## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-339/1995 od 11. lipnja 1998.

### NN 91/1998 (3.7.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-339/1995 od 11. lipnja 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom
ustavne tužbe A. B. iz D., P. I. V. 39, radi zaštite ustavnih prava, na
sjednici održanoj dana 11. lipnja 1998. godine, donio je

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

A. B. iz D. podnijela je ovom Sudu pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
povodom presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-3844/1994-5
od 19. siječnja 1995., kojom je odbijena njezina tužba u upravnom sporu
protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske, Porezne uprave,
Središnjeg ureda, klasa: UP/II-410-14/93-01/139, ur. broj: 513-07-01/93-2
od 20. travnja 1994. Ovim drugostupanjskim rješenjem odbijena je podnositeljičina
žalba protiv rješenja D.-n. ž., Uprave prihoda u D., klasa: UP/I-410-07/93-06-4,
ur. broj: 2117-08-02-93-1 od 22. kolovoza 1993., donesenog u postupku razreza
poreza na prihod od imovine.

Podnositeljica tvrdi da je osporavana presuda nezakonita, pogrešno navodeći
da bi se radilo o povredi odredbe članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske. Stoga je analizom navoda ustavne tužbe utvrđeno da podnositeljica
ukazuje na povredu odredaba članka 115. stavka 3. (suđenje na temelju Ustava
i zakona) i članka 19. stavka 1. Ustava (utemeljenost pojedinačnih akata
tijela državne uprave na zakonu) jer proizlazi da se njezino stajalište
o nezakonitosti odnosi i na drugostupanjsko rješenje.

Naime, iz navoda ustavne tužbe razvidno je da podnositeljica smatra
kako joj je, protivno zakonu, nametnuta obveza plaćanja poreza na prihod
od imovine za 1993. godinu jer je ona 1989. godine, kao zakupodavac, zaključila
ugovor o zakupu poslovnih prostorija sa zakupoprimcem koji joj je potkraj
1991. godine prestao plaćati zakupninu. Podnositeljica je u ožujku 1992.
pokrenula parnični postupak radi raskida ugovora i predaje u posjed predmetnih
poslovnih prostorija te je prvostupanjska presuda kojom se usvaja tužbeni
zahtjev donesena 2. rujna 1993., a drugostupanjska potvrđujuća odluka 1.
listopada 1993. Dana 15. studenoga 1993., provedeno je izvršenje i predmetne
prostorije predane u posjed podnositeljici. Obzirom na to, tvrdi podnositeljica,
evidentno je da kroz cijelo to razdoblje nije ostvarivala nikakav prihod
od imovine te je o tome i izvijestila nadležno tijelo, a dana 18. studenoga
1993., kada je stekla tu mogućnost, i prezentirala dokumentaciju o okončanju
postupka. Unatoč tome, porez joj je razrezan i ona ga je platila i pored
činjenice da Zakon o neposrednim porezima ("Narodne novine", br. 19/90,
14/91, 73/91 i 25/93), kao i Zakon o porezu na dohodak ("Narodne novine",
br. 109/93, stupio na snagu 15. prosinca 1993., primjenjuje se od 1. siječnja
1994.) imaju u vidu obvezu plaćanja poreza na ostvareni prihod. Stoga predlaže
ukidanje osporavane presude.

Ustavna tužba nije osnovana.

U tijeku ustavnosudskog postupka, na temelju analize spisa predmeta,
a osobito osporavanih odluka te navoda i razloga ustavne tužbe, utvrđeno
je slijedeće:

U konkretnom slučaju žalba, odnosno tužba podnositeljice odbijene su
pozivom na odredbu članka 109. stavka 2. Zakona o neposrednim porezima
koji glasi: "Obveznici poreza na prihod od imovine dužni su službi društvenih
prihoda podnijeti poreznu prijavu o nastanku i prestanku poreznih obveza
i nastalim promjenama koje utječu na visinu poreza.", a na temelju utvrđenja
da podnositeljica nije, odnosno nije u roku, dostavila nadležnom tijelu
dokaz o prestanku porezne obveze. Podnositeljica, pak, tvrdi da je taj
dokaz dostavila i to u roku te da stoga nije porezni obveznik.

Razlozi kojima su argumentirane osporavane odluke, kao i navodi podnositeljice
glede načina dokazivanja određenih činjenica i rokova za podnošenje takvih
dokaza u konkretnom su slučaju neodlučni jer se ne radi o činjenicama koje
bi dovele do prestanka porezne obveze, niti o dokaznom sredstvu koje bi
dokazivalo činjenicu prestanka porezne obveze. Naime, porezna obveza podnositeljice
nije prestala raskidom ugovora o zakupu i iseljenjem zakupoprimca budući
da je pravomoćnom presudom stekla dospjelo potraživanje prema bivšem zakupoprimcu
na platež zakupnine sve do dana iseljenja.

Prema tome, i da su upravno tijelo i Upravni sud uzeli u obzir ovaj
odlučni razlog, žalba i tužba podnositeljice bile bi odbijene sukladno
zakonu.

Slijedom navedenog, ovaj je Sud utvrdio da nisu povrijeđena ustavna
prava i vrednote na koje podnositeljica ukazuje pa je stoga, a na temelju
odredaba članka 59. i 61. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne
novine", br. 29/94), donesena odluka kao u točki I. izreke.

Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 20.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", br. 13/91).

Broj: U-III-339/1995
Zagreb, 11. lipnja 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 91/1998-1246