## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-365/2007 od 7. svibnja 2009.

### NN 66/2009 (8.6.2009.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-365/2007 od 7. svibnja 2009.

66 08.06.2009 Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-365/2007 od 7. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1589

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Ivan Matija i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo K. T. iz Z., kojeg zastupa S. B., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 7. svibnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

i

RJEŠENJE

II. Dopuna ustavne tužbe od 18. ožujka 2009. godine se odbacuje.

III. Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-7633/2005-9 od 29. studenoga 2006. godine.

Tom je presudom odbijena tužba podnositelja podnijeta protiv rješenja tuženog Državnog inspektorata klasa: UP/I-112-02/05-01/53, urbroj: 556-05-01-05-01 od 4. srpnja 2005. godine.

Navedenim rješenjem Državnog inspektorata podnositelju je, kao gospodarskom inspektoru u području prometa roba i usluga u Odsjeku za nadzor u području kakvoće u Područnoj jedinici Z., utvrđen prestanak državne službe po sili zakona s 4. srpnja 2005. godine.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim aktima nadležnog upravnog tijela i Upravnog suda povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 54. stavkom 1. Ustava, kao i odredbe članaka 3. i 118. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

Povrede navedenih ustavnih prava i odredaba obrazlaže razlozima koji se svode na tvrdnje o pogrešnoj primjeni materijalnog prava.

U bitnome, ističe da mu je državna služba prestala na nezakoniti način jer on nije osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora, već na uvjetnu.

Poziva se i na mišljenje prof. dr. sc. P. N. od 29. rujna 2005. prema kojem pravne posljedice osude mogu nastupiti samo ako je počinitelj kaznenog djela počinjenog s namjerom osuđen na kaznu zatvora u trajanju od najmanje jedne godine, a nije primijenjena uvjetna osuda.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporene odluke Upravnog suda i vraćanje predmeta istom sudu na ponovni postupak i odlučivanje.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Državnog inspektorata Republike Hrvatske klasa: UP/I-112-02/05-01/53, urbroj: 556-05-01-05-01.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom, na temelju odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju ustavne tužbe povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno Ustavom. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Nakon razmatranja navoda podnositelja ustavne tužbe, stajališta Upravnog suda Republike Hrvatske iz osporene presude te dokumentacije pribavljenog spisa, u postupku koji je prethodio ustavnosudskom utvrđeno je:

– rješenjem Državnog inspektorata Republike Hrvatske klasa: UP/I-112-02/05-01/53, ur. broj: 556-05-01-05-01 od 4. srpnja 2005. podnositelju prestaje državna služba 4. srpnja 2005. po sili zakona (točka 1. izreke), dok je točkom 2. izreke određeno da je to rješenje konačno.

U obrazloženju navedenog rješenja navodi se kako je Općinski sud u Zagrebu svojim aktom posl. broj: V KO-1260/98 od 28. lipnja 2005. izvijestio Državni inspektorat da je podnositelj kao njegov službenik osuđen presudom tog suda broj: KO-1260/98 od 27. siječnja 2004., a koja je presuda postala pravomoćna 9. ožujka 2004., na kaznu zatvora u trajanju od deset mjeseci s rokom kušnje od tri godine zbog kaznenog djela primanja mita iz članka 347. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05. i 71/06, u daljnjem tekstu: KZ).

S obzirom na navedeni dopis Općinskog suda u Zagrebu, glavni inspektor Državnog inspektorata, na temelju odredbi članaka 114. stavka 2. i 118. točke d. Zakona o državnim službenicima i namještenicima (»Narodne novine« broj 27/01., u daljnjem tekstu: ZDSN), donio je osporeno rješenje. Odredbom članka 114. stavka 2. ZDSN propisano je da se rješenje o prestanku državne službe donosi u roku od osam dana od dana nastupa okolnosti koje su razlog za prestanak državne službe, dok je člankom 118. točkom d. istog Zakona propisano da državnom službeniku prestaje državna služba po sili zakona kad je osuđen na kaznu zatvora u trajanju dužem od 6 mjeseci – danom pravomoćnosti presude.

Postupajući po uputi o pravnom lijeku, podnositelj je pokrenuo upravni spor. U tužbi podnijetoj Upravnom sudu ističe razloge identične razlozima navedenim u ustavnoj tužbi, predlažući donošenje presude kojom se tužba uvažava i poništava osporeno rješenje Državnog inspektorata.

Odlučujući o tužbi podnositelja, Upravni sud ju je osporenom presudom odbio uz obrazloženje u kojemu se, između ostalog, navodi:

S obzirom na činjenicu da je tužitelj osuđen na kaznu zatvora u trajanju dužem od 6 mjeseci nastupile su okolnosti koje su razlog za prestanak državne službe po sili zakona propisane u članku 118. točka d. Zakona. Nije odlučno što je u tom momentu tužitelj bio na dugotrajnom i neprekidnom bolovanju, niti što se radi o uvjetnoj osudi jer vrsta kaznene sankcije nema utjecaja na nastup okolnosti koje su razlog za prestanak državne službe po sili zakona s obzirom na to da je odredbom članka 118. točka d. Zakona izrijekom propisano da službeniku prestaje državna služba po sili zakona kad je osuđen na kaznu zatvora u trajanju dužem od 6 mjeseci ne razlikujući kaznu zatvora na uvjetnu i bezuvjetnu.

6. Analizom navoda ustavne tužbe, navoda i razloga istaknutih u osporenim aktima nadležnog upravnog tijela i Upravnog suda, Ustavni je sud utvrdio da podnositelju nisu povrijeđena ustavna prava na koja ukazuje u svojoj ustavnoj tužbi.

Članak 29. stavak 1. Ustava propisuje:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, kao i drugih ustavnih prava zajamčenih člankom 29. Ustava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.

Ustavni sud ocjenjuje da je Upravni sud, u povodu tužbe podnositelja, u provedenom postupku utvrdio da u konkretnom slučaju postoje opravdani razlozi zbog kojih je nadležno tijelo donijelo osporeno rješenje o prestanku državne službe podnositelju po sili zakona.

Ustavni sud utvrđuje da je osporeni akt donio nadležni sud i u postupku provedenom u skladu s mjerodavnim zakonskim odredbama. Slijedom navedenog, utvrđuje da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. U ustavnoj tužbi podnositelj smatra da mu je osporenom presudom povrijeđeno ustavno pravo propisano odredbom članka 54. Ustava, koji glasi:

Svatko ima pravo na rad i slobodu rada.

Svatko slobodno bira poziv i zaposlenje i svakomu je pod jednakim uvjetima dostupno svako radno mjesto i dužnost.

Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 54. Ustava, Sud je utvrdio da u konkretnom slučaju ustavno pravo na rad i pravo na slobodno biranje poziva i zaposlenja nije povrijeđeno. Podnositelj nije naveo relevantne razloge koji bi ukazivali da je u provedenom sudskom postupku bilo takvih povreda koje bi mogle dovesti do povreda navedenih ustavnih prava. Upravni sud naveo je razloge za stajalište da je odluka o prestanku radnog odnosa donesena na zakonit način i uz poštivanje mjerodavnih odredaba ZDSN-a.

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da u provedenom postupku i u osporenoj presudi nisu povrijeđene odredbe članka 54. Ustava.

8. Prema stajalištu Suda ZDSN, u odnosu na Kazneni zakon (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05. i 71/06, u daljnjem tekstu: KZ), je lex specialis, pri čemu valja istaći i to da su odredbama članka 8. ZDSN-a propisane zapreke za prijam u državnu službu, a među inima je i pravomoćna osuđivanost za kaznena djela protiv službene dužnosti u koja kaznena djela spada i kazneno djelo primanja mita zbog kojeg je podnositelju i prestala državna služba.

9. Na odredbama članaka 3. i 118. stavka 1. Ustava ne može se temeljiti ustavna tužba u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

10. Slijedom navedenog, a na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

Obrazloženje rješenja

11. Podnositelj je dana 18. ožujka 2009. godine dostavio i dopunu ustavne tužbe.

Ustavna tužba mora biti podnesena u roku do 30 dana od dana dostave odluke kojom je iscrpljen dopušteni pravni put u smislu članka 64. Ustavnog zakona. Pobijanu presudu Upravnog suda podnositelj je primio 11. siječnja 2007. godine, te je stoga dopuna ustavne tužbe kao nepravodobna odbačena na temelju članka 72. Ustavnog zakona.

12. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-365/2007

Zagreb, 7. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 66/2009-1589