog poduzeća »I.-R.
G.« I.

5. Podnosite­ljice su protiv navedenih akata
podnijele ustavnu tužbu, teme­ljem odredbe članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona, smatrajući da se tim aktima grubo vrijeđaju ­njihova ustavna prava
zajamčena odredbama članaka 19., 26. i 48. stavka 1. Ustava te da bi nepokreta­njem
ustavnosudskog postupka za podnosite­ljice ustavne tužbe mogle nastati teške i
nepoprav­ljive pos­ljedice.

*Ustavna
tužba nije dopuštena u dijelu koji se odnosi na potvrdu Hrvatskog fonda za
privatizaciju, Područnog ureda Varaždin, broj: 306-02/92-01/9-5 od 24. srp­nja
1992. godine.*

Ustavni
sud nije nadležan za odlučiva­nje o ustavnoj tužbi u dijelu koji se odnosi na
rješe­nje Hrvatskog fonda za privatizaciju, klasa: UP/I-943-01/97-02/239,
urbroj: 563-04-403/97-4 od 17. listopada 1997. godine i rješe­nje Hrvatskog
fonda za privatizaciju, klasa: UP/I-943-06/01-01/85, urbroj:
563-03-02/04-2001-6 od 12. studenoga 2001. godine.

6.
Prema odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud će pokrenuti
postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen pravni put u slučaju
(…) kad se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a
potpuno je razvidno da bi nepokreta­njem ustavnosudskog postupka za podnosite­lja
ustavne tužbe mogle nastati teške i nepoprav­ljive pos­ljedice.

Glede
osporene potvrde Hrvatskog fonda za privatizaciju od 24. srp­nja 1992. godine,
va­lja reći da su podnosite­ljice (kao nas­ljednice bivših vlasnika nekretnina
koje su ušle u teme­ljni kapital društvenog poduzeća »I.-R. G.« I.) protiv
navedene potvrde imale pravo pokrenuti upravni spor pred Upravnim sudom te da
bi  u konkretnom slučaju, pravni put bio
iscrp­ljen donoše­njem odluke Upravnog suda. Iz spisa predmeta razvidno je da
podnosite­ljice, protiv navedene potvrde, nisu pokrenule upravni spor, već su
pred­ložile obnovu postupka (koja je dopuštena), a deset godina nakon donoše­nja
osporenog akta (potvrde) podnose ustavnu tužbu.

Članak 63. Ustavnog zakona odnosi se na pravne
situacije u kojima postupak još traje, ali se pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju
ustavna prava i potpuno je razvidno da bi nepokreta­njem ustavnosudskog
postupka za podnosite­lja ustavne tužbe mogle nastati teške i nepoprav­ljive
pos­ljedice.

Nasuprot tome, u konkretnom slučaju, postupak je već
pravomoćno okončan i podnosite­ljice su, nepodnoše­njem tužbe Upravnom sudu
protiv osporenog akta, izgubile pravo na podnoše­nje ustavne tužbe.

Ustavni sud, stoga, utvrđuje da odredba članka 63.
Ustavnog zakona nije primje­njiva u konkretnoj pravnoj situaciji te poziva­nje
podnosite­ljica na tu odredbu Ustavnog zakona nije osnovano.

7. Odredba članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
propisuje:

*»(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim pravima i obvezama ili o sum­nji
ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno ­ljudsko pravo ili teme­ljna
sloboda zajamčena Ustavom.«.*

Ustavni sud utvrđuje da je rješe­nje Hrvatskog fonda
za privatizaciju od 17. listopada 1997. godine, protiv koje­g je također
podnesena ustavna tužba, a kojim su utvrđene nekretnine koje su procije­njene u
vrijednost društvenog kapitala poduzeća »I.-R. G.« I, ne predstav­lja
pojedinačni akt u smislu članka 62. stavka 1. u svezi s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona protiv koje­g bi Ustavni sud bio nadležan pružiti ustavnosudsku
zaštitu podnosite­ljicama.

8. U odnosu na dio ustavne tužbe, kojim se osporava
rješe­nje Hrvatskog fonda za privatizaciju od 12. studenoga 2001. godine (kojim
je dopuštena obnova postupka pretvorbe društvenog poduzeća »I-R. G.« I.), a
imajući u vidu odredbu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud ističe
sljedeće:

Odluke
nadležnih tijela, donesene u postupcima pokrenutim prijedlogom za ponav­lja­nje
ili obnovu pravomoćno završenog sudskog postupka, odnosno prijedlogom za obnovu
upravnog postupka, u pravilu se ne smatraju pojedinačnim aktima iz članka 62.
stavka 1., odnosno članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona protiv kojih je Ustavni
sud nadležan pružati ustavnosudsku zaštitu jer se u tim postupcima ne donosi
odluka o pravima ili obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog djela
stranaka u postupku, odnosno odluka o biti stvari.

O pravima ili obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog
kaž­njivog djela stranaka prethodno je već pravomoćno odlučeno u postupku čije
se ponav­lja­nje, odnosno obnova traži, a protiv tih su odluka, kao i protiv
eventualnih povreda uči­njenih u postupcima u kojima su one donesene, stranke
imale pravo Ustavnom sudu podnijeti ustavnu tužbu radi zaštite ustavnih prava.

Stoga se pojedinačnim aktima iz članka 62. stavka 1.
odnosno članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, protiv kojih je Ustavni sud nadležan
pružati ustavnosudsku zaštitu, u pravilu imaju smatrati samo odluke donesene u
prethodno provedenom, pravo­moćno završenom postupku, kojima je odlučeno o
pravima ili obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog djela stranaka,
ali ne i odluke donesene u postupku u kojem se rješavalo o nje­govom ponav­lja­nju,
odnosno obnovi.

9. Navedeno stajalište Ustavni sud je izrazio i
podrobno obrazložio u svom rješe­nju, broj: U-III-1165/2000 od 28. listopada
2002. godine, objav­ljenom u »Narodnim novinama«, službenom listu Republike
Hrvatske, broj 126/2002.

10. Slijedom navedenoga, na teme­lju članka 72. u
svezi s člancima 62. i 63. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci.

11. Objava rješe­nja teme­lji se na odredbi članka
29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-356/2002
Zagreb, 14. studenoga 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 194/2003-3080