## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-23707/2009 od 30. lipnja 2011.

### NN 92/2011 (4.8.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-23707/2009 od 30. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1967

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. R. iz O., na sjednici održanoj 30. lipnja 2011., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je M. R. s prebivalištem u O., S. 4.

Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu presudom Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-2760/2005-7 od 10. lipnja 2009. i rješenjem Ministarstva pravosuđa, klasa: UP/II-942-01/02-01/401, urbroj: 514-03-03/03-6-05-2 od 31. siječnja 2005. povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10. – u daljnjem tekstu: Ustav).

Presudom Upravnog suda od 10. lipnja 2009. odbijena je tužba podnositelja D. R. i I. R. (stranaka u upravnom postupku), podnesena protiv rješenja Ministarstva pravosuđa od 31. siječnja 2005., kojim je odbijen zahtjev navedenih stranaka radi proglašenja ništavim rješenja Komisije o nacionalizaciji kotara Nova Gradiška broj: 07-N-39/21-1961 od 26. lipnja 1961.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da:

»Nakon pravomoćnosti rješenja o nacionalizaciji, vlasnici nekretnine nikada nisu primili rješenje kojim se određuje visina naknade za nacionaliziranu nekretninu, niti su primili ikakvu naknadu. (...) je predmetna nacionalizacija u suprotnosti sa odredbama svih ustava od vremena nacionalizacije pa do danas pa je protuustavna a time se protivi i općim načelima pravnog poretka. (...) nacionalizacija nije provedena na zakonit, niti ustavan način. (...) Niti ustavi od onih iz vremena nacionalizacije do današnjeg... predviđaju mogućnost oduzimanja imovine bez naknade.«

Podnositelj smatra da mu je stajalištem Upravnog suda, prema kojemu je članak 267. točka 6. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96.) mjerodavan samo u odnosu na rješenja donesena nakon stupanja na snagu Zakona o preuzimanju Zakona o općem upravnom postupku u Republici Hrvatskoj (»Narodne novine« broj 53/91.), povrijeđeno pravo na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti, zajamčeno člankom 19. stavkom 2. Ustava, te da je navedeno stajalište, kao i propust Ministarstva pravosuđa da u svom rješenju obrazloži na kojim činjenicama temelji isti i zbog čega ne prihvaća činjenice koje su predlagale stranke, protivno načelu zakonitosti pojedinačnih akata državne uprave, propisanom člankom 19. stavkom 1. Ustava.

Podnositelj navodi da mu je povrijeđeno i pravo na jednakost pred zakonom zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava jer nije jednak s onim građanima prema kojima se upravni akti i upravne presude donose na zakonit način te da su mu povrijeđena prava vlasništva zajamčena člancima 48. stavkom 1. i 50. stavkom 1. Ustava jer mu je vlasništvo sporne nekretnine oduzeto suprotno navedenim ustavnim normama.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Upravnog suda broj: Us-2760/05.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

5. Obrazlažući presudu od 10. lipnja 2009., Upravni sud je naveo sljedeće:

»Rješenjem o nacionalizaciji Komisije za nacionalizaciju pri NO Kotara Nova Gradiška broj: 07-N-39/21-1961 od 26. lipnja 1961. koje prileži spisu predmeta na temelju odredaba Zakona o nacionalizaciji najamnih zgrada i građevinskog zemljišta (»Službeni list« FNRJ 52/1958) nacionalizirana je i postala društveno vlasništvo najamna poslovna zgrada izgrađena na čest.zem. 35 k/2, sve u 54. i 301. k.o. O. u površini od 203 čhv, vlasništvo mld. D. R. i M. R. Tim rješenjem ujedno je određeno da će se nacionalizirana najamna poslovna zgrada upisati u zemljišnim knjigama kao društveno vlasništvo na koji način je i izvršena provedba tog rješenja u Zemljišnoknjižnom odjelu Općinskog suda u Novoj Gradiški, te je izvršeno brisanje dosadašnjih vlasnika te nekretnine i izvršen upis društvenog vlasništva na navedenoj nekretnini.

... sama činjenica da ranijim vlasnicima naknada nikada nije utvrđena niti isplaćena nije razlog za proglašenje tog rješenja ništavim, kako to obrazlaže tuženo tijelo u osporenom rješenju. (...)

S tim u vezi je neosnovana i tvrdnja tužitelja da bi izvršenje tog rješenja bilo protivno osnovnim načelima pravnog poretka, tim više jer se prema praksi ovog Suda ne bi mogla proglasiti ništavim rješenja iz razloga propisanog odredbom članka 267. točkom 6. Zakona o općem upravnom postupku, koja su donesena prije stupanja na snagu te zakonske odredbe...

Stoga... u predmetnom slučaju nije riječ niti od jednom od slučajeva taksativno propisanih odredbom članka 267. Zakona o općem upravnom postupku, za proglašenje rješenja ništavim...«

Obrazlažući rješenje od 31. siječnja 2005., Ministarstvo pravosuđa je navelo sljedeće:

»Iz spisu priloženog rješenja o nacionalizaciji... utvrđeno je da je... s danom stupanja na snagu Zakona o nacionalizaciji najamnih zgrada... nacionalizirana i postala društveno vlasništvo najamna poslovna zgrada... vlasništvo mld. D. R. i M. R. (...) pobijano rješenje ne sadrži niti jedan nedostatak zbog kojeg bi isto bilo ništavo. Činjenica da naknada nije utvrđena, a niti isplaćena ne čini samo rješenje o nacionalizaciji ništavim. Osim toga, predlagatelji kao i njihovi pravni prednici su bili u mogućnosti zatražiti u posebnom postupku utvrđivanje i isplatu naknade...«

5.1. Člankom 267. točkama 3., 5. i 6. Zakona o općem upravnom postupku propisano je:

»Članak 267.

Ništavim se proglašava rješenje:

(...)

3) čije izvršenje uopće nije moguće;

(...)

5) koje sadrži nepravilnost koja je po nekoj izričitoj zakonskoj odredbi predviđena kao razlog ništavosti;

6) čije bi izvršenje bilo protivno osnovnim načelima pravnog poretka.«

Člankom 8. Zakona o nacionalizaciji najamnih zgrada i građevinskih zemljišta (»Službeni list« FNRJ broj 52/58. i 24/59., u daljnjem tekstu: ZNZG) propisano je:

»Članak 8.

Zgrade, dijelovi zgrada i građevinska zemljišta, koji su nacionalizirani ovim zakonom, postaju društveno vlasništvo danom stupanja na snagu ovog zakona.

Rješenjem nadležnog organa donesenim u postupku određenim ovim zakonom i propisima donesenim na osnovu njega utvrđuje se koji su objekti nacionalizirani ovim zakonom.«

6. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanja jesu li u postupku, koji je prethodio ustavnosudskom, podnositelju povrijeđena prava na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i na pravično suđenje u svezi prava na jednakost pred zakonom, zajamčena člancima 19. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava, koji glase:

»Članak 19.

(...)

Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti...«

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama,...

(...)«

Ustavni sud primjećuje da su zgrade, dijelovi zgrada i građevinska zemljišta, koji su nacionalizirani na temelju ZNZG-a, postali društveno vlasništvo danom stupanja na snagu ZNZG-a, pri čemu oduzimanje vlasništva nije bilo uvjetovano ostvarivanjem prava na naknadu za nacionaliziranu imovinu, dok je rješenje nadležnog tijela, kojim se utvrđuje koji su objekti nacionalizirani, deklaratornog karaktera.

Nadalje, proglašavanjem i stupanjem na snagu Ustava (»Narodne novine« broj 56/90.) te promjenom društvenog uređenja u Republici Hrvatskoj nisu poništeni svi prethodni propisi i akti o oduzimanju imovine niti je bivšim vlasnicima priznato neprekinuto vlasničko ili drugo pravo od trenutka oduzimanja imovine. Polazeći od zatečenog pravnog i faktičnog stanja, Zakonom o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (»Narodne novine« broj 92/96., 39/99., 42/99., 92/99., 43/00, 131/00., 27/01., 65/01., 118/01., 80/02. i 81/02. – u daljnjem tekstu: Zakon o naknadi) zakonodavac je uredio opseg i pretpostavke vraćanja oduzete imovine.

Ustavni sud također primjećuje da je točka 6. dodana u članak 267. Zakona o općem upravnom postupku člankom 34. Zakona o preuzimanju Zakona o općem upravnom postupku u Republici Hrvatskoj, kojim je propisano:

»Članak 34.

U članku 267. dodaje se nova točka 6. koja glasi:

»Čije bi izvršenje bilo protivno osnovnim načelima pravnog poretka.«

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da Ministarstvo pravosuđa, odlučujući o zahtjevu podnositelja i drugih stranaka, nije postupalo protivno načelu zakonitosti propisanom člankom 19. stavkom 1. Ustava te da stajalištem Upravnog suda, prema kojemu je članak 267. točka 6. Zakona o općem upravnom postupku mjerodavan isključivo u odnosu na upravne akte donesene nakon stupanja na snagu Zakona o preuzimanju Zakona o općem upravnom postupku u Republici Hrvatskoj (8. listopada 1991.), odnosno u promijenjenim društvenim i pravnim okolnostima u Republici Hrvatskoj, nije podnositelju povrijeđeno pravo na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti, zajamčeno člankom 19. stavkom 2. Ustava.

Nadalje, Ustavni sud utvrđuje da je Upravni sud, postupajući po tužbi podnositelja i drugih stranaka, izvršio sudsku kontrolu zakonitosti rješenja Ministarstva pravosuđa od 31. siječnja 2005. u odnosu na istaknute prigovore glede mjerodavnog članka 267. točaka 3. i 5. Zakona o općem upravnom postupku.

Ustavni sud, također, utvrđuje da osporenim odlukama podnositelju nije povrijeđeno pravo na pravično suđenje, u vezi s pravom na jednakost pred zakonom, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Naime, u postupku koji je prethodio ustavnosudskom odlučivalo je upravno tijelo, odnosno Upravni sud unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Nadležno upravno tijelo je na ustavnopravno prihvatljiv način obrazložilo svoja pravna stajališta te je Upravni sud meritorno odgovorio na osporavajuće navode podnositelja i drugih stranaka.

6.1. Imajući u vidu da je pravo vlasništva sporne imovine oduzeto prednicima podnositelja stupanjem na snagu ZNZG-a, odnosno prije promjene društvenog uređenja Republike Hrvatske i stupanja na snagu Ustava te da je pitanje prava na povrat, odnosno naknadu za imovinu oduzetu prije promjene društvenog uređenja Republike Hrvatske, zakonodavac riješio Zakonom o naknadi, Ustavni sud utvrđuje da osporenim odlukama podnositelju nisu povrijeđena niti prava zajamčena člancima 48. stavkom 1. i 50. stavkom 1. Ustava.

7. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-23707/2009

Zagreb, 30. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 92/2011-1967