## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-993/23 i dr. od 9. veljače 2005.

### NN 32/2005 (9.3.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-993/23 i dr. od 9. veljače 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

635

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik
Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan
Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković,
rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s
Ustavom, na sjednici održanoj 9. veljače 2005., donio je

RJEŠENJE

I.Ne prihvaćaju se
prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 30.
stavaka 1. i 2. Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj 91/96., 48/98. i
66/98.).

II.Ovo rješenje objavit
će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Predlagatelji: 1) Samostalna
udruga stanara, Zagreb, i Savez stanara Dalmacije, Split, koje zastupa
opunomoćenica Dafinka Večerina, odvjetnica iz Zagreba, 2) Kata Đorđevski iz Dubrovnika, 3) Katica
Capursi iz Dubrovnika, 4) Marija Kralj iz Dubrovnika,
5) Ivan Kulundžić iz Zagreba, 6) Tomislav Wyroubal iz Zagreba, 7) Mileva Veselić iz Zagreba, 8) Vlaho Moretti iz Dubrovnika, 9) Slavica Dravoj
iz Zagreba, 10) Ivan Halec iz Zagreba, 11) Stjepan Stanić iz Zagreba, 12) Nada Orsag
iz Zagreba, 13) Marija Kovačić iz Zagreba, 14) Paula
Knežević iz Zagreba, 15) Marija Stojanac iz Zagreba,
16) Bosiljka Di Leo iz
Dubrovnika, 17) Marija Štiglić iz Zagreba, 18) Ružica Markač
iz Zagreba, 19) Ksenija Pleša
Auguštin iz Zagreba, 20) Nada Živalj iz Dubrovnika,
21) Zvonko Vlahek iz Zagreba, 22) Vinka Žuvela iz Dubrov­nika, 23) Mira Tartaglia Kelemen iz Zagreba, 24) Adam Benović
iz Dubrovnika, 25) Đurđa Sopčić iz Zagreba, 26) Dimitris, Aleksandar, Nevenka i
Rosa Stefanov iz Zagreba, 27) Renata Pečnjak iz Zagreba, 28) Hamza Kreso iz Dubrovnika, 29) Josip Bačić iz Dubrovnika, 30)
Mirjana Zec iz Dubrovnika, 31) Zdenka Talijić iz
Dubrovnika, 32) Marija Knego iz Dubrovnika, 33) Desanka Marković iz Zagreba, 34) Ratimir
Volarić iz Zagreba, 35) Nives
Kovačić iz Zagreba, 36) Natalija Kovačević
iz Zagreba, 37) Branko Sorić iz Zagreba, 38) Vlaho i Marija Bonić iz
Dubrovnika, 39) Jakica Konjhodžić
iz Dubrovnika, 40) Nirvana Taslaman iz Dubrovnika,
41) Hristijana Krstić-Strika iz Dubrovnika 42) Marija
Pavličević iz Dubrovnika, 43) Franjo Ruso iz Dubrovnika,
44) Barbara Schneider iz Zagreba, 45) Branka Müller iz Zagreba, 46) Elizabeta, Zvonimir, Vjekoslav i Doroteja Gregurić iz Zagreba, 47) Baldo Čupić iz Dubrovnika, 48) Lovro Manestar iz Zagreba, 49) Žarko Grego
iz Dubrovnika, 50) Marija Roko iz Dubrovnika, 51) Nikola Mirošević
iz Dubrovnika, 52) Antica Stupin iz Dubrovnika, 53)
Mladen Ercegović iz Dubrovnika, 54) Miljenko Vikić iz Dubrovnika, 55)
Miše Milovčević iz
Dubrovnika, 56) Marija Škrgatić iz Zagreba, 57) Miro Tomasović iz Dubrovnika, 58) Tito Saletto
iz Zagreba, 59) Ignata Muhoberac
iz Dubrovnika, 60) Zdenko Jakovina iz Zagreba, 61)
Stanka Brešan iz Dubrovnika, 62) Mladen Bušelić iz Dubrovnika, 63) Katarina Goić
iz Dubrovnika, 64) Marija Napica iz Dubrovnika, 65)
Josip Butković iz Dubrovnika, 66) Ivo Brajević iz Dubrovnika, 67) Dora Fiorenini
iz Dubrovnika, 68) Marija Vicić iz Dubrovnika, 69)
Ivanka Bašić iz Zagreba, 70) Božica Sinković iz Dubrovnika, 71) Refija
Bakšić iz Dubrovnika, 72) Viktorija Pešić iz Dubrovnika, 73) Marija Beno iz Dubrovnika, 74) Vedran Matić iz Dubrovnika, 75)
Vera Matušić iz Dubrovnika, 76) Draga Udović iz Dubrovnika, 77) Pavo Kalinić iz Dubrovnika, 78) Milorad Salata iz Dubrovnika,
79) Marija Gjuraš iz Dubrovnika, 80) Marija Staničić iz Dubrovnika, 81) Dubravka Cvjetković
iz Dubrovnika, 82) Bosiljka Vujević iz Dubrovnika,
83) Aleksandar Novaković iz Dubrovnika, 84) Dušanka Čubrilo iz Dubrovnika,
85) Igor Milošević iz Dubrovnika, 86) Darko Glanz iz
Dubrovnika, 87) Davor Šolić iz Zagreba, 88) Frano Kisić iz Dubrovnika, 89)
Anđelka Maslić iz Zagreba, 90) Đurđica Bratičević iz Dubrovnika, 91) Ana Mozara
iz Dubrovnika, 92) Goran Pečarević iz Dubrovnika, 93)
Valerija Seko iz
Dubrovnika, 94) Rajka Vrhovnik iz Zagreba, 95) Nada Renko
iz Dubrovnika, 96) Tomo Kuljiš
iz Dubrovnika, 97) Kristo Paskojević
iz Dubrovnika, 98) Vinka Lujak iz Dubrovnika, 99) Šuhreta Strinić iz Dubrovnika,
100) Ajnija Salman iz
Dubrovnika, 101) Nediljka Jeić
iz Dubrovnika, 102) Darinka Šoć-Novačić iz Zagreba, 103) Berislav Veršić
iz Dubrovnika i 104) Kate Muhoberac iz Dubrovnika,
podnijeli su prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustav­om
članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj
91/96., 48/98. – Odluka i rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-762/1996
i dr., 66/98. – Ispravak Odluke i rješenja Ustavnog
suda; u daljnjem tekstu: Zakon).

2.
Osporene odredbe članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona glase:

(1)
Danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaje stanarsko pravo osobama koje su
to pravo stekle prema propisima koji su vrijedili do stupanja na snagu ovoga
Zakona.

(2)
Osobe iz stavka 1. ovoga članka danom stupanja na snagu ovoga Zakona stječu
prava i obveze najmoprimca.

3.
Predlagatelji pod 1) opisuju povijest i načine stjecanja stanarskog prava, a navode
da je jedno od osnovnih obilježja tog prava njegova trajnost čije je značenje i
važnost razvidno iz činjenice da je ono bilo ustavno pravo. Ističu da su prema
ranijim propisima osobe koje su stekle stanarsko pravo na stanu u vlasništvu
građana imale ista prava i dužnosti kao i osobe koje su to pravo stekle na
stanu u društvenom vlasništvu, a u prilog toj tvrdnji ukazuju i na obrazloženje
odluke Ustavnog suda od 29. siječnja 1997. Također navode da zbog svojstva
nositelja stanarskog prava na stanu na kojem postoji pravo vlasništva, nisu
mogli sudjelovati u natječajima za stjecanje stanarskog prava na stanovima u
društvenom vlasništvu, ni za dodjelu stambenih kredita u radnoj organizaciji.
Ukazuju da je u postupku pretvorbe stanarskog prava u pravo vlasništva oko 97%
nositelja toga prava dobilo pravo i mogućnost otkupa stana, a samo oko 3% nije
dobilo to pravo i mogućnost, jer su im oni uskraćeni osporavanim odredbama
Zakona, pa su stekli samo pravni položaj kandidata za zaštiće­nog najmoprimca.

Dalje ukazuju na odluku Ustavnog
suda broj: U-I-762/1996 i dr. od 31. ožujka 1998.,
kojom nije prihvaćen prijedlog za ocjenu istih osporenih odredaba, za koju
smatraju da nije uvjerljiva niti prihvatljiva, posebno u odnosu na odredbu
članka 3. stavka 2. Zakona o stambenim odnosima (»Narodne novine«, broj 51/85.,
42/86., 22/92. i 70/93.), prema kojoj prava i dužnosti iz stavka 1. toga članka
(prava i dužnosti nositelja stanarskog prava na stanu u društvenom vlasništvu)
ima i osoba koja je po ranijim propisima stekla stanarsko pravo na stanu u
vlasništvu građana. Smatraju, dakle, da sadržaj stanarskog prava i pravni
položaj nositelja stanarskog prava nije ovisio o davatelju stana na korištenje,
a ipak nositeljima stanarskog prava na stanu u vlasništvu građana nije na jednak
način uređen stambeni položaj kao onima na stanu u društvenom vlasništvu, čime
su utvrđene dvije kategorije nositelja stanarskog prava koje nisu u
ravnopravnom položaju i prvima se čak oduzima, odnosno ukida zakonom stečeno
stanarsko pravo.

Smatraju da osporene odredbe
nisu u suglasnosti s odredbama članka 3. u dijelu koji se odnosi na jednakost
kao najvišu vrednotu ustavnog poretka Republike Hrvatske, članka 14. stavka 2.,
članka 30., članka 35. i članka 61. stavka 1. Ustava.

Predlagatelji pod 2) do 104),
navode da su oni ugovorima stekli stanarsko pravo na stanovima u vlasništvu
građana te da je to pravo po zakonu trajno (zauvijek) obuhvaćalo glavne
vlasničke ovlasti uporabe, posjeda i dr., koje su
zakonom bile trajno (zauvijek) oduzete od nominalnog vlasnika, pa ocjenjuju da
je stanarsko pravo bilo na temelju zakona veće, jače i oko deset puta vrednije
od vlasništva nominalnog vlasnika. Ukazuju i na odredbu članka 48. stavka 1.
Zakona, prema kojoj u slučaju da je vlasnik stana otkupio drugi stan prema
odredbama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne
novine«, broj 43/92. – pročišćeni tekst, 69/92., 25/93., 48/93., 2/94., 44/94.,
58/95., 11/96., 11/97. – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, 68/98.,
96/99. (Uredba), 120/00. (Uredba), 94/01. (Uredba) i 78/02. (Uredba) – u
daljnjem tekstu: Zakon o prodaji), nositelj stanarskog prava ima pravo otkupiti
stan prema odredbama Zakona o prodaji.

Dalje navode da odredba članka
48. stavka 1. Ustava nema povratno djelovanje, niti određuje povrat imovine ili
vlasništva oduzetog u SFRJ, već samo jamči onakvo vlasništvo kakvo je postojalo
kad je taj Ustav stupio na snagu, pa zaključuju da i nositelju stanarskog prava
jamči onaj dio vlasništva (vlasničkih prava) koja su mu po zakonu trajno
(zauvijek) pripala.

Konačno, predlagatelji ističu da
svoje stanarsko pravo na stanovima u vlasništvu temelje na sklopljenim
ugovorima kojima su stekli to pravo, a koji se u skladu s odredbama članka 2.
stavka 2. i članka 6. Aneksa G Ugovora o pitanjima sukcesije (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 2/04. i 5/04.) trebaju poštivati bez diskriminacije.
Smatraju da su osporene odredbe Zakona protivne obvezi poštivanja ugovora
kojima su stekli stanarsko pravo prije 31. prosinca 1990., koja obveza je
utvrđena u člancima 2. i 6. Aneksa G Ugovora o pitanjima sukcesije.

Predlažu ukinuti osporene
odredbe Zakona.

*Prijedlozi nisu osnovani.*

4. Ustavni sud već je ocjenjivao
suglasnost članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona s člankom 3. Ustava u dijelu koji
se odnosi na jednakost, vladavinu prava i nepovredivost vlasništva kao najviše
vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske, te s člancima 14. stavkom 2.,
16., 48. i 50. Ustava.

Rješenjem broj: U-I-762/1996 i dr. od 31. ožujka 1998., objavljenim u »Narodnim novinama«,
broj 48/98., te rješenjem broj: U-I-339/1998 od 20. svibnja 1998., nije
prihvaćen prijedlog za ocjenu suglasnosti osporenih odredaba Zakona s navedenim
člancima Ustava.

Prema članku 54. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Repub­like Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), Ustavni sud može ocjenjivati suglasnost zakona s Ustavom i u slučaju
kada je određeni zakon već ranije bio predmetom ustavnosudske ocjene.

Od donošenja navedenih rješenja
do odlučivanja o prijedlozima koji su predmet ovoga ustavnosudskog postupka,
međutim, Ustavni sud nije u pogledu osporenih odredaba Zakona utvrdio nove
okolnosti koje bi dovele do promjene njegova pravnog stajališta izraženog u
navedenim rješenjima, niti su predlagatelji, s druge strane, naveli nove
ustavnopravno relevantne razloge zbog kojih bi Ustavni sud utvrdio osnovanim
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti osporenih odredaba Zakona s člancima
3., 14. stavkom 2., 48. i 50. Ustava.

5. Predlagatelji osporavaju
suglasnost članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona i s člancima 35. i 61. stavkom 1.
Ustava, koji propisuju da se svakom jamči štovanje i pravna zaštita njegova
osobnog i obiteljskog života, dostojanstva, ugleda i časti, odnosno da je
obitelj pod osobitom zaštitom države.

Polazeći od sadržaja osporenih
odredaba Zakona, kojima se mijenja pravni položaj dotadašnjih stanara na način
da im *ex lege* prestaju dotadašnja stanarska
prava na stanovima u vlasništvu trećih osoba, ali da istodobno na tim istim
stanovima oni stječu prava i obveze najmoprimaca, Ustavni sud nije utvrdio
njihovu nesuglasnost s navedenim člancima Ustava.

Ustavni sud napominje da je
osporene odredbe Zakona u odnosu na eventualnu povredu prava na poštivanje
privatnog i obiteljskog života, čije je jamstvo sadržano u članku 8. Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 9/99. – ispravak, 14/02.; u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), već ispitao Europski sud za ljudska
prava u Strasbourgu (u daljnjem tekstu: Europski sud)
u Odluci o dopuštenosti zahtjeva broj 43447/98. od 16. ožujka 2000., kojom je
kao očito neutemeljen utvrđen nedopuštenim zahtjev B. S. iz Z. U toj je Odluci
Europski sud utvrdio sljedeće:

»Sud primjećuje da su stanovi u
kojima podnositelji zahtjeva žive i na kojima su imali stanarsko pravo uvijek
bili u privatnom vlasništvu, a podnositelj zahtjeva ne osporava tu činjenicu.
(...) Sud podsjeća da prava zajamčena na temelju članka 8. Konvencije ne
obuhvaćaju pravo kupiti određenu imovinu, i to dom, nego da članak 8. samo
štiti pravo osobe na poštivanje njezinoga sadašnjeg doma. (...) Sud međutim
primjećuje da je, prema pobijanom Zakonu, zaštita osoba u položaju podnositelja
zahtjeva prilično široka. (...) Stoga nema nikakve naznake da je dotičnim
Zakonom *per* *se* povrijeđeno poštivanje
doma i obiteljskog života osobe u položaju podnositelja zahtjeva. (...)«.

6. Podnositelji osporavaju
suglasnost članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona i s člankom 30. Ustava.

Prema odredbi članka 30. Ustava,
kaznena osuda za teška i osobito nečasna kaznena djela može, u skladu sa
zakonom, imati za posljedicu gubitak stečenih ili zabranu stjecanja na određeno
vrijeme nekih prava na obavljanje određenih poslova, ako to zahtijeva zaštita
pravnog poretka.

Ustavni sud nije utvrdio po
kojoj bi se osnovi mogla ocjenjivati suglasnost osporenih odredbi članka 30.
stavaka 1. i 2. Zakona s člankom 30. Ustava, jer je očito da ta ustavna odredba
za konkretan slučaj nije mjerodavna.

7. Konačno, podnositelji ističu
kako su osporenim odredbama članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona diskriminirani
suprotno odredbama članaka 2. stavka 2. i 6. Aneksa G Ugovora o pitanjima
sukcesije (u daljnjem tekstu: Aneks G Ugovora).

Hrvatski sabor je Ugovor o
pitanjima sukcesije, potpisan u Beču 29. lipnja 2001., potvrdio Zakonom o
potvrđivanju Ugovora o pitanjima sukcesije, koji je objavljen u »Narodnim
novinama – Međunarodni ugovori«, broj 2/2004. Ugovor je stupio na snagu 2. lipnja
2004. godine (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 5/2004.).

Članci 2., 6. i 8. Aneksa G
Ugovora glase:

Aneks G

Privatna imovina i stečena
prava

*Članak 2.*

(1)
(a) Prava na pokretnu i nepokretnu imovinu koja se nalazi u nekoj državi sljednici na koju su građani ili druge pravne osobe SFRJ
imali pravo na dan 31. prosinca 1990. priznat će se, te će biti zaštićena i
vraćena od te države u skladu s utvrđenim standardima i normama međunarodnog
prava bez obzira na nacionalnost, državljanstvo, mjesto boravka ili
prebivalište tih osoba. To uključuje osobe koje su, nakon 31. prosinca 1990.
stekle državljanstvo ili mjesto boravka ili prebivalište u nekoj drugoj državi,
a ne u državi sljednici. Osobe koje ne mogu ostvariti
ova prava imaju pravo na naknadu u skladu s normama građanskog i međunarodnog
prava.

 (b) Bilo kakav navodni prijenos prava na
pokretnu i nepokretnu imovinu učinjen nakon 31. prosinca 1990. i zaključen pod
prisilom ili protivno pododjeljku (a) ovoga članka, bit će ništav.

 (2) Svi ugovori sklopljeni od strane građana
ili drugih prav­nih osoba SFRJ do 31. prosinca 1990.,
uključujući one sklopljene s javnim poduzećima, poštovat će se bez
diskriminacije. Države sljednice omogućit će
izvršavanje obveza na temelju takvih ugovora tamo gdje je izvršenje takvih
ugovora bilo spriječeno raspadom SFRJ.

*Članak 6.*

Domaće
zakonodavstvo svake države sljednice glede stanarskog
prava primjenjivat će se podjednako na osobe koje su bile državljani SFRJ i
koje su imale to pravo, bez diskriminacije na bilo kojoj osnovi kao što je
spol, rasa, boja kože, jezik, vjera, političko ili drugo uvjerenje, nacionalno
ili socijalno podrijetlo, pripadnost nacionalnoj manjini, imovinsko stanje,
rođenje ili drugi položaj.

*Članak 8.*

Gore
navedene odredbe ovoga Aneksa ne dovode u pitanje bilo koja jamstva
nediskriminacije povezana s privatnom imovinom i stečenim pravima koja postoje
u domaćem zakonodavstvu država sljednica.

Članak
2. Aneksa G Ugovora nije mjerodavan u konkretnom slučaju. Odredba članka 2.
stavka 2. Aneksa G Ugovora, na koju se podnositelji osobito pozivaju, obvezuje
države sljednice da sve ugovore sklopljene od strane
građana ili drugih pravnih osoba SFRJ do 31. prosinca 1990., uključujući one
sklopljene s javnim poduzećima, poštuju bez diskriminacije. Ta obveza, međutim,
nikako ne pretpostavlja i obvezu država sljednica da
zadrže u nacionalnom zakonodavstvu pravne institute socijalističkog ure­đe­nja bivše SFRJ koji su
suprotni temeljnim jamstvima sloboda i prava čovjeka i građanina zajamčenim
Ustavom Republike Hrvatske, među koje institute pripada i stanarsko pravo,
uključujući i ugovore na temelju kojih se ono stjecalo.

Ustavni sud u tom smislu
naglašava da je dotadašnji pravni položaj svih nositelja stanarskih prava
preveden u položaj zaštiće­nih
najmoprimaca po sili Zakona o najmu stanova, bez diskriminacije bilo koga od
njih po bilo kojoj osnovi, čime su i svi dotadašnji ugovori o davanju stanova
na korištenje i stjecanju stanarskih prava također prestali važiti *ex lege,* što je u skladu s člancima 6. i 8. Aneksa G
Ugovora.

Aneks G Ugovora može biti
mjerodavan u konkretnom slučaju samo u pitanju imaju li osporene odredbe
Zakona, kao dio domaćeg zakonodavstva, neposredne ili posredne diskriminacijske
učinke po osnovi spola, rase, boje kože, jezika, vjere, političkog ili drugog
uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, pripadnosti nacionalnoj
manjini, imovinskom stanju, rođenju ili drugom položaju prema bilo kojoj osobi
koja je bila državljanin SFRJ u položaju nositelja stanarskog prava, u kojem bi
slučaju bile suprotne članku 6. Aneksa G Ugovora. Budući da osporene odredbe
Zakona nemaju nikakve neposredne ili posredne diskriminacijske učinke u smislu
članka 6. Aneksa G Ugovora, Ustavni sud taj dio prijedloga podnositelja
ocjenjuje očito neutemeljenim.

8. Sukladno navedenom, temeljem
članka 43. stavka 1. Ustav­nog zakona, riješeno je
kao u izreci.

Objava ovog rješenja temelji se
na članku 29. stavku 1. Ustav­nog zakona.

Broj:
U-I-993/2003, U-I-3243/2004, U-I-3272/2004, U-I-3274/2004, U-I-3290/2004,

U-I-3298/2004,
U-I-3300/2004, U-I-3304/2004, U-I-3306/2004, U-I-3321/2004, U-I-3323/2004,
U-I-3338/2004, U-I-3340/2004, U-I-3344/2004, U-I-3352/2004, U-I-3356/2004,
U-I-3360/2004, U-I-3365/2004, U-I-3386/2004, U-I-3399/2004, U-I-3413/2004,
U-I-3434/2004, U-I-3436/2004, U-I-3464/2004, U-I-3479/2004, U-I-3482/2004,
U-I-3485/2004, U-I-3493/2004, U-I-3513/2004, U-I-3516/2004, U-I-3518/2004,
U-I-3520/2004, U-I-3522/2004, U-I-3526/2004, U-I-3529/2004, U-I-3532/2004,
U-I-3536/2004, U-I-3539/2004, U-I-3568/2004, U-I-3570/2004, U-I-3575/2004,
U-I-3580/2004, U-I-3587/2004, U-I-3606/2004, U-I-3608/2004, U-I-3618/2004,
U-I-3622/2004, U-I-3629/2004, U-I-3647/2004, U-I-3649/2004, U-I-3655/2004,
U-I-3680/2004, U-I-3696/2004, U-I-3735/2004, U-I-3770/2004, U-I-3787/2004,
U-I-3799/2004, U-I-3859/2004, U-I-3864/2004, U-I-3868/2004, U-I-3880/2004,
U-I-3882/2004, U-I-3844/2004, U-I-3886/2004, U-I-3908/2004, U-I-3913/2004,
U-I-3915/2004, U-I-3925/2004, U-I-3930/2004, U-I-3945/2004, U-I-3977/2004, U-I-3979/2004,
U-I-3981/2004, U-I-3998/2004, U-I-4000/2004, U-I-4002/2004, U-I-4030/2004,
U-I-4033/2004, U-I-4090/2004, U-I-4159/2004, U-I-4161/2004, U-I-4177/2004,
U-I-4187/2004, U-I-4189/2004, U-I-4194/2004, U-I-4197/2004, U-I-4210/2004,
U-I-4212/2004, U-I-4216/2004, U-I-4223/2004, U-I-4235/2004, U-I-4238/2004,
U-I-4338/2004, U-I-4356/2004, U-I-4413/2004, U-I-4443/2004, U-I-4524/2004,
U-I-4592/2004, U-I-4673/2004, U-I-4686/2004, U-I-4713/2004, U-I-4739/2004,
 U-I-4800/2004, U-I-4874/2004

Zagreb, 9. veljače 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 32/2005-635