## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-419/1998 od 12. srpnja 2001.

### NN 67/2001 (24.7.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-419/1998 od 12. srpnja 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1116

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, dopredsjednik
Suda, te suci Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Mario Kos, Jurica Malčić, Ivan
Matija, Ivan Mrko­njić, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi M. Ž. iz R., koje­g
zastupa T. B.-G., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj dana 12. srp­nja 2001.
godine, donio je ovu

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja i ukidaju se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-3060/1996-6 od 18.
rujna 1997. godine i

– rješe­nje Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvat­ske, broj:
511-01-42-UP/I-1/9608/1-94 od 25. ožujka 1996. godine.

II. Predmet se vraća Ministarstvu unutar­njih poslova Repub­like
Hrvatske na ponovni postupak.

Obrazlože­nje

1. Ustavna tužba je podnesena
protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske i rješe­nja Ministarstva unutar­njih
poslova Republike Hrvatske, navedenih u izreci ove odluke.

Osporenim rješe­njem
Ministarstva unutar­njih poslova odbijen je zahtjev podnosite­lja ustavne tužbe
za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo s obrazlože­njem da ne ispu­njava uvjet
iz članka 8. stavka 1. točke 5. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu (»Narodne
novine«, broj 53/91, 28/92 i 113/93), jer je »na teme­lju operativnim putem
prikup­ljenih podataka o odlučnim či­njenicama utvr­đeno da stranka ne poštuje
pravni poredak Republike Hrvat­ske«.

Presudom Upravnog suda
Republike Hrvatske odbijena je u upravnom sporu tužba podnosite­lja izjav­ljena
protiv navedenog rješe­nja. U obrazlože­nju te presude Upravni sud u bitnome
navodi da je tuženo tijelo pravilno utvrdilo da tužite­lj ne poštuje pravni
poredak Republike Hrvatske, jer je na teme­lju neprijeporno utvrđenih podataka
u postupku koji je prethodio donoše­nju osporenog rješe­nja utvrđeno da je tužite­lj
»u najodlučnijim trenucima za Republiku Hrvatsku u vrijeme agresije na istu,
kao pripadnik bivše JNA napustio Republiku Hrvatsku u vrijeme povlače­nja
postrojbi JNA s teritorija Republike Hrvatske, čime je jasno označio svoju
pripadnost i lojalnost bivšoj JNA i ­njenim postupcima. I nada­lje je ostao
pripadnik JNA, sve do odlaska u mirovinu, kada se 1994. godine vraća u ranije
prebivalište u R«. Stoga je taj sud ocijenio da osporenim rješe­njem nije
povrijeđen zakon na štetu tužite­lja.

2. Podnosite­lj ustavne tužbe
smatra da su mu osporenim odlukama povrijeđena ustavna prava iz članaka 14.
stavka 2., 18. stavka 1., 19. stavaka 1. i 2., 26., 28. i 35. Ustava.

U obrazlože­nju tih povreda
podnosite­lj kao odlučno navodi da je protiv ­nje­ga vođen kazneni postupak
nakon povratka iz Srbije, u kojem postupku je Vojni sud u R. donio 2. svib­nja
1994. godine presudu broj: K-65/94 o odbija­nju optužbe protiv podnosite­lja, s
obzirom da je Vojno državno odvjetništvo iz R. odustalo od da­lj­nje­g
krivičnog go­nje­nja. Dodaje da je, kao pripadnik JNA otišao u Srbiju radi
ostvare­nja prava na mirovinu, nakon če­ga se vratio u R. Smatra da či­njenica
pripadnosti vojnoj formaciji i ostvare­nje prava na mirovinu ne može biti
dostatna za utvrđe­nje nečije­g nepoštiva­nja pravnog poretka, te da je
nedopustivo bez ikakvih dokaza teretiti podnosite­lja da se deklarirao kao
pristaša velikosrpske politike, što je učinio Upravni sud.

Povrede spomenutih
ustavnih prava podnosite­lj nalazi, dakle, u tome što razlozi kojima se nadležno
upravno tijelo vodilo pri odbija­nju ­nje­govog zahtjeva nisu bili navedeni u
obrazlože­nju osporavanih pravnih akata, zbog če­ga mu je uskraćeno i pravo na
djelotvornu pravnu zaštitu, povrijeđena ­nje­gova jednakost pred zakonom,
sudovima i tijelima koja imaju javne ovlasti, što uzrokuje nezakonitost
pobijanih odluka, a povrijeđene su i odredbe Ustava kojima je utvrđena
predmnijeva nedužnosti, te štova­nje i pravna zaštita ­nje­gova osobnog i obite­ljskog
života. Stoga pod­nosite­lj predlaže ukida­nje osporenih odluka i vraća­nje
predmeta nadležnom tijelu na ponovni postupak.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

3. Odredbom članka
14. stavka 2. Ustava svima je zajam­čena jednakost pred zakonom; člankom 18.
stavkom 1. Ustava jamči se pravo na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata, donesenih
u postupku prvog stup­nja pred sudom ili drugim ovlaštenim tije­lom; člankom
19. stavkom 1. Ustava utvrđena je zakonska uteme­ljenost pojedinačnih akata državne
uprave i tijela koja imaju javne ovlasti, dok je stavkom 2. toga članka
zajamčena sudska kontrola zakonitosti tih pojedinačnih akata; članak 26. Ustava
jamči svim građanima i strancima jednakost pred sudovima i drugim državnim i
inim tijelima koja imaju javne ovlasti; prema članku 28. Ustava svatko je nedužan
i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se pravomoćnom sud­skom
presudom ne utvrdi kriv­nja; člankom 35. svakome se jam­či štova­nje i pravna
zaštita ­nje­gova osobnog i obite­ljskog života, dostojanstva, ugleda i časti.

Iz navedenih
ustavnih jamstava proizlazi pravo stranke da bude upoznata s razlozima odlučiva­nja
u konkretnoj pravnoj stvari. Nenavođe­njem razloga kojima se nadležno tijelo
vodilo pri odbija­nju zahtjeva stranke krši se ustavno pravo jednakosti pred
zakonom. Nesum­njivo je da su stranke u postupku, koje ne znaju razloge zbog
kojih im je zahtjev odbijen, u nejednakom položaju prema onima kojima su ti
razlozi poznati, jer ne mogu va­ljano štititi svoja prava, niti na učinkovit
način ostvariti Ustavom zajamčeno pravo na pravnu zaštitu.

4. U obrazlože­nju
rješe­nja Ministarstva unutar­njih poslova, kojim je odbijen zahtjev podnosite­lja
ustavne tužbe za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo, navedeno je da podnosite­lj
ne ispu­njava jedan od uvjeta za stjeca­nje hrvatskog držav­ljanstva utvrđen Za­konom
o hrvatskom držav­ljanstvu (poštiva­nje pravnog poretka Republike Hrvatske), a
»na teme­lju operativnim putem prikup­ljenih podataka o odlučnim či­njenicama),
međutim, bez navođe­nja o kojim se konkretno podacima i či­njenicama radi,
odnosno u čemu se sastoji nepoštiva­nje pravnog poretka od strane pod­nosite­lja.

Okolnost da je
Upravni sud u obrazlože­nju osporene presude naveo određene razloge zbog kojih
se smatra da je podnosite­ljev zahtjev pravilno odbijen, nije mogla u
konkretnom slučaju otkloniti navedeni nedostatak u rješe­nju Ministarstva
unutar­njih poslova. Naime, Upravni sud Republike Hrvatske može i sam utvrditi
či­njenično sta­nje, ali pod pretpostavkama i na način predviđen u članku 39.
stavcima 3. i 4. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91,
9/92 i 77/92), koje odredbe, međutim, u konkretnom slučaju nisu primije­njene.

5. Sukladno izloženom,
Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da su osporenim odlukama podnosite­lju
ustavne tužbe povrijeđena ustavna prava iz članaka 14. stavka 2., 18. stavka
1., 19. stavka 2., 26., 28. i 35. Ustava.

Podnosite­lj
neosnovano u ustavnoj tužbi ukazuje i na povredu stavka 1. članka 19. Ustava,
jer ta odredba utvrđuje načelo zakonitosti u radu državne uprave i tijela koja
imaju javne ovlasti, te se na toj odredbi ne teme­lji ustavno pravo, niti se na
­njoj može zasnovati ustavna tužba.

6. Stoga je, teme­ljem
odredbe članka 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99), odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-419/1998
Zagreb, 12. srp­nja 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik Suda
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 67/2001-1116