### NN 8/2026 (23.1.2026.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3005/2024 od 4. prosinca 2025.

Ustavni sud Republike Hrvatske

60

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Ante Galić, predsjednik Vijeća, te suci Dražen Bošnjaković, Sanja Bezbradica Jelavić, Maša Marochini Zrinski, Rajko Mlinarić i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli Bojana Dobrović i Slavo Dobrović, oboje iz Pirovca, koje zastupa Mario Jurić, odvjetnik u Zagrebu, na sjednici održanoj 4. prosinca 2025. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda i rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Rev-646/2020-6 od 14. svibnja 2024. i predmet se vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

III. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od tri (3) mjeseca računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u «Narodnim novinama« donijeti odluku u predmetu koji se pred tim sudom vodi pod brojem Rev-646/2020.

IV. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), zbog povrede prava na razumnu duljinu postupka zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena naknada zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i to:

– Bojani Dobrović iz Pirovca, Petra Draganića – Vrančića 5, 5.865,00 eura i

– Slavi Dobroviću iz Pirovca, Petra Draganića – Vrančića 5, 5.865,00 eura.

V. Naknada iz točke IV. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

VI. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu podnijeli su Bojana Dobrović i Slavo Dobrović, oboje iz Pirovca (u daljnjem tekstu: podnositelji), koje u ustavnosudskom postupku zastupa Mario Jurić, odvjetnik u Zagrebu. Ustavna tužba podnesena je u povodu presude i rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Rev-646/2020-6 od 14. svibnja 2024. (u daljnjem tekstu: osporena odluka).

2. Osporenom odlukom Vrhovnog suda u dijelu presude odbijena je revizija podnositelja podnesena u povodu presude i rješenja Županijskog suda u Zagrebu broj: 54 Gž-5759/15-2 od 7. lipnja 2016. (u daljnjem tekstu: drugostupanjska odluka).

2.1. Drugostupanjskom odlukom u dijelu presude odbijena je žalba podnositelja i potvrđena presuda i rješenje Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: XIII P-8387/00-170 od 3. travnja 2015. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska odluka), a kojom je (također u dijelu presude) odbijen tužbeni zahtjev podnositelja kojim su od Republike Hrvatske (prvotužena), Centra za restrukturiranje i prodaju sa sjedištem u Zagrebu (pravnog sljednika Hrvatskog fonda za privatizaciju kao drugotuženi), Societe Generale Splitske banke d.d. (trećetužena), OTP banke Hrvatska d.d. (pravnoj sljednici Dalmatinske banke d.d. Zadar kao četvrtotužena) i Croatia banka d.d. Zagreb (petotužena) zatražili solidarnu isplatu iznosa s naslova naknade štete, nastale kršenjem Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća (»Narodne novine« broj 19/91., 83/92., 84/92., 94/93., 2/94., 9/95., 21/96. i 118/99.) u postupku pretvorbe i privatizacije HUTP Hotela Split s.p.o.

2.2. U dijelu rješenja osporene odluke Vrhovnog suda (točka I. izreke) odbijena je revizija podnositelja u odnosu na točku I. drugostupanjske odluke (rješenje) kojim je potvrđena prvostupanjska odluka također u dijelu rješenja (odbačaj tužbe podnositelja u odnosu na petotuženu Croatia banku d.d. Zagreb, odbijen zahtjev za izdavanje privremene mjere osiguranja novčane tražbine zabranom prvotuženoj, drugotuženom i četvrtotuženoj otuđenja i opterećenja založene nekretnine podnositelja, nalaganje obveze podnositeljima tuženicima nadoknaditi trošak provedenog parničnog postupka).

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: P-8387/2000.

4. Podnositelji u ustavnoj tužbi tvrde da su im osporenom odlukom Vrhovnog suda (kao i nižestupanjskim presudama i rješenjima) povrijeđena prava zajamčena člancima 29. stavkom 1., 48. stavkom 1. i 49. stavkom 4. Ustava kao i pravo zajamčeno člankom 6. stavkom 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06., 2/10., 13/17. i 6/24.; u daljnjem tekstu: Konvencija) te člankom 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

A. MERITUM

5. Prijepor razmatran u postupku koji je prethodio ovom ustavnosudskom postupku tužbeni je zahtjev podnositelja (u odnosu na petero tuženika, v. t. 2.1. ove odluke), za utvrđenje njihove odgovornosti i s te osnove traženu solidarnu isplatu naknade štete, a za koju su podnositelji tvrdili da im je u odnosu na prvo i drugo tuženike nastala zbog povezanog nezakonitog rada i postupanja (propuštanja provođenja nadzora) u postupku pretvorbe i privatizacije HUTP-a Split. U odnosu na treće do peto tuženike (banke) podnositelji su tražili utvrđenje njihove (solidarne) odgovornosti za štetu i s te osnove isplatu zatražili zbog naknadno poduzetih financijskih radnji, a kojima su nastavno »prijevarom oštećeni« u svom pravu vlasništva na dionicama HUTP-a Hotel Split s.p.o.

U tužbi, kasnije ponovljeno i tijekom provedenog parničnog postupka, podnositelji su zatražili donošenje privremene mjere radi osiguranja njihovog (utuženog) novčanog potraživanja; zabranom protivnicima osiguranja (prvo, drugo i četvrto tuženicima) opterećenja i otuđenja založenih nekretnina u vlasništvu podnositelja.

5.1. Prvostupanjskom odlukom Općinski građanski sud u Zagrebu odbio je tužbeni zahtjev podnositelja te odbacio tužbu Croatia banke d.d. Zagreb kao petotužene (v. t. 2.1. i 2.2. obrazloženja ove odluke). U odnosu na prvotuženu i drugotuženika prvostupanjski sud utvrdio je da u slučaju kojeg su problematizirali podnositelji i iz kojeg je proizašao prijepor razmatran u predmetnom parničnom postupku, nisu bile ispunjene pretpostavke propisane člankom 67. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13., 33/15., 82/15., 82/16., 67/18., 130/20., 21/22., 16/23., 155/23. i 36/24.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13) i člankom 13. Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne novine« broj 75/93., 92/96. – članak 31. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija, 48/99., 15/00., 127/00. – vjerodostojno tumačenje, 59/01., 190/03. – službeni pročišćeni tekst, 199/03. i 79/07.).

U odnosu na treće do peto tuženike (banke) prvostupanjski sud je također utvrdio da podnositelji za utvrđenje odgovornosti (i s te osnove traženu solidarnu isplatu naknade štete) tih tuženika nisu dokazali ispunjenjem pretpostavke propisane mjerodavnim odredbama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 35/05., 41/08., 125/11. – članak 9. Zakona o rokovima ispunjenja novčanih obveza, 78/15., 29/18. i 126/21.).

6. O žalbi koju su podnositelji podnijeli protiv prvostupanjske odluke odlučio je Županijski sud u Zagrebu drugostupanjskom odlukom. U cijelosti je prihvatio činjenična utvrđenja i iskazana pravna stajališta prvostupanjskog suda, uz u bitnom sljedeće obrazloženje:

»Pobijanom presudom i rješenjem ni postupkom koji je prethodio, nisu počinjene bitne povrede odredaba parničnog postupka iz čl. 354. st. 2. toč. 11. ZPP, jer presuda i rješenje imaju jasne i dostatne razloge o odlučnim činjenicama, te nemaju takvih nedostataka i proturiječnosti zbog kojih se ne bi mogli ispitati.

Također nisu počinjene niti druge bitne povrede odredaba parničnog postupka iz čl. 354. st. 2. ZPP na koje ovaj drugostupanjski sud pazi po službenoj dužnosti (čl. 365. st. 2. ZPP).

Suprotno žalbenim navodima, nije počinjena ni bitna povreda odredaba parničnog postupka iz čl. 354. st. 1. u vezi čl. 8. ZPP, jer je prvostupanjski sud valjano utvrdio činjenično stanje na temelju brižljive i savjesne ocjene provedenih dokaza, a i na temelju rezultata cjelokupnog postupka, pri čemu je pravilno ocijenio sve dokaze relevantne za utvrđivanje odlučnih činjenica. Time što nisu poimence obrazložene sve pobrojane isprave nije bilo niti je moglo biti od utjecaja na donošenje zakonite i pravilne odluke, jer su relevantni dokazi dovoljno ocijenjeni i obrazloženi. Također su ispravno ocijenjeni i iskazi saslušanih svjedoka.

(...)

Suprotno žalbenim navodima, prvostupanjski sud ispitao je sve činjenice i okolnosti odlučne za pravilnu primjenu materijalnog prava, te je na temelju izvedenih relevantnih dokaza i njihove ocjene pravilno utvrdio činjenično stanje potrebno za odluku. Tako je pravilno utvrđeno da na strani I-IV tuženika ne postoji odgovornost za štetu, time da ne postoji odgovornost za štetu I tuženice zbog nezakonitog rada suca, odgovornost za štetu II tuženika zbog nevršenja nadzora nad pretvorbom poduzeća HUTP Hotel Split d.o.o., niti odgovornost za štetu III i IV tuženice zbog prevare.

Žalbenim navodima kojima se osporavaju navedena utvrđenja i zaključci prvostupanjskog suda uslijed drugačije i subjektivne ocjene provedenih dokaza po tužiteljima nisu uspješno dovedeni u sumnju razlozi tog suda.

Ovaj drugostupanjski sud u cijelosti prihvaća činjenično stanje utvrđeno u pobijanoj presudi i materijalno pravo koje je primijenio prvostupanjski sud (čl. 13. Zakona o sustavu državne uprave... i čl. 206. Zakona o obveznim odnosima...), radi čega temeljem odredbe čl. 375. st. 5. ZPP ova drugostupanjska presuda ne sadrži posebno obrazloženje.

Slijedom izloženog, na temelju odredbe čl. 368. st. 1. ZPP odlučno je kao u izreci presude.

Tužba protiv V tuženice pravilno je odbačena kao u toč. I izreke pobijanog rješenja temeljem čl. 194. st. 3. ZPP, budući je utvrđeno postojanje objektivnog identiteta između parnice u predmetu prvostupanjskog suda br. P-7662/97, u kojem je tužba podnesena i parnica počela teći prije podnošenja tužbe u ovoj pravnoj stvari.

Pravilno su odbijeni zahtjevi I i II tužitelja za izdavanjem privremenih mjera kao u toč. II i III pobijanog rješenja, jer tužitelji nisu učinili vjerojatnim postojanje svoje tražbine u smislu čl. 296. st. 1. Ovršnog zakona (‘Narodne novine’ br. 57/96, 29/99, 42/00, 173/03., 194/03, 151/04, 88/05, 121/05, 67/08).«

6.1. Odlučujući u revizijskom dijelu predmetnog parničnog postupka, Vrhovni sud osporenom odlukom također je prihvatio iskazana pravna stajališta nižestupanjskih sudova te reviziju podnositelja izrekom odbio i odbacio kako je navedeno u točkama od 2. do 2.2. obrazloženja ove odluke.

B. PRAVO NA SUĐENJE U RAZUMNOM ROKU

7. Podnositelji su tužbom podnesenom 25. rujna 2000. pokrenuli predmetni parnični postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu. O tužbi podnositelja tuženi su se očitovali: 26. listopada 2000. prvotužena, 15. studenoga 2000. drugotuženi, četverotužena i petotužena, te 17. studenoga 2000. trećetužena.

Pripremno ročište održano je 17. studenoga 2000., nakon čega su uslijedile sljedeće postupovne radnje.

Prvo ročište za glavnu raspravu održano je 26. veljače 2001., nakon kojeg su stranke izmijenile podneske s očitovanjima.

Drugo ročište održano je 14. rujna 2001., a 28. prosinca 2001. prvostupanjski sud donio je rješenje kojim je u odnosu na tuženu OTP banku d.d. odredio (traženu) privremenu mjeru, a navedena tužena je 9. siječnja 2002. rješenje o određivanju privremene mjere osporila žalbom.

Naredna ročišta održana su: 3. lipnja 2002. (odgoda radi saslušanja stranaka), 9. srpnja 2002. (provedeno saslušanje stranaka), 21. siječnja 2002. (nije pristupio svjedok, odgoda), 31. ožujka 2002. (saslušani svjedoci), 13. lipnja 2002. (saslušani svjedoci), 27. studenoga 2003. (saslušani svjedoci) i 6. srpnja 2004. (saslušani svjedoci).

U povodu žalbe koju je tužena OTP banka podnijela protiv rješenja o privremenoj mjeri, spis predmeta je (tek) 10. rujna 2004. upućen Županijskom sudu u Zagrebu, ali je Županijski sud u Zagrebu predmet vratio prvostupanjskom sudu radi utvrđene potrebe za djelomičnom rekonstrukcijom spisa. Rješenjem Ureda predsjednika Općinskog suda u Zagrebu broj: 23 Su-1768/04 od 24. studenoga 2004. određeno je provođenje djelomične obnove (rekonstrukcije) spisa predmeta.

Podnescima od 8. prosinca 2004., 15. veljače 2005. i 3. ožujka 2005. podnositelji kao tužitelji požuruju nastavak postupka i iznose nove dokazne prijedloge.

Sljedeća ročišta održana su: 18. ožujka 2005. (saslušanje svjedoka), 8. lipnja 2005. (odgoda bez raspravljanja), 16. rujna 2005. (saslušanje svjedoka i odgoda) te 1. prosinca 2005. na kojem je i zaključena glavna rasprava.

Prvostupanjski sud je 1. prosinca 2005. donio međupresudu kojom je (samo) utvrdio odgovornost tuženih za potraživanje iz tužbe podnositelja (odgovornost za štetu), te je odlučeno da će se u odnosu na visinu zatražene (solidarne) isplate odlučiti po pravomoćnosti međupresude.

Međupresuda je dostavljena; prvotuženoj 25. srpnja 2006., punomoćniku podnositelja i petotuženoj 26. srpnja 2006., četvrtotuženoj 27. srpnja 2006., trećetuženoj 28. srpnja 2006. i drugotuženom 11. rujna 2006.

Protiv međupresude tuženi su podnijeli žalbe: četvrtotužena 4. kolovoza 2006., prvotužena 8. kolovoza 2006., trećetužena 9. kolovoza 2006., petotužena 11. kolovoza 2006. i drugotuženi 25. rujna 2006.

Na žalbe tuženika podnositelji su se (pojedinačno) očitovali podnescima od 14. prosinca 2006.

Županijskom sudu u Zagrebu radi provođenja žalbenog postupka spis predmeta upućen je 19. veljače 2007.

Rješenjem broj: LIV Gž-894/07-2 od 15. travnja 2008. Županijski sud u Zagrebu usvojio je žalbe tuženika, ukinuo međupresudu i predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

Nakon ukidnog drugostupanjskog rješenja, postupak pred prvostupanjskim sudom nastavljen je pod istim brojem P-8387/2000.

Rješenjem Ureda predsjednika Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: 5 Su-532/06 od 13. svibnja 2008. spis predmeta dodijeljen je u rad drugom raspravnom sucu.

Prvo ročište (u ponovljenom postupku) održano je 12. siječnja 2008., a na njemu je provedena rekonstrukcija spisa predmeta i očitovanje stranaka.

Općinski građanski sud u Zagrebu 15. siječnja 2009. (rekonstruiran) spis predmeta upućuje Županijskom sudu u Zagrebu radi (konačnog) provođenja žalbenog postupka u dijelu koji se odnosi na doneseno rješenje o privremenoj mjeri.

Županijski sud u Zagrebu rješenjem broj: 54 Gž-440/09-2 od 4. siječnja 2011. ukida rješenje o privremenoj mjeri i predmet vraća prvostupanjskom sudu na nastavak (ponovno odlučivanje) postupka u tom dijelu.

Na ročištu održanom 14. studenoga 2011. utvrđen je prekid postupka jer je drugotuženi Hrvatski fond za privatizaciju prestao postojati, te je određeno da će se nastaviti kada pravni sljednik drugotuženog preuzme postupak.

Nastavak postupka određen je rješenjem prvostupanjskog suda broj: VIII-P-8387/00-138 od 13. lipnja 2012., Agencija za upravljanje državnom imovinom preuzela je postupak kao drugotužena.

Novim rješenjem Ureda predsjednika Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: 5 Su-532/06 od 20. veljače 2013. predmet je raspoređen u rad drugom sucu.

Nastavno rješenjem broj: 13-P-8387700-142 od 8. studenoga 2013. utvrđen je (ponovno) prekid postupka jer je Agencija za upravljanje državnom imovinom prestala postojati, a Centar za restrukturiranje i prodaju (kao pravni sljednik drugotužene) pozvan je da preuzme postupak. Podneskom od 25. studenoga 2013. navedeni se upustio u raspravljanje na strani drugotuženika.

Uslijedilo je održavanje ročišta: 3. veljače 2014. (očitovanje stranaka i odgoda radi saslušanja predloženih svjedoka), 7. travnja 2014. (saslušanje podnositeljice kao tužiteljice, odgoda radi saslušanja svjedoka), 21. svibnja 2014. (saslušanje svjedoka, odbijen dokaz za provođenje grafološkog vještačenja, odgoda), 3. rujna 2014. (odgoda bez raspravljanja), 13. listopada 2014. (odgoda radi očitovanja stranaka na razmijenjene podneske) i 4. veljače 2015. na kojem ročištu je zaključena glavna rasprava.

Drugotuženi Centar za restrukturiranje i prodaju podneskom od 3. ožujka 2015. zatražio je preotvaranje glavne rasprave radi dostavljanja dopunskog dokaznog materijala, a rješenjem broj: XIII P-8387/00 od 27. ožujka 2015. usvojen je prijedlog.

Na ročištu održanom 3. travnja 2015. odbijeno je daljnje izvođenje (po drugotuženom) predloženih dokaza i donesena je prvostupanjska odluka, presuda i rješenje broj: XIII P-8387/00-170.

Podnositelji su 20. travnja 2015. protiv prvostupanjske odluke podnijeli žalbu koja je tuženima dostavljena na očitovanje u danima od 13. do 18. svibnja 2015. Odgovor na žalbu podnositelja dostavio je samo drugotuženi 26. svibnja 2015. i spis predmeta je 17. srpnja 2015. Županijskom sudu u Zagrebu upućen na provođenje žalbenog postupka.

Županijski sud u Zagrebu o žalbi podnositelja odlučio je drugostupanjskom odlukom donesenom 7. lipnja 2016., a spis predmeta vraćen je prvostupanjskom sudu 31. kolovoza 2016.

Drugostupanjska odluka punomoćniku podnositelja dostavljena je 13. rujna 2016., a podnositelji su se 13. listopada 2016. u povodu nje Vrhovnom sudu obratili revizijom.

O reviziji podnositelja drugotuženi, četvrtotužena i petotužena očitovali su se podnescima uloženim u spis 13. prosinca 2016., te je predmet 21. prosinca 2016. upućen Vrhovnom sudu na provođenje revizijskog dijela predmetnog parničnog postupka.

Vrhovni sud je Općinskom građanskom sudu u Zagrebu 31. listopada 2019. uputio dopis broj: Rev-x 1202/2016-2 u kojem je navedeno da je trećetužena Splitska banka d.d. prestala postojati, pa je spis predmeta vraćen prvostupanjskom sudu radi postupanja sukladno članku 212. točki 4. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 129/00., 88/01., 117/03., 88/05., 2/07., 96/08., 84/08., 123/08., 57/11., 148/11., 25/13., 89/14., 70/19., 88/22., 114/22. i 155/23.; u daljnjem tekstu: ZPP).

Rješenjem Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: 13-P-8387/00-16 od 2. prosinca 2019. (po treći puta) utvrđen je prekid predmetnog parničnog postupka do utvrđenja pravnog sljednika trećetužene. Pravna sljednica trećetužene 16. prosinca 2019. preuzela je postupak te je u nastavku 10. ožujka 2020. spis predmeta vraćen Vrhovnom sudu radi odlučivanja o reviziji podnositelja.

Presudu i rješenje broj: Rev-646/2020-6 Vrhovni sud donio je 14. svibnja 2024., a osporenu odluku punomoćnik podnositelja u sudskom pretincu preuzeo je 7. lipnja 2024. čime je i okončan predmetni parnični postupak.

Ustavna tužba podnesena je preporučenom pošiljkom 6. srpnja 2024.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

8. U ustavnoj tužbi podnositelji povrede ustavnih i konvencijskih prava iscrpno obrazlažu ponavljanjem činjeničnih žalbenih i revizijskih navoda. Prigovaraju nepotpunom i pogrešnom utvrđenom činjeničnom stanju i pogrešnom tumačenju i primjeni zakona. U argumentaciji koju ističu u vezi povrede prava na pravično suđenje, članak 29. stavak 1. Ustava i članak 6. stavak 1. Konvencije, podnositelji međutim prigovaraju i da je:

»... odlučujući o reviziji Vrhovni sud je odlučivao je u vijeću čiji je sastav uključivao dva suca koji su u slučaju podnositelja bili uključeni u ranijim fazama postupka; jedan u svojstvu državnog odvjetnika koji je zastupao interese Republike Hrvatske kao tuženika u postupku, tj. dr. sc. Jadranko Jug kao predsjednik revizijskog vijeća, te drugi kao član vijeća, Slavko Pavković koji je bio predsjednik vijeća kada je Županijski sud u Zagrebu odlučivao o žalbi tuženika na međupresudu Općinskog suda u Zagrebu br. P-8378/00 od 1. prosinca 2005.«.

Ističu i da je u konkretnom slučaju »suđenje bilo izvan razumnog roka«, dakle prigovaraju dugotrajnosti vođenja predmetnog parničnog postupka.

Predlažu usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene odluke Vrhovnog suda.

IV. MJERODAVNO PRAVO

9. U konkretnom slučaju mjerodavno pravo predstavljaju odredbe članaka 71. alineja 1. i 5., te 354. stavka 2. alineje 1. ZPP-a koji je bio na snazi u relevantno vrijeme i koje glase:

»Članak 71.

(1) Sudac ne može obavljati sudačku dužnost:

1) ako je sam stranka, zakonski zastupnik ili punomoćnik stranke...;

(...)

5) ako je u istom predmetu sudjelovao u postupku pred nižim sudom ili pred kojim drugim tijelom, (...)«

»Članak 354.

(...)

(2) Bitna povreda odredaba parničnog postupka uvijek postoji:

1) ako je u donošenju presude sudjelovao sudac koji se po zakonu mora izuzeti (članak 71. stavak 1. točka 1. do 6.), odnosno koji je rješenjem suda bio izuzet, ili ako je u donošenju presude sudjelovala osoba koja nema svojstvo suca,

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

A. MERITUM SPORA

10. Članak 29. stavak 1. Ustava u relevantnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično... odluči o... sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

10.1. U konkretnom slučaju, Ustavni sud je uvidom u spis predmeta Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: P-8387/2000 utvrdio da je u postupku pred navedenim prvostupanjskim sudom sudjelovao Jadranko Jug, kao zastupnik prvotužene Republike Hrvatske u svojstvu zamjenika javnog pravobranitelja na način da je podnio pisani odgovor na tužbu 26. listopada 2000., te pristupio na pripremno ročište održano 17. studenoga 2000., kao i na ročište održano 26. veljače 2001.

Iz presude Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP), u predmetu Mežnarić protiv Hrvatske (br. 71615/01, presuda od 15. srpnja 2005.), u bitnome proizlazi sljedeće:

»... u ovom se predmetu radi o dvostrukoj ulozi suca u samo jednom postupku. Ta činjenica,... stvorila je, po mišljenju Suda, situaciju koja može potaknuti legitimne dvojbe glede nepristranosti suca...«

Uvidom u osporenu odluku Vrhovnog suda Ustavni sud je nastavno utvrdio da je i u njezinom donošenju kao član (i predsjednik) vijeća sudjelovao sudac Jadranko Jug.

10.2. Nadalje, Ustavni sud je također uvidom u navedeni spis predmeta prvostupanjskog suda utvrdio da je u postupku pred nižim sudom (Županijskim sudom u Zagrebu) u ranijoj fazi istog tog postupka pri donošenju rješenja broj: LIV Gž-894/07-2 od 15. travnja 2008., kao član (i također predsjednik) vijeća koje je ukinulo međupresudu Općinskog suda u Zagrebu donesenu 1. prosinca 2005. sudjelovao sudac Slavko Pavković.

Isti je sudac sudjelovao i kao član vijeća pri donošenju osporene odluke Vrhovnog suda broj: Rev-646/2020-6 od 14. svibnja 2024. kojom je odbijena i odbačena revizija podnositelja, a koju odluku podnositelji i osporavaju u ovom ustavnosudskom postupku.

11. Ustavni sud ističe da se u pogledu pitanja nepristranosti suda primjenjuje subjektivno i objektivno mjerilo koje je izneseno u odluci broj: U-III-3327/2013 od 7. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 40/16.).

Subjektivno mjerilo znači ispitivanje je li sudac imao neki osobni razlog pristranosti u konkretnom predmetu ili osobnu predrasudu. U ovom predmetu Ustavni sud ocjenjuje da nema elemenata koji bi ukazivali na subjektivnu pristranost navedenih sudaca.

11.1. Međutim, objektivno mjerilo znači ispitivanje jamči li sud kao takav i njegov sastav, dovoljno sigurnosti da bi isključili svaku opravdanu sumnju u pogledu nepristranosti suda. To je važno imati u vidu pri ispitivanju objektivne nepristranosti, jer sudovi upravo time što nastupaju kao nepristrani pridonose povjerenju javnosti.

Upravo u pogledu te objektivne nepristranosti Ustavni sud je, kao što je prethodno navedeno, utvrdio da su sudac Jadranko Jug i sudac Slavko Pavković sudjelovali u donošenju osporene odluke Vrhovnog suda kao predsjednik i član vijeća, ali i da su u istom postupku poduzimali i određene procesne radnje (kao zastupnik prvotužene sudac Jadranko Jug i kao član drugostupanjskog vijeća koje je odlučivalo o žalbi stranaka na međupresudu sudac Slavko Pavković) slijedom čega ih članak 71. stavak 1. točke 1. i 5. ZPP-a isključuju od obavljanja sudačke dužnosti u istom ovom predmetu.

11.2. Stoga je na temelju prethodno navedenog i prema ocjeni Ustavnog suda donošenjem osporene odluke Vrhovnog suda podnositeljima povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

12. Zbog utvrđenja povrede ustavnog prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao eventualnu povredu drugih ustavnih prava koje su podnositelji istaknuli u ustavnoj tužbi.

12.1. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), odlučeno je kao točkama I. i II izreke.

B. PRAVO NA SUĐENJE U RAZUMNOM ROKU

13. U ustavnoj tužbi podnositelji su istakli i povredu prava na razumnu duljinu sudskog postupka zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

1) Mjerodavno pravo

13.1. U rješenju broj: U-IIIVs-3669/2006 i dr. od 2. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 34/10.) Ustavni sud opisao je razvoj pravne zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku od trenutka njegovog uvođenja u hrvatski pravni sustav, stupanjem na snagu Promjene Ustava Republike Hrvatske 9. studenoga 2000. (»Narodne novine« broj 113/00.), do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 153/09.).

13.2. Pregled pravnih sredstava za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 2002. do 2013. (stupanja na snagu ZoSuda/13) Ustavni sud dao je u odluci broj: U-IIIA-1031/2014 od 27. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 50/16.).

2) Dopuštenost ustavne tužbe

14. Imajući u vidu stajališta ESLJP-a zauzeta u predmetima Mirjana Marić protiv Hrvatske (br. 9849/15, presuda od 30. srpnja 2020.) i Kirinčić i dr. protiv Hrvatske (br. 31386/17, presuda od 30. srpnja 2020.), kao i činjenicu da je ustavna tužba podnesena prije 2. travnja 2024. (v. rješenje broj: U-IIIA-2199/2024 od 8. listopada 2024., »Narodne novine« broj 131/24.) te da je postupak nerazumno dugo trajao, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

14.1. U odluci broj: U-IIIA-7473/2022 od 27. lipnja 2023. (www.usud.hr) Ustavni sud, imajući u vidu utvrđenje ESLJP-a da zakonodavni model propisan ZoSudom/13 nije u skladu s člankom 13. Konvencije (v. t. 5. obrazloženja ove odluke), zauzeo je gledište da se korištenje dopuštenog pravnog sredstva protiv nerazumne duljine postupka prije podnošenja ustavne tužbe neće zahtijevati od podnositelja u slučaju kada Ustavni sud ocijeni da postupak u trenutku podnošenja ustavne tužbe a priori nerazumno dugo traje.

3) Duljina sudskog postupka

15. U konkretnom slučaju Ustavni sud razmatrao je postupanje nadležnih sudova od 25. rujna 2000. kada su podnositelji podnijeli tužbu Općinskom sudu u Zagrebu u predmetnom parničnom postupku pa do dana uručenja revizijske odluke punomoćniku podnositelja 7. lipnja 2024. (razmatrano razdoblje).

15.1. Ustavni sud utvrđuje da je postupak od 25. rujna 2000. do 7. lipnja 2024. trajao dvadeset tri (23) godine, osam (8) mjeseci i dvanaest (12) dana.

4) Složenost sudskog postupka

16. Nadalje, Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju radi o složenijem predmetu, ali njegova složenost nikako ne opravdava dugo trajanje predmetnog parničnog postupka. To osobito imajući u vidu da je tijekom razmatranog razdoblja bilo i dužih zastoja u postupanju nadležnih sudova.

5) Postupanje nadležnih sudova

17. Tako je postupanje prvostupanjskog suda u vremenu od podnošenja tužbe 25. rujna 2000. do donošenja (prve) presude (međupresude od 1. prosinca 2005.) u kojem razdoblju je (po nalogu drugostupanjskog suda) bila provedena i djelomična rekonstrukcija spisa predmeta bilo nerazumno dugo. Radi uopćene potrebe rekonstrukcije dijela spisa, predmet je bio vraćen prvostupanjskom sudu i dva puta iznova upućen Županijskom sudu u Zagrebu na provođenje postupka u povodu žalbe tužene izjavljene protiv rješenja o privremenoj mjeri (v. t. 7. obrazloženja ove odluke).

17.1. Nastavno i u žalbenom postupku koji je kod drugostupanjskog suda vođen u povodu žalbe podnositelja izjavljene protiv (druge) meritorne presude, donesene u ponovljenom prvostupanjskom postupku u smislu rješenja Županijskog suda u Zagrebu broj: LIV Gž-894/07-2 od 15. travnja 2008., spis predmeta upućen je Županijskom sudu u Zagrebu 17. srpnja 2015., dok je presudu i rješenje taj sud donio po proteku skoro godinu dana, tek 7. lipnja 2016., što je također nerazumno dugo.

17.2. U konačnici i postupak kod Vrhovnog suda za odlučivanje o reviziji podnositelja trajao je od 21. prosinca 2016. kada je tom sudu upućen spis predmeta, pa sve do 14. svibnja 2024. kada je Vrhovni sud donio osporenu presudu i rješenje broj: Rev-646/2020-6, dakle, više od tri godine.

18. Ustavni sud utvrđuje da se postupak tijekom razmatranog razdoblja od dvadeset tri (23) godine vodio pred tri instance, te da su donesene dvije prvostupanjske i dvije drugostupanjske odluke i na kraju revizijska osporena odluka.

Dulji zastoji razvidni su i zbog tri prekida postupka jer su neki od tuženika prestali postojati, zbog čega su se njihovi pravni sljednici trebali očitovati o uključivanju (preuzimanju) u predmetni parnični postupak.

6) Doprinos podnositelja

19. Ustavni sud ocjenjuje da podnositelji nisu pridonijeli duljini trajanja parničnog postupka, već su, naprotiv, u više navrata požurivali prvostupanjski sud na postupanje i tražili zakazivanje ročišta.

7) Zaključak

20. Stoga, imajući u vidu ukupno trajanje parničnog postupka (više od 23 godine) te da podnositelji nisu doprinijeli duljini trajanja postupka, Ustavni sud utvrđuje da je podnositeljima povrijeđeno pravo da sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima i obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

20.1. U skladu s člankom 63. stavkom 3. Ustavnog zakona, stoga je donesena odluka kao u točkama III., IV. i V. izreke.

20.2. Ustavni sud visinu naknade zbog povrede ustavnog prava podnositelja na suđenje u razumnom roku utvrdio je uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

21. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka VI. izreke).

Broj: U-III-3005/2024

Zagreb, 4. prosinca 2025.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
 Ante Galić, v. r.