## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-239/1998 od 19. studenoga 2001.

### NN 106/2001 (30.11.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-239/1998 od 19. studenoga 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1755

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac
Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Jurica Malčić, Ivan Matija, Že­ljko
Potoč­njak i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi T. S.
iz S., zastupanog po E. T., odvjetniku iz S., na sjednici Vijeća održanoj dana
19. studenoga 2001. godine, donio je jednoglasno

## ODLUKU

1. Usvaja se ustavna
tužba.

2. Ukidaju se rješe­nje
Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, broj: D-216/96 od 30. prosinca
1997. godine i rješe­nje Komisije za prekršaje, Deviznog inspektorata
Ministarstva financija Republike Hrvatske, klasa: 440-07/93-03/1600, urbroj:
513-08-03/96-22 od 30. srp­nja 1996. godine, te se predmet vraća Deviznom
inspektoratu Ministarstva financija na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lj je
podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu protiv rješe­nja Visokog
prekršajnog suda Republike Hrvat­ske, broj: D-216/96 od 30. prosinca 1997.
godine, kojim je odbijena ­nje­gova žalba izjav­ljena protiv rješe­nja Komisije
za prekr­šaje Deviznog inspektorata Ministarstva financija Republike Hrvatske,
klasa: 440-07/93-03/1600, ur.broj: 513-08-03/96-22 od 30. srp­nja 1996. godine.

Prvostupa­njskim
rješe­njem Komisije za prekršaje podnosi-te­lj je utvrđen krivim za prekršaj iz
članka 16. stavka 2. Uredbe o uvjetima i načinu održava­nja likvidnosti u plaća­njima
prema inozemstvu (»Narodne novine«, broj 61/92 – u da­lj­njem tekstu: Ured­ba),
koji je počinio tako što se protivno odredbi članka 11. Uredbe, dana 18. lip­nja
1993. godine, na gradskoj tržnici u S., bavio kupoprodajom deviza, u čemu je
zatečen i spriječen od strane policijskih djelatnika PU Z., kojom prilikom mu
je oduzeto 2.500 DEM, 600 USD i 95.000,00 HRD.

Primjenom odredbe
članka 16. stavka 1. Uredbe podnosite­lj je kaž­njen novčanom kaznom u iznosu
od 25,00 kn, a na teme­lju odredbe članka 16. stavka 2. Uredbe podnosite­lju je
izrečena zaštitna mjera oduzima­nja navedenih iznosa strane i domaće valute kao
predmeta prekršaja iz članka 16. stavka 1. Uredbe.

Na teme­lju odredbe
članka 123. stavka 2. Zakona o prekršajima (»Narodne novine«, broj 2/73, 5/73,
21/74, 9/80, 25/84, 52/87, 27/88, 43/89, 8/90, 41/90, 59/90, 91/92 i 33/95, u
da­lj­njem tekstu: ZOP), a u svezi s odredbom članka 87. stavka 2. točke 6.
Zakona o krivičnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, u da­lj­njem tekstu:
ZKP) podnosite­lju je naloženo plaća­nje troškova prekršajnog postupka u
paušalnom iznosu od 200,00 kn.

2. Iz osporavanog rješe­nja i pribav­ljenih spisa
predmeta proizlazi da je či­njenično sta­nje utvrđeno neposrednim zapaža­njem
djelatnika policije, koji je u izvješću o poči­njenom prekršaju i svom iskazu
kao svjedoka opisao kako je podnosite­lja zatekao pri obav­lja­nju preprodaje
deviza na tržnici u S., nakon če­ga ga je u raciji le­gitimirao i izvršio
osobnu pretragu podnosite­lja.

U izvješću o
izvršenom prekršaju od 9. srp­nja 1993. godine ovlaštena službena osoba
iskazala je da je dana 18. lip­nja 1993. godine oko 10,00 sati na Gradskoj
tržnici u S. podnosite­lj zatečen u preprodaji veće količine valutnih sredstava,
čiju je preprodaju N.N. građanima vršio po znatno većem tečaju od le­galnog,
tj. od tečaja NBH.

Na teme­lju navedenog
izvješća i podnesene prijave, kao i datog
iskaza službene osobe saslušane kao svjedoka, u da­lj­njem postupku,
Komisija za prekršaje je, u skladu s ovlašte­njem iz članka 47. ZOP, zak­ljučila
da je podnosite­lj počinio prekršaj koji mu se stav­lja na teret.

Navode podnosite­ljeve
obrane i žalbe prekršajna tijela nisu prihvatila, jer su smatrali da isti nisu
bili potkrijep­ljeni nikakvim novim niti uvjer­ljivim razlozima koji bi doveli
u sum­nju utvrđeno či­njenično sta­nje i zakonitost donijetih odluka.
Pozivajući se na posebne propise o ovlašte­njima tijela unutar­njih poslova
žalbeni je sud zak­ljučio da je osobna pretraga podnosite­lja tijekom racije
provedena zakonito, a bila bi zakonita i u slučaju predviđenom člankom 101.
stavkom 3. ZOP, s obzirom da žalbeni sud smatra da su u konkretnom slučaju bili
ispu­njeni uvjeti iz članka 195. stavka 1. ZKP (pretraga osobe bez pisane
naredbe suca).

3. U ustavnoj tužbi
podnosite­lj ponav­lja žalbene navode i ističe povrede odredaba članaka 29. i
34. Ustava. Smatra da je či­njenično sta­nje pogrešno i nepotpuno utvrđeno, te
da su prilikom osobne pretrage podnosite­lja poči­njene povrede postupovnih
propisa, te da je donoše­njem pobijanih rješe­nja uči­njena povreda
materijalnih propisa.

U pogledu podvrgava­nja osobnoj pretrazi, podnosite­lj
ističe da se u trenutku policijske racije nalazio u ugostite­ljskom lokalu, a
da je stranu valutu (dijelom zarađenu od rada u inozemstvu, a dijelom dobivenu
od punca) imao radi vlastitih potreba. Pro­na­đena strana valuta nalazila se u
odjeći, pa stoga podnosite­lj poriče navod policije da je ista pronađena
»površinskim pre­gledom«. Podnosite­lj smatra da je osobna pretraga izvršena
bez pisane naredbe na teme­lju članka 195. stavka 1. ZKP, te da utvrđe­nje obi­lježja
prekršaja iz članka 16. Uredbe nije proisteklo iz neposrednog zapaža­nja
službene osobe – policajca u civilu. Time su, prema miš­lje­nju podnosite­lja,
dokazi pribav­ljeni na nezakonit način, protivno odredbama članaka 101. i 102.
ZOP (pretraga bez pisanog naloga suca i bez prisutnosti svjedoka pretrage).

Policija, prema navodu podnosite­lja, nije le­gitimirala
osobu kojoj bi podnosite­lj navodno nudio stranu valutu na prodaju, pa smatra
da nisu utvrđeni odlučujući dokazi o poči­nje­nju prekršaja.

Podnosite­lj smatra da je navedenim protuzakonitim
postupa­njem policije ugrožena pravna sigurnost građana, jer bi se takvom
interpretacijom propisa i takvim policijskim postupa­njem svakoga kod koga se
nađe strana valuta teretilo za protuzakoniti promet stranom valutom.

Predlaže usvaja­nje ustavne tužbe i ukida­nje
pobijanog rješe­nja Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

4. Prema odredbama
članka 59. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99 – u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), svaka
fizička i pravna osoba može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da
joj je odlukom sudbene vlasti, odlukom upravne vlasti ili odlukom drugih
tijela, koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno neko od Ustavom utvrđenih sloboda
i prava čovjeka i građanina. Ustav­na tužba nije pravno sredstvo u sustavu
redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova ne­go poseban institut za ocjenu
pojedinačnih akata tijela državne vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima
radi zaštite ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda čovjeka, zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka
pruža­nja ustavnosudske zaštite, unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi,
utvrđuje je li u postupku odlučiva­nja o pravima i obvezama pojedinca došlo do
ustavno nedopuštenog posiza­nja u ­ljudska prava i teme­ljne slobode građana.

5. U provedenom postupku povodom ustavne tužbe
ovaj  Sud je izvršio uvid u spis
predmeta Deviznog inspektorata Ministarstva financija i utvrdio da je točna
podnosite­ljeva tvrd­nja o nepodudarnosti či­njeničnog utvrđe­nja i opisa djela
iz odredbe članka 11. Uredbe.

Odredbom članka 11. Uredbe zabra­njuje se kup­nja,
prodaja i pozajm­ljiva­nje deviza između domaćih osoba i domaćih i stranih
osoba u Republici Hrvatskoj, osim (teme­ljem članka 2. stavka 1. Uredbe) između
ovlaštenih banaka sa sjedištem u Republici Hrvatskoj i drugih domaćih osoba, te
između ovlaštenih banaka i Narodne banke Hrvatske (jedinstveno devizno
tržište).

6. Na teme­lju ranije navedenih rezultata prvostupa­njskog
postupka ovaj Sud zak­ljučuje da nisu utvrđene či­njenice koje propisuje
odredba članka 11. Uredbe, na teme­lju koje­g bi se utvrdilo postoja­nje
osnovane vjerojatnosti u poči­nje­nje prekršajnog djela ili koje bi mogle va­ljano
poslužiti kao dokaz poči­nje­nja prekr­šajnog djela.

Iz či­njenica utvrđenih u prekršajnom postupku vid­ljivo
je samo to da je u trenutku osobne pretrage kod podnosite­lja nađen određeni
iznos strane i domaće valute, dok druge, odlučne, či­njenice u vezi s poči­njenim
prekršajem iz članka 11. Uredbe nisu utvrđene.

Stoga ovaj Sud smatra osnovanim podnosite­ljev navod
da su prekršajna tijela propustila istinito i potpuno utvrditi sve či­njenice
značajne za donoše­nje pravilne i zakonite odluke, kako one koje terete
podnosite­lja, tako i one koje mu idu u prilog, a što su bila dužna učiniti na
teme­lju odredbe članka 45. stavka 1. ZOP. Podnosite­ljeva obrana koju je dao
prilikom privođe­nja u prostorije PU S., kao i tijekom prvostupa­njskog i
drugostupa­njskog prekršajnog postupka nije uvažena, pri čemu su se prekršajna
tijela neosnovano pozvala na odredbu članka 47. ZOP o ocjeni dokaza po slobodnom
uvjere­nju.

Slijedom toga je i osobna pretraga podnosite­lja
izvršena protivno odredbama članka 101.
stavka 2. ZOP, odnosno uvjetima iz članka 195. stavka 1. ZKP, kao i
odredbe članka 319. stavka 1. točke 2. Pravilnika o načinu postupa­nja službe javne
sigurnosti (»Narodne novine«, broj 25/83 i 38/83), kojim su odredbama propisane
situacije u kojima zbog težih prekršaja, odnosno kaznenih djela, ovlaštene
službene osobe mogu bez pisane naredbe suda i suca za prekršaje izvršiti
pretragu osoba i privremeno oduzeti nađene predmete koji su upotrijeb­ljeni za
izvrše­nje prekršaja, koji su pribav­ljeni prekršajem ili su nastali
prekršajem.

7. Slijedom navedenog ovaj je Sud utvrdio da su
podnosite­lju povrijeđena ustavna prava propisana člankom 29. stavkom 1.
(svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud pravično
i u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama ili o sum­nji ili
optužbi zbog kaž­njivog djela) i stavkom 4. (dokazi pribav­ljeni na nezakonit
način ne mogu se uporabiti u sudskom postupku) Ustava, kao i ustavno pravo
propisano član­kom 34. stavkom 4. Ustava (pretraga bez sudskog naloga i bez
nazočnosti svjedoka).

8. Utvrdivši da su podnosite­lju povrijeđena prava
navedena u ustavnoj tužbi Ustavni sud je, teme­ljem odredbi članaka 69. i 72.
Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-239/1998
Zagreb, 19. studenoga 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 106/2001-1755