## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-595/2008 od 10. prosinca 2008.

### NN 151/2008 (23.12.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-595/2008 od 10. prosinca 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

4140

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli I. D. i M. D., oboje iz S., koje zastupaju Š. K. i E. Š., odvjetnici u S., na sjednici održanoj 10. prosinca 2008. godine jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija

II. Ukida se rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-595/2008 od 9. lipnja 2008. godine.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Koprivnici broj: Gž-797/07-2 od 10. listopada 2007. godine.

Osporavanom presudom odbijena je kao neosnovana žalba podnositelja protiv presude Općinskog suda u u Splitu broj: P-2416/02 od 4. svibnja 2006. i ta je presuda potvrđena. Tom prvostupanjskom presudom podnositeljima je kao tuženicima, naloženo pod prijetnjom ovrhe da tužitelju, Ž. D., u roku od 15 dana predaju u posjed slobodan od osoba i stvari jednosobni stan u stambenom potkrovlju na II. katu zgrade u S., koji se sastoji od kuhinje, sobe i zahoda, površine cca 25 m2 u zgradi izgrađenoj na nekretnini oznake čest. zgr. 105/1 ZU 530 K. O. Split. Istom presudom odbijen je protutužbeni zahtjev podnositelja ustavne tužbe I. D. na utvrđenje da je vlasnik za 1/3 od 2/3 dijela nekretnine označene kao čest. zgr. 105/1, K. O. Split, što u naravi predstavlja obiteljsku kuću položenu u S., anagrafske oznake K., a što mu je tužitelj-protutuženik Ž. D. dužan priznati i izdati ispravu podobnu za uknjižbu u zemljišnim knjigama, kao neosnovan.

2. U ustavnoj tužbi podnositelji, u bitnom, navode da se u osporavanim presudama navodi da je tužitelj upisan kao suvlasnik nekretnine označena kao čest. zemljišta 104/1 Z.U. 530 K.O. Split za 1/3 idealnog dijela, i to na temelju Ugovora o doživotnom uzdržavanju od 20. listopada 1997. godine, koji je sada pokojna primateljica uzdržavanja, N. D. (majka podnositelja ustavne tužbe), prenijela na tužitelja pravo vlasništva te nekretnine, što u naravi predstavlja jednosobni stan u stambenom potkrovlju na II. katu predmetne zgrade, koji se sastoji od kuhinje, sobe i zahoda, površine 25 m2. Međutim, podnositelji ističu da je 12. listopada 1993. godine, između N. D., kao darodavatelja, i njezine djece, V. D., Ž. D. i K. Š., kao daroprimatelja, sklopljen Ugovor o darovanju kojim je darodavateljica kćeri, V. D., darovala 2/3 dijela predmetne zgrade, u naravi dvoetažni dvosobni stan u prizemlju i na I. katu zgrade, koji se sastoji od kuhinje, spremnice i WC-a s kupatilom, ukupne površine 50 m2, te Ž. D. i K. Š. po 1/6 spornog jednosobnog stana u stambenom potkrovlju. Podnositelji ističu da Ugovor o darovanju nije raskinut i na temelju kojeg je, prema njihovom mišljenju, sada pokojna V. D. stekla pravo vlasništva 2/3 sporne nekretnine. Podnositelji smatraju da svoje pravo vlasništva temelje na pravu vlasništva pok. V. D., sestre podnositelja ustavne tužbe. Napominju da u ostavinskom postupku vođenom nakon smrti V. D. nije raspravljena njezina ostavina, jer se tvrdilo da je niti nema. Nadalje, podnositelji ističu da iako je tužitelj upisan kao suvlasnik 1/3 dijela nekretnine, smatraju da on ne može valjano prema podnositeljima postaviti zahtjev za predaju u posjed predmetnog stana u stambenom potkrovlju na II. katu sporne zgrade, a osobito zato što nema suglasnost drugog suvlasnika. Također ističu da su sudovi zanemarili bez razloga njihov prijedlog da se prekine raspravljanje u toj pravnoj stvari dok se ne riješi ostavinski postupak iza pok. V. D., koji se pred Općinskim sudom u Splitu rješava pod poslovnim brojem O-96/99. Također podnositelji ističu da je riječ o nekretnini staroj preko stotinu godina, koja je u derutnom stanju, te da u spornom stanu stanuju preko 30 godina zajedno sa svoje dvoje djece.

Smatraju da su osporavanom i prvostupanjskom presudom povrijeđene odredbe članaka 3., 14. stavka 2. i 117. stavka 3. (pogrešno navodeći odredbu članka 115.) Ustava Republike Hrvatske

Predlažu ukinuti osporavanu i prvostupanjsku presudu te predmet vratiti na ponovni postupak.

Podneskom koji su podnositelji podnijeli osobno 27. svibnja 2008. godine traže odgodu ovrhe do okončanja postupka po ustavnoj tužbi, budući da je Općinski sud u Splitu na temelju rješenja o ovrsi broj: Ovr-466/08 od 26. veljače 2008., zaključkom broj: Ovr-466/08 od 15. svibnja 2008. odredio provedbu ovrhe iseljenjem za 11. lipnja 2008. godine.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu Republike Hrvatske ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojima je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

4. Mjerodavno pravo u konkretnom slučaju su odredbe članka 161. i članka 162. stavka 1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99. – odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, 22/00. – odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske i 73/00.) koje glase:

Članak 161.

Vlasnik ima pravo zahtijevati od osobe koja posjeduje njegovu stvar da mu ona preda svoj posjed te stvari.

Vlasnikovo pravo iz stavka 1. ovoga članka ne zastarijeva, ako zakonom nije što drugo određeno.

Pravo iz stavka 1. ovoga članka ne pripada osobi koja je otuđila stvar u svoje ime, dok ta stvar još nije bila njezina, a poslije ju je stekla u vlasništvo.

Članak 162.

Da bi u postupku pred sudom ili drugim nadležnim tijelom ostvario svoje pravo da od osobe koja posjeduje njegovu stvar zahtijeva da mu preda svoj posjed te stvari, vlasnik mora dokazati da je stvar koju zahtijeva njegovo vlasništvo i da se nalazi u tuženikovu posjedu.

5. Predmet spora u konkretnom slučaju je zahtjev tužitelja, Ž. D., kojim je od podnositelja ustavne tužbe tražio predaju u posjed jednosobnog stana u stambenom potkrovlju na II. katu zgrade u S., a koji se sastoji od kuhinje, sobe i zahoda, površine cca 25 m2 u zgradi izgrađenoj na nekretnini oznake čest. zgr. 105/1 ZU 530 K. O. Split. Tijekom postupka podnositelj ustavne tužbe, I. D. podnio je protutužbeni zahtjev kojim je tražio da se utvrdi da je vlasnik u 1/3 od 2/3 nekretnine označene kao čest. zgr. 105/1 K. O. Split.

U postupku koji je prethodio ustavnosudskom, prvostupanjski sud je utvrdio, a njegova utvrđenja prihvaća u cijelosti i drugostupanjski sud, da je pok. N. D. stambenom zgradom u S., koja se sastoji od jednog dvoetažnog dvosobnog stana u prizemlju i na I. katu zgrade, te jednog jednosobnog stana položenog u stambenom potkrovlju na II. katu predmetne zgrade raspolagala na temelju dvaju pravnih poslova, i to Ugovora o darovanju od 10. prosinca 1993. i Ugovora o doživotnom uzdržavanju od 20. listopada 1997. godine. U postupku je utvrđeno da je uknjižba prava vlasništva izvršena na temelju Ugovora o doživotnom uzdržavanju od 20. listopada 1997. godine. Također utvrđeno je da je tužitelj stekao pravo vlasništva jednosobnog stana u potkrovlju na II. katu zgrade u S., te da je sukladno odredbama članka 161. u vezi s člankom 162. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima ovlašten tražiti zaštitu svojeg prava vlasništva vlasničkom tužbom, te je stoga njegov tužbeni zahtjev prihvaćen i podnositeljima ustavne tužbe, koji predmetni stan koriste bez valjane pravne osnove, naloženo je predati stan tužitelju u posjed, slobodan od osoba i stvari.

Nadalje, u postupku je utvrđeno da podnositelji I. D. temelji svoje vlasništvo na nasljeđivanju iza pokojne sestre V. D., a da je u postupku vođenom iza njezine smrti odlučeno da se neće raspravljati o njezinoj ostavini, budući da ona nije ostavila nepokretnu imovinu, a podnijet je prijedlog za preotvaranje ostavinske rasprave po prututužitelju. Prvostupanjski sud ističe da je, međutim, pok. V. D. darovnim ugovorom stekla pravo vlasništva jednog dvosobnog stana položenog u prizemlju i na I. katu zgrade površine cca 50 m2, a ne vlasništva predmetnog stana na II. katu u potkrovlju, te stoga niti tuženik-protutužitelj ne može tražiti pravo vlasništva 1/3 od 2/3 stambene zgrade K. u idealnom dijelu prema tužitelju, jer je tužitelj stekao pravo vlasništva stana u potkrovlju na II. katu. Stoga, prema ocjeni prvostupanjskog suda tužitelj nije niti pasivno legitimiran po protutužbenom zahtjevu I. D., budući da ne polaže pravo niti je uknjižen za dio koji je darovanjem stekla pokojna V. D. Prvostupanjski sud ističe da je za 2/3 dijela nekretnine, jednog dvoetažnog dvosobnog stana položenog u prizemlju i na I. katu zgrade ukupne površine 50 m2, na temelju Ugovora o doživotnom uzdržavanju od 20. listopada 1997. godine, uknjižena kao vlasnica K. Š. Stoga je odbio protutužbeni zahtjev kao neosnovan.

6. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud je utvrdio da osporenim presudama podnositeljima u konkretnom slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.

Pravna stajališta, navedena u osporenim presudama, zasnivaju se na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava. Ustavni sud utvrđuje da su nadležni sudovi, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom prvostupanjskom postupku, obrazložili svoja stajališta iznesena u osporenim presudama, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog materijalnog prava.

7. Odredbe članaka 3., 117. stavka 3. ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. Ustavnog zakona.

8. Slijedom iznijetog, na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

9. Prema odredbi članka 67. Ustavnog zakona na prijedlog podnositelja ustavne tužbe, ustavni sud može odgoditi ovrhu do donošenja odluka, ako bi ovrha prouzročila podnositelju tužbe štetu koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije suprotna javnom interesu niti bi se odgodom nanijela nekome veća šteta.

Budući da je ustavna tužba podnositelja odbijena, Sud je ukinuo rješenje od 9. lipnja 2008. godine kojim je do donošenja odluke o ustavnoj tužbi odgodio ovrhu osporenih presuda.

10. Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-595/2008

Zagreb, 10. prosinca 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 151/2008-4140