### NN 4/2015 (14.1.2015.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIB-160/2014 od 10. prosinca 2014.

4 14.01.2015 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIB-160/2014 od 10. prosinca 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

92

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Zsolt Tamas Hernadi iz Republike Mađarske, kojeg zastupa Ico Škarpa, odvjetnik iz Splita, na sjednici održanoj 10. prosinca 2014. jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Podnositelj je 9. siječnja 2014. podnio ustavnu tužbu na temelju ovlaštenja sadržanog u članku 63. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) prije no što je protiv rješenja suca istrage Županijskog suda u Zagrebu broj: 1. Kir-Us-768/13 od 27. rujna 2013. iscrpio put pravne zaštite.

Rješenjem suca istrage podnositelju je određen istražni zatvor na temelju članka 123. stavka 1. točke 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 91/12. – odluka USRH, 143/12., 56713. i 145/13.; u daljnjem tekstu: ZKP), koji može trajati najdulje jedan (1) mjesec računajući od trenutka lišenja slobode podnositelja.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj obrazlaže povredu prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) odnosno člankom 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispr., 14/02., 1/06. i 2/10.; u daljnjem tekstu: Konvencija), ali zaključno traži da Ustavni sud ukine rješenje suca istrage broj: 1. Kir-Us-768/13 od 27. rujna 2013. o određivanju istražnog zatvora Županijskog suda u Zagrebu.

2.1. Podnositelj je 22. siječnja 2014. Ustavnom sudu podnio i prijedlog za odgodu primjene osporavanog akta, odnosno rješenja suca istrage o određivanju istražnog zatvora od 27. rujna 2013.

3. U ustavnosudskom postupku pribavljeno je očitovanje suca istrage koji je i donio osporeno rješenje i očitovanje predsjednice kaznenog odjela Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud), s naglaskom na pružanju informacije o praksi tog suda u vezi s pitanjem dopuštenosti žalbe osumnjičenika/okrivljenika protiv rješenja o određivanju istražnog zatvora ili neke druge mjere osiguranja nazočnosti u slučaju kada osumnjičenik/okrivljenik nije dostupan našim pravosudnim tijelima (pa bi, primjerice, žalbu bi mogao podnijeti samo njegov branitelj).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

4. Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta (u daljnjem tekstu: USKOK) je sucu istrage podnio prijedlog za određivanje istražnog zatvora protiv podnositelja tijekom istražnog postupka zbog kaznenog djela davanja mita iz članka 348. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispr., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., 110/07., 152/08. i 57/11.).

Sudac istrage Županijskog suda u Zagrebu odredio je rješenjem od 27. rujna 2013. istražni zatvor protiv podnositelja, na temelju članka 123. stavka 1. točke 1. ZKP-a, koji može trajati najdulje jedan (1) mjesec, računajući od trenutka lišenja slobode.

U obrazloženju rješenja sudac istrage naveo je da je USKOK u četiri navrata upućivao zamolnice za međunarodnu pravnu pomoć nadležnom pravosudnom tijelu Republike Mađarske, i to u dva navrata je zamolbenim putem zatraženo ispitivanje podnositelja, a dva puta je traženo uručenje poziva za njegovo ispitivanje. Sve četiri zamolnice odbijene su s obrazloženjem da bi udovoljenje ugrozilo mađarske nacionalne interese.

Rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zagrebu broj: 14 Su-3/13-1050 od 27. rujna 2013. odvjetnica dr. sc. Laura Valković postavljena je za braniteljicu po službenoj dužnosti podnositelju ustavne tužbe.

Braniteljica Valković je 4. listopada 2013. Županijskom sudu u Zagrebu podnijela žalbu protiv rješenja o određivanju istražnog zatvora podnositelju. Žalba je, sa cjelokupnim spisom, 10. listopada 2013. dostavljena na odlučivanje izvanraspravnom vijeću Županijskog suda u Zagrebu. Izvanraspravno vijeće Županijskog suda u Zagrebu je, uz dopis broj: 10-II-Kv-Us-181/13-2, 11. listopada 2013. vratilo spis sucu istrage u kaznenom predmetu protiv podnositelja. Uvidom u spis predmeta predsjednica vijeća Županijskog suda u Zagrebu utvrdila je da podnositelj po raspisanoj tjeralici nije uhićen, odnosno da mu nije uručeno rješenje o određivanju istražnog zatvora, pa rok za žalbu protiv tog rješenja određen člankom 134. ZKP-a nije počeo teći. Žalbu braniteljice podnositelja Županijski sud u Zagrebu ocijenio je preuranjenom i o njoj nije odlučivano.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

5. U ustavnoj tužbi podnositelj je naveo povredu prava na suđenje u razumnom roku (članak 29. stavak 1. Ustava odnosno članak 6. stavak 1. Konvencije), prava na slobodu zajamčenog člankom 22. Ustava u vezi s člankom 16. stavkom 2. Ustava i člankom 5. stavkom 1. Konvencije, prava na obrazloženu sudsku odluku, kao jednog aspekta prava na pravično suđenje, prava zajamčenih člankom 14. Ustava i povredu presumpcije nedužnosti (članak 28. Ustava).

Povredu prava na suđenje u razumnom roku podnositelj je, između ostalog, obrazložio sljedećim navodima:

»Za ocjenu da li je počinjena povreda prava na suđenje u razumnom roku, potrebno je odrediti koliki je 'razuman rok' u konkretnom slučaju.

Sukladno odredbama Zakona o kaznenom postupku, čl. 122. st. 3.: 'U predmetu u kojemu je određen istražni zatvor postupa se osobito žurno', te čl. 11. st. 2.: 'Postupak se mora provesti bez odugovlačenja, a u postupcima u kojima je okrivljeniku privremeno oduzeta sloboda, sud i državna tijela postupat će osobito žurno'.

S obzirom da se u konkretnom slučaju radi o predmetu u kojem je određen istražni zatvor, pa se sukladno citiranim odredbama ZKP radi o osobito žurnom postupku, potrebno je utvrditi koliki je 'razuman rok' u sličnim osobito žurni postupcima.

(...)

Za zaključiti je da predmetni žalbeni postupak traje šest, (6) puta dulje od prosječnog trajanja žalbenog postupka u sličnim predmetima, a tri, (3) puta dulje od najdužeg trajanja žalbenog postupka u sličnim predmetima.

Imajući u vidu takvu ukupnu duljinu postupka, te ocjenjujući da složenost predmeta ne može opravdati takvo trajanje, smatramo da je podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava RH.«

Podnositelj je u ustavnoj tužbi naveo da nije sporno da mu sudski poziv u konkretnom kaznenom postupku nikada nije uredno uručen u smislu mjerodavnih odredbi ZKP-a, te je obrazložio da u konkretnom slučaju »postoji problem (ne)uredne dostave poziva, a ne izbjegavanja poziva, slijedom čega se na konkretnu situaciju nije moglo primijeniti odredbu čl. 123. st. 1. t. 1. ZKP, (a ni čl. 123. st. 1. t. 5.)«. U ustavnoj tužbi također je naveo:

»Prednje navedeno zapravo ukazuje na nepravilnu primjenu mjerodavnog prava, (ekstenzivnu umjesto restriktivne), i to baš citiranih odredbi Zakona o kaznenom postupku, a sve u svjetlu zakonske svrhe i pravne naravi istražnog zatvora, a time i na povredu prava na slobodu čl. 22. ustava RH i povredu prava na pravično suđenje, zajamčenog čl. 29. st. 1. ustava RH, sve za vrijeme važenja presumpcije nevinosti, (čl. 28. Ustava RH).«

Podnositelj je naveo i povredu postupovnih jamstava iz Zakona o pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima s državama članicama Europske unije (»Narodne novine« broj 91/10., 81/13. i 124/13.), navodeći da je ovdje riječ o pravnoj situaciji u kojoj hrvatsko i mađarsko pravosuđe imaju različite stavove i tumačenja konkretnog slučaja, ali da to nije okolnost koja bi upućivala na mogućnost bijega osumnjičenika, niti se može pripisati u njegovu krivnju, a zasigurno se ne može kvalificirati kao okolnost koja bi upućivala na bijeg.

U prijedlogu kojim je tražio odgodu primjene rješenja o određivanju istražnog zatvora podnositelj je ponovio razloge koje je naveo u ustavnoj tužbi:

»Opisanim nizom povreda postupovnih jamstava došlo je do povrede prava podnositelja na slobodu (čl. 22. Ustava RH u vezi s čl. 16. st. 2. Ustava RH), te povrede prava-jamstva na pošteno suđenje i pravičan postupak uz pravo na obrazloženu sudsku odluku, (čl. 29. Ustava RH), a koje povrede ujedno predstavljaju i povrede povezanih ustavnih prava – načela vladavine prava (č. 3. i 5. Ustava RH), te povredu prava na jednakost i ravnopravnost svih građana pred zakonom, te presumpciju nevinosti, (čl. 14. i čl. 28. Ustava RH).«

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. Člankom 32. Ustavnog zakona (u relevantnom dijelu) propisano je:

»Članak 32.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ... ustavnu tužbu ... kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari".

Člankom 72. Ustavnog zakona (u relevantnom dijelu) propisano je:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: ako nije nadležan; ako je ustavna tužba nepravodobna, nepotpuna, nerazumljiva ili nedopuštena. Tužba je nedopuštena: ako nije iscrpljen dopušteni pravni put, odnosno ako podnositelj tužbe u prethodnom postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo (...)«

7. Ustavni sud je utvrdio da u vezi s rješenjem o određivanju istražnog zatvora koje podnositelj osporava, iz sadržaja ustavne tužbe, obrazloženja samog rješenja suca istrage te dopisa Županijskog suda u Zagrebu od 11. listopada 2013. proizlaze sljedeće okolnosti pravno relevantne za postupanje Ustavnog suda u konkretnom slučaju:

– podnositelj se ne nalazi na području Republike Hrvatske na dan donošenja ovog rješenja, a nije se nalazio na području Republike Hrvatske ni u vrijeme donošenja rješenja o određivanju istražnog zatvora. On se kontinuirano nalazi na području Mađarske, države svog državljanstva;

– sukladno tome, podnositelj nije (niti je bio) lišen slobode i ne nalazi se u istražnom zatvoru na temelju rješenja koje ustavnom tužbom osporava;

– osporeno rješenje nije postalo pravomoćno, jer o njemu nije odlučivao nadležni sud drugog stupnja, budući da podnositelju rješenje nije osobno uručeno, on nije lišen slobode i ne nalazi se u istražnom zatvoru, a žalba koju je podnositelj podnio putem branitelja ocijenjena je preuranjenom.

8. U očitovanju suca istrage od 23. siječnja 2014., između ostalog, navedeno je:

»Prijedlog USKOK-a za određivanje istražnog zatvora protiv Zsolta Tamasa Hernadija zaprimljen je na sudu 26. rujna 2013.g., nakon čega je sudac istrage zakazao ročište za 27. rujna 2013.g. na kojem je donijeta odluka o određivanju istražnog zatvora temeljem čl.123 st.1 toč.1 Zakona o kaznenom postupku (NN 152/08, 76/09, 80/11, 143/12 i 56/13). Protiv ovog rješenja žalbu je podnijela odvjetnica dr.sc. Laura Valković, braniteljica po službenoj dužnosti, dana 04. listopada 2013.g. Žalba je sa cjelokupnim spisom dostavljena na odlučivanje izvanraspravnom vijeću 10. listopada 2013.g., koje je slijedeći dan, 11. listopada 2013.g., vratilo spis sucu istrage uz dopis da osumnjičenik Zsolt Tamas Hernadi po raspisanoj tjeralici nije uhićen te da mu nije uručeno rješenje o određivanju istražnog zatvora čime rok iz čl. 134. ZKP/08 nije počeo teći, a uslijed čega se žalba ukazuje preuranjenom i o njoj nije odlučivano.«

9. U dostavljenom očitovanju predsjednice kaznenog odjela Vrhovnog suda od 14. veljače 2014., između ostalog, navedeno je:

»(...)

– da je praksa Vrhovnog suda Republike Hrvatske da se žalba branitelja okrivljenika protiv prvostupanjskog rješenja o određivanju pritvora/istražnog zatvora u slučajevima kada to rješenje nije dostavljeno i okrivljeniku osobno jer nije uhićen, vraća prvostupanjskom sudu kao preuranjena s uputom da se spis predmeta dostavi na nadležno odlučivanje Vrhovnom sudu Republike Hrvatske, zajedno s eventualno podnesenom žalbom okrivljenika osobno, tek nakon što ono bude uručeno i okrivljeniku osobno.

– Naime, sukladno članku 124. stavak 4. u svezi s člankom 134. Zakona o kaznenom postupku ('Narodne novine', broj 152/08, 76/09, 80/11, 91/12 – odluka Ustavnog suda, 143/12, 56/13 i 145/13), zatvorenik može podnijeti žalbu u roku koji počinje teći trenutkom predaje rješenja o određivanju istražnog zatvora. Prema tome, rok za žalbu počinje teći od trenutka primitka rješenja od strane zatvorenika, a to podrazumijeva njegovo prethodno zatvaranje.

– Isto vrijedi i u slučajevima u kojima se kazneni postupak vodi po odredbama Zakona o kaznenom postupku ('Narodne novine', br: 110/97, 27/98, 58/99, 112/99, 58/02, 143/02 i 115/06 – nastavno: ZKP/97), i to sukladno članku 103. stavak 3. u svezi s člankom 110. stavak 1. ZKP/97.«

10. Sukladno tome, u odnosu na osporeno rješenje nije iscrpljen (niti je mogao biti iscrpljen) dopušteni pravni put, u smislu članaka 62. i 64. Ustavnog zakona.

11. Ustaljeno je stajalište Ustavnog suda, izraženo u velikom broju ustavnosudskih odluka/rješenja, da samo ona odluka kojom je nadležni sud meritorno odlučio o biti stvari, odnosno o pravu ili obvezi odnosno o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela podnositelja, jest pojedinačni akt u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, u povodu kojega je Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, nadležan štititi ljudska prava i temeljne slobode podnositelja, zajamčene Ustavom.

Također je ustaljeno stajalište Ustavnog suda da je jedna od nužnih postupovnih pretpostavki za odlučivanje o biti stvari u istražnozatvorskim (prije: pritvorskim) predmetima, u kojima se, po prirodi stvari, prije svega štiti ustavno i konvencijsko pravo na slobodu (članak 22. Ustava odnosno članak 5. Konvencije), ona da se okrivljenik nalazi (ili se nalazio) u istražnom zatvoru, to jest da je (ili je bio) lišen slobode.

Ustavni sud napominje da postupanje Županijskog suda u Zagrebu u konkretnom slučaju predstavlja ustaljenju praksu sudova, potvrđenu od Vrhovnog suda. Naime, praksa Vrhovnog suda je da se žalba branitelja okrivljenika protiv prvostupanjskog rješenja o određivanju pritvora/istražnog zatvora u slučajevima kada to rješenje nije dostavljeno i okrivljeniku osobno jer nije uhićen, vraća prvostupanjskom sudu kao preuranjena s uputom da se spis predmeta dostavi na nadležno odlučivanje Vrhovnom sudu, zajedno s eventualno podnesenom žalbom okrivljenika osobno, tek nakon što ono bude uručeno i okrivljeniku osobno. Ustavni sud ocjenjuje da se postupanjem žalbenog suda u konkretnom slučaju brani pozicija podnositelja jer se pravo na žalbu automatski reaktivira kada podnositelj osobno primi rješenje o određivanju istražnog zatvora.

12. Budući da u odnosu na osporeno rješenje o određivanju istražnog zatvora nije ispunjena nijedna od pretpostavki za odlučivanje o biti stvari u istražnozatvorskim predmetima, odnosno da podnositelj nije (niti je bio) u istražnom zatvoru, te da nije iscrpio dopušteni pravni put, u konkretnom slučaju ne postoje pretpostavke za odlučivanje Ustavnog suda o biti stvari.

13. Slijedom navedenog, na temelju članaka 32. i 72. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I. izreke rješenja.

14. Točka II. izreke rješenja temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIB-160/2014

Zagreb, 10. prosinca 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.