## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1112/2001 od 19. veljače 2004.

### NN 27/2004 (3.3.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1112/2001 od 19. veljače 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

787

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Že­ljko Potoč­njak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija,
Agata Račan, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
u postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ž. S. iz R., koje­g zastupa LJ. K.-S.
odvjetnica u V., na sjednici održanoj dana 19. ve­ljače 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Ukidaju se:

– rješe­nje Županijskog suda u Bjelovaru, broj.
Gž-128/01-2 od 8. ožujka 2001. godine i

– rješe­nje Općinskog suda u Virovitici, broj:
Ovr-738/99-18 od 30. studenoga 2000. godine, te se predmet vraća Općinskom sudu
u Virovitici na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv rješe­nja Županijskog suda u Bjelovaru, broj:
Gž-128/01-2 od 8. ožujka 2001. godine.

2. U konkretnom slučaju, presudom na teme­lju
izostanka Općinskog suda u Virovitici, broj: P-33/96-4 od 10. svib­nja 1996.
godine, podnosite­lj je, kao IV-tuženi, obvezan tužite­lju, Z. š. k. z. iz V.,
na ime povrata kredita, solidarno s drugim tuženicima, isplati iznos od 4.167
DEM, prema sred­njem tečaju na dan isplate, zajedno s ugovorenim kamatama po
stopi od 84% godiš­nje i ugovorenim zateznim kamatama po stopi od 360% godiš­nje,
računajući od 25. rujna 1995. godine pa do isplate, zajedno s troškovima
postupka u iznosu od 3.102,50 kn.

S obzirom na či­njenicu da pravomoćno utvrđena
činidba vraća­nja duga nije izvršena u paricijskom roku, tužite­lj je 5. srp­nja
1999. godine pred Općinskim sudom u Virovitici pokrenuo ovršni postupak, vođen
pod poslovnim brojem: Ovr-738/99.

Tijekom ovršnog postupka, na trećoj usmenoj javnoj
dražbi radi prodaje nekretnina, rješe­njem Općinskog suda u Virovitici, broj
Ovr-738/99-18 od 30. studenoga 2000. godine, jedinom ponudite­lju, a ujedno i
ovrhovodite­lju, Z. š. k. z. iz V., za iznos od 1,00 kune, dosuđene su 1/3
dijela nekretnine, upisanih u z. k. ul. broj: 187 k. o. Stari Rezovac, koje se
sastoje od:

– čkbr.
1402, oranica Kamenik s 15 a 66 m˛

– čkbr.
1403, voć­njak Kamenik sa 7 a 10 m˛

– čkbr. 1404, kuća broj 89 zgrada i dvor s 4 a 12 m˛

– čkbr. 234, oranica Vojnov Lug sa 36 a 05 m˛.

Protiv prvostupa­njskog rješe­nja, podnosite­lj je
izjavio žalbu, koja je osporenim rješe­njem u cijelosti odbijena kao
neosnovana.

3. U ustavnoj tužbi podnosite­lj ističe da su prodane
nekretnine bile jedina ­nje­gova imovina, nužna za ­nje­govo uzdržava­nje.
Ističe da je, kao jamac solidarni dužnik za iznos duga od 4.167 DEM, ostao bez
imovine koja ima tržišnu cijenu od oko 65.000 DEM. Nada­lje, ističe da je javna
dražba formalno provedena u skladu s odredbom članka 97. Ovršnog zakona
(»Narodne novine«, broj 57/96, 29/99, 42/00 i 173/03, u nastavku: OZ), ali da
sud nije mogao ­nje­gove nekretnine prodati za iznos od samo 1,00 kn. Takvo
postupa­nje sudova smatra protivnim odredbi članka 3. Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u nastavku: ZPP), kojom
je izričito propisano da stranke svojim pravima ne mogu raspolagati ukoliko su
ista u suprotnosti s pravilima morala. Konačno, zbog nesrazmjernosti u
vrijednosti, koju je tužite­lj na ovoj javnoj dražbi ostvario, povrijeđena su i
pravila obveznog prava, koja se odnose na prodaju, ističe podnosite­lj.

4. Slijedom sve­ga iznesenog, podnosite­lj smatra da
je osporenim odlukama povrijeđeno ustavno pravo, sadržano u članku 29. stavku
1. Ustava, prema kojemu svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i
obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog djela.

Predlaže usvaja­nje ustavne tužbe i ukida­nje
osporenih rješe­nja.

5. Za potrebe ustavnosudskog postupka, pribav­ljen je
spis predmeta Općinskog suda u Virovitici, broj: Ovr-738/99.

*Ustavna tužba je osnovana.*

6. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u nastavku: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (re­gionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim pravima ili obvezama ili o sum­nji
ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno ­ljudsko pravo ili teme­ljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (re­gionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučiva­nja o pravima i obvezama podnosite­lja, povrijeđeno podnosite­lju
ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pita­nje jesu li sudovi
pravilno i potpuno utvrdili či­njenično sta­nje i ocijenili dokaze. Za Ustavni
sud relevantne su samo one či­njenice od čije­g postoja­nja ovisi ocjena o
povredi ustavnog prava.

7. U konkretnom slučaju, podnosite­lj zahtijeva
ustavnosud­sku zaštitu u vezi s postupkom ovrhe, tijekom koje­ga su ­nje­gove
nekretnine dosuđene ovrhovodite­lju za iznos od 1,00 kn na ime namire­nja duga
u iznosu od 4,167 DEM.

Javna dražba provedena je pozivom na odredbu članka
97. stavka 4. OZ-a, koja propisuje:

»Ako
nekretnina ne bude prodana ni na drugom ročištu, sud će u roku od najma­nje 15
do najviše 30 dana zakazati treće ročište na kojemu nekretnina može biti
prodana bez ograniče­nja najniže cijene u odnosu na utvrđenu vrijednost.
(...).«.

8.
Prema odredbi članka 3. Ustava, sloboda, jednakost, nacionalna ravnopravnost i
ravnopravnost spolova, mirotvorstvo, socijalna pravda, poštiva­nje prava
čovjeka, nepovredivost vlas­ništva, očuva­nje prirode i čovjekova okoliša,
vladavina prava i demokratski višestranački sustav, najviše su vrednote
ustavnog poretka Republike Hrvatske i teme­lj su za tumače­nje Ustava.

Ustavni
sud je pošao od stajališta da vladavina prava, kao jedna od najviših vrednota ustavnog
poretka Republike Hrvatske, između ostalog, sadrži obvezu sudova da, u
slučajevima kada tumače i primje­njuju propise, postupaju na način da ne povrje­đuju
­ljudska prava i teme­ljne slobode.

Članak
29. stavak 1. Ustava jamči pravo na pravično suđe­nje. Navedeno ustavno pravo
ne može se tijekom sudskog postupka ostvariti ukoliko stranke u tom postupku
nemaju jednak postupovni i materijalnopravni položaj.

9.
Odredba članka 6. OZ propisuje:

»Pri
provedbi ovrhe i osigura­nja pazit će se na dostojanstvo ovršenika, odnosno
protivnika osigura­nja te na to da ovrha, odnosno osigura­nje za ­nje­ga budu
što ma­nje nepovo­ljni.«.

Prodajom
nekretnina podnosite­lja za samo jednu kunu i stjeca­njem istih od strane
ovrhovodite­lja, načelo ovršnog postupka, propisano člankom 6. OZ, teško je
narušeno. Ovrha provedena osporenim rješe­njima nije udovo­ljila osnovnom
zahtjevu ovršnog postupka, prisilno namire­nje tražbine ovrhovodite­lja na teme­lju
ovršne isprave, već ima značaj svojevrsne kazne prema ovršeniku, podnosite­lju
ustavne tužbe.

10.
Osnovano podnosite­lj ističe da je, u konkretnom slučaju, povrijeđena i odredba
članka 3. stavka 3. ZPP, prema kojoj sud neće prihvatiti raspolaga­nja stranaka
koja su u suprotnosti s pri­sil­nim propisima i pravilima javnog morala.

Naime,
unatoč tome što je odredbom članka 97. stavka 4. OZ propisano da se na trećoj
dražbi nekretnina može prodati bez ograniče­nja najniže cijene, takvo propisiva­nje,
samo po sebi, ne može isk­ljučiti primjenu odredbe članka 3. ZPP, kao opće­g
pravila koje važi za sva raspolaga­nja stranaka u parničnim postupcima.

Sud
posebno ukazuje na pogrešno tumače­nje ovršnih sudova odredbe članka 97. stavka
4. OZ. Ta odredba nema značaj kogentne norme jer ista ima nesporno dispozitivan
sadržaj (»nekretnina može biti prodana«). Ovo tim više kada se uzme u obzir či­njenica
da je vrijednost podnosite­ljevih nekretnina višestruko veća u odnosu na
ovrhovodite­ljevu tražbinu. Očito je, dakle, da su ovršni sudovi dopustili
ovrhovodite­lju raspolaga­nja suprotna pravilima javnog morala i svrsi koju je
trebalo postići tom prodajom (namire­nje duga od strane podnosite­lja kao
solidarnog dužnika).

11.
Radi zaštite ovršenika fizičke osobe odredba članka 70. OZ propisuje:

»Ovrha
radi ostvare­nja novčane tražbine ne može se provesti na stvarima i pravima
koja su nužna za zadovo­ljava­nje osnovnih životnih potreba ovršenika i osoba
koje je on po zakonu dužan uzdržavati ili za obav­lja­nje samostalne
djelatnosti koja je ovrše­ni­kov glavni izvor sredstava za život (...).«.

Podnosite­lj
u ustavnoj tužbi ističe kako predmetne nekretnine nisu ni mogle biti predmet
ovrhe jer su to nekretnine nužne za zadovo­ljava­nje ­nje­govih osnovnih
životnih potreba. Uvidom u osporena rješe­nja iz predmeta spisa, vid­ljivo je
da su sudovi propustili utvrditi postoja­nje razloga za primjenu navedene
odredbe.

12.
Propusti ovršnih sudova tijekom postupka, prema ocjeni ovog Suda, bili su
takvog intenziteta da podnosite­lj, kao ovršenik, nije mogao ostvariti ustavno
pravo na pravično suđe­nje. Slijedom navedenog, Sud utvrđuje da su osporenim
rješe­njima podnosite­lju povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 29.
stavkom 1. Ustava.

13.
Konačno, Ustavni sud ukazuje i na odredbe članka 117. stavka 3. Ustava, prema
kojoj sudovi sude na teme­lju Ustava i zakona.

Sukladno
toj ustavnoj odredbi, sudovi su dužni pridržavati se strogih propisa postupka.
Ako pravila postupa­nja ostav­ljaju sudovima na prosudbu svrsishodnost ­njihove
primjene na konkretan slučaj, tada su oni dužni poduzeti sve potrebne mjere
radi zaštite ravnopravnosti stranaka u postupku, odnosno radi omogućava­nja
strankama postiza­nje zaštite prava koja im prema Ustavu i zakonu pripadaju.

U konkretnom slučaju, takva zaštita prava jedne
stranke u provedenom ovršnom postupku u cijelosti je izostala, što osporena
rješe­nja ovršnih sudova suprotstav­lja načelu vladavine prava, kao jedne od
najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hr­vat­ske.

14. Ustavni sud napomi­nje da je stajalište, sadržano
u ovoj odluci, već izrazio u odluci broj: U-III-488/2001 od 22. siječ­nja 2004.
godine, objav­ljenoj u »Narodnim novinama«, broj 11/04 od 28. siječ­nja 2004.
godine.

15. Slijedom sve­ga iznijetog, na teme­lju odredaba
članka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

Točka
III. ove odluke uteme­ljena je na odredbama članka 29. stavka 1. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-III-1112/2001
Zagreb, 19. ve­ljače 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Že­ljko Potoč­njak,** v. r.

Odluka, NN 27/2004-787