## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011.

### NN 120/2011 (26.10.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2374

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Rostaš-Beroš, predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i Smiljana Mikuša, članova vijeća, te višeg sudskog savjetnika Srđana Papića, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Zagreb, Savska cesta 32, kojeg zastupa Maja Mandić, direktorica Odjela za korporativne regulatorne poslove, po generalnoj punomoći Su-992/2009, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije iz Zagreba, Jurišićeva 13, koju zastupa Miljenko Krivšek, dipl. ing. el., predsjednik Vijeća, klasa: UP/I-344-01/09-01/2303, urbroj: 376-04-09-08 od 2. prosinca 2009., u predmetu pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 8. rujna 2011.

presudio je

Tužba se uvažava.

Poništava se rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/09-01/2303, urbroj: 376-04-09-08 od 2. prosinca 2009.

Ova presuda objavit će se u Narodnim novinama Republike Hrvatske.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela usvojen je zahtjev društva AMIS TELEKOM d.o.o., te naloženo tužitelju da ugovorne odnose o međusobnom povezivanju s tim društvom uredi na način da iznosi naknada za usluge u mreži AMIS TELEKOMA d.o.o. za terminiranje prometa za pristup usluga s dodatnom vrijednosti (060) i za pristup 0800 usluzi u razdoblju od 1. ožujka 2009. do 31. prosinca 2009. ostanu na razini cijena koje su primjenjivane do dana 1. ožujka 2009. Točkom II. izreke rješenja naloženo je tužitelju da u roku od 15 dana od dana primitka rješenja izda odobrenje društvu AMIS TELEKOM d.o.o. za razliku u naknadu za usluge iz točke I. tog rješenja.

Pravovremenom tužbom osporio je tužitelj navedeno rješenje iz svih razloga propisanih odredbom članka 10. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. Navodi da je tuženo tijelo 26. siječnja 2009. djelomičnim rješenjem tužitelju naložilo promjenu novih cijena međupovezivanja s primjenom od 1. ožujka 2009., što je tužitelj potom ugradio u svoju Standardnu ponudu za usluge međusobnog povezivanja HT-a i operatora i davatelja usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj slijedom čega mu je tuženik izdao suglasnost 16. veljače 2009. Postojećim ugovorom o međusobnom povezivanju tužitelj i AMIS TELEKOM ugovorili su primjenu načela reciprociteta pri određivanju cijena međupovezivanja pa je slijedom toga, a primjenjujući djelomično rješenje tuženoga, tužitelj počeo naplaćivati nove cijene, a isto tako je plaćao AMISU usluge međupovezivanja. Navedeno načelo su i tužitelj i AMIS primjenjivali u svim dosadašnjim izmjenama tužiteljevih cijena međupovezivanja do kojih je došlo uslijed odluke tuženika, primjerice kod izmjene Standardne ponude od 1. travnja 2006.

Odlukom o analizi tržišta završavanja – terminacije poziva u javnu komunikacijsku mrežu koja se pruža na fiksnoj lokaciji od 17. srpnja 2009. tuženi je odredio primjenu načela asimetrije pri određivanju cijena terminacije poziva u mrežu operatora sa značajnom tržišnom snagom s početkom primjene od 1. siječnja 2010. Suprotno navedenoj Odluci tuženo tijelo je povodom zahtjeva AMISA donijelo utuženo rješenje kojim je faktično uvelo primjenu načela asimetrije odredivši da cijene terminacije poziva u mrežu tužitelja trebaju biti različite od cijene terminacije poziva u mrežu AMISA za razdoblje koje je bilo uređeno ranijim djelomičnim rješenjem. Time je tuženo tijelo osporenim rješenjem izmijenilo važeći ugovor među strankama i povrijeđena je Odluka o analizi tržišta.

Slijedom svega izloženog tužitelj smatra da određivanje primjene asimetrije u cijenama za razdoblje prije 1. siječnja 2010., protivno ne samo Odluci o analizi tržišta, već i načelu pravne sigurnosti, pa predlaže da Sud tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo, dostavljajući spise predmeta, protivi se tužbi osporavajući sve navode i razloge tužbe. Smatra da je njegova nadležnost za postupanje u predmetnoj stvari nesporna te je intervenirao u ugovorni odnos između tužitelja i AMISA samo u mjeri u kojoj je to bilo nužno za pravilno provođenje regulatornih obveza određenih HT-u i sprječavanje narušavanja i ograničavanja tržišnog natjecanja u području elektroničkih komunikacija.

Ističe da je osporeno rješenje doneseno radi ispravnog provođenja konačnog djelomičnog rješenja istog tijela od 26. siječnja 2009., a kojemu je svrha bila smanjenje cijena tužitelja, a ne ostalih operatora. Nepravilnim izvršenjem tog rješenja, primjenom načela reciprociteta, onemogućeno je ostvarivanje njegove svrhe i suprotno je regulatornom cilju promicanja tržišnog natjecanja. Drži da utuženim rješenjem nije retroaktivno primijenilo načelo asimetrije već je isto u funkciji postizanja održivog i ravnopravnog tržišnog natjecanja u određenom vremenskom razdoblju.

Zaključno, tuženi predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba je osnovana.

Na osnovi stanja spisa predmeta proizlazi da je društvo AMIS TELEKOM d.o.o. podnijelo 2. rujna 2009. zahtjev tuženom tijelu za rješavanje spora o primjeni ugovora o međusobnom povezivanju sa društvom HT-Hrvatske telekomunikacije. Nakon podnošenja zahtjeva proveden je postupak, izmijenjena su očitovanja stranaka te održane dvije usmene rasprave. Na osnovi utvrđenog u postupku tuženo tijelo je konstatiralo da među strankama postoji važeći ugovor o međusobnom povezivanju sklopljen 22. prosinca 2005., koji je regulirao primjenu načela reciprociteta odnosno jednakog naplaćivanja međusobnih usluga u slučaju daljnje izmjene Standardne ponude HT-a.

Nadalje, utvrđeno je da je rješenjem tuženog tijela od 26. siječnja 2009. (djelomično rješenje klasa: UP/I-344-01/08-01/03309, urbroj: 376-11-09-8 od 26. siječnja 2009.) naložena HT-u izmjena Standardne ponude za uslugu međusobnog povezivanja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži na način da ugradi niže cijene međusobnog povezivanja za usluge koje pruža drugim operatorima, a odnose se na terminiranje, polazni promet, pristup uslugama s dodanom vrijednosti 060 u mreži operatora i pristup 0800 usluzi operatora, s početkom primjene nižih cijena od 1. ožujka 2009.

Tužitelj je nove cijene ugradio u svoju Standardnu ponudu za koju je tuženo tijelo aktom, klasa: UP/I-344-01/08-01/03311, urbroj: 376-11-09-11 od 16. veljače 2009. izdalo prethodnu suglasnost s time što je Standardna ponuda ostala na snazi do okončanja postupka analize mjerodavnih tržišta i određivanja regulatornih obveza u skladu sa Zakonom o elektroničkim komunikacijama.

Međutim, nakon provedenog postupka tuženo tijelo je našlo da je provedba djelomičnog rješenja suprotna svrsi koja se njime htjela postići, pa je stoga odlučio kao što je navedeno. Pri tome je tuženi zadržao na snazi djelomično rješenje od 26. siječnja 2009., uz zadržavanje cijena određenih tim rješenjem, uz konstataciju da asimetrija cijena utvrđena Odlukom od 17. srpnja 2009. nije predmet tog postupka.

Imajući u vidu sadržaj spisa predmeta, navode i razloge tužbe, odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.), odredbe Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 35/05. i 41/08.) Sud nalazi da je tuženo tijelo na temelju činjenica utvrđenih u postupku izvelo pogrešan zaključak, te pogrešno primijenilo materijalni propis, na štetu tužitelja.

Iz izloženog sadržaja spisa predmeta nesporno proizlazi da je tuženo tijelo svojim djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. reguliralo određene izmjene cijena terminiranja prometa kako je navedeno u točkama I.1.1., 1.2., 1.3. i 1.4. izreke rješenja, te je izrijekom u točki II. izreke rješenja utvrdilo da u preostalom dijelu Standardna ponuda za usluge međusobnog povezivanja HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za telekomunikacijske operatore i davatelja usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj od 27. kolovoza 2007. ostaje neizmijenjena. Također, u točki III. izreke naloženo je HT-u dostaviti izmijenjenu Standardnu ponudu sukladno točki I. izreke rješenja što je nesporno tužitelj načinio i na koju izmjenu je tuženo tijelo dalo prethodnu suglasnost. Stoga je tužitelj postupio u cijelosti po nalozima navedenog djelomičnog rješenja.

Međutim, iz sadržaja obrazloženja osporenog rješenja proizlazi da tuženo tijelo pokušava intervenirati u sadržaj rješenja od 26. siječnja 2009., s obzirom da nije prilikom njegova donošenja imalo na umu sve posljedice koje će ono proizvesti. Tuženo tijelo je očigledno previdjelo ugovornu obvezu stranaka o međusobnom naplaćivanju usluga na osnovi reciprociteta što je bila zakonito i temeljem tada važeće Standardne ponude ugovorena međusobna obveza, prema ugovoru o međusobnom povezivanju iz 2005. godine.

Tuženo tijelo nesporno ima ovlasti poticati tržišno natjecanje, sprječavati zlouporabe, inicirati izmjene odredbi ugovora koje su za pojedinog sudionika tržišta elektroničkih komunikacija nepovoljne, te je taj dio njegovog postupanja u okviru zakona. Međutim, Sud nalazi da je osporenim rješenjem uz istovremeno zadržavanje na snazi konačnog djelomičnog rješenja od 26. siječnja 2009., s obrazloženjem koje je nerazumljivo i proturječno samome sebi i izreci rješenja, povrijeđen zakon na štetu tužitelja. Tužitelj je u cijelosti postupio po nalozima iz djelomičnog rješenja, te je eventualna izmjena njegovih obveza mogla biti predmet reguliranja tuženog tijela ali samo od donošenja odgovarajućeg akta pa nadalje, a ne zadiranjem u ranije sklopljene ugovore i to donošenjem rješenja koje je proturječno djelomičnom rješenju od 26. siječnja 2009. Ovakvim postupanjem tuženi je ostavio na snazi dva rješenja različitog sadržaja što unosi zabunu njihovim adresatima čime nije, sa stanovišta pravne sigurnost, dopustivo.

Dalje, 17. srpnja 2009. donesena je Odluka o utvrđivanju mjerodavnog tržišta u navedenom dijelu odnosa u elektroničkim komunikacijama kojim je uveden način naplate međusobnih usluga po načelu asimetrija, s važenjem od 1. siječnja 2010., pa proizlazi da je tuženi postupio i protivno toj Odluci, te se osporeno rješenje ne može ni na koji način prihvatiti pravilnim.

Nadalje, neprihvatljiva je konstatacija rješenja da je naplata međusobnih usluga terminiranja prometa bilo zasnovana na protupravnoj primjeni ugovora. Tužitelj je, ponavlja se, postupao sukladno svim važećim aktima i naplaćivao usluge prema tada važećem ugovoru o međusobnom povezivanju, Standardnoj ponudi i rješenju od 26. siječnja 2009. te nije bilo osnove za obvezivanje na povrat plaćenih sredstava. Okolnost što tuženo tijelo nije sagledalo sve posljedice izvršenja rješenja od 26. siječnja 2009. ne može ići na štetu tužitelja te se ne može, a što tuženi nije niti ovlašten, cijeniti ništetnim ugovor osnovom kojeg je naplata obavljana. Naime, prema Zakonu o obveznim odnosima, ništetan je ugovor koji je protivan Ustavu republike Hrvatske, prisilnim propisima ili moralu društva što utvrđuje sud mjerodavan za suđenje u sporovima iz ugovornih odnosa te je tuženo tijelo prešlo granice svojih ovlasti.

Stoga se, s obzirom na povrede zakona na štetu tužitelja, tužba uvažava primjenom odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.).

Objava presude temelji na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacija.

Poslovni broj: Us-330/2010-6

Zagreb, 8. rujna 2011.

Predsjednica vijeća
Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 120/2011-2374