## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3816/2009, U-III-1088/2012 od 17. rujna 2014.

### NN 121/2014 (15.10.2014.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3816/2009, U-III-1088/2012 od 17. rujna 2014.

121 15.10.2014 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3816/2009, U-III-1088/2012 od 17. rujna 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2329

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Davor Krapac, Ivan Matija i Duška Šarin, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenule Nataša Oluić i Marina Oluić iz Rijeke, koje zastupaju Ksenija Grba i Dijana Kesonja, odvjetnice Zajedničkog odvjetničkog ureda, na sjednici održanoj 17. rujna 2014. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavne tužbe se odbijaju.

II. Nalaže se Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi, Upravi za sanitarnu inspekciju, Službi županijske sanitarne inspekcije, Odjelu za Istru i Primorje, Odsjeku za Primorsko-goransku županiju da u roku od tri (3) mjeseca od dana donošenja ove odluke odluči o zahtjevu podnositeljice Marine Oluić.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobne i dopuštene ustavne tužbe podnijele su Nataša Oluić i Marina Oluić iz Rijeke, Šenoina 2, hrvatske državljanke, koje u ustavnosudskom postupku zastupaju Ksenija Grba i Dijana Kesonja, odvjetnice Zajedničkog odvjetničkog ureda Ksenija Grba i Dijana Kesonja iz Rijeke.

1.1. Podnositeljica Nataša Oluić u svojoj ustavnoj tužbi osporava presudu Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-9678/2006-8 od 27. svibnja 2009., kojom je u upravnom postupku radi određivanja ranijeg završetka radnog vremena odbijena njezina tužba izjavljena protiv rješenja Primorsko-
-goranske županije, Grada Rijeke, Odjela gradske uprave za poduzetništvo klasa: UP/I-335-05/05-01/152, urbroj: 2170-01-03-10-06-26/TM od 31. srpnja 2006.

Navedenim prvostupanjskim rješenjem odbijen je zahtjev podnositeljice za određivanje završetka radnog vremena u 22:00 sata za ugostiteljski objekt caffe-bar »FALCON« u vlasništvu trgovačkog društva »LANDMAR« d. o. o. Matulji, koji se nalazi u Rijeci na adresi Šenoina 2A.

1.2. Podnositeljica Marina Oluić ustavnom tužbom osporava presudu Upravnog suda broj: Us-5860/2009-5 od 26. listopada 2011., kojom je u upravnom postupku radi sanacije izvora buke iz caffe-bara »FALCON«, odbijena njezina tužba izjavljena protiv rješenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske klasa: UP/II-540-02/09-03/05, urbroj: 534-08-1-7/1-09-04 od 3. travnja 2009.

Navedenim drugostupanjskim rješenjem odbijena je žalba podnositeljice protiv rješenja sanitarnog inspektora Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske, Uprave za sanitarnu inspekciju, Službe Županijske sanitarne inspekcije, Odjela za Istru i Primorje, Odsjeka za Primorsko-goransku županiju klasa: UP/I-540-02/02-03/365, urbroj: 534-08-PG/DN-09-2 od 30. siječnja 2009.

Tim prvostupanjskim rješenjem (točka 1.) naređeno je trgovačkom društvu »LANDMAR« d. o. o. Matulji da u svom ugostiteljskom objektu caffe-baru »FALCON«, Rijeka, Šenoina 2A izvrši elektroničko ograničavanje razine zvuka postojeće muzičke linije i dva TV prijemnika koje će osigurati da buka iz objekta bude u dozvoljenim razmjerima, zatim da se mjerenjem potvrdi uspješnost provedenih mjera te tom tijelu predoči pismeni nalaz (točka 2.) te troškove ispitivanja buke uplati na žiro-račun trgovačkog društva »RAVIKO« d. o. o. Rijeka.

2. Podnositeljice u ustavnoj tužbi navode da su im osporenim presudama Upravnog suda povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčena člancima 19. stavkom 2., 29. stavkom 1., 34. stavkom 1., 35. stavkom 1. i 69. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), kao i članci 2. i 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Primorsko-goranske županije, Grada Rijeke, Odjela gradske uprave za poduzetništvo klasa: UP/I-335-05/05-01/152, urbroj: 2170-01-03-10-06-26/TM, spis Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Uprave za sanitarnu inspekciju, Odjela za Istru i Primorje klasa: UP/I-540-02/09-03/365, urbroj: 534-08-PG/DN-09-2, spis Upravnog suda broj: US-5860/2009, te je izvršen uvid u presudu Europskog suda za ljudska prava u Strasbourgu (u daljnjem tekstu: ESLJP) Oluić protiv Hrvatske (presuda, 20. svibnja 2010., zahtjev br. 61260/08).

4. U konkretnom slučaju, osporene presude Upravnog suda donesene su u upravnim postupcima koje su pokrenule podnositeljice Nataša Oluić i njezina majka Marina Oluić koje žive u istoj kući u čijem se sklopu nalazi i navedeni caffe-bar.

Podnositeljica Nataša Oluić je od prvostupanjskog upravnog tijela tražila određivanje završetka radnog vremena navedenog caffe-bara u 22:00 sata jer se on nalazi u neposrednoj blizini stambenih prostorija njezine obitelji, a mjerenja buke koja su vršena još od 2001. pokazala su da je razina izmjerene buke, osim u dva slučaja, bila iznad propisanih vrijednosti.

Podnositeljica Marina Oluić (majka podnositeljice Nataše Oluić) tražila je od upravnog tijela određivanje mjera radi sanacije izvora prekomjerne buke koja se širi iz navedenog caffe-bara.

Ustavni sud utvrđuje da su prigovori obiju podnositeljica, iako su u odvojenim postupcima tražile poduzimanje različitih mjera, usmjereni na postizanje istog cilja. Naime, obje podnositeljice tvrde da od samog otvorenja caffe-bara 1999. godine pa do danas traju dugotrajni upravni postupci u kojima one pred nadležnim upravnim tijelima opetovano upozoravaju na prekomjerno emitiranje buke koja se iz njega širi. Traže od nadležnih tijela poduzimanje odgovarajućih mjera (skraćivanje radnog vremena odnosno sanaciju izvora buke) radi njezinog ograničenja odnosno otklanjanja kako bi nesmetano mogle živjeti u svome domu.

Slijedom navedenog, Ustavni sud ocijenio je da se oba navedena upravna postupka, onaj koji je pokrenula podnositeljica Nataša Oluić radi skraćivanja radnog vremena i onaj koji je pokrenula njezina majka Marina Oluić radi sanacije izvora buke, moraju promatrati kao jedinstvena cjelina kako bi se kroz ocjenu svih do sada vođenih postupaka, njihova trajanja i djelotvornosti ocijenila osnovanost zahtjeva podnositeljica.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

5. Uvidom u dostavljene spise te osporene presude Upravnog suda utvrđeno je sljedeće:

– podnositeljice žive u Rijeci u kući na adresi Šenoina 2;

– u sklopu njihove kuće nalazi se i caffe-bar »FALCON« koji je otvoren u prosincu 1999.

5.1. Podnositeljica Marina Oluić 16. ožujka 2001. pisala je Uredu za rad, zdravstvo i socijalnu skrb Primorsko-goranske županije u Rijeci, Sanitarnoj inspekciji (u daljnjem tekstu: Sanitarna inspekcija) da je njezin stan izložen prekomjernoj buci iz spornog caffe-bara koji je otvoren svaki dan od 7:00 do 24:00 sata;

– mjerenje obavljeno noću 1. svibnja 2001. od strane neovisnog stručnog trgovačkog društva pokazalo je da razina buke po noći premašuje dozvoljenu razinu za 5,9 dB (zapadni dio stana) i 8,5 dB (istočni dio stana);

– Sanitarna inspekcija rješenjem klasa: UP-I-351/02/01-01, urbroj: 2170-03-05-01-2 od 1. lipnja 2001. naredila je trgovačkom društvu »LANDMAR« d. o. o., vlasniku spornog caffe-bara, da smanji razinu buke iz opreme za reprodukciju glazbe;

– u povodu žalbe, Ministarstvo zdravstva Republike Hrvatske to je rješenje ukinulo 24. kolovoza 2001. te je predmet vraćen Sanitarnoj inspekciji;

– mjerenje obavljeno noću 13. kolovoza 2001. pokazalo je ponovno da je buka iz caffe-bara premašila dozvoljenu razinu za 1,8 dB do 6,9 dB;

– mjerenje obavljeno 17. studenoga 2001. ponovno je pokazalo da je buka premašila dozvoljenu razinu za 2,1 do 5,2 dB;

– odlukom Sanitarne inspekcije od 15. veljače 2002. naređeno je vlasniku caffe-bara da doda zvučnu izolaciju na zidove i međukatnu konstrukciju;

– inspekcija obavljena 24. travnja 2002. utvrdila je da trgovačko društvo »LANDMAR« d. o. o. nije postupilo po toj odluci;

– 3. svibnja 2002. Sanitarna inspekcija naložila je prisilno izvršenje te odluke, ako vlasnik po njoj ne postupi do 31. svibnja 2002.;

– inspekcija obavljena 12. lipnja 2002. utvrdila je da je zvučna izolacija ugrađena;

– 20. rujna 2002. obavljeno mjerenje pokazalo je da je razina zvučne izolacije na prvom katu nedostatna;

– mjerenje obavljeno 14. veljače 2003. ponovno je pokazalo da je buka iz caffe-bara premašila dozvoljenu razinu;

– 14. ožujka 2003. trgovačko društvo »LANDMAR« d. o. o. obavijestilo je upravna tijela da više ne vodi sporni caffe-bar;

– inspekcijski nadzor od 21. ožujka 2003. pokazao je da se prvi kat kuće više ne koristi kao bar, već samo prizemlje zbog čega je odlukom od 24. ožujka 2003. postupak obustavljen jer su prethodna mjerenja pokazala da razina buke u prizemlju nije bila prekomjerna;

– protiv odluke od 24. ožujka 2003. podnositeljica Marina Oluić podnijela je žalbu Ministarstvu zdravstva Republike Hrvatske koje ju je rješenjem od 19. svibnja 2003. odbilo;

– protiv tog rješenja 25. lipnja 2003. podnositeljica je podnijela tužbu Upravnom sudu;

– Upravni sud je 27. travnja 2007. ukinuo odluke nižih tijela i naložio im da utvrde je li buka koja je dolazila iz bara još uvijek prekomjerna;

– 13., 14. i 15. svibnja 2005. tijekom mjerenja buke noću putem ovlaštenog trgovačkog društva, utvrđeno je da razina emitirane buke u stanu u razdoblju od 22:00 do 24:00 sata prekoračuje dozvoljeni granični limit za 3,2 dB do 15,6 dB;

– rješenjem sanitarnog inspektora klasa: UP/I-351-02/05-02/108-RS, urbroj: 2170-78-01-05/4 od 14. srpnja 2005. naređeno je trgovačkom društvu LANDMAR d. o. o. Matulji da odmah po primitku tog rješenja u spornom caffe-baru provede vještačenje razine buke nastale glazbenim uređajima te limitira njenu razinu u zatvorenom prostoru do 65 dB te o tome priloži dokaz;

– zapisnikom o ograničenju snage izvora buke broj: 889/B-05 od 23. kolovoza 2005. utvrđeno je da je izvršena mehanička blokada na 25% moguće snage na kružnom potenciometru pojačala glazbene linije;

5.2. Podnositeljica Nataša Oluić je u listopadu 2005. podnijela zahtjev Odjelu gradske uprave za poduzetništvo u kojem traži skraćenje radnog vremena za ugostiteljski objekt caffe-bar »FALCON« u Rijeci, a dopunom podneska u siječnju 2006. precizirala je zahtjev za skraćenje radnog vremena na 22:00 sata;

– prvostupanjskim rješenjem od 31. srpnja 2006., Odjel gradske uprave za poduzetništvo odbio je njezin zahtjev. U obrazloženju rješenja, prvostupanjsko upravno tijelo navelo je sljedeće:

»4. U sklopu ispitnog postupka, ovaj Odjel je zatražio i izvješće Državnog inspektorata o eventualnim prekršajima radnog vremena u ugostiteljskom objektu 'FALCON' prema kojem je tijekom 2005. i 2006. godine evidentiran samo jedan prekršaj u radu navedenog objekta 27. 12. 2005. – 15-minutno prekoračenje radnog vremena) što nije dovoljan razlog za skraćenje radnog vremena predmetnog caffe-bara na 22,00 sata.

5. Također je zatraženo izvješće Policijske uprave Primorsko-goranske, Treće policijske postaje o prekršajima remećenja javnog reda i mira iz kojeg je, po dostavi, vidljivo da tijekom 2005. i 2006. godine nije bilo prekršaja remećenja javnog reda i mira u ugostiteljskom objektu caffe-bar 'FALCON'. Prema istom izvješću protiv vlasnika objekta Milana Ključaričeka su tijekom 2005. godine evidentirane dvije prekršajne prijave, koje po ocjeni službe Odjela, nisu presudne za donošenje rješenja o skraćenju radnog vremena. Tijekom 2006. godine prekršajnih prijava protiv vlasnika objekta do termina sastavljanja izvješća (20. 6. 2006. g.) nije bilo.

Slijedom navedenog, a uzimajući u obzir poduzete radnje u cilju sprječavanja širenja prekomjerne buke u okoliš, koje se odnose prije svega na ugradnju graničnika, kao i činjenicu da nisu evidentirani nikakvi drugi prekršaji, ocijenjeno je da nisu ispunjeni uvjeti iz članka 11. Odluke o ugostiteljskoj djelatnosti (...) za određivanje završetka radnog vremena ugostiteljskog objekta u 22,00 sata. (...)«

– protiv tog rješenja podnositeljica je podnijela tužbu Upravnom sudu;

5.3. 4. prosinca 2007. Sanitarna inspekcija naložila je da se 12. prosinca 2007. obavi vještačenje imisije buke koje je pokazalo da je izolacija bila dostatna;

– 18. studenoga 2008. podnositeljica Marina Oluić obratila se zahtjevom ESLJP-u pozivajući se na povredu članka 8. Konvencije. Vlada Republike Hrvatske tvrdila je da je zahtjev nedopušten budući da podnositeljica zahtjeva nije iscrpila domaća pravna sredstva jer nije podnijela građansku tužbu protiv vlasnika spornog caffe-bara. Podnositeljica je tvrdila da je iscrpila sva dostupna pravna sredstva u upravnom postupku i da nije bilo razloga da podnosi (posebnu) građansku tužbu. ESLJP je zahtjev proglasio dopuštenim jer je ocijenio da o pitanju iscrpljenosti domaćih pravnih sredstava u upravnom postupku treba odlučivati zajedno s pitanjem primjenjivosti članka 8. Konvencije na okolnosti konkretnog slučaja;

– 19. prosinca 2008., na zahtjev podnositeljice Marine Oluić, izvršeno je mjerenje razine buke koje je pokazalo da je razina buke ponovno bila prekomjerna;

– 30. siječnja 2009. Sanitarna inspekcija naložila je trgovačkom društvu LANDMAR d. o. o. Matulji da u spornom caffe-baru izvrši elektroničko ograničavanje razine zvuka postojeće muzičke linije i dva TV prijemnika koja će osigurati da buka bude u dozvoljenim razmjerima, jer je tijekom inspekcijskog nadzora provedenog 19. prosinca 2008. ponovno utvrđeno da razina buke u noćnom razdoblju prekoračuje vrijednosti propisane Pravilnikom o najvišim dopuštenim razinama buke u sredini u kojoj ljudi rade i borave (»Narodne novine« broj 145/04.);

– podnositeljica Marina Oluić podnijela je žalbu protiv navedenog prvostupanjskog rješenja u kojoj je navela da su slične mjere već ranije pokušane i da su se pokazale neučinkovitima;

– mjerenje obavljeno 23. veljače 2009. pokazalo je da razina buke nije premašila propisane standarde;

– 3. travnja 2009. drugostupanjsko upravno tijelo odbilo je žalbu podnositeljice Marine Oluić protiv rješenja prvostupanjskog upravnog tijela od 30. siječnja 2009.;

5.4. 27. svibnja 2009. Upravni sud donio je presudu broj: Us-9678/2006-8, protiv koje je podnesena ustavna tužba u ovom ustavnosudskom postupku, a kojom je odbio tužbu podnositeljice Nataše Oluić protiv prvostupanjskog rješenja uz sljedeće obrazloženje:

»Iz sadržaja spisa predmeta također je razvidno da je tuženo tijelo postupajući po zahtjevu tužiteljice, između ostalog, poduzelo određene mjere i radnje za izradu prijedloga za odlučivanje o zahtjevu tužiteljice. Tako je provedena usmena rasprava, na kojoj su saslušane obje stranke, koje su predočile svoje dokaze, te naknadno dostavile očitovanja na iskaze suprotne stranke. Zatim je izvršen uvid u spis Odsjeka sanitarne inspekcije (klasa: UP/I-351-02/05-02/108-SR), te je ustanovljeno da je tužiteljica još u prosincu 2004. godine podnijela zahtjev za mjerenjem buke u vrijeme novogodišnjih praznika, pa kako tome nije udovoljeno, molila je da se s mjerenjem pričeka budući je ponovljenu buku očekivala u vrijeme najavljenih party-a. Tako je Odsjek sanitarne inspekcije u svibnju 2005. godine organizirao mjerenje buke iz stambenih prostorija tužiteljice, pri čemu je izmjereno prekoračenje dozvoljene razine buke. Stoga je Odsjek sanitarne inspekcije donio rješenje kojim se nalaže ugradnja graničnika na glazbenu liniju s koje se u navedenom ugostiteljskom objektu emitira glazba.

(...)

Sukladno utvrđenom činjeničnom stanju i činjenici da je trgovačko društvo LANDMAR d.o.o. Matulji tijekom postupka, ispravilo određene nedostatke utvrđene rješenjem Odsjeka sanitarne inspekcije (što je konstatirala i sama sanitarna inspekcija zapisnikom o inspekcijskom nadzoru od 11. siječnja 2006.), te članku 11. rečene Odluke o ugostiteljskoj djelatnosti, to je tuženo tijelo pravilno postupilo kada je odbilo zahtjev tužiteljice za određivanjem završetka radnog vremena u 22,00 sata za predmetni ugostiteljski objekt, pa stoga ovaj Sud ne nalazi da je istim rješenjem zakon povrijeđen na štetu tužiteljice.«

5.5. 20. svibnja 2010. ESLJP je u predmetu Oluić protiv Hrvatske, utvrdio povredu prava na dom i osobni život podnositeljice Marine Oluić. U obrazloženju presude ESLJP je naveo sljedeće:

»29. Svjetska zdravstvena organizacija (The World Health Organization – WHO) objavila je 'Smjernice o buci u zajednici' (1999) i 'Činjenični dokument br. 258 o buci na radu i u zajednici' (revidiran u veljači 2001.) koji daju smjernice vrijednosti za različite okoliše i situacije (poglavlje 4 Smjernica). Te Smjernice vrijednosti postavljene su na razini najnižih nepovoljnih učinaka na zdravlje, što znači svako privremeno ili dugotrajno pogoršanje fizičkog, psihološkog ili društvenog funkcioniranja koje je povezano s izloženošću buci, te predstavlja razinu zvučnog tlaka koja utječe na najizloženijeg primatelja u danom okolišu.

30. U odnosu na razine buke u domovima, smjernice navode da radi zaštite većine ljudi od toga da ih se ozbiljno uznemirava tijekom dana, razina zvučnog tlaka na balkonima, terasama i vanjskim životnim prostorima ne smije premašiti 55 dB LAeq stalne ravnomjerne buke te ne smije premašiti 50 dB LAeq kako bi se zaštitilo ljude od umjerenog uznemiravanja. Ove se vrijednosti osnivaju na studijama uznemiravanja, no većina europskih zemalja usvojila je 40 dB LAeq kao najvišu dozvoljenu vrijednost za novoizgrađene objekte.

31. Noću razina zvučnog tlaka na vanjskim fasadama prostora za život ne smije premašiti 45 dB LAeq, tako da ljudi mogu spavati s otvorenim prozorima spavaćih soba. Ova je vrijednost dobivena tako što se pretpostavilo da smanjenje buke izvana prema unutra s djelomično otvorenim prozorom iznosi 15 dB i, kad je ta buka stalna, ekvivalent razine zvučnog tlaka ne smije premašiti 30 dB u zatvorenom prostoru, ako se žele izbjeći negativni učinci na spavanje, kao što je smanjenje udjela REM spavanja.

(...)

52. Sud nalazi da je ovaj predmet sličniji predmetu Moreno Gómez (vidi predmet Moreno Gómez v. Spain, br. 4143/02, ECHR 2004-X) koji se odnosi na buku iz noćnih klubova. Slično situaciji u predmetu Moreno Gómez, a različito od naprijed navedenih predmeta u kojima je Sud utvrdio da buka nije bila prekomjerna, u ovome je predmetu mjerenje razine buke kroz razdoblje od oko osam godina ukazalo da je noćna buka bila prekomjerna. (...)

(...)

60. Sud nadalje bilježi da je razina buke premašila međunarodne standarde koje su postavili Svjetska zdravstvena organizacija i većina europskih zemalja (vidi stavke 28. do 31. ove presude).

(...)

62. S obzirom na količinu buke – noću i iznad dozvoljenih razina – te činjenicu da se ona nastavljala kroz određeni broj godina i noću, Sud nalazi da je razina uznemiravanja dosegla minimalnu razinu težine koja se traži da mjerodavne državne vlasti provedu mjere kako bi zaštitile podnositeljicu zahtjeva od takva buke ...

(...)

64. Sud nadalje bilježi da je podnositeljica zahtjeva podnijela svoju upravnu tužbu dana 25. lipnja 2003. godine, a da je Upravni sud o njoj odlučio gotovo četiri godine kasnije, dana 24. travnja 2007. godine. Po mišljenju Suda, tako duga odgoda učinila je pravno sredstvo koje je koristila podnositeljica zahtjeva nedjelotvornim i dovela je do toga da je ona trpjela produljenu noćnu izloženost prekomjernoj buci. Tek je 23. veljače 2009. godine utvrđeno da je razina buke koja dolazi iz bara F. unutar prihvatljivih granica. Ove činjenice pokazuju da je podnositeljica trpjela povredu svoga prava u odnosu na svoj dom, kao rezultat toga što vlasti nisu poduzele radnje da nešto učine u odnosu na noćna uznemiravanja.

65. U odnosu na prigovore Vlade koji su pridruženi osnovanosti zahtjeva Sud primjećuje da je razina buke kojoj je podnositeljica bila izložena određeni broj godina dosegla potrebnu razinu ozbiljnosti i da se stoga članak 8. primjenjuje u okolnostima ovoga predmeta. Nadalje, nacionalne vlasti dozvolile su da situacija traje gotovo osam godina dok su bili u tijeku razni postupci pred upravnim vlastima i Upravnim sudom, te su time te postupke učinile nedjelotvornima.«

Ustavni sud utvrđuje da su i u ovim ustavnosudskim predmetima primjenjiva navedena stajališta.

5.6. Nakon presude ESLJP-a poduzete su sljedeće radnje:

– 13. srpnja 2010. po službenoj dužnosti, u povodu višekratnih podnesaka podnositeljice Marine Oluić, obavljen je sanitarni nadzor višeg državnog inspektora Uprave za sanitarnu inspekciju nad spornim caffe-barom te je tom prilikom utvrđeno kako je razina buke u skladu s propisima, a punomoćnica podnositeljice je tom prilikom zatražila postupanje po podnesku od 4. lipnja 2010. i privremeno zatvaranje caffe-bara;

– 26. listopada 2011. Upravni sud je presudom broj: Us-5860/2009-5, protiv koje je podnesena ustavna tužba u ovom ustavnosudskom postupku, odbio tužbu podnositeljice Marine Oluić protiv rješenja drugostupanjskog upravnog tijela od 3. travnja 2009. Utvrdio je da »prigovori tužiteljice nisu od utjecaja na zakonitost osporenog rješenja, budući da sanitarni inspektor sukladno odredbi članka 31. Zakona o sanitarnoj inspekciji može, ali ne mora, u slučaju kada utvrdi razinu buke veće od 5 dB (A) donijeti rješenje kojim se privremeno zabranjuje rad«;

5.7. Rješenjem od 13. prosinca 2011. prvostupanjsko upravno tijelo je po službenoj dužnosti obustavilo postupak pokrenut rješenjem od 30. siječnja 2009. uz obrazloženje kako je odgovoreno na podneske podnositeljice Marine Oluić od 25. siječnja, 2. ožujka, 4. svibnja i 30. lipnja 2011.;

– rješenjem od 8. veljače 2012. drugostupanjsko upravno tijelo odbilo je žalbu podnositeljice Marine Oluić protiv prvostupanjskog rješenja od 13. prosinca 2011. Ocijenilo je da je tijekom upravnog postupka činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno te da je u skladu s odredbama Zakona o zaštiti od buke (»Narodne novine« broj 30/09.), Pravilnikom o djelatnostima za koje je potrebno utvrditi provedbu mjera za zaštitu od buke (»Narodne novine« broj 91/07.), Pravilnikom o najvišim dopuštenim razinama buke u sredini u kojoj ljudi rade i borave (»Narodne novine« broj 145/04.), kao i Zakonom o sanitarnoj inspekciji (»Narodne novine« broj 113/08. i 88/10.);

– protiv rješenja od 8. veljače 2012. podnositeljica Marina Oluić podnijela je tužbu koja je usvojena presudom Upravnog suda u Rijeci broj: Usl-470/12-23 od 25. veljače 2013. te su poništeni: prvostupanjsko rješenje od 13. prosinca 2011. i drugostupanjsko rješenje od 8. veljače 2012. i predmet je vraćen prvostupanjskom upravnom tijelu na ponovni postupak. U obrazloženju svoje presude od 25. veljače 2013. Upravni sud u Rijeci naveo je sljedeće:

»Stoga pri rješavanju ovoga upravnog spora ovaj Sud polazi od navedenog utvrđenja ESLJP-a, iz kojeg slijedi da je tužiteljica u predmetnom razdoblju bila izložena prekomjernoj buci, izostavljajući u ovom obrazloženju posebno navođenje svih dokumenata u spisu predmeta upravnog postupka koji ukazuju na taj zaključak, a koje dokumente je prilikom donošenja svoje presude u obzir uzeo ESLJP.

(...)

Prilikom utvrđivanja činjeničnog stanja te eventualnog odabira prikladne mjere u odnosu na zainteresiranu osobu, prvostupanjsko tijelo imat će u vidu ukupnost dosad utvrđenih relevantnih činjenica, uključujući dugotrajnost postupanja povodom zahtjeva tužiteljice upućivanih prvostupanjskom tijelu, te povredu prava tužiteljice na poštivanje njenog doma, u razdoblju utvrđenom u presudi ESLJP-a od 20. svibnja 2010. godine.

Prvostupanjsko tijelo omogućit će sudjelovanje tužiteljice i zainteresirane osobe u ponovnom postupku (u smislu odredbi čl. 8., čl. 135. i čl. 143. Prijašnjeg ZUP-a), pravilno će primijeniti mjerodavne odredbe Zakona o zaštiti od buke, Zakona o sanitarnoj inspekciji, Pravilnika o najvišim dopuštenim razinama buke u sredini u kojoj ljudi borave i rade ('Narodne novine', broj 145/04), kao i odredbe Prijašnjeg ZUP-a, te će valjano, potpuno i precizno obrazložiti svoju odluku.

U ponovnom postupku nadležna tijela vezana su pravnim shvaćanjem i primjedbama ovog Suda (čl. 81. st. 2. ZUS-a).«

– slijedom navedenog, Ustavni sud zatražio je informaciju o stanju predmeta nakon donošenja presude Upravnog suda od 25. veljače 2013. te je obaviješten da još traje postupak pred prvostupanjskim upravnim tijelom koje nije donijelo rješenje u povodu zahtjeva podnositeljice.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICA

6. Podnositeljica Nataša Oluić u ustavnoj tužbi navodi da su joj osporenom presudom Upravnog suda povrijeđeni pravo na dom zajamčeno člankom 34. Ustava i pravo na poštovanje obiteljskog života zajamčeno člankom 35. Ustava i člankom 8. stavkom 1. Konvencije. Podnositeljica je istaknula i povredu članka 29. stavka 1. Ustava jer »u odlučivanju Upravnog suda počinjen je niz propusta na štetu tužiteljice, a što dovodi u pitanje nepristranost suda te svakako predstavlja povredu obveze pravičnog suđenja«. U svojoj ustavnoj tužbi, između ostalog, navodi sljedeće:

»Tužiteljica živi na adresi Šenoina 2, u Rijeci, u neposrednoj blizini caffe-bara 'FALCON', koji se nalazi na adresi Šenoina 2A, Rijeka. Naznačeni caffe bar je otvoren 1999. godine i od tada je započeo dugotrajni postupak pokušaja ukazivanja nadležnim tijelima na nepravilnosti u radu predmetnog caffe-bara, a što do danas nije rezultiralo saniranjem kršenja propisa od strane TD LANDMAR d.o.o.

Naime, osnovni problem koji se javlja kod rada caffe-bara jest emitiranje buke koja dopire iz caffe-bara, a koja buka je iznad dopuštene granice tolerancije.

Tako je mjerenjima ispitivanja buke, koja su vršena još od 2001. godine pa do danas, uvijek utvrđivano kako je buka koja dopire iz caffe-bara 'FALCON' iznad zakonski propisanih razina tolerantnosti.

(...)

Tužiteljica je u listopadu 2005. godine podnijela zahtjev Odjelu za poduzetništvo, u kojem je tražila skraćenje radnog vremena za ugostiteljski objekt caffe-bar »FALCON«, u Rijeci, Šenoina 2A, trgovačkog društva LANDMAR d.o.o. Rijeka, na 22.00 sata, a pozivajući se na odredbu članka 11. Odluke o ugostiteljskoj djelatnosti i ispunjenje svih razloga za skraćenje radnog vremena caffe bara. (...)

Upravni sud nije proveo stvarnu kontrolu zakonitosti rješenja Grada Rijeke, Odjela gradske uprave za poduzetništvo o odbijanju zahtjeva tužiteljice za skraćenjem radnog vremena caffe bara 'Falcon' do 22,00 h.

Iz obrazloženja pobijane presude razvidno je da isti svoju odluku temelji na selektivnim informacijama dobivenim od punomoćnika trgovačkog društva LANDMAR d.o.o. Matulji te iz spisa Odsjeka sanitarne inspekcije. Međutim, zadnji podaci na koje se Upravni sud poziva datiraju iz 2006. godine, kada su navodno ispravljeni nedostaci utvrđeni rješenjem Odsjeka sanitarne inspekcije.

Ono što Upravni sud nije uzeo u razmatranje prije donošenja svoje odluke jest da su od 2006. godine do danas vršena daljnja mjerenja buke u caffe baru 'Falcon' te je 19. 12. 2008. godine mjerenjem buke po TD RAVIKO d.o.o. Rijeka utvrđeno prekoračenje najviših dopuštenih vrijednosti buke na svim mjernim mjestima unutar kuće Oluić te u otvorenom mjestu ispred fasada. Nalaz i mišljenje TD RAVIKO d.o.o. o mjerenju od 19. 12. 2008. godine prileži spisu Odsjeka sanitarne inspekcije kao i daljnji podnesci obitelji Oluić o stanju buke nakon ovog posljednjeg izvršenog mjerenja.

(...)

Budući je presuda Upravnog suda donesena 27. svibnja 2009. godine, u vrijeme odlučivanja u spisu Odsjeka sanitarne inspekcije već se nalazila dokumentacija na koju se tužiteljica poziva te je Upravni sud bio obvezan uzeti u obzir i navedene, najnovije okolnosti te kontrolu zakonitosti pobijanog rješenja Grada Rijeke, Upravnog odjela za poduzetništvo temeljiti na potpuno utvrđenom činjeničnom stanju.«

6.1. Podnositeljica Marina Oluić u svojoj ustavnoj tužbi također ističe da su joj osporenom presudom Upravnog suda povrijeđeni pravo na dom zajamčeni člankom 34. Ustava i pravo na poštovanje obiteljskog života zajamčeno člankom 35. Ustava i člankom 8. stavkom 1. Konvencije. Podnositeljica je istaknula i povredu članka 29. stavka 1. Ustava . U ustavnoj tužbi navodi sljedeće:

»Međutim, u konkretnom slučaju Upravni sud nije postupio sukladno naprijed definiranoj obvezi osiguranja sudske zaštite tužiteljičinih prava te osiguranja zakonitosti postupanja već je odigrao samo formalnu ulogu kontrolnog suda, ali svoje obveze nije efikasno i konkretno ispunio.

Upravni sud nije proveo stvarnu kontrolu zakonitosti rješenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi RH (...)

U obrazloženju pobijane presude drugostupanjsko tijelo je učinilo nespornim da je postojeće stanje u caffe baru 'Falcon' u suprotnosti s odredbom čl. 5. i 8. Pravilnika o najvišim dopuštenim razinama buke u sredini u kojoj ljudi rade i borave.

Međutim, Upravni sud RH i dalje ostaje pri tome da će donijeta mjera izvršiti otklanjanje prekomjerne buke, iako je već i laiku, prvim čitanjem spisa, jasno da je mjera neučinkovita, nejasna i nezakonita. Što je najbitnije, da je donijeta mjera već ranije pokušana i pokazala se neučinkovitom.

(...)

Koliko je neučinkovita mjera mehaničke blokade zvuka razvidno je iz činjenice što i na dan podnošenja predmetne ustavne tužbe, tužiteljica i njezina obitelj trpe prekomjernu buku koja dolazi iz caffe bara, a što znači da mjera očito nije niti provedena, ili ako jest, ispostavila se (ponovno) neučinkovitom. Jasno je da kada se nešto ispostavi neefikasno da se to neće ponavljati, upravo zato što je neefikasno.

(...)

Povreda ustavnih prava tužiteljice, koja su zaštićena i Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, utvrđena je presudom Europskog suda za ljudska prava, od 20.05.2010. (konačna 20. 8. 2010.), br. 61260/08.

(...) Razlozi povrede bili su upravo jednaki kao razlozi koje tužiteljica navodi u ovoj ustavnoj tužbi.«

Podnositeljice predlažu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih presuda Upravnog suda i vraćanje predmeta na ponovno odlučivanje, kao i naknadu troškova.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Podnositeljice su u ustavnim tužbama istaknule povrede više članaka Ustava te članka 8. stavka 1. Konvencije. Ustavne tužbe podnositeljica Ustavni sud razmotrio je s aspekata eventualne povrede prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i prava na dom zajamčenog člankom 34. stavkom 1. Ustava te člankom 8. Konvencije. Mjerodavni dijelovi članaka 29. stavka 1. i 34. stavka 1. Ustava te članka 8. Konvencije glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da ... sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

»Članak 34.

Dom je nepovrediv.«

»PRAVO NA POŠTOVANJE PRIVATNOG I OBITELJSKOG ŽIVOTA

Članak 8.

1. Svatko ima pravo na poštovanje svoga privatnog i obiteljskog života, doma ...

2. Javna vlast se neće miješati u ostvarivanje tog prava, osim u skladu sa zakonom i ako je u demokratskom društvu nužno radi (...) zaštite prava i sloboda drugih.«

8. Ustavni sud ponavlja da su upravnosudski postupci obiju podnositeljica koji su prethodili ovom ustavnosudskom postupku težili ostvarivanju istog cilja. Tražile su od nadležnih vlasti da poduzmu odgovarajuće mjere (skraćivanje radnog vremena noću i izolaciju izvora buke) zbog uznemiravanja i prekomjerne buke iz obližnjeg caffe-bara, uslijed čega trpe povredu svog prava na dom zajamčenog člankom 34. Ustava odnosno člankom 8. Konvencije. Stoga je Ustavni sud ocijenio svrhovitim razmatrati ustavne tužbe podnositeljice Marine Oluić i podnositeljice Nataše Oluić kao jedinstvenu cjelinu i o njihovim ustavnim tužbama odlučiti jednom odlukom (vidi točku 4. obrazloženja ove odluke).

9. Ovo tim više što je ESLJP u predmetu Oluić protiv Hrvatske iste činjenične i pravne naravi, utvrdio povredu članka 8. Konvencije jer tužena država nije ispunila svoju pozitivnu obvezu jamstva prava podnositeljice zahtjeva na poštovanje njezinog doma i njezinog privatnog života. Sažeto, ocijenio je da je podnositeljica (Marina Oluić) dugi niz godina bila izložena prekomjernoj buci i noćnim uznemiravanjima, a nadležne vlasti su dopustile da situacija traje gotovo osam godina pa su postupci koje je ona vodila bili nedjelotvorni.

10. Polazeći od navedenog, u ovom ustavnosudskom postupku, Ustavnom sudu je ostalo ispitati je li se ta nedjelotvornost nadležnih tijela (upravnih tijela i Upravnog suda) nastavila i nakon donošenja presude ESLJP-a. Drugim riječima je li, i nakon njezina donošenja, država propustila ispuniti svoju pozitivnu obvezu (vidi točku 5.5. obrazloženja ove odluke).

11. Stoga, u odnosu na ustavnu tužbu podnositeljice Nataše Oluić podnesenu protiv presude Upravnog suda broj: Us-9678/2006 od 27. svibnja 2009., Ustavni sud utvrđuje da je razdoblje povrede prava iz članka 34. Ustava odnosno iz članka 8. Konvencije već obuhvaćeno presudom ESLJP-a u predmetu Oluić protiv Hrvatske od 20. svibnja 2010. Budući da je, dakle, u odnosu na to razdoblje već utvrđena povreda presudom ESLJP-a (ona je konzumirana tom presudom), Ustavni sud je njezinu ustavnu tužbu odbio.

12. U odnosu na ustavnu tužbu Marine Oluić, presuda Upravnog suda koja se osporava u ovom ustavnosudskom postupku (broj: Us-5860/2009-5) donesena je 26. listopada 2011., dakle, nakon presude ESLJP-a. Nakon donošenja osporene presude Upravnog suda (26. listopada 2011.), Upravni sud u Rijeci je svojom presudom broj: Usl-470/12-23 od 25. veljače 2013. prihvatio tužbu podnositeljice i poništio drugostupanjsko rješenje od 8. veljače 2012. i prvostupanjsko rješenje od 13. prosinca 2011. te predmet vratio prvostupanjskom upravnom tijelu na ponovni postupak. S obzirom na to da su navedenom presudom Upravnog suda u Rijeci poništeni prvostupanjsko i drugostupanjsko upravno rješenje i predmet vraćen na ponovni postupak, Ustavni sud odbio je i ustavnu tužbu podnositeljice Marine Oluić.

12.1. Međutim, od dana donošenja presude Upravnog suda u Rijeci 25. veljače 2013. pa do dana donošenja ove odluke prošlo je više od jedne godine i predmet se još uvijek nalazi pri Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske, Uprave za sanitarnu inspekciju, Službe Županijske sanitarne inspekcije, Odjela za Istru i Primorje, Odsjeku za Primorsko-goransku županiju.

Prema saznanjima Ustavnog suda, prvostupanjsko upravno tijelo do sada nije postupilo po presudi Upravnog suda u Rijeci, zbog čega je Ustavni sud naložio prvostupanjskom upravnom tijelu da u roku od tri mjeseca od dana donošenja ove odluke odluči o zahtjevu podnositeljice Marine Oluić.

13. U odnosu na zatraženi trošak sastavljanja ustavne tužbe, Ustavni sud ističe da sukladno članku 23. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) u ustavnosudskom postupku svaki sudionik snosi svoje troškove, ako Ustavni sud ne odluči drugačije.

14. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki I. izreke.

Točka II. izreke temelji se na članku 31. stavcima 2. i 5. Ustavnog zakona.

15. Odluka o objavi ove odluke (točka III) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3816/2009

U-III-1088/2012

Zagreb, 17. rujna 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 121/2014-2329