## Rješenje Ustavnog suda Republike broj U-I-130/1995. od 20. veljače 1995.

### NN 12/1995 (24.2.1995.), Rješenje Ustavnog suda Republike broj U-I-130/1995. od 20. veljače 1995.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković,
Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o pokretanju postupka
za ocjenu ustavnosti članka 70. Zakona o stambenim odnosima po prijedlogu
Ane Slišković temeljem članka 15. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91)
na sjednici održanoj 20. veljače 1995. godine donio je ovo

## Rješenje

1. Pokreće se postupak za ocjenu ustavnosti odredaba članka
70. Zakona o stambenim odnosima ("Narodne novine", broj 51/1985,
42/1986, 37/1988, 47/1989, 22/1990, 22/1992, 58/1993 i 70/1993).

2. Rješenje se dostavlja Saboru Republike Hrvatske na odgovor.

3. Ovo rješenje objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje:

Ana Slišković iz Zagreba, podnijela je putem punomoćnika
Ranka Radovića odvjetnika u Zagrebu, Ustavnom sudu Republike Hrvatske
prijedlog za ocjenu ustavnosti članka 70. Zakona o stambenim odnosima
(u daljnjem tekstu ZSO). Predlagateljica smatra da je navedeni članak
suprotan ustavnom jamstvu iz članka 34. Ustava Republike Hrvatske
(u daljnjem tekstu: Ustav) - dom je nepovrediv - dok se iz sadržaja podneska
može zaključiti da predlagateljica smatra da je osporeni članak
suprotan odredbama 3. i 4. Ustava te članku 14. stavku 2. i članku
26. Ustava Republike Hrvatske. Ustavni sud je svojim rješenjem od 14. studenog
1994 godine broj U-I-892/1994 pokrenuo postupak ocjene ustavnosti članka
94. Zakona o stambenim odnosima koje je objavljeno u "Narodnim novinama",
broj 83/94 od 18. studenog 1994. godine. Člankom 70. ZSO određuje
se nadležnost upravn ih(stambenih) tijela u predmetima iseljenja osoba
koje su u stan uselile na osnovi ugovora o simuliranoj zamjeni stanova,
dakle bez valjane pravne osnove. Članak 70. ZSO predstavlja zakonodavnu
tvorevinu naslijeđenu iz prošlih vremena, u kojoj se, zbog prenaglašene
želje da se postupak učini učinkovitim i bez osjećaja
za razlikovanje različitih pravnih situacija, zanemarila sva ostala
procesna načela, kao što su načelo zakonitosti, traženja
istine, i dr. Odredbe članka 70. ZSO, stoga, izazivaju opravdanu
sumnju da se njima povređuju odredbe Ustava Republike Hrvatske i to:

a) Načelo vladavine prava Opravdano se postavlja pitanje da li
se odredbama članka 70. ZSO u dovoljnoj mjeri zajamčuje zakonitost,
istinitost i pravičnost u odlučivanju o pravima i dužnostima
stranaka, te da li su dosegnute standardne civilizacijske tekovine pravne
zaštite svojstvene pravnoj državi i vladavini prava (članak 3. Ustava).

b) Načelo diobe vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudbenu Člankom
70. ZSO pravni predmeti u kojima sudjeluju dvije stranke koje su u sporu
a u suštini su građanskopravne (stambene) prirode - pa bi zbog toga
trebali biti u jurisdikciji sudova - stavljaju se pod sudbenost upravnih
tijela i rješavaju po pravilima upravnog postupka. Po članku 4.
Ustava državna je vlast u Republici Hrvatskoj ustrojena na načelu
diobe vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudbenu. Načelo diobe vlasti
ne znači samo da je svaka grana državne vlasti samostalna i neovisna
o drugoj, već i da svaka od njih ima izvorno područje djelovanja
(sudbenost, jurisdikciju). Odredbe članka 70. ZSO u suprotnosti
su s odredbama o sudskoj nadležnosti iz Zakona o sudovima ("Narodne
novine", broj 3/1994), koji, razradujući ustavna načela
o autonomnom području djelovanja sudbene vlasti, određuje jurisdikciju
sudova u građanskopravnim sporovima (stavak 2. članka 3) i nadležnost
općinskih sudova u sporovima iz stambenih odnosa (točka 2g
stavka 1. članka 16).

Nadalje, Ustavni zakon o ljudskim pravima i slobodama i o pravima etničkih
i nacionalnih zajednica ili manjina u Republici Hrvatskoj ("Narodne
novine", broj 34/1992) je odredbom članka 2. toč. lj.
listu prava što se jamče na ustavnoj razini proširio i na sva prava
predviđena međunarodnim instrumentima, a osobito Općom deklaracijom
o pravima čovjeka od 10. prosinca 1948, međunarodnim paktovima
o građanskim i političkim odnosno o ekonomskim, socijalnim i
kulturnim pravima i Europskom konvencijom o zaštiti prava čovjeka
i temeljnih sloboda (Rimska konvencija, 1950. - arg. iz članka 1).
Prema odredbi članka 14. 1. Međunarodnog pakta o gradanskim
i političkim pravima svatko ima pravo na to da njegova stvar bude
pravično i javno raspravljena pred nadležnim, nezavisnim i nepristranim
sudom, ustanovljenim na temelju zakona, koji će, između ostalog,
odlučiti i o sporovima o njegovim pravima građanskopravnog karaktera
("Narodne novine"- Međunarodni ugovori, br. 12/1993). Sličnu
odredbu ima i Europska konvencija (članak 6).

Uzimajuči u obzir navedene ustavne odredbe i odredbu članka
11. Međunarodnog pakta treba zaključiti da Ustavni zakon o ljudskim
pravima, time što upućuje na odredbe Međunarodnog pakta (i Europske
konvencije), zahtijeva da o svim sporovima koji se tiču stambenih
stvari, zato što te stvari spadaju u domenu građanskih stvari, moraju
odlučivati sudovi. Stoga je osnovana sumnja da članak 70.
ZSO nije u skladu s odredbom članka 4. Ustava Republike Hrvatske
o diobi vlasti. Treba napomenuti da Zakon o stambenim odnosima nije usklađen
s Ustavom, te se temeljni pravni instituti tog zakona još zasnivaju na
pravnim kategorijama koje više ne postoje u ustavnom poretku Republike
Hrvatske (npr. društveno vlasništvo, davanje stana na korištenje). Svoju
dosadašnju praksu, po kojoj su predmet ocjene ustavnosti bile i pojedine
odredbe zakona koji još nisu usklađeni s Ustavom, ovaj Sud je izrazio
u svojim odlukama broj U-I-231/1990 od 12. svibnja 1992. i U-I-272/1992
od 9. ožujka 1994. c) Po članku 70. stavak 1. ugovor o simuliranoj
zamjeni je ništav, a u stavku 2. se određuje nadležnost upravnog (stambenog)
organa za postupanje ako netko useli u stan na temelju takvog ništavog
ugovora. Iz ovih odredaba proizlazi da postojanje temeljne procesne pretpostavke
za provođenje upravnog postupka od koje ovisi apsolutna nadležnost
upravnih organa - ovisi od prethodnog rješenja jednog izrazitog građanskopravnog
pitanja, tj. je li ugovor o zamjeni stana prividan (simuliran) ili nije
(članak 66. Zakona o obveznim odnosima).

O pitanjima valjanosti ugovora pa i specifičnog ugovora o zamjeni
stanova, treba da odlučuju sudovi, a ne upravni odbori. Zbog toga
i ovdje vrijede razlozi koji su izneseni u prethodnoj točki ovog
referata. d) Načelo jednakosti svih pred zakonom i pred sudovima
i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti (stavak 2. članka
14. i članak 26. Ustava). Odredbama članka 70. ZSO stranke
se, samo zbog toga što je spor pravno kvalificiran kao simulirana zamjena,
upućuju na provođenje upravnog postupka koji je sumaran i koji
ne odgovara razini pravnih standarda za zaštitu spornih građanskih
prava, dok se u srodnim stambenim sporovima strankama omogućuje vođenje
sudskog parničnog postupka koji daje veće garancije za obranu
prava stranaka i zakonito rješenje spora. Iz navedenih razloga, Ustavni
sud je pokrenuo postupak kao što je navedeno u izreci ovog rješenja. Temeljem
odredbe članka 40. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne
novine" broj 29/94) rješenje se dostavIja Saboru Republike Hrvatke
radi odgovora.

Odluka o objavi rješenja temelji se na odredbi stavka 1. članka
20. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-130/ 1995

Zagreb, 20. veljače 1995.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić,** v. r.

---

[![](../../TipkaPočStr.GIF)](http://www.nn.hr/Narodne.htm)
[![](../../TSluzGl.GIF)](http://www.nn.hr/Glasilo/index.htm)
[![](../../TPretra.GIF)](http://www.nn.hr/search/iaquery.exe)
![](../../TElPosta.GIF)

Rješenje, NN 12/1995-239