## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-343/1996 od 14. siječnja 1998.

### NN 12/1998 (30.1.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-343/1996 od 14. siječnja 1998.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Nikola Filipović, Jurica Malčić, mr.
Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom
ustavne tužbe Z. M. iz P., zastupanog po punomoćniku D. G., odvjetniku
iz P., radi zaštite ustavnih prava, na sjednici održanoj dana 14. siječnja
1998. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

1. Usvaja se ustavna tužba te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-6822/95-4 od 11.
siječnja 1996.;

- rješenje Ministarstva obrane Republike Hrvatske - Personalne uprave,
klasa: 080-04/95-12/10, urbroj: 512-20-22-95-148 od 24. srpnja 1995. godine.

2. Predmet se vraća Ministarstvu obrane Republike Hrvatske - Personalna
uprava na ponovni postupak.

3. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Z. M. podnio je ovom Sudu pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu povodom
akata citiranih u izreci ove odluke.

Osporenim aktima pravomoćno je podnositelju ustavne tužbe utvrđen prestanak
rada u Hrvatskoj vojsci, a temeljem članka 174. stavak 2. Zakona o obrani
("Narodne novine", broj 74/93).

Podnositelj ustavne tužbe tvrdi da su mu osporenim odlukama povrijeđena
ustavna prava iz članka 54. Ustava, a iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi
da smatra da je povrijeđena i ustavna odredba iz članka 19. stavka 1. Ustava.

Obrazlažući razloge za svoje tvrdnje o povredi ustavnih prava podnositelj
ustavne tužbe navodi da je do osporenih odluka došlo zbog pogrešno i nepotpuno
utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešne primjene materijalnog prava. Nadalje,
navodi da nisu poštovana pravila postupka (otkaz mu je uručen za vrijeme
dok je bio na bolovanju, što je po njemu protivno članku 73. i 240. Zakona
o radu ("Narodne novine", broj 38/95), te da mu nije bila pružena mogućnost
da se očituje na navode zbog kojih mu je utvrđen prestanak radnog odnosa.

U skladu sa člankom 55. stavak 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) ustavna tužba dostavljena je na
izjašnjenje Ministarstvu obrane Republike Hrvatske.

Personalna uprava Ministarstva obrane Republike Hrvatske svojim očitovanjem,
klasa Str. Pov. 711-02/96-01/01, ur. broj: 512-20-21-96-7 od 22. srpnja
1996. godine, osporila je sve navode iznesene u ustavnoj tužbi, navodeći
da je odluka o prestanku radnog odnosa Marković Zdenku donesena u skladu
s člankom 174. stavak 2. Zakona o obrani, kad su se za to ispunile zakonske
pretpostavke i da zbog toga nisu povrijeđena ustavna prava podnositelja
ustavne tužbe iz članka 54. Ustava, te je predložila da se ustavna tužba
odbije kao neosnovana.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/91), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je odlukom sudbene, upravne vlasti ili drugih tijela,
koja imaju javne ovlasti povrijeđeno jedno od Ustavom utvrđenih sloboda
ili prava čovjeka i građanina.

Člankom 60. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 29/94), određeno je da će Ustavni sud, ako utvrdi da je ustavno pravo
ili sloboda tužitelja povrijeđeno osporenim aktom, ukinuti u cijelosti
ili djelomično taj akt.

Uvidom u osporene odluke, kao i u presliku spisa Ministarstva obrane,
koji je dostavljen na zahtjev Suda, Sud je utvrdio da su podnositelju ustavne
tužbe povrijeđena ustavna prava na koja ukazuje.

Člankom 3. Ustava Republike Hrvatske, vladavina prava je istaknuta kao
temeljno načelo pravnog poretka Republike Hrvatske, a što ujedno i znači
obvezu za sve da se u svom radu pridržavaju Ustava i zakona. Ta obveza
proizlazi i iz članka 5. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 19. stavak 1. Ustava određuje da pojedinačni akti državne uprave
i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu. To
znači da pojedinačni akti moraju biti utemeljeni na zakonu i doneseni u
postupku određenom u zakonu.

Članak 54. Ustava određuje pravo na rad i slobodu rada, slobodno biranje
poziva i zaposlenja te svakome pod jednakim uvjetima dostupnost svakog
radnog mjesta i dužnosti.

Članak 10. Zakona o oružanim snagama Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 23/95, 33/96) u stavku 1. određuje da akti kojima se regulira status
djelatnih vojnih osoba, službenika i namještenika u službi su upravni akti.
Stavak 3. istog članka propisuje da se u postupku donošenja tih upravnih
akata iz stavka 1. primjenjuje Zakon o općem upravnom postupku, ako ovim
zakonom nije drugačije određeno, a stavak 4. da će se na djelatničke odnose,
prava i obveze, u službi, te odgovornost vojnih osoba, službenika i namještenika,
primjenjivati, ako ovim zakonom nije drugačije određeno, propisi o državnim
službenicima i namještenicima, a u pitanjima koja tim propisima nisu uređena
primijenit će se opći propisi o radu.

Polazeći od citiranih temeljnih načela i članka 10. Zakona o oružanim
snagama Republike Hrvatske, Sud je utvrdio da osporeno rješenje Ministarstva
obrane Republike Hrvatske nije doneseno u postupku propisanom Zakonom o
općem upravnom postupku ("Narodne novine", broj 53/91) i u skladu s temeljnim
načelima tog zakona, a čime je povrijeđena ustavna odredba iz članka 19.
Ustava, a shodno tome i ustavno pravo podnositelja ustavne tužbe iz članka
54. Ustava, koji je u oružanim snagama Republike Hrvatske imao status namještenika.

Uvidom u spis prvostupanjskog tijela, utvrđeno je da je rješenje o otkazu
i prestanku radnog odnosa doneseno na temelju prijedloga Kadrovske komisije
Ministarstva obrane od 19. srpnja 1995. godine, a samo na temelju dokumentacije
predložene od strane predlagatelja, a da samom podnositelju ustavne tužbe
u postupku nije bilo omogućeno da se izjasni na tvrdnje predlagatelja i
da brani svoja prava na rad, kao i druga prava koja proizlaze iz radnog
odnosa.

Članak 7. određuje kao temeljno načelo Zakona o općem upravnom postupku
obvezu tijela, koje vode upravni postupak da u postupku moraju utvrditi
pravo stanje stvari i u tom cilju moraju se utvrditi sve činjenice koje
su od važnosti za donošenje zakonitog i pravilnog rješenja.

Članak 8. stavak 1. istog zakona također sadrži temeljno načelo saslušanja
stranke te određuje da se prije donošenja rješenja stranci mora pružiti
mogućnost da se izjasni o činjenicama i okolnostima koje su od važnosti
za donošenje rješenja. Stavak 2. članka 8. određuje da se rješenje bez
prethodnog izjašnjenja stranke može donijeti samo iznimno i to u slučajevima
kada je to zakonom određeno.

Prvostupanjsko osporeno rješenje doneseno je u postupku u kojem su zanemarena
ta načela.

U biti, navedeno rješenje Ministarstva obrane doneseno je po skraćenom
postupku, iako u konkretnom slučaju nisu bile ispunjene zakonske pretpostavke
iz članka 141. Zakona o općem upravnom postupku za takav postupak.

Nije sporno da po članku 174. stavak 2. Zakona o obrani na prijedlog
komisije Ministarstva obrane Republike Hrvatske, osobi na službi u oružanim
snagama, služba može prestati kad to zahtijevaju potrebe službe i interesi
oružanih snaga.

Međutim, prvostupanjsko tijelo u obrazloženju svoje odluke, kojom utvrđuje
prestanak radnog odnosa podnositelja ustavne tužbe, kao razlog donošenja
odluke po članku 174. stavak 2. Zakona o obrani navodi da je Kadrovska
komisija Ministarstva obrane predložila prestanak radnog odnosa podnositelju
ustavne tužbe, jer je utvrđeno da isti ima "neprimjeran odnos prema potrebama
službe i interesima oružanih snaga Republike Hrvatske, pa da bi daljnje
zadržavanje na radu bila objektivna smetnja za efikasno funkcioniranje
postrojbe".

Iz takvog neodređenog obrazloženja proizlazi, bez obzira što se rješenje
poziva na odredbu članka 174. stavak 2. Zakona o obrani i da je podnositelj
ustavne tužbe razriješen zbog mišljenja nadležnih tijela da ne ispunjava
svoje radne obveze.

Isticanje negativnih osobina neke osobe koje imaju za posljedicu prestanak
radnog odnosa, a što je nesumnjivo u konkretnom slučaju, a bez mogućnosti
da se ta osoba na to očituje, predstavlja povredu prava na rad.

Kako je to učinjeno u postupku u kojem podnositelju ustavne tužbe nije
bilo omogućeno da se očituje na iznesene navode da ima neprimjeran odnos
prema radu, kao i da predloži izvođenje dokaza radi zaštite svojih prava,
očito je da su takovim postupkom, kao i odlukama donesenim u tom postupku
povrijeđena njegova ustavna prava na rad.

Kako je Upravni sud Republike Hrvatske svojom presudom, odbio tužbu
podnositelja ustavne tužbe protiv citiranog rješenja, iako ono nije doneseno
u skladu s citiranim temeljnim načelima Zakona o općem upravnom postupku,
dakle, što u postupku koji je prethodio aktu nije postupljeno prema pravilima
postupka i tom presudom je povrijeđena ustavna odredba iz članka 19. stavka
1. Ustava, a i ustavno pravo iz članka 54. stavka 1. Ustava.

Slijedom iznesenog, Ustavni sud Republike Hrvatske je usvojio ustavnu
tužbu te je, u skladu s člankom 60. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske, ukinuo akte citirane u izreci.

Objava odluke temelji se na odredbi članka 20. stavak 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-343/1996
Zagreb, 14. siječnja 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 12/1998-194