## Zakon o osiguranju

### NN 46/1997 (5.5.1997.), Zakon o osiguranju

# **ODBOR ZA ZAKONODAVSTVO ZASTUPNIČKOG DOMA SABORA REPUBLIKE HRVATSKE**

Na temelju članka 60. podstavka 6. Poslovnika Zastupničkog doma Sabora
Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 99/95.) Odbor za zakonodavstvo
Zastupničkog doma Sabora Republike Hrvatske na sjednici 22. travnja 1997.
utvrdio je pročišćeni tekst Zakona o osiguranju.

Pročišćeni tekst Zakona o osiguranju obuhvaća Zakon o osiguranju ("Narodne
novine", br. 90/94.) te njegove izmjene i dopune objavljene u "Narodnim
novinama", br. 20/97. u kojima je naznačeno vrijeme njihova stupanja
na snagu.

Klasa: 453-02/93-01/02
Zagreb, 22. travnja 1997.

Predsjednik Odbora za zakonodavstvo Zastupničkog doma Sabora
Republike Hrvatske
**Vice Vukojević, dipl. iur**., v. r.

---

## **ZAKON O OSIGURANJU**

(pročišćeni tekst)

I. OSNOVNE ODREDBE

Članak 1.

Ovim Zakonom uređuju se uvjeti i način obavljanja poslova u društvima
koja se bave osiguranjem imovine i osoba te nadzor nad njihovim poslovanjem.

Članak 2.

Poslovi osiguranja su: sklapanje i ispunjavanje ugovora o osiguranju
imovine i osoba i ugovora o reosiguranju te poslovi u provedbi mjera za
sprječavanje i smanjenje rizika koji ugrožavaju osiguranu imovinu i osobe
i mjere za sprječavanje i smanjenje šteta te drugi poslovi osiguranja.

Članak 3.

Drugi poslovi osiguranja su: posredovanje u ugovaranju osiguranja, zastupanje
u osiguranju, snimanje rizika, snimanje i procjena šteta, prodaja ostataka
osiguranih uništenih stvari, pružanje pravne pomoći i drugih intelektualnih
i tehničkih usluga u svezi s poslovima osiguranja.

Poslove iz stavka 1. ovoga članka obavljaju pravne i fizičke osobe za
društvo za osiguranje ili za osiguranika na temelju ugovora.

Članak 4.

Poslove osiguranja obavljaju društva za osiguranje: dioničko društvo
za osiguranje, društvo za uzajamno osiguranje, vlastito društvo za osiguranje
i javno društvo za osiguranje.

Članak 5.

Društvo za osiguranje može obavljati poslove životnih i neživotnih osiguranja,
odnosno reosiguranja.

Poslovi životnih osiguranja razvrstavaju se na osiguranje života i rentna
osiguranja.

Poslovi neživotnih osiguranja razvrstavaju se na ove skupine osiguranja:
osiguranje od nezgode, zdravstveno osiguranje, osiguranje cestovnih vozila
- kasko, osiguranje tračnih vozila - kasko, osiguranje zračnih letjelica
- kasko, osiguranje pomorskog, riječnog i jezerskog kaska, osiguranje robe
u prijevozu, osiguranje imovine od požara i nekih drugih opasnosti, ostala
osiguranja imovine, osiguranje od automobilske odgovornosti, osiguranje
od odgovornosti u zračnom prometu, osiguranje od odgovornosti brodara,
ostala osiguranja odgovornosti, osiguranje kredita, osiguranje jamstva,
osiguranje različitih financijskih gubitaka, osiguranje pravne zaštite,
osiguranje turističkih usluga.

Društvo za osiguranje može obavljati poslove jedne ili više vrsta osiguranja
iz stavka 2. i 3. ovoga članka, odnosno reosiguranja.

Vlastito društvo za osiguranje i društvo za uzajamno osiguranje ne mogu
obavljati poslove reosiguranja.

Članak 6.

Osiguranje imovine i osoba je dobrovoljno, a iznimno se zakonom mogu
propisati slučajevi kada je osiguranje obvezno.

Imovina i osobe osiguravaju se kod društava za osiguranje koja imaju
sjedište u Republici Hrvatskoj.

Vlada Republike Hrvatske propisuje koja se imovina i osobe i uz koje
uvjete mogu osigurati ili suosigurati kod inozemnog osiguratelja.

Članak 7.

Društvo za osiguranje dužno je poslovati po ekonomskim načelima i pravilima
struke osiguranja i aktuarske struke, pridržavati se dobrih poslovnih običaja
i poslovnog morala pri obavljanju poslova osiguranja.

Društvo za osiguranje obvezno je višak rizika koji prelazi njegovu sposobnost
nošenja rizika za vlastiti račun podmiriti reosiguranjem kod društava koja
obavljaju poslove aktivnih reosiguranja u zemlji.

Društvo za osiguranje može se iznimno reosigurati u inozemstvu ako su
uvjeti inozemnih reosiguravatelja ekonomski povoljniji od uvjeta domaćeg
društva za reosiguranje, ali je društvo za osiguranje obvezno domaćem društvu
za reosiguranje ponuditi udio u višku rizika do visine njegove sposobnosti
nošenja rizika za vlastiti račun pod uvjetima iz ponude inozemnog reosiguravatelja.

Članak 8.

Izdavanje odobrenja za rad društva za osiguranje i nadzor da li društvo
posluje sukladno ovom Zakonu i drugim propisima obavlja Direkcija za nadzor
društava za osiguranje.

Članak 9.

Poslove utvrđene međunarodnim sporazumom o osiguranju vlasnika odnosno
korisnika motornih vozila od odgovornosti u prometu i predstavljanja hrvatskih
društava za osiguranje u međunarodnim institucijama osiguranja, obavlja
Hrvatski ured za osiguranje.

Članak 10.

Ovaj Zakon ne primjenjuje se na:

1. udruženja osoba koja svojim članovima pružaju pomoć, kao i organizacije
i udruženja za pripomoć koje spadaju u profesionalna udruženja uključujući
sindikat i organizacije poslodavaca,

2. tijela i institucije javnog prava kod kojih neposredno po zakonu
nastaju osiguravajući odnosi ili koji se zbog zakonske prinude moraju uspostaviti.

II. DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

***1. Dioničko društvo za osiguranje***

Članak 11.

Dioničko društvo za osiguranje mogu osnovati fizičke i pravne osobe
ako ispunjavaju uvjete propisane ovim Zakonom.

Pojedinačni udio fizičkih i pravnih osoba iznosi najviše 15% od ukupnih
dionica s pravom glasa.

Za pojedinačne udjele veće od propisanih u stavku 2. ovoga članka potrebna
je suglasnost Direkcije za nadzor društava za osiguranje.

Članak 12.

Iznos temeljnog kapitala uplaćenog u novcu u domaćoj valuti pri osnivanju
dioničkog društva za osiguranje ne može biti manji od:

1. 8.000.000,00 kuna ako se društvo osniva za obavljanje poslova životnih
osiguranja,

2. 4.000.000,00 kuna ako se društvo osniva za obavljanje jednog od ovih
neživotnih osiguranja:

- osiguranje od nezgode i zdravstveno osiguranje,

- osiguranje cestovnih vozila - kasko, osiguranje tračnih vozila - kasko
i osiguranje od automobilske odgovornosti,

- osiguranje zračnih letjelica - kasko, osiguranje pomorskog i riječnog
kaska, osiguranje robe u prijevozu, osiguranje odgovornosti za zračne letjelice
i osiguranje odgovornosti za brodove,

- osiguranje imovine od požara i nekih drugih opasnosti, ostala osiguranja
imovine, ostala osiguranja od odgovornosti i osiguranje različitih financijskih
gubitaka,

- osiguranje kredita, osiguranje jamstva, osiguranje pravne zaštite
i osiguranje turističkih usluga,

- 3. 12.000.000,00 kuna ako se društvo osniva za obavljanje više skupina
neživotnih osiguranja iz točke 2. ovoga stavka,

- 4. 12.000.000,00 kuna ako se društvo osniva za obavljanje poslova
reosiguranja.

Članak 13.

Odobrenje za rad dioničkom društvu za osiguranje izdaje Direkcija za
nadzor društava za osiguranje.

Zahtjev za izdavanje odobrenja za rad podnose osnivači ili u njihovo
ime osobe ili osoba koju oni odrede.

Osobe iz stavka 2. ovoga članka dužne su uz zahtjev za izdavanje odobrenja
Direkciji za nadzor društava za osiguranje dostaviti:

- statut društva s potpisima osnivača,

- dokaz da su osigurana novčana sredstva u visini iznosa temeljnog kapitala
društva i sredstva za pokriće osnivačkih i drugih troškova početka rada
društva,

- akte poslovne politike (posebno uvjeta osiguranja i cjenika premija
za sve vrste osiguranja za koje se društvo osniva, tehničke osnove, tablice
maksimalnog pokrića),

- poslovni plan društva za naredne tri godine poslovanja,

- izvješće o financijskom stanju osnivača i njihovoj međusobnoj kapitalskoj
i upravljačkoj povezanosti,

- strukturu i visinu udjela pojedinog dioničara,

- prijedlog o imenovanju predsjednika uprave društva,

- broj i kvalifikacijsku strukturu kadrova potrebnih za početak rada
društva,

- prijedlog za imenovanje upravitelja matematičke pričuve, ako će se
društvo za osiguranje baviti poslovima osiguranja života.

Članak 14.

Poslovni plan sadrži osobito: očekivani premijski prihod, očekivane
štete, troškove provođenja osiguranja i očekivanu dobit i druge podatke
koji dokazuju trajnu mogućnost podmirivanja budućih obveza.

Članak 15.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje dužna je u roku od 60 dana
od dana podnošenja zahtjeva i dokaza iz članka 13. stavka 3. ovoga Zakona
donijeti rješenje kojim odlučuje o zahtjevu ili tražiti ispravku ili dopunu
zahtjeva iz članka 13. ovoga Zakona.

Izdavanjem odobrenja za rad društva smatra se da su prihvaćeni i akti
društva iz članka 13. stavka 3. ovoga Zakona.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje odbit će izdati odobrenje
za rad društvu:

- ako ne ispuni uvjete iz članka 13. ovoga Zakona i ne predvidi sredstva
za pokriće gubitaka koji proizlaze iz plana poslovanja društva,

- ako osoba koja je predložena za vođenje društva ne udovoljava uvjetima
iz članka 16. stavaka 2. i 3. ovoga Zakona,

- ako se, na osnovi strukture dioničara i međusobne povezanosti, ocijeni
da upravljačka tijela društva neće moći odlučivati na dobrobit društva
i osiguranika,

- ako se, na temelju podnesenoga poslovnog plana i akata poslovne politike,
ocijeni da društvo koje se osniva neće uspješno poslovati.

Rješenje Direkcije za nadzor društava za osiguranje iz stavka 1. i 3.
ovoga članka konačno je i protiv njega se može pokrenuti upravni spor.

Članak 16.

Za imenovanje predsjednika i članova uprave društva potrebna je prethodna
suglasnost koju daje ministar financija, a na prijedlog Direkcije za nadzor
društava za osiguranje.

Prigodom davanja suglasnosti iz stavka 1. ovoga članka Direkcija za
nadzor društava za osiguranje, prije svega mora voditi računa o stručnoj
osposobljenosti i uspješnosti osoba u dotadašnjem radu za koje društvo
traži suglasnost.

Pod stručnom osposobljenošću smatra se odgovarajuća visoka stručna sprema,
poznavanje poslova osiguranja ili financijskih poslova te iskustvo u njihovu
obavljanju.

***2. Društvo za uzajamno osiguranje***

Članak 17.

Društvo za uzajamno osiguranje je društvo u kojem članovi uplatom uloga
(doprinosa) međusobno jamče da će se na načelima uzajamnosti i solidarnosti
pokriti štete nastale ostvarenjem ugovorenih rizika.

Društvo za uzajamno osiguranje ne posluje radi stjecanja dobiti, nego
se sredstva prikupljaju doprinosom samo u onom opsegu koji je potreban
za ispunjenje obveza prema osiguranicima i za stvaranje pričuva sigurnosti.

O sredstvima društva odlučuju osiguranici koji sami upravljaju društvom.

Članak 18.

Društvo za uzajamno osiguranje mogu osnovati domaće pravne i fizičke
osobe. Za osnivanje društva za uzajamno osiguranje potrebno je da ugovor
o uzajamnom osiguranju od istih rizika sklopi najmanje 250 osoba.

Članak 19.

Društvo za uzajamno osiguranje može se osnovati kao društvo za uzajamno
osiguranje s neograničenim doprinosom ili kao društvo za uzajamno osiguranje
s ograničenim doprinosom.

Društvo za uzajamno osiguranje s neograničenim doprinosom može od svakog
osiguranika zahtijevati uplatu dodatnog doprinosa potrebnog za namirenje
nepokrivenih šteta, bez ograničenja.

Društvo za uzajamno osiguranje s ograničenim doprinosom može od svakog
osiguranika zahtijevati da plati dodatni doprinos koji nije veći od njegovog
prethodno uplaćenog cijelog doprinosa, ako su štete i ostali rashodi veći
od prethodno uplaćenog doprinosa i ostalih prihoda društva.

Članak 20.

Za osnivanje društva za uzajamno osiguranje s neograničenim doprinosom
članova osnivači moraju uplatiti najmanje 30%, a ako se društvo osniva
s ograničenim doprinosom članova najmanje 50% iznosa temeljnog kapitala
iz članka 12. ovoga Zakona zavisno od toga osniva li se društvo za obavljanje
jedne ili više vrsta osiguranja.

Članak 21.

Ugovor o osnivanju društva mora sadržavati: imena, odnosno tvrtke osnivača,
tvrtku, sjedište i djelatnost društva, iznos temeljnog kapitala društva,
visinu pojedinačnoga osnivačkog uloga, broj pojedinačnih osnivačkih uloga
koje osnivači upisuju, odredbe o načinu, uvjetima i rokovima uplate osnivačkih
i eventualnih kasnijih uloga te vraćanju uplaćenih osnivačkih uloga s kamatom,
upravljanju i vođenju poslova društva, način formiranja i upotrebe fondova
i pričuva, o posljedicama promjene statuta, općih uvjeta osiguranja i odluke
o prestanku rada društva na sklopljene ugovore osiguranja, poslovanju društva,
način na koji članovi društva jamče pojedinom članu za štetu i način kako
se postaje ili prestaje biti članom uzajamnog društva te druga pitanja
značajna za osnivanje i poslovanje društva za uzajamno osiguranje.

Članak 22.

Statutom društva određuje se osobito: način utvrđivanja, uvjeti i rokovi
uplate doprinosa (uloga); pravo na naknadu štete; odredbe o neograničenom,
odnosno ograničenom doprinosu (ulogu); obveza uplate dodatnog doprinosa
(uloga) za pokriće gubitka ili mogućnost da se gubitak društva pokrije
smanjenjem naknade svim članovima; uvjeti i način raspodjele dobiti (vraćanje
dijela doprinosa ili njegovog prijenosa u iduću godinu, odnosno u pričuve
sigurnosti); odredbe o početku i prestanku članstva u društvu, prava i
obveze članova koji istupe iz članstva.

Članak 23.

Osnivači društva za uzajamno osiguranje, odnosno osoba ili osobe koje
oni ovlaste podnose Direkciji za nadzor društava za osiguranje zahtjev
za izdavanje dozvole za osnivanje društva za uzajamno osiguranje.

Uz zahtjev za izdavanje dozvole iz stavka 1. ovoga članka osnivači društva
za uzajamno osiguranje dužni su dostaviti dokaze o ispunjavanju uvjeta
za osnivanje društva za uzajamno osiguranje, i to:

- ugovor o osnivanju društva za uzajamno osiguranje,

- statut društva za uzajamno osiguranje,

- dokaz o uplati sredstava temeljnog kapitala.

Članak 24.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje dužna je donijeti rješenje
kojim odlučuje o zahtjevu iz članka 23. ovoga Zakona u roku od 60 dana
od dana podnošenja zahtjeva i dokaza iz članka 23. ovoga Zakona.

Rješenje Direkcije za nadzor društava za osiguranje iz stavka 1. ovoga
članka konačno je i protiv njega se može voditi upravni spor.

Članak 25.

Društvo za uzajamno osiguranje je pravna osoba s pravima, obvezama i
odgovornostima utvrđenim ovim Zakonom i ugovorom o osnivanju.

Članak 26.

Društvom za uzajamno osiguranje upravljaju članovi.

Tijela upravljanja, sastav i način rada tijela društva za uzajamno osiguranje
utvrđuje se statutom društva zavisno o uloženom doprinosu.

Na upravljanje društvom odgovarajuće se primjenjuju propisi o društvu
s ograničenom odgovornošću.

***3. Vlastito društvo za osiguranje***

Članak 27.

Pravne osobe koje imaju značajniji opseg poslovanja, veća materijalna
dobra i veliki broj djelatnika mogu osnovati vlastito društvo za osiguranje
svoje imovine i svojih djelatnika kao i radi osiguranja imovine i djelatnika
u trgovačkom društvu u kojemu imaju više od polovice svih dionica, odnosno
udio koji je veći od polovice svih udjela.

Vlastito društvo za osiguranje može se osnovati kao dioničko društvo
ili društvo s ograničenom odgovornošću.

Visina novčanog iznosa temeljnog kapitala pri osnivanju vlastitog društva
za osiguranje ne može biti manja od polovice najmanjega novčanog iznosa
temeljnog kapitala iz članka 12. ovoga Zakona.

Glede izdavanja odobrenja za rad vlastitom društvu za osiguranje odgovarajuće
se primjenjuju odredbe ovoga Zakona koje se odnose na izdavanje odobrenja
za rad dioničkom društvu za osiguranje.

***4. Javno društvo za osiguranje***

Članak 28.

Republika Hrvatska, županija, kotar ili grad mogu osnovati javno društvo
za osiguranje, radi osiguranja od rizika za koje su uvedena obvezna osiguranja
ili za osiguranja javnih dobara.

Članak 29.

Javno društvo za osiguranje obavlja djelatnost na teritoriju Republike
Hrvatske, odnosno na području županije, kotara ili grada koji su ga osnovali.

Članak 30.

Osnivači javnog društva za osiguranje osiguravaju novčana sredstva temeljnog
kapitala najmanje u visini iznosa utvrdjenog u članku 12. ovoga Zakona,
a glede izdavanja odobrenja za rad odgovarajuće se primjenjuju odredbe
ovoga Zakona koje se odnose na izdavanje odobrenja za rad dioničkom društvu
za osiguranje.

Ako osnivač javnog društva za osiguranje supsidijarno jamči za obveze
društva kod osnivanja društva, osigurava sredstva u visini 50% iz stavka
1. ovoga članka.

***5. Pool za suosiguranje i reosiguranje***

Članak 31.

Dva dionička društva ili više dioničkih društava za osiguranje iz članka
11. ovoga Zakona mogu, radi zajedničkog preuzimanja izvanrednih rizika,
osnovati gospodarsko interesno udruženje za suosiguranje i reosiguranje
od tih rizika (POOL).

Udruženje iz stavka 1. ovoga članka posluje u svoje ime i za račun osnivača,
a za njegove obveze odgovaraju osnivači uz uvjete i na način utvrđen ugovorom
o osnivanju i statutom.

Odredbe članka 12. ovoga Zakona o iznosu temeljnog kapitala ne primjenjuju
se na osnivanje udruženja iz stavka 1. ovoga članka.

III. POSLOVANJE DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

Članak 32.

Poslove osiguranja i reosiguranja društvo za osiguranje obavlja u svoje
ime i za svoj račun.

Poslove osiguranja iz članka 2. ovoga Zakona društvo za osiguranje može
obavljati u svoje ime, a za račun drugih osoba ili u ime i za račun drugih
osoba ili može posredovati kod tih poslova.

Članak 33.

Za obveze iz ugovora o osiguranju i ugovora o reosiguranju društvo za
osiguranje odgovara svim sredstvima.

Za ukupni iznos naknade nastalih šteta i ostalih obveza društva za uzajamno
osiguranje koje se ne mogu namiriti iz sredstava društva jamče osiguranici
svojim sredstvima sukladno ugovoru o osnivanju društva.

Članak 34.

Sredstva s kojima društvo za osiguranje posluje su: sredstva temeljnog
kapitala, premija osiguranja, tehničke pričuve, sredstva preventive, pričuve
sigurnosti i ostala sredstva društva.

Članak 35.

Premija za osiguranje sastoji se od funkcionalne premije i dijela premije
za obavljanje djelatnosti osiguranja.

Funkcionalna premija sadrži tehničku premiju, a može sadržavati dio
za preventivu, ako je on uračunat u premiju.

Tehnička premija je dio premije namijenjen ispunjavanju obveza iz osiguranja.

Iz sredstava tehničke premije - neživotnih osiguranja društva za osiguranje
i društva za reosiguranje ne mogu podmirivati troškove za provedbu osiguranja.

Sredstva tehničke premije - životnih osiguranja mogu se u prvim godinama
osiguranja koristiti za pokriće troškova pribave u omjeru koji utvrdi Direkcija
za nadzor društava za osiguranje.

Članak 36.

Tehničke pričuve društva za osiguranje čine: prijenosne premije i rezervirane
štete, matematička pričuva osiguranja života, rezerviranje za povrate premija
ovisne i neovisne o rezultatu, zakonski propisano rezerviranje za kolebanje
šteta, ostala osigurateljno-tehnička rezerviranja i neosigurateljno-tehnička
rezerviranja.

Članak 37.

Sredstva osiguranja života društvo za osiguranje dužno je voditi na
posebnom računu i ona se ne mogu koristiti niti se nad njima može provoditi
prisilno izvršenje za pokrivanje obveza društva za osiguranje koje ne proizlaze
iz osiguranja života.

Sredstva osiguranja života imaju karakter štednje.

Članak 38.

Iz sredstava osiguranja života društvo za osiguranje dužno je oblikovati
matematičku pričuvu osiguranja života.

Matematička pričuva osiguranja života jest razlika između sadašnje vrijednosti
svih budućih obveza osiguratelja po ugovorima iz osiguranja života i sadašnje
vrijednosti svih budućih obveza ugovaratelja osiguranja po tim ugovorima.

Pod osiguranjem života u smislu ovoga Zakona smatraju se sve vrste dugoročnih
ugovora o osiguranju osoba kod kojih se kumuliraju sredstva štednje ili
sredstva za pokriće povećanih rizika u kasnijim godinama osiguranja (mirovinsko
osiguranje, osiguranje invalidskih renti i sl.).

Članak 39.

Društvo za osiguranje koje se bavi osiguranjem života dužno je pri osnivanju
donijeti akt o oblikovanju, vođenju i korištenju matematičke pričuve.

Članak 40.

Prihodi društva za osiguranje jesu premije osiguranja, ispravljene za
iznose prijenosnih premija i premija predanih u reosiguranje, potom premije
aktivnih poslova suosiguranja i reosiguranja, ostali prihodi poslova osiguranja,
prihodi od sudjelujućih interesa i ostalih ulaganja, ostali poslovni prihodi
i izvanredni prihodi.

Članak 41.

Pod rashodima društva za osiguranje, u smislu ovoga Zakona, razumijevaju
se troškovi za štete po osnovi osiguranja, suosiguranja, ugovorenih svota,
umanjeni za udio reosiguravatelja u štetama, rashodi za preventivu, ostali
troškovi poslova osiguranja, troškovi za provedbu djelatnosti osiguranja
i reosiguranja te izvanredni troškovi.

Troškovi iz stavka 1. ovoga članka uređuju se na temelju ugovora, odnosno
općeg akta društva za osiguranje. Troškovima za štete smatraju se i troškovi
njihovih utvrđivanja i procjenjivanja, troškovi po osnovi zahtjeva za naknadu,
sudski troškovi, troškovi vještačenja te drugi troškovi u svezi s obračunom
i isplatom štete.

Članak 42.

Rashodima društva za osiguranje smatraju se i:

1. izdvajanje iz premije osiguranja u matematičku pričuvu životnih i
drugih vrsta osiguranja, ako se za njih koriste slične tablice vjerojatnosti
i izračuni koji vrijede za životna osiguranja,

2. izdvajanja krajem obračunskog razdoblja koja se odnose na: vrijeme
trajanja osiguranja, odnosno reosiguranja u idućem razdoblju (prijenosne
premije), nastale a nenamirene obveze po osnovi osiguranja, odnosno reosiguranja
(rezervirane štete), rezervacije za masovne i katastrofalne štete u duljem
razdoblju kao i pričuve za rente za osiguranja odgovornosti i nezgode,
pričuve za povrate premija ovisne i neovisne o rezultatu poslovanja, pričuve
propisane za kolebanje šteta i ostale osigurateljsko-tehničke pričuve.

Pod nastalim a nenamirenim obvezama razumijevaju se i neprijavljene
štete, čiji se iznos utvrđuje na način predviđen općim aktom društva za
osiguranje.

Način obračunavanja i visina dijela premije osiguranja odnosno reosiguranja
koja se izdvaja na ime prijenosnih premija, rezerviranih šteta i rezervacije
za masovne katastrofalne štete te način obračunavanja matematičke pričuve
uređuje se općim aktom društva za osiguranje u skladu s mjerilima o izdvajanju
dijela premije za tehničke pričuve koje utvrdi Direkcija za nadzor društava
za osiguranje.

Članak 43.

Društvo za osiguranje dužno je sastavljati temeljna financijska izvješća
o poslovanju i objaviti osnovne podatke iz bilance koje utvrdi Direkcija
za nadzor društava za osiguranje.

Članak 44.

Dio prihoda iz poslovanja društva za osiguranje koji po godišnjem obračunu
preostane poslije podmirenja rashoda, iskazuje se kao ostvarena dobit.

Dobit iz stavka 1. ovoga članka, na temelju odluke nadležnog tijela
društva za osiguranje, koristi se za:

1. pokriće gubitaka iz prethodne godine,

2. izdvajanje u pričuve sigurnosti,

3. isplatu dijela dobiti dioničarima, odnosno ulagačima i djelatnicima
društva, a kod društva za uzajamno osiguranje - članovima (osiguranicima)
povrat dijela uloga,

4. izdvajanje za udio u dobiti ugovorenih svota osiguranja života,

5. izdvajanje u druge pričuve društva,

6. zadržanu dobit.

Članak 45.

Društvo za osiguranje obvezno je u pričuve sigurnosti izdvojiti najmanje
1/3 od ostvarene dobiti iskazane po godišnjem obračunu ako se dobit ne
koristi za pokriće gubitaka iz prethodnih godina.

Društvo za osiguranje koje je formiralo pričuve sigurnosti najmanje
u visini polovice od ostvarene prosječne premije osiguranja u posljednje
dvije godine, pri čemu se premija iz prethodne godine uvećava indeksom
porasta cijena na malo računajući i godinu za koju se raspoređuje ostvarena
dobit, nije obvezno izdvojiti iz dobiti u pričuve sigurnosti.

Članak 46.

Ako prihod društva za osiguranje po godišnjem obračunu nije dovoljan
za pokriće rashoda, društvo za osiguranje iskazuje gubitak iz poslovanja.

Članak 47.

Gubitak iz članka 46. ovoga Zakona društvo za osiguranje pokriva iz:

1. zadržane dobiti,

2. dodatnog doprinosa (uloga osiguranika kod društva za uzajamno osiguranje),

3. pričuve sigurnosti,

4. fond preventive ako nadležno tijelo društva donese takvu odluku,

5. ostalih pričuva.

Ako društvo za osiguranje nastali gubitak u cijelosti ne namiri na način
iz stavka 1. ovoga članka, za nepokriveni dio gubitka smanjuje se temeljni
kapital društva.

Članak 48.

Društvo za osiguranje dužno je, u tijeku iduće poslovne godine namiriti
nepokriveni gubitak iz prethodne godine, te nadoknaditi sredstva jamstvenog
kapitala, ako su ta sredstva korištena za pokriće gubitka i smanjena ispod
visine iznosa utvrđenih člankom 12. ovoga Zakona.

Članak 49.

Društvo za osiguranje koje se bavi osiguranjem života utvrđuje posebno
dobit, odnosno gubitak za tu vrstu osiguranja.

Društvo za osiguranje koje se bavi poslovima osiguranja i poslovima
reosiguranja dužno je posebno utvrđivati dobit, odnosno gubitak iz tih
poslova i iskazivati jedinstveni rezultat.

Članak 50.

Ako se društvo za osiguranje bavi osiguranjem života i drugim vrstama
osiguranja i predstoji mu likvidacija ili stečaj, a ispunjeni su zakonom
predviđeni uvjeti za osnivanje društva za osiguranje života, osiguranici
života sredstvima toga društva mogu osnovati novo društvo za osiguranje
života.

Ako ne postoje uvjeti iz stavka 1. ovoga članka, sva osiguranja života,
sa sredstvima, ustupaju se drugim društvima za osiguranje, ako ih ona prihvate.

U slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga članka ne mijenjaju se preuzete
obveze prema osiguranicima.

Ako ne postoje uvjeti za osnivanje novog društva za osiguranje života,
odnosno za ustupanje ugovora o osiguranju života drugim društvima radi
osnivanja novog društva za osiguranje života ili ustupanja tih osiguranja
drugim društvima za osiguranje, ugovorene svote osiguranja mogu se smanjiti.

Za donošenje odluke o osnivanju, odnosno ustupanju osiguranja iz stavka
1. i 2. ovoga članka, osiguranici života osnivaju odbor koji poduzima sve
pripremne radnje za osnivanje novog društva za osiguranje života u skladu
s odredbama ovoga Zakona ili za ustupanje osiguranja života drugim društvima
za osiguranje.

Za osnivanje novog društva za osiguranje života i za smanjenje svota
osiguranja odbor iz stavka 5. ovoga članka zatražit će stručno mišljenje
Direkcije za nadzor društava za osiguranje.

IV. POTREBNA SREDSTVA DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

Članak 51.

Društvo za osiguranje mora trajno raspolagati jamstvenim kapitalom dovoljnim
da se njime jamči stalno ispunjenje obveza društva iz ugovora o osiguranju.

Jamstveni kapital čine:

1. temeljni kapital,

2. pričuve sigurnosti,

3. druge pričuve društva,

4. zadržana dobit i

5. dio dobiti tekuće godine - koji se predviđa za raspored u temeljni
kapital, pričuve i zadržanu dobit.

Jamstveni kapital iz stavka 2. ovoga članka umanjuje se za ostvareni
gubitak iz poslovanja, za upisani a neuplaćeni temeljni kapital i za vlastite
dionice u vlasništvu društva.

Članak 52.

Jamstveni kapital mora iznositi najmanje:

a) za osiguranje života najmanje 3,5% od matematičke pričuve osiguranja
života i najmanje 5% od sredstava tehničke premije svih rizika osiguranja
života, za koja se ne obračunava matematička pričuva, s time da se osnovica
za obračun umanjuje za dio predan u reosiguranje, ali najviše do 15%,

b) za zdravstvena osiguranja najmanje 12% od iznosa tehničke premije,

c) za ostala osiguranja i reosiguranja u iznosu većem koji se dobija
primjenom jednog od ovih mjerila:

- 12% od bruto premije osiguranja, odnosno reosiguranja, umanjene za
poreze i takse iz premije i za stornirane, odnosno otpisane iznose premija,
te za predane premije suosigurateljima i reosigurateljima, odnosno retrocesionarima,
time da umanjenje može iznositi najviše 50%, a za prekooceanske brodove,
nuklearna postrojenja i odgovornost brodara i nuklearnog poduzetnika i
osiguranje zrakoplovstva s umanjenjem najviše 85%,

- 20% od prosječnog iznosa šteta koji se dobije na način da se bruto
isplate za osigurane događaje za protekle tri godine uvećaju za bruto pričuvu
šteta na koncu protekle godine, i umanje za naplaćene naknade za protekle
tri godine i pričuvu šteta na početku toga razdoblja, time da se tako dobiveni
iznos množi sa stopom koja se dobiva iz odnosa isplata za osigurane događaje
za vlastiti račun i bruto isplata za osigurane događaje u posljednoj godini.
Ako je ovako dobivena stopa manja od 50%, primjenjuje se stopa od 50%.

Pri računanju visine jamstvenog kapitala iz podstavka drugoga točke
c) stavka 1. ovoga članka, društvo za osiguranje revalorizirat će indeksom
porasta cijena na malo isplaćene štete i naplaćene naknade te pričuvu šteta
na početku razdoblja koje služi za izračunavanje izdvajanja, ako je porast
cijena na malo u jednoj ili obje prethodne godine bio veći od 10%.

Članak 53.

Jamstveni kapital ne može u tijeku poslovanja biti manji od iznosa predviđenih
u članku 12. ovoga Zakona.

Članak 54.

Društvo za osiguranje dužno je u poslovanju voditi brigu o tome da budu
usklađeni visina jamstvenog kapitala iz članka 52. ovoga Zakona i visina
premije osiguranja u samopridržaju.

Ako se jamstveni kapital smanji za iznos od 25% od u članku 52. ovoga
Zakona propisanog iznosa, društvo za osiguranje dužno je donijeti program
mjera kojim se u roku od 6 mjeseci usklađuje poslovanje radi osiguranja
propisanog iznosa jamstvenog kapitala, a ako se jamstveni kapital smanji
za više od 25%, društvo je dužno uskladiti poslovanje u roku od 12 mjeseci.

Ako se programom mjera u rokovima iz stavka 2. ovoga članka ne osigura
iznos jamstvenog kapitala u visini iz članka 52. ovoga Zakona, društvo
za osiguranje dužno je u roku od iduća tri mjeseca uskladiti opseg premijskog
prihoda i visinu premije samopridržaja.

Članak 55.

Društvo za osiguranje drži sredstva na računima i u plasmanima u Republici
Hrvatskoj i u poslovanju tim sredstvima dužno je brinuti o sigurnosti plasmana,
odnosno ulaganja, kako ne bi ugrozilo njihovu vrijednost i vlastitu likvidnost
u izvršenju svojih obveza.

Ulaganje sredstava u nekretnine, opremu i uređenje poslovnog prostora,
vlasničke uloge u društvu za osiguranje i druga trgovačka društva ne može
prijeći 50% jamstvenog kapitala društva uvećanog za izdvojena sredstva
amortizacije.

Ulaganje u zajmove osigurane hipotekom upisanom na nekretninama i pokretnim
stvarima ili garancijom na puni iznos zajma s kamatama, koju dade banka,
država, županija, grad ili kotar, ne mogu prijeći 40% raspoloživih sredstava
društva, time da iznos zajma koji se osigurava hipotekom ne može prijeći
60% prometne vrijednosti stvari na kojoj je hipoteka upisana.

Ulaganje u dionice i druge utržive vrijednosne papire, kao obveznice,
udjele u investicijskim fondovima i druge instrumente tržišta novca i kapitala,
kojima se trguje na uređenim tržištima, ne može prijeći 40% raspoloživih
sredstava društva.

Ulaganje u vrijednosne papire iz stavka 4. ovoga članka kojima se ne
trguje na uređenim tržištima novca i kapitala ne može prijeći 10% raspoloživih
sredstava društva.

Pojedinačno ulaganje sredstava društva za osiguranje u dionice ili udjele
u trgovačkim društvima i zajmove ne može prijeći 5% raspoloživih sredstava
društva.

Iznimno od stavka 6. ovoga članka, ulaganje sredstava društva u državne
vrijednosne papire i odobravanje zajmova državi može iznositi do 10% raspoloživih
sredstava društva.

Akontacije i zajmovi, koje društvo prema općim uvjetima osiguranja odobrava
uz predočenje svojih vlastitih polica, ne mogu prijeći 10% raspoloživih
sredstava društva.

Zajmovi osiguranicima, obrtnicima, poljodjelcima ili slobodnim profesijama
osigurani hipotekom upisanom na nekretninama i pokretnim stvarima ne mogu
prijeći 20% raspoloživih sredstava društva. Pojedinačno ulaganje društva
u ovakve zajmove ne može prijeći 3% raspoloživih sredstava društva.

Raspoloživim sredstvima za ulaganje u namjene iz stavka od 3. do 9.
smatraju se sredstva jamstvenog kapitala koja nisu uložena u namjene iz
stavka 2. ovoga članka, prijenosne premije, pričuve šteta, ostale osigurateljsko-tehničke
pričuve i neosigurateljsko-tehničke pričuve umanjene za obveze po dugoročnim
i kratkoročnim kreditima.

Društvo za osiguranje obvezno je uložiti sredstva matematičke pričuve
životnih osiguranja u vrijednosne papire Republike Hrvatske u iznosu od
najmanje 30% od ukupnog iznosa matematiče pričuve, a preostala sredstva
od matematičke pričuve može ulagati:

- u zajmove za čiju glavnicu i kamate jamči Republika Hrvatska do 25%
od stanja matematičke pričuve,

- u nekretnine sa stalnim prihodima do 30% stanja matematičke pričuve,

- u vlasničke vrijednosne papire kojima se trguje na uređenim tržištima
novca i kapitala do 10% od stanja matematičke pričuve, pri čemu pojedinačno
ulaganje ne smije premašiti 1% toga stanja,

- u depozite i druga ulaganja u domaće banke do 50% stanja matematičke
pričuve, pri čemu ulaganje u pojedine banke ne može premašiti 10% toga
stanja.

Ostala sredstva osiguranja mogu se bez ograničenja, pod uvjetom održavanja
stalne likvidnosti, koristiti za odobravanje kredita bankama ili pravnim
osobama koji povrati zajedno s kamatama moraju biti osigurani odgovarajućim
garancijama ili jamstvima.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje može društvu za osiguranje
dozvoliti ulaganja koja prethodno nisu navedena ili ulaganja za koja nisu
ispunjeni uvjeti iz stavka od 2. do 12. ovoga članka ako to ne ugrožava
interese osiguranika.

Iznimno od stavka 1. ovoga članka, u skladu s propisima o deviznom poslovanju,
društvo za osiguranje, uz suglasnost Direkcije za nadzor društava za osiguranje,
može držati dio sredstava na računima u inozemstvu.

V. NADZOR NAD POSLOVANJEM DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

Članak 56.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje iz članka 8. ovoga Zakona
izdaje odobrenja za rad i nadzire posluju li društva za osiguranje po ekonomskim
načelima i pravilima struke osiguranja.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje ima svojstvo pravne osobe.

Sjedište Direkcije je u Zagrebu.

U obavljanju poslova utvrđenih ovim Zakonom Direkcija je samostalna
i odgovara Vladi Republike Hrvatske.

Sredstva za pokriće troškova financiranja Direkcije u visini 10% osiguravaju
se u državnom proračunu, a 90% sredstava izdvajaju društva za osiguranje,
time da izdvajanje tih sredstava ne može iznositi više od 0,8 o/oo (tisućinki)
od fakturirane premije osiguranja.

Članak 57.

Upravni odbor Direkcije donosi statut kojeg potvrđuje Vlada Republike
Hrvatske, donosi godišnji program rada Direkcije i prati njegovo izvršavanje,
donosi proračun prihoda i rashoda Direkcije, utvrđuje visinu sredstava
koja izdvajaju društva za osiguranje za financiranje Direkcije, potvrđuje
izvješća koja Direkcija podnosi Vladi Republike Hrvatske, odlučuje o izdavanju
odobrenja za rad društva za osiguranje i reosiguranje ili prestanku njegova
rada i odlučuje o drugim pitanjima utvrđenim statutom Direkcije.

Članak 58.

Upravni odbor Direkcije ima pet članova koje imenuje i razrješuje Vlada
Republike Hrvatske.

Članovi Upravnog odbora imenuju se na četiri godine.

Članak 59.

Radom Direkcije rukovodi direktor kojeg imenuje i razrješuje Vlada Republike
Hrvatske na prijedlog ministra financija.

Direktor Direkcije imenuje se na četiri godine.

Članak 60.

Direktor rukovodi Direkcijom, zastupa je, predstavlja i odgovara za
njezin rad te u sklopu prava i dužnosti utvrđenih zakonom organizira i
osigurava zakonito i učinkovito obavljanje poslova iz djelokruga Direkcije,
predlaže Upravnom odboru donošenje akata iz njegove nadležnosti i izvršava
odluke Odbora, te obavlja druge poslove koji su mu ovim Zakonom, statutom
ili drugim aktom Direkcije stavljeni u nadležnost.

Članak 61.

U okviru prava i dužnosti utvrđenih ovim Zakonom Direkcija za nadzor
društava za osiguranje utvrđuje vrste osiguranja i raspoređuje rizike u
pojedine vrste osiguranja, jesu li osigurana vlastita sredstva u godišnjem
obračunu društva za osiguranje sukladno odredbama članka 51. i 52. ovoga
Zakona, i je li imovina društva uložena u skladu s odredbama članka 55.
ovoga Zakona, te daje mišljenje o:

- pravilnicima o načinu utvrđivanja prijenosnih premija i rezerviranih
šteta, te o rezervacijama za masovne i katastrofalne štete i načinu kako
su ti pravilnici primijenjeni u godišnjem obračunu,

- primjeni članka 7. ovoga Zakona,

- tehničkim osnovama, uvjetima osiguranja, tarifama premija, te o pravilniku
o utvrđivanju matematičke pričuve i njegovoj primjeni kod osiguranja života,
kao i kod mirovinskih osiguranja, invalidskih i zdravstvenih osiguranja
(osiguranja s višegodišnjim trajanjem),

- uvjetima osiguranja i tarifama premija kod svih obveznih osiguranja,

- uvjetima osiguranja kod ostalih vrsta osiguranja osim transportnih
i kreditnih osiguranja,

- ispravnosti godišnjih financijskih izvješća.

Članak 62.

O aktima iz članka 61. ovoga Zakona društvo za osiguranje dužno je tražiti
mišljenje Direkcije za nadzor društava za osiguranje prilikom osnivanja
društva, te prilikom svake izmjene akata.

O primjeni ovih akata, o dovoljnosti vlastitih sredstava i njihovu ulaganju
te o cjelovitoj ispravnosti obračuna, Direkcija za nadzor društava za osiguranje
daje mišljenje uz svaki godišnji obračun.

Članak 63.

Radi osiguranja podataka za obavljanje kontrole nad osiguranjem aktuarskih
poslova i izradu tehničkih osnova i tarifa premija, društvo za osiguranje
dužno je Direkciji za nadzor društava za osiguranje dostavljati statističke
i druge podatke po vrstama i grupama osiguranja na način koji odredi Direkcija.

Članak 64.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje može prenijeti pojedine poslove
nadzora na za to ovlaštene institucije i stručne osobe (ovlašteni aktuar,
ovlašteni revizor ili druga stručna osoba).

Potanje uvjete za dobivanje ovlaštenja za obavljanje aktuarskih poslova
propisuje ministar financija.

Potvrdu o ispunjavanju uvjeta iz stavka 2. ovoga članka i dozvolu za
rad ovlaštenog aktuara izdaje Ministarstvo financija.

Članak 65.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje ima pravo u svako doba provesti
kontrolu poslovanja društva za osiguranje i izdavati naloge radi:

- osiguranja obavljanja djelatnosti na temelju zakonskih odredbi i plana
poslovanja,

- uklanjanja posljedica učinjenih na štetu interesa vlasnika polica
ili posljedica kojima su kršene odredbe pravilnog poslovanja.

Ti nalozi uključuju - ovisno o pojedinim slučajevima:

- poduzimanje određenih financijskih mjera (npr. izradu plana solventnosti
u svrhu ponovnog zauzimanja stabilnih pozicija u slučaju da društvo više
ne raspolaže nenamjenskim sredstvima u iznosu vlastitih sredstava ili izradu
financijskog plana kojim bi se u kratkom roku osigurala potrebna vlastita
sredstva, ili ograničenje slobodnog raspolaganja sredstvima društva),

- sazivanje nadzornog odbora društva,

- zahtjev za promjenu poslovnog plana društva, što se također može odnositi
i na postojeće uvjete osiguranja i cjenike premija.

Članak 66.

Ako društvo za osiguranje više ne ispunjava uvjete pod kojima je izdano
odobrenje za rad ili ako dođe do tako ozbiljnih prekršaja da je takva mjera
neizbježna Direkcija za nadzor društava za osiguranje može:

- ukinuti odobrenje za obavljanje pojedinih vrsta osiguranja,

- predati zahtjev za otvaranje stečajnog postupka s obzirom na stanje
sredstava društva za osiguranje,

- zahtijevati smanjenje isplate osiguranja i zabraniti plaćanje u svrhu
izbjegavanja stečaja,

- zahtijevati promjenu postojećih uvjeta osiguranja, cjenike premija
i ostalih akata,

- zabraniti poslovanje, odnosno pokrenuti kazneni postupak za slučaj
nedozvoljenog nastavljanja poslovanja,

- obustaviti izvršenje odluka i drugih akata društva za koje ocijeni
da su u suprotnosti s propisima i statutom društva.

Članak 67.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje može oduzeti odobrenje za
obavljanje pojedinih ili svih vrsta osiguranja, ako društvo za osiguranje
više ne zadovoljava uvjete za dodjelu odobrenja, u velikoj mjeri krši svoje
zakonske obveze ili obveze preuzete planom poslovanja, ili ako dođe do
tako ozbiljnih prekršaja da bi nastavak poslovanja mogao ugroziti interese
osiguranika ili ako društvo posluje protivno vlastitim općim aktima.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje može oduzeti odobrenje za
cjelokupni opseg poslovanja ako društvo nije u mogućnosti u zadanom vremenskom
razdoblju izvršiti mjere predviđene u planu o solventnosti ili financijskom
planu.

Oduzimanjem odobrenja onemogućava se daljnje izdavanje polica i zabranjuje
se povećanje svota i produženje trajanja već izdanih polica.

U slučaju oduzimanja odobrenja Direkcija poduzima mjere zaštite interesa
osiguranika i u tome smislu može ograničiti ili zabraniti slobodno raspolaganje
sredstvima društva.

Kod društva za uzajamno osiguranje oduzimanje odobrenja za obavljanje
ukupnog poslovanja osiguranja ima učinak odluke o prestanku društva.

Oduzimanje odobrenja upisuje se u trgovačkom registru na temelju obavijesti
Direkcije za nadzor društava za osiguranje.

Rješenje o oduzimanju odobrenja, koje donosi Direkcija za nadzor društava
za osiguranje je konačno i protiv njega društvo može voditi upravni spor.

Članak 68.

Društvo za osiguranje može ustupiti portfelj drugom društvu za osiguranje
ali samo onda ako ustupa pripadajuća sredstva i obveze.

Društvo za osiguranje može prenijeti svoj portfelj drugom osiguravajućem
društvu svojevoljno ili po nalogu Direkcije za nadzor društava za osiguranje
u slučaju oduzimanja odobrenja za rad.

Ako društvo za osiguranje ne postupi prema nalogu Direkcije o ustupanju
portfelja drugom društvu za osiguranje Direkcija može opunomoćiti posebnog
povjerenika kojem će ustupiti ovlasti nadležnih tijela društva.

Kada je ustupanje portfelja provedeno po nalogu Direkcije za nadzor
društava za osiguranje, vlasnici polica nemaju pravo na žalbu.

Članak 69.

Razlozi za prestanak društva za osiguranje i reosiguranje jesu:

- ako mu bude oduzeto odobrenje za rad,

- ako ne ispuni uvjete iz članka 12. i 48. ovoga Zakona ili ne postupa
na način utvrđen člankom 54. ovoga Zakona,

- ako se pripoji drugom društvu za osiguranje, spoji s drugim društvom
za osiguranje, ako svojevoljno prenese portfelj na drugo društvo za osiguranje
ili prema nalogu Direkcije za nadzor društava za osiguranje,

- ako bude pokrenut stečajni postupak ili postupak likvidacije te u
drugim slučajevima predviđenim zakonom.

Članak 70.

Prijedlog o otvaranju stečajnog postupka društva za osiguranje i društva
za reosiguranje podnosi Direkcija za nadzor društava za osiguranje ili
ovlaštena osoba prema propisima o stečaju, o čemu prethodno mora izvijestiti
Direkciju.

Na stečaj društva za osiguranje i društva za reosiguranje primjenjuju
se propisi o stečaju ako ovim Zakonom nije određeno drukčije.

Članak 71.

Matematička pričuva životnih osiguranja u stečaju čini posebnu stečajnu
masu.

Potraživanja iz ugovora o osiguranju i ukupno stanje sredstava matematičke
pričuve utvrđuje se na dan uvođenja stečajnog postupka.

Ako se potraživanja iz ugovora o osiguranju ne mogu u cijelosti podmiriti
iz sredstava matematičke pričuve, s njima se postupa kao s drugim potraživanjima
iz ugovora o osiguranju.

Članak 72.

Potraživanja iz ugovora o osiguranju imaju prednost pred ostalim stečajnim
potraživanjima.

Članak 73.

U slučaju otvaranja postupka likvidacije društvo za osiguranje je dužno
obustaviti zaključivanje novih osiguranja.

Ako društvo za osiguranje svojevoljno obustavlja poslovanje ili mu je
zabranjen daljnji rad ili mu je oduzeto odobrenje, nadzor se provodi i
nad likvidacijom društva i nad gašenjem postojećih ugovora o osiguranju.

Članak 74.

U slučaju likvidacije društva za osiguranje, vlasnici i korisnici polica
imaju preferencijalno pravo i to:

- u slučaju svih osobnih osiguranja njihovo pravo na sredstva raspoređena
u tehničku pričuvu ima prednost pred pravima svih drugih vjerovnika,

- u drugim vrstama osiguranja dio prijenosne premije (što znači dio
koji se odnosi na razdoblje nakon što su ugovori zbog insolventnosti društva
prekinuti) i sva potraživanja koja potječu iz razdoblja prije proglašenja
insolventnosti predstavljaju dugove prvoga reda.

VI. OBVEZNA OSIGURANJA

Članak 75.

Po ovom Zakonu obvezno se osiguravaju:

1. putnici u javnom prometu od posljedica nesretnog slučaja,

2. vlasnici, odnosno korisnici motornih vozila od odgovornosti za štete
počinjene trećim osobama,

3. vlasnici, odnosno korisnici zrakoplova od odgovornosti za štete počinjene
trećim osobama,

4. vlasnici, odnosno korisnici brodica na motorni pogon od odgovornosti
za štete počinjene trećim osobama.

Članak 76.

Vlasnici prijevoznih sredstava na koje se primjenjuju odredbe ovoga
Zakona o obveznim osiguranjima dužni su sklopiti ugovor o obveznom osiguranju
s ovlaštenim društvom za osiguranje.

Društva za osiguranje, kao članovi Hrvatskog ureda za osiguranje, koji
se bave obveznim osiguranjima iz članka 75. ovoga Zakona, uz prethodno
pribavljenu suglasnost od Direkcije za nadzor društava za osiguranje, donose
zajedničke uvjete i premijski sustav s jedinstvenim osnovicama dijela premije
za naknadu štete.

Zajedničke uvjete i premijski sustav s jedinstvenim osnovicama dijela
premije za naknadu štete objavljuje Hrvatski ured za osiguranje.

Društvo za osiguranje iz stavka 1. ovoga članka ne može odbiti ponudu
za sklapanje ugovora o osiguranju, ako ponuditelj prihvaća uvjete osiguranja
pod kojim to osiguranje obavlja.

Članak 77.

Odredbe ovoga Zakona o obveznim osiguranjima ne odnose se na prijevozna
sredstva oružanih snaga Republike Hrvatske.

***1. Osiguranje putnika u javnom prometu od posljedica nesretnog
slučaja***

Članak 78.

Vlasnici, odnosno korisnici vozila koja služe za prijevoz putnika u
javnom prometu dužni su zaključiti ugovor o osiguranju putnika od posljedica
nesretnog slučaja.

Ugovor iz stavka 1. ovoga članka dužni su zaključiti vlasnici, odnosno
korisnici:

1. autobusa kojim se obavlja javni prijevoz u gradskom, međugradskom
i međunarodnom linijskom i izvanlinijskom prometu,

2. taksi - automobila i rent-a-car vozila kad se iznajmljuju s vozačem,

3. autobusa koji prevoze radnike na posao i s posla,

4. tračnih vozila za prijevoz putnika,

5. svih vrsta pomorskih, jezerskih i riječnih plovila, uključujući skele
i splavove, koji na redovitim linijama slobodno prevoze putnike, uključujući
i krstarenje i prijevoz turista,

6. svih vrsta rent-a-car plovila iz točke 5. ovoga članka koja se iznajmljuju
s najmanje jednim članom posade,

7. zrakoplova kojima se obavlja javni prijevoz putnika na redovitim
i posebnim linijama ili slobodno,

8. turističkih zrakoplova koji se koriste za kraće prelete i panoramske
letove i rent-a-car zrakoplova koji se iznajmljuju s pilotom,

9. autobusa kojima turistička poduzeća prevoze turiste,

10. svih ostalih prijevoznih sredstava, bez obzira, na vrstu pogona,
kojima se prevoze putnici uz naplatu prijevoza u obliku djelatnosti.

Članak 79.

Putnicima se smatraju osobe koje se radi putovanja nalaze u jednom od
prijevoznih sredstava određenih za obavljanje javnog prijevoza, bez obzira
na to jesu li već kupile putnu kartu, a također i osobe koje se nalaze
u krugu kolodvora, pristaništa, luke, zrakoplovne luke ili u neposrednoj
blizini prijevoznog sredstva prije ukrcavanja odnosno nakon iskrcavanja,
koje su imale namjeru putovati određenim prijevoznim sredstvom ili su njime
putovale, osim osoba koje su zaposlene na prijevoznom sredstvu.

Putnicima iz stavka 1. ovoga članka smatraju se i osobe koje imaju pravo
na besplatnu vožnju.

Članak 80.

Najniže visine osiguranih svota, na koje mora biti ugovoreno osiguranje
po jednom putniku u slučaju smrti i trajnog invaliditeta utvrđuje Vlada
Republike Hrvatske na prijedlog Direkcije za nadzor društava za osiguranje.

Članak 81.

Putnik kome se dogodi nesretni slučaj, odnosno prema uvjetima osiguranja
određeni korisnik u slučaju smrti putnika, ima pravo zahtijevati da društvo
za osiguranje kod kojeg je zaključeno osiguranje neposredno njemu izvrši
svoju obvezu iz ugovora o osiguranju.

Ako je za nastalu štetu odgovoran vlasnik odnosno korisnik vozila koji
je sklopio ugovor o osiguranju putnika u javnom prometu, u naknadu štete
koja pripada oštećenoj osobi na temelju osiguranja od automobilske odgovornosti
ne uračunava se iznos koji pripada oštećenoj osobi po osnovi obveznog osiguranja
putnika u javnom prometu.

Ako vlasnik, odnosno korisnik vozila nije sklopio ugovor o osiguranju
putnika po odredbama ovoga Zakona, a dogodio se nesretni slučaj, putnik,
odnosno osoba koja bi bila korisnik osiguranja, da je ugovor o osiguranju
bio sklopljen, može isplatu osigurane svote zahtijevati od Hrvatskog ureda
za osiguranje.

Obradu i isplatu šteta Hrvatski ured za osiguranje može povjeriti svojim
članovima. Ako Hrvatski ured za osiguranje ili njegov član ne isplati naknadu
štete u roku od 60 dana od dana podnošenja odštetnog zahtjeva s potrebnom
dokumentacijom, oštećena osoba može podnijeti tužbu protiv Hrvatskog ureda
za osiguranje.

Hrvatski ured za osiguranje ima pravo na naknadu iznosa štete od osobe
koja je odgovorna za štetu, i to za isplaćeni iznos, kamate i troškove.

***2. Osiguranje vlasnika, odnosno korisnika motornih vozila
od odgovornosti za štete trećim osobama***

Članak 82.

Vlasnik, odnosno korisnik motornog vozila i priključnog vozila dužan
je sklopiti ugovor o osiguranju od odgovornosti za štetu koju uporabom
motornog vozila (u daljnjem tekstu: osiguranje od automobilske odgovornosti)
nanese trećim osobama zbog smrti, tjelesne ozljede, narušavanja zdravlja,
uništenja ili oštećenja stvari.

Osiguranje od automobilske odgovornosti vlasniku, odnosno korisniku
motornog vozila ne pokriva štetu na stvarima koje je prevozio, osim ako
te stvari služe za osobnu uporabu onih osoba koje su se nalazile u vozilu.

Štetom koja je nanesena uporabom motornog vozila smatra se i šteta koja
je trećoj osobi prouzročena padom stvari s motornog ili priključnog vozila.

Članak 83.

Motorna i priključna vozila, u smislu ovoga Zakona, jesu sva vozila
na motorni pogon koja se kreću javnim putem i ostalim površinama na kojima
se odvija promet, a koja podliježu obvezi registracije po propisima o cestovnom
prometu.

Od dužnosti sklapanja ugovora o osiguranju od odgovornosti oslobođeni
su vlasnici, odnosno korisnici motornih i priključnih vozila koja se kreću
tračnicama.

Registracija motornog vozila i priključnog vozila koje podliježe propisima
o registraciji, produženje registracije i izdavanje probnih pločica može
se obaviti nakon što se nadležnom tijelu za registraciju, odnosno nadležnom
tijelu za izdavanje probnih pločica podnese dokaz o sklopljenom ugovoru
o osiguranju od automobilske odgovornosti.

Organizator natjecanja radi postizanja najveće brzine ili najveće prosječne
brzine obvezan je zaključiti posebno osiguranje od automobilske odgovornosti.

Članak 84.

Nema pravo na naknadu štete po osnovi osiguranja od automobilske odgovornosti
za štete trećim osobama:

1. vozač vozila te njegovi pravni sljednici glede štete zbog smrti ili
tjelesne ozljede vozača,

2. vlasnik, suvlasnik i svaki drugi korisnik vozila u slučaju štete
na stvarima.

Članak 85.

Obveza društva za osiguranje na naknadu štete po osnovi osiguranja od
automobilske odgovornosti ne može po jednom štetnom događaju biti veća
od iznosa što ga na prijedlog Direkcije za nadzor društava za osiguranje
utvrdi Vlada Republike Hrvatske, ako ugovorom o osiguranju nije utvrđen
veći iznos.

Iznos iz stavka 1. ovoga članka posebno se utvrđuje za štetu na osobama,
a posebno za štetu na stvarima.

Ako ima više oštećenih osoba, a ukupna naknada premašuje iznos iz stavka
1. ovoga članka, prava oštećenih osoba prema društvu za osiguranje razmjerno
se smanjuju.

Društvo za osiguranje koje je isplatilo jednoj oštećenoj osobi iznos
veći od onog koji joj pripada s obzirom na razmjerno sniženje naknade,
jer nije znalo niti je moglo znati da postoje i druge oštećene osobe, ostaje
u obvezi prema tim drugim osobama samo do visine iznosa iz stavka 1. ovoga
članka.

Članak 86.

Društvo za osiguranje obvezno je pravnoj osobi koja obavlja poslove
zdravstvenoga, mirovinskog ili invalidskog osiguranja naknaditi stvarnu
štetu u okviru odgovornosti svoga osiguranika i u granicama obveza preuzetih
ugovorom o osiguranju.

Stvarnom štetom u smislu stavka 1. ovoga članka, smatraju se troškovi
liječenja i drugi nužni troškovi učinjeni u skladu s propisima o zdravstvenom
osiguranju, kao i razmjerni iznos mirovine oštećene osobe, odnosno članova
njezine obitelji.

Razmjerni iznos mirovine određuje se prema preostalom vremenu mirovinskog
staža i godina života oštećene osobe potrebnih za stjecanje prava na starosnu
mirovinu.

Članak 87.

Oštećena osoba ima pravo podnijeti odštetni zahtjev izravno društvu
za osiguranje.

Ako oštećena osoba istakne odštetni zahtjev neposredno prema društvu
za osiguranje, društvo za osiguranje ne može u odgovoru na takav zahtjev
isticati prigovore koji bi na temelju zakona ili uvjeta za osiguranje od
automobilske odgovornosti moglo istaknuti prema osiguranoj osobi zbog nepridržavanja
zakona ili uvjeta za osiguranje od automobilske odgovornosti.

Društvo za osiguranje koje nadoknadi štetu oštećenoj osobi a nije bilo
u obvezi isplate prema ovom Zakonu ili uvjetima za osiguranje od automobilske
odgovornosti, ima pravo na naknadu od osobe koja je odgovorna za štetu
i to za isplaćeni iznos štete, kamatu i troškove.

Članak 88.

Osiguranjem od automobilske odgovornosti, u skladu s odredbama ovoga
Zakona, obuhvaćene su i namjerno prouzročene štete te štete što nastanu
uporabom vozila kojim je upravljala osoba koja za to nije bila ovlaštena.

Neovlaštenim korisnikom motornog vozila, u smislu ovoga Zakona smatra
se:

1. osoba koja upravlja motornim vozilom bez odgovarajuće vozačke isprave,

2. osoba koja se bez nadzora ovlaštenog vozača - instruktora uvježbava
u upravljanju motornim vozilom u prometu na cesti,

3. osoba koja bez znanja i odobrenja vlasnika, odnosno korisnika motornog
vozila upotrijebi to vozilo,

4. osoba koja na protupravan način dođe u posjed motornog vozila.

Društvo za osiguranje koje nadoknadi štetu iz stavka 1. ovoga članka
ima pravo na naknadu od osobe koja je odgovorna za štetu, i to za isplaćeni
iznos naknade štete, kamatu i troškove.

Članak 89.

Ako se za trajanja osiguranja promijeni vlasnik, odnosno korisnik motornog
vozila, prava i obveze iz ugovora o osiguranju od automobilske odgovornosti
prenose se na novog vlasnika, odnosno korisnika i traju do isteka tekućeg
razdoblja osiguranja.

Članak 90.

Društvo za osiguranje kod kojeg se vlasnik, odnosno korisnik vozila
osigurao od automobilske odgovornosti dužno je štetu koja je uporabom vozila
nanesena u zemljama sustava zelene karte osiguranja, a koja prelazi iznos
štete iz članka 85. stavka 1. ovoga Zakona nadoknaditi trećoj osobi do
visine određene propisima o obveznom osiguranju države u kojoj je šteta
nastala.

Članak 91.

Oštećena osoba kojoj je šteta nanesena uporabom vozila čiji se vlasnik,
odnosno korisnik nije osigurao od automobilske odgovornosti podnosi odštetni
zahtjev Hrvatskom uredu za osiguranje.

Obradu i isplatu takvih šteta Hrvatski ured za osiguranje može povjeriti
svome članu, koji je obvezan štetu obraditi i isplatiti na teret Garancijskog
fonda. Ako Hrvatski ured za osiguranje ili njegov član ne isplati naknadu
štete u roku od 60 dana od dana podnošenja odštetnog zahtjeva s potrebnom
dokumentacijom, oštećena osoba može podnijeti tužbu protiv Hrvatskog ureda
za osiguranje.

Zavodi za mirovinsko i invalidsko te zdravstveno osiguranje, potom društva
za osiguranje koja se bave (obveznim i dobrovoljnim) zdravstvenim, mirovinskim
ili sličnim osiguranjima i imovinskim osiguranjima, na temelju ovoga članka,
nemaju pravo na naknadu štete.

Hrvatski ured za osiguranje ima pravo na naknadu iznosa od osobe koja
je odgovorna za štetu, i to za isplaćeni iznos štete, kamate i troškove.

Odredbe ovoga članka primjenjuju se i u slučaju prestanka društva za
osiguranje.

Članak 92.

Oštećeni građanin kome je šteta nanesena uporabom nepoznatog motornog
vozila ima pravo na naknadu štete zbog smrti, tjelesne ozljede ili oštećenja
zdravlja do visine iznosa koji, na temelju članka 85. ovoga Zakona, utvrdi
Vlada Republike Hrvatske za osobna vozila, a odštetni zahtjev podnosi Hrvatskom
uredu za osiguranje.

Obradu i isplatu takve štete Hrvatski ured za osiguranje može povjeriti
svome članu, koji je obvezan štetu obraditi i isplatiti na teret Garancijskog
fonda. Ako Hrvatski ured za osiguranje ili njegov član ne isplati naknadu
štete u roku od 60 dana od dana podnošenja odštetnog zahtjeva s potrebnom
dokumentacijom, oštećena osoba može podnijeti tužbu protiv Hrvatskog ureda
za osiguranje.

Ako bude pronađeno vozilo čijom je uporabom nanesena šteta, Hrvatski
ured za osiguranje ima pravo na naknadu od društva kod kojega je sklopio
osiguranje od automobilske odgovornosti, i to za isplaćeni iznos štete,
kamate i troškove.

Članak 93.

Štete isplaćene na temelju članka 81. stavka 3., članka 91., 92., 98.
i 105. ovoga Zakona snose sva društva za osiguranje koja obavljaju poslove
osiguranja iz članka 75. ovoga Zakona.

Članak 94.

Osoba koja motornim vozilom inozemne registracije ulazi na teritorij
Republike Hrvatske mora imati valjanu međunarodnu ispravu o osiguranju
od automobilske odgovornosti koja vrijedi za teritorij Republike Hrvatske
ili neki drugi dokaz o postojanju takvog osiguranja, koja pokriva štete
najmanje do iznosa iz članka 85. stavka 1. ovoga Zakona.

Granična policija dužna je kontrolirati je li udovoljeno uvjetima iz
stavka 1. ovoga članka.

Članak 95.

Međunarodnim ispravama i dokazima iz članka 94. stavka 1. ovoga Zakona
smatraju se oni dokumenti čiju valjanost priznaje Hrvatski ured za osiguranje.

Priznavanje valjanosti međunarodnih isprava i dokaza Hrvatski ured za
osiguranje priznaje unaprijed, obavješćivanjem Ministarstva unutarnjih
poslova.

Priznavanje valjanosti međunarodnih isprava i dokaza uključuje i garantiranje
Hrvatskog ureda za osiguranje za obveze utemeljene tim ispravama i dokazima,
do iznosa iz članka 85. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 96.

Osobe koje nemaju valjanu međunarodnu ispravu ili dokaz iz članka 94.
stavka 1. ovoga Zakona moraju na granici sklopiti s domaćim društvom za
osiguranje ugovor o osiguranju od automobilske odgovornosti koji vrijedi
na teritoriju Republike Hrvatske.

Za provedbu osiguranja iz stavka 1. ovoga članka nadležan je Hrvatski
ured za osiguranje, koji određuje jednog člana ili više svojih članova
da na graničnim prijelazima sklapaju osiguranja u korist Garancijskog fonda.
Za sklopljena osiguranja član ima pravo na naknadu troškova.

Članak 97.

Oštećena osoba kojoj je šteta nanesena uporabom vozila s inozemnom registracijom
za koje vozilo postoji valjana međunarodna isprava ili dokaz o postojanju
osiguranja od automobilske odgovornosti iz članka 94. stavka 1. ovoga Zakona
podnosi odštetni zahtjev Hrvatskom uredu za osiguranje.

Obradu i isplatu ovakvih šteta Hrvatski ured za osiguranje može povjeriti
svojim članovima ili specijaliziranim organizacijama za obradu navedenih
šteta, koji su dužni odštetni zahtjev obraditi i likvidirati sukladno s
međunarodnim sporazumima o osiguranju motornih vozila u roku od 60 dana.

Ako Hrvatski ured za osiguranje ili osoba iz stavka 2. ovoga članka
ne isplati naknadu štete u roku od 60 dana od dana podnošenja odštetnog
zahtjeva s potrebnom dokumentacijom, oštećena osoba može podnijeti tužbu
protiv Hrvatskog ureda za osiguranje.

Članak 98.

Oštećena osoba kojoj je šteta nanesena uporabom vozila inozemne registracije
koje je osigurano kod društva za osiguranje iz članka 96. ovoga Zakona
odštetni zahtjev podnosi Hrvatskom uredu za osiguranje.

Članak 99.

Za naknadu štete koja je nanesena uporabom vozila inozemne registracije
koje nema valjanu međunarodnu ispravu ili dokaz o osiguranju od automobilske
odgovornosti važe odredbe iz članka 91. ovoga Zakona.

Članak 100.

Vlasnik, odnosno vozač motornog vozila mora na zahtjev ovlaštene osobe
Ministarstva unutarnjih poslova dati na uvid važeću policu osiguranja od
automobilske odgovornosti kao i Europsko izvješće o nezgodi.

Članak 101.

Društvo za osiguranje dužno je uz policu osiguranja od automobilske
odgovornosti izdati Europsko izvješće o nezgodi.

Sudionici prometne nezgode moraju popuniti i potpisati te međusobno
razmijeniti Europsko izvješće o nezgodi. Uredno ispunjeno Europsko izvješće
o nezgodi može se koristiti kao odštetni zahtjev ili prijava štete po osnovi
osiguranja od automobilske odgovornosti.

Tijela unutarnjih poslova kao i pravosudna i druga tijela koja vode
postupak o prometnim nezgodama dužna su na zahtjev društva za osiguranje
pružiti podatke o prometnoj nezgodi.

***3. Osiguranje vlasnika, odnosno korisnika zrakoplova od
odgovornosti za štete nanesene trećim osobama***

Članak 102.

Vlasnik, odnosno korisnik zrakoplova dužan je osigurati se od odgovornosti
za štete koje zrakoplov može nanijeti trećim osobama.

Osobe koje se prevoze zrakoplovom ne smatraju se trećim osobama u smislu
ovoga Zakona.

Za inozemni zrakoplov koji ulazi u zračni prostor države mora postojati
osiguranje od odgovornosti za štete iz stavka 1. ovoga članka, ako nije
pruženo drugo osiguranje za naknadu štete ili ako međunarodnim ugovorom
nije drukčije određeno.

Članak 103.

Obveza društva za osiguranje za naknadu štete, prema ovomu članku, ograničena
je iznosom koji utvrdi Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Direkcije
za nadzor društava za osiguranje ako ugovorom o osiguranju nije predviđen
veći iznos.

Obveza društva za osiguranje na naknadu štete po osnovi članka 102.
ovoga Zakona ograničena je iznosom iz stavka 1. ovoga članka, ako ugovorom
o osiguranju nije predviđen veći iznos.

Ako šteta nastane uporabom nepoznatog, neosiguranog ili inozemnog zrakoplova,
primjenjuju se odredbe ovoga Zakona što se odnose na naknadu štete koju
je prouzročilo nepoznato, neosigurano ili inozemno motorno vozilo.

***4. Osiguranje vlasnika, odnosno korisnika brodice na motorni
pogon od odgovornosti za štete nanesene trećim osobama***

Članak 104.

Vlasnik, odnosno korisnik brodice na motorni pogon registrirane za šport
i razonodu, upisanoj u očevidnik brodica dužan je osigurati se od odgovornosti
za štete koju brodica na motorni pogon može nanijeti trećim osobama zbog
tjelesne ozljede, oštećenja zdravlja ili smrti.

Osobe koje se prevoze brodicom na motorni pogon iz stavka 1. ovoga članka
ne smatraju se trećim osobama u smislu ovoga Zakona.

Za brodicu na motorni pogon upisanu u strani upisnik brodica koja ulazi
u obalno more Republike Hrvatske ili unutarnje plovne putove mora postojati
osiguranje od odgovornosti za štete iz stavka 1. ovoga članka, ako nije
pruženo drugo odgovarajuće osiguranje za naknadu štete ili ako međunarodnim
ugovorom nije drukčije određeno.

Od dužnosti sklapanja ugovora o osiguranju od odgovornosti kod registracije,
odnosno produženja registracije brodice na motorni pogon, oslobođeni su
vlasnici brodica upisanih u očevidnik brodica na motorni pogon čija snaga
motora ne prelazi 15 kW.

Obveza društva za osiguranje za naknadu šteta po osnovi ovoga članka
ograničena je iznosom koji utvrđuje Vlada Republike Hrvatske na prijedlog
Direkcije za nadzor društava za osiguranje, ako ugovorom o osiguranju nije
predviđen veći iznos.

Odredbe ovoga Zakona koje se odnose na osiguranje vlasnika, odnosno
korisnika od odgovornosti za štete trećim osobama, ako je štetu prouzročilo
nepoznato, neosigurano ili strano motorno vozilo odgovarajuće se primjenjuju
i na odgovornost za naknadu šteta prouzročenih uporabom nepoznate, neosigurane
ili strane brodice na motorni pogon.

VII. HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE

Članak 105.

Pored poslova iz članka 9. i 76. ovoga Zakona, Hrvatski ured za osiguranje
obavlja i poslove obrade, isplate, obračuna i međusobnog izravnanja štete
iz članka 81. stavka 3. te članka 91., 92., 95., 98., 103. i 104. ovoga
Zakona.

Radi obavljanja poslova iz stavka 1. ovoga članka na razini Ureda osniva
se Garancijski fond.

Sredstva Garancijskog fonda služe za plaćanje:

- šteta nastalih u inozemstvu od osiguranih i neosiguranih vozila s
hrvatskom registracijskom oznakom u skladu s međunarodnim sporazumima,

- šteta nastalih na teritoriju Republike Hrvatske od neosiguranih i
nepoznatih motornih vozila, brodica na motorni pogon i zrakoplova te šteta
koje oštećene osobe nisu mogle naplatiti zbog prestanka postojanja društva
za osiguranje,

- osigurane svote zbog nesretnog slučaja ako vlasnik, odnosno korisnik
vozila koje služi za prijevoz putnika nije sklopio ugovor o osiguranju
putnika iz članka 78. ovoga Zakona ili osigurana svota nije isplaćena zbog
prestanka rada društva za osiguranje,

- šteta nastalih na teritoriju Republike Hrvatske od motornih vozila
s inozemnom registracijskom oznakom iz članka 95., 98. i 99. ovoga Zakona,

- naknade troškova obrade šteta iz članka 81. stavka 3., članka 91.,
92. i 98. ovoga Zakona.

Iz sredstava Garancijskog fonda ne naknađuju se štete koje nastanu od
motornih vozila sa stranom registracijskom oznakom što prometuju na teritoriju
Republike Hrvatske, na temelju posebnih sporazuma kojih je potpisnik Republika
Hrvatska, ako nemaju međunarodne isprave ili dokaz o osiguranju od automobilske
odgovornosti iz članka 94. stavka 1. ovoga Zakona.

Ured obavlja i druge poslove od općeg i od zajedničkog interesa za djelatnost
osiguranja.

Članak 106.

Hrvatski ured za osiguranje je pravna osoba i stječe svojstvo pravne
osobe upisom u sudski registar.

Članstvo je u Hrvatskom uredu za osiguranje dobrovoljno. Članstvo u
Hrvatskom uredu za osiguranje obvezno je za ona društva koja se bave obveznim
osiguranjima iz članka 75. ovoga Zakona.

Članak 107.

Sredstva u Garancijski fond radi plaćanja naknade šteta iz članka 105.
ovoga Zakona obvezno izdvajaju članovi koji obavljaju poslove obveznih
osiguranja iz članka 75. ovoga Zakona razmjerno premiji ostvarenoj u određenoj
vrsti osiguranja u prethodnoj godini.

Članovi Hrvatskog ureda za osiguranje obvezni su sredstva doznačiti
Garancijskom fondu u roku od 15 dana od primitka njegove obavijesti.

Članovi Hrvatskog ureda za osiguranje registrirani za obavljanje poslova
obveznih osiguranja iz članka 75. ovoga Zakona dužni su u Garancijski fond
položiti i neopozivu garanciju banke čija visina se određuje razmjerno
premiji ostvarenoj u određenoj vrsti osiguranja u prethodnoj godini, s
time da najmanji iznos garancije iznosi 4.000.000,00 kuna, a najveći 10.000.000,00
kuna.

Članovi Hrvatskog ureda za osiguranje dužni su garanciju iz stavka 3.
ovoga članka položiti svake godine i to u roku od 15 dana od dana primitka
njegove obavijesti.

U slučaju prestanka rada društva koje se bavi obveznim osiguranjem naknada
štete oštećenim osobama isplaćuje se, prije svega, iz sredstava osiguranih
na temelju garancije koje je u Garancijski fond položilo društvo koje prestaje
s radom.

Sredstva za obavljanje djelatnosti Hrvatskog ureda za osiguranje osiguravaju
svi njegovi članovi.

Statutom Hrvatskog ureda za osiguranje naročito se utvrđuje njegov ustroj,
djelatnost i financiranje te način i visina uplate sredstava radi isplate,
obračuna i međusobnog izravnavanja šteta iz članka 105. ovoga Zakona.

Ako član Ureda ne podmiruje financijske obveze utvrđene statutom, Direkcija
za nadzor društava za osiguranje, na prijedlog Hrvatskog ureda za osiguranje,
može društvu za osiguranje oduzeti dozvolu za obavljanje poslova osiguranja.

VIII. KAZNENE ODREDBE

Članak 108.

Novčanom kaznom od 20.000,00 do 200.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
društvo za osiguranje:

1. ako ulaže sredstva osiguranja suprotno namjenama i bez instrumenata
jamstva povrata sredstava, kao i suprotno razmjerima iz članka 55. ovoga
Zakona,

2. ako sredstva osiguranja života ne vodi na posebnom računu i ako ih
koristi za prisilno izvršenje za pokrivanje obveza iz drugih vrsta osiguranja,
odnosno reosiguranja ili drugih obveza društva za osiguranje (članak 37.),

3. ako tijekom iduće poslovne godine ne namiri nepokriveni gubitak iz
protekle godine i ne nadoknadi sredstva jamstvenog kapitala, (članak 48.),

4. ako posebno ne utvrdi dobit, odnosno gubitak za osiguranje života
i ne iskaže rezultat po poslovima ostalih osiguranja i poslovima reosiguranja
(članak 49.),

5. ako ne oblikuje i trajno ne drži vlastita sredstva najmanje u visini
propisanoj u članku 12. i članku 52. ovoga Zakona.

6. ako u slučaju smanjenja jamstvenog kapitala do 25% od iznosa iz članka
54. ovoga Zakona ne donese program mjera za usklađivanje poslovanja radi
osiguranja propisanog iznosa jamstvenog kapitala u roku od 6 mjeseci ili
u slučaju smanjenja jamstvenog kapitala za više od 25% ne donese takav
program u roku od 12 mjeseci ili u roku od iduća 3 mjeseca ne uskladi opseg
premijskog prihoda, odnosno visine premije samopridržaja (članak 54.),

7. ako ne primjenjuje zajedničke uvjete i premijski sustav iz članka
76. ovoga Zakona,

8. ako ne dostavlja statističke i druge podatke po vrstama i grupama
osiguranja na način koji je odredila Direkcija za nadzor društava za osiguranje
(članak 63.),

9. ako ne plati pristojbu Direkciji za nadzor društava za osiguranje
(članak 56.) i Hrvatskom uredu za osiguranje (članak 107.),

10. ako posreduje, osigurava ili reosigurava imovinu i osobe suprotno
odredbama ovoga Zakona.

Novčanom kaznom od 1.000,00 do 12.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
iz stavka 1. ovoga članka i odgovorna osoba u društvu za osiguranje.

Članak 109.

Novčanom kaznom od 200,00 do 4.000,00 kuna kaznit će se odgovorna osoba:

1. ako ne sklopi ugovor o obveznom osiguranju s društvom za osiguranje
prije nego što se prijevozno sredstvo stavi u promet (članak 78. i 82.),

2. ako ne sklopi ugovor o obveznom osiguranju od odgovornosti za štete
prouzročene uporabom zrakoplova (članak 102.) i brodice na motorni pogon
(članak 104.),

3. ako ne pokaže nadležnom tijelu unutarnjih poslova policu osiguranja
i Europsko izvješće o nezgodi (članak 96.).

Članak 110.

Novčanom kaznom od 20.000,00 do 200.000,00 kuna za prekršaj kazniti
će se pravna ili fizička osoba koja zaključi ugovor o osiguranju suprotno
odredbi članka 6. ovoga Zakona.

Novčanom kaznom od 5.000,00 do 20.000,00 kuna za prekršaj iz stavka
1. ovoga članka kaznit će se i odgovorna osoba u pravnoj osobi.

IX. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 111.

Društva za osiguranje dužna su uskladiti svoje poslovanje s odredbama
Zakona o osiguranju ("Narodne novine", br. 9/94.) u roku od 12
mjeseci od njegova stupanja na snagu.

Članak 112.

U roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu Zakona o osiguranju
("Narodne novine", br. 9/94.) Direkcija za nadzor društava za
osiguranje počet će obavljati poslove utvrđene tim Zakonom.

Do početka rada Direkcije za nadzor društava za osiguranje odobrenja
za obavljanje poslova osiguranja društava za osiguranje i kontrolu njihova
poslovanja obavljat će sukladno odredbama ovoga Zakona Ministarstvo financija.

Članak 113.

Društva za osiguranje, odnosno društva za reosiguranje koja su osnovana
do dana stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osiguranju
("Narodne novine", br. 20/97.) obvezna su u roku od dvije godine
od dana njegova stupanja na snagu uskladiti s njime akte i poslovanje te
strukturu i visinu temeljnog kapitala, vlasničke udjele u temeljnom kapitalu
i iznos jamstvenog kapitala iz članka 51., koji ne može biti manji od iznosa
utvrđenog u članku 53. ovoga Zakona.

Članak 114.

Zahtjevi koji su podneseni za izdavanje odobrenja za rad društva, a
nisu riješeni do dana stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o osiguranju ("Narodne novine", br. 20/97.), rješavat će se prema
njegovim odredbama.

Članak 115.

Na iznose naknade šteta (glavnice) određene ovršnim ispravama (sudske
presude i sudske nagodbe) i izvansudskim nagodbama iz osiguranja, ne obračunavaju
se kamate osobama koje su napustile teritorij Republike Hrvatske nakon
17. kolovoza 1990., odnosno otišle ili ostale živjeti na privremeno okupiranim
područjima Republike Hrvatske.

Iznosi naknade šteta (glavnice) iz stavka 1. ovoga članka mogu se isplatiti
osobno ili na temelju punomoći ovjerovljene pred nadležnim tijelima Republike
Hrvatske.

Članak 116.

Stupanjem na snagu Zakona o osiguranju ("Narodne novine",
br. 9/94.) prestaje važiti Zakon o osiguranju imovine i osoba ("Narodne
novine", br. 53/77.), Zakon o osnovama sistema osiguranja imovine
i osoba ("Narodne novine", br. 53/91.) i Odluka o visini minimalnog
iznosa početnoga fonda sigurnosti i ukupnog uloga u trenutku osnivanja
dioničkoga društva za osiguranje ("Narodne novine", br. 17/93.).

Zakon, NN 46/1997-666