## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-565/2004 od 8. srpnja 2004.

### NN 109/2004 (9.8.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-565/2004 od 8. srpnja 2004.

# ustavni sud rEPUBLIKE HRVATSKE

2096

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vuko­jević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi M. S. iz Z., kojeg
zastupa B. S., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 8. srpnja 2004.
godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred tim
sudom, pod poslovnim brojem: Pn-4786/03 (ranije broj: Pn-737/99) u najkraćem
mogućem roku, ali ne duljem od deset (10) mjeseci, računajući od prvog idućeg
dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe M. S. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 20. veljače 2004. godine ustavnu tužbu
radi duljine parničnog postupka pokrenutim njegovom tužbom protiv Republike
Hrvatske, a radi naknade štete.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu, broj: Pn-4786/03
utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog
prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Dana 28. siječnja 1999. godine podnositelj je Općinskom
sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv tužene Republike Hrvatske, radi naknade štete
na njegovom vozilu uzrokovane od strane pripadnika hrvatske vojske.

Dana 26. travnja 1999. godine tužena je dostavila
pisani odgovor na tužbu.

Ročište je održano 9. lipnja 1999. godine te je
punomoćnik podnositelja pozvan dostaviti uvjerenje o imovnom stanju
podnositelja radi odluke o prijedlogu da sud podnositelja oslobodi plaćanja
pristojbe.

Podneskom od 16. ožujka 2000. godine dostavljeno je
uvje­renje o imovnom stanju podnositelja.

Rješenjem od 6. srpnja 2000. godine postupak je
prekinut temeljem članka 1. Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 112/99).

Rješenjem od 24. rujna 2003. godine postupak je
nastavljen.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitovanju od 11. svibnja 2004. godine Općinski sud
u Zagrebu navodi kronologiju postupanja u predmetu, te navodi da je postupak
bio u prekidu temeljem zakona.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 28. siječnja
1999. godine tužbom podnesenom protiv Republike Hrvatske, a radi naknade štete
na njegovom vozilu koje je bilo na korištenju Hrvatske vojske.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99), koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91., 73/91., 3/94. i
7/96.) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i 184b. koji glase:

»Odgovornost
Republike Hrvatske za štetu nastalu tijekom Domovinskog rata

Članak
184a.

(1)
Postupci koji se vode protiv Republike Hrvatske radi naknade štete koju su
uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga u vojnoj ili
redarstvenoj službi ili u svezi s obavljanjem vojne ili redarstvene službe
tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do 30. lipnja 1996. prekidaju
se.

(2)
Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon donošenja posebnog
zakona kojim će se urediti odgovornost za štetu uzrokovanu od pripadnika
hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata«.

»Članak
2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«.

4.1. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak 4.

(1) Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade štete
iz ovoga Zakona, prekinuti stupanjem na snagu Zakona o dopunama Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 112/99.) nastavit će se stupanjem na
snagu ovoga Zakona.«

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o dopunama Zakona
o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete
uzrokovane od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti Republike Hrvatske
za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od dvije (2) godine, osam (8)
mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

4.2.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog
povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 28. siječnja
1999. godine.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« –
Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.

Ustavna tužba podnijeta je 24. veljače 2004. godine.
Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja
ustavne tužbe proteklo ukupno pet (5) godina i dvadest šest (26) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema članku
117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod
brojem: Pn-4786/03 (ranije broj: Pn-737/99) nastupio je po sili zakona (ex
lege) dana 6. studenoga 1999. godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći
rješenje o prekidu postupka dana 6. srpnja 2000. godine, nadležni Općinski sud
u Zagrebu postupio je u skladu sa zakonom, a njegovo rješenje o prekidu
postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje
podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

5.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi
s pitanjem postojanja pretpostavki za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog
prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid neopravdano
dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u
ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je
posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se
intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje
odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U svezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja velikog broja tužbi protiv
Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene od strane pripadnika hrvatskih
vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata, a kojima su potraživani
relativno značajni iznosi naknada šteta, postojalo oprav­danje za dodatno
zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih
postupaka do donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka
svojim traja­njem nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajam­če­nog prava
na suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski
sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu
Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru
prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Međutim, Vlada Republike
Hrvatske je s ispunjenjem ove obveze zakasnila tri (3) godine, jedan (1) mjesec
i (20) dvadeset dana. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada
bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time
omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće
li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima kao i o činjenici
da je do podnošenja ustavne tužbe postupak trajao preko pet godina, Ustavni sud
utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka, kao i ukupnom
duljinom postupka, povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom
postupka u ovom je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu,
koji je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava o temeljnom ljudskom pravu na pravično suđenje.

6. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-565/2004
Zagreb, 8. srpnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 109/2004-2096