## Presuda Upravnog sud Republike Hrvatske broj: Us-12765/2007-5 od 30. lipnja 2010.

### NN 117/2010 (15.10.2010.), Presuda Upravnog sud Republike Hrvatske broj: Us-12765/2007-5 od 30. lipnja 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3080

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u Vijeću sastavljenom od sudaca Dubravke Markt kao predsjednice Vijeća, Smiljana Mikuša i Lidije Rostaš-Beroš kao članova Vijeća, te više sudske savjetnice Biserke Špoljar kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja DISTRI–PRESS d.o.o iz Zagreba, zastupanog po direktoru društva Ivanu Graniću, koga zastupa Vesna Alaburić, odvjetnica iz Zagreba, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/I-030-02/2005-01/43, urbroj: 580-02-07-41-221 od 15. listopada 2007., radi utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja, u nejavnoj sjednici Vijeća održanoj 30. lipnja 2010.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tužene Agencije se točkom I. izreke utvrđuje da poduzetnici Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. ograničavaju tržišno natjecanje od 2. ožujka 2005. na dalje, zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko na teritoriju Republike Hrvatske primjenom Općih uvjeta poslovanja jer dnevniku »24 sata«, nakladnika Media-Ideja d.o.o. obračunavaju cijenu usluge distribucije na način da mu pored jedinstvene naknade zaračunavaju i naknadu koja je ovisna o ukupno distribuiranim primjercima tog dnevnika što uključuje remitendu, za razliku od drugih dnevnika kojima za istovrsne poslove zaračunavaju samo jedinstvenu naknadu na koju remitenda nema utjecaja, te na taj način primjenjuju nejednake uvjete na istovrsne poslove s različitim poduzetnicima dovodeći poduzetnika Media-Ideja d.o.o. u neravnopravan položaj u odnosu na konkurenciju na povezanom tržištu naklade općeinformativnih dnevnika u Republici Hrvatskoj. Točkom II. izreke rješenja se zabranjuje poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. svako buduće postupanje kojime bi mogli spriječiti, ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na način opisan u točki I. izreke rješenja. Točkom III. izreke rješenja se nalaže poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. donošenje novih Općih uvjeta poslovanja kojima će na jasan, transparentan i nediskriminirajući način odrediti cijenu usluge distribucije općeinformativnih dnevnika neovisno o njihovoj prodajnoj cijeni (rok izvršenja: bez odgode a najkasnije 3 mjeseca od dana dostave ovog rješenja). Točkom IV. izreke rješenja se nalaže poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. da Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja dostave na uvid nove Opće uvjete poslovanja kao dokaz o izvršenju naloga iz točke III. izreke rješenja (rok izvršenja: 8 dana od dana donošenja novih Općih uvjeta poslovanja). Točkom V. izreke rješenja se odbija dio zahtjeva poduzetnika Media-Ideja d.o.o. koji se odnosi na utvrđivanje nastanka financijske štete za tog poduzetnika zbog postupanja poduzetnika Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. kao na zakonu neosnovan. Točkom VI. izreke rješenja se odbija dio zahtjeva poduzetnika Media-Ideja d.o.o. koji se odnosi na određivanje novčane kazne poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. kao na zakonu neosnovan. Prema točki VII. izreke rješenja poduzetnici Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. su obveznici plaćanja upravne pristojbe u iznosu od 5.050,00 kuna i to 2.525,00 kuna svaki, koja se uplaćuje u korist Državnog proračuna Republike Hrvatske (rok izvršenja: 8 dana od dana dostave ovog rješenja). Prema točki VIII. izreke rješenja poduzetnici Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. su dužni nadoknaditi troškove postupka poduzetniku Media-Ideja d.o.o. u ukupnom iznosu od 6.000,00 kuna i to 3.000,00 kuna svaki (rok izvršenja: 30 dana od dana dostave ovoga rješenja). Točkom IX. izreke rješenja se utvrđuje da će se ovo rješenje objaviti u »Narodnim novinama«.

Tužitelj osporava zakonitost rješenja tuženog tijela zbog nepravilne primjene zakona, te zbog nepravilnog utvrđenja činjeničnog stanja i nepravilnog zaključivanja o činjeničnom stanju na temelju utvrđenih činjenica. U bitnome navodi kako tuženo tijelo pogrešno definira zemljopisno područje mjerodavnog tržišta, kao što pogrešno utvrđuje postojanje »zajedničkog vladajućeg položaja». Ističe kako poduzetnik Media-Ideja ne iznosi prigovor na cijenu usluge distribucije, kao što spomenuti poduzetnik ne osporava izravno cijenu usluge distribucije kao nepravednu, jer je plaćao manju cijenu od svih drugih nakladnika dnevnih novina. Ukazuje kako jedan od elemenata formiranja cijene koja nije nepravedna ne može se smatrati »nejednakim uvjetom na istovrsne poslove s različitim poduzetnicima«. Osim toga, napominje kako dovođenje u »neravnopravan« položaj u odnosu na konkurenciju nije obilježje zlouporabe vladajućeg položaja. U nastavku tužbe navodi da kad bi cijenu distribucije drugih dnevnika u zemlji utvrdio fiksnom cijenom distribucije svih dnevnika u zemlji neovisno o njihovoj maloprodajnoj cijeni, tada bi poduzetnik Media-Ideja morao plaćati najmanje 15% veću cijenu nego dosad. Naime, za toliki je postotak cijena distribucije po prodanom primjerku koju plaća spomenuti poduzetnik u prosjeku manja od cijene koju plaćaju njegovi konkurenti. Zaključno naglašava kako se predmet ovog upravnog spora izravno odnosi na tržište naklade općeinformativnih dnevnika u zemlji. Stoga smatra da bi svim nakladnicima općeinformativnih dnevnika trebalo omogućiti sudjelovanje u upravnom sporu i očitovanje na stajalište tuženog tijela da je poduzetnik Media-Ideja koji plaća najnižu cijenu usluge distribucije u zemlji takvim načinom obračuna cijene doveden u »neravnopravan« položaj u odnosu na svoje konkurente, koji uslugu distribucije plaćaju po cijeni koja je najmanje 15% veća. Naime, očitovanje svih nakladnika zasigurno može pridonijeti potpunijem sagledavanju odnosa na tržištu naklade općeinformativnih dnevnika, kao i utjecaju distributera na tržišni položaj pojedinih nakladnika dnevnih novina. Predlaže stoga Sudu da tužbu uvaži i osporavano rješenje poništi, te odbije zahtjev poduzetnika Media-Ideja kao neosnovan. Podredno predlaže Sudu da se predmet vrati tuženom tijelu na ponovno odlučivanje, kao i da se obveže tuženo tijelo na naknadu troškova ovog upravnog spora.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu smatra da tužba nije osnovana, te da su navodi i razlozi tužbe u cijelosti neosnovani. Naime, osporavano je rješenje donijeto na temelju pravilno utvrđenog činjeničnog stanja, izvođenjem pravilnog zaključka iz pravilno utvrđenih činjenica, te pravilne primjene odredaba Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.), Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta (»Narodne novine«, broj 51/04.) i odredaba Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91. i 103/96.- Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske). Također Agencija je u provedbi upravnog postupka vodila računa o primjeni Zakona o medijima (»Narodne novine«, broj 59/04.) temeljnog propisa kojim su uređeni odnosi nakladnika i distributera kao i sva pitanja u svezi općeinformativnih dnevnika. Pored navedenog, tuženo je tijelo u provedbi predmetnog upravnog postupka podredno, na odgovarajući način primjenjivalo kriterije i standarde poredbenog prava Europskih zajednica (dalje: EZ). Naime, člankom 35. stavkom 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja je propisano da Vijeće za zaštitu tržišnog natjecanja po ocjeni svih oblika sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja koji mogu utjecati na trgovinu između Republike Hrvatske i EZ u skladu s člankom 70. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između EZ i njihovih država članica i Republike Hrvatske (»Narodne novine – Međunarodni sporazumi«, broj 14/01. – dalje: SSP) primjenjuje na odgovarajući način kriterije koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u EZ. Člankom 70. stavkom 2. SPP od 29. listopada 2001., koji je stupio na snagu 1. veljače 2005., se određuje da će se svako ponašanje suprotno pravilima tržišnog natjecanja ocjenjivati na temelju kriterija koji proizlaze iz pravila o tržišnom natjecanju u Zajednici, posebice članaka 81., 82. i 86. Ugovora o osnivanju EZ i instrumenata za tumačenje koje su usvojile njezine institucije. Naime, cjelokupna pravna stečevina EZ koju čine primarno i sekundarno zakonodavstvo EZ ali i sudska praksa prvenstveno Suda pravde EZ je važan interpretativni instrument za primjenu hrvatskih propisa u slučaju pravnih praznina ili dvojbi u tumačenju tih propisa. Stoga je tuženo tijelo tijekom postupka i prilikom izrade ekonomske i pravne analize u ovom predmetu, pored navedenih hrvatskih propisa, izvršilo uvid i u primjere iz prakse europskog sudovanja usporedive s ovim konkretnim slučajem. Prema relevantnoj praksi Europskog suda pravde i Europskog suda prvog stupnja u presudama iz predmeta Irish Sugar (C-497/99 P) i British Airways (C-95704 P) utvrđeno je da kada postoji veza između vladajućeg položaja i zlouporabe na mjerodavnom tržištu, učinak zlouporabe može se očitovati na drugom tržištu na kojem predmetni poduzetnik nije u vladajućem položaju, ukoliko je to drugo tržište u dovoljnoj mjeri povezano s mjerodavnim tržištem na kojem se poduzetnik nalazi u vladajućem položaju. Prema tome ne isključuje se zlouporaba vladajućeg položaja ako je riječ o učincima na drugom a ne mjerodavnom tržištu. Zlouporabu je moguće utvrditi na mjerodavnom tržištu na kojem poduzetnik nema vladajući položaj samo u posebnim slučajevima, odnosno kada postoje jasne poveznice s mjerodavnim tržištem na kojem poduzetnik ostvaruje vladajući položaj. Nadalje, sukladno presudama Europskog suda prvog stupnja u predmetu Michelin (T-203/01) i Irish Sugar (C-497/99 P) dovoljno je utvrditi da poduzetnik u vladajućem položaju ima namjeru zlouporabiti vladajući položaj i da njegovo ponašanje može imati ograničavajući učinak na tržišno natjecanje na mjerodavnom tržištu. U presudi u predmetu Irish Sugar Europski sud prvog stupnja je utvrdio kako zlouporaba vladajućeg položaja obuhvaća ne samo postupanja koja izravno štete potrošačima već i ona postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja smanjivanjem učinkovitog tržišnog natjecanja neizravno štete potrošačima. U predmetima Irish Sugar i British Airways je Europski sud pravde svojim odlukama odbacio žalbe i potvrdio presude Europskog suda prvog stupnja i odluke Europske komisije. Protiv presude Europskog suda prvog stupnja u predmetu Michelin nije bila podnesena žalba Europskom sudu pravde. Sve su navedene odluke pravomoćne. Stoga tuženo tijelo ostaje pri svim navodima iz pobijanog rješenja te se nadalje očituje na navode tužitelja. Tako smatra da su navodi o nepravilnoj primjeni zakona, nepravilno utvrđenom činjeničnom stanju, te donošenju nepravilnog zaključka u pogledu činjeničnog stanja u cijelosti neosnovani. Naime, smatra da je u pobijanom rješenju detaljno obrazloženo kako je temeljem ekonomske i pravne analize nesporno utvrđeno da tužitelj s poduzetnikom Tisak d.d. ograničava tržišno natjecanje od 2. ožujka 2005. na dalje zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko na teritoriju Republike Hrvatske primjenom Općih uvjeta poslovanja jer dnevniku »24 sata« nakladnika Media-Ideja d.o.o. obračunavaju cijenu usluge distribucije na način da mu pored jedinstvene naknade zaračunavaju i naknadu koja je ovisna o ukupno distribuiranim primjercima tog dnevnika što uključuje remitendu za razliku od drugih dnevnika kojima za istovrsne poslove zaračunavaju samo jedinstvenu naknadu na koju remitenda nema utjecaja, te na taj način primjenjuju nejednake uvjete na istovrsne poslove sa različitim poduzetnicima dovodeći poduzetnika Media-Ideja d.o.o. u neravnopravan položaj u odnosu na konkurenciju na povezanom tržištu naklade općeinformativnih dnevnika u Republici Hrvatskoj. Nadalje ističe kako je u konkretnom slučaju tijekom upravnog postupka prikupljeno više stotina stranica dokaznog materijala, koje je tuženo tijelo detaljno i sveobuhvatno analiziralo s pravnog i ekonomskog stajališta, te donijelo na zakonu utemeljeno i sveobuhvatno obrazloženu meritornu odluku. Stoga, tužitelj neosnovano ističe kako je tuženo tijelo nepotpuno utvrdilo mjerodavno tržište, pokušavajući pri tome, potpuno neosnovano i bez valjanih argumenata, proširiti njegovu zemljopisnu dimenziju. Pri tome tužitelj pokazuje nepoznavanje propisa o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta u predmetima iz područja tržišnog natjecanja u svakom konkretnom pojedinačnom slučaju. Razlozi zbog kojih je tuženo tijelo utvrdilo mjerodavnim tržištem u zemljopisnom smislu u konkretnom predmetu tržište trgovine općeinformativnom dnevnicima na veliko proizlazi iz odredaba članka 7. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, članka 37. stavka 1. Zakona o medijima i odredaba Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta, te su detaljno obrazloženi u dijelu obrazloženja na stranici 22 do 30 pobijanog rješenja. Stoga tuženo tijelo ostaje pri svim navodima iz pobijanog rješenja. Mjerodavno tržište u zemljopisnom smislu sukladno članku 6. stavku 1. Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta, obuhvaća cjelokupan ili dio teritorija Republike Hrvatske, na kojem se tržišni takmaci natječu u prodaji i/ili nabavi proizvoda pod jednakim ili dovoljno ujednačenim uvjetima koji to tržište bitno razlikuju od susjednih tržišta. Polazeći od citirane Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta, tuženo je tijelo utvrdilo da tužitelj ima distributivne centre u Zagrebu, Rijeci, Varaždinu, Osijeku, Zaboku, Pagu, Rabu, Zadru i Splitu. Ukoliko se navedeni gradovi smjeste na zemljopisnu kartu Republike Hrvatske razvidno je da su navedeni regionalni centri tako strateški raspoređeni da na taj način tužitelj zaista posluje na cjelokupnom teritoriju Republike Hrvatske. Osim toga, postoje i poddistributeri tužitelja koji pokrivaju ostala područja Republike Hrvatske, a poduzetnik Tisak d.d. također putem svojih distributivnih centara posluje na nacionalnom nivou. Dakle, navedeno dovodi do ispunjenja bitne pretpostavke »preklapajućeg tržišta«, odnosno tržišta na kojem djeluju poduzetnici u konkretnom slučaju. Nadalje, poduzetnik Media-Ideja je nakladnik općeinformativnog dnevnika nacionalnog karaktera kojem je neophodna distribucija na cjelokupnom teritoriju Republike Hrvatske i koji upravo zato nužno mora poslovati s tužiteljem i poduzetnikom Tisak d.d., jer su njihovi ostali tržišni takmaci distributeri regionalnog karaktera, dakle, on je na utvrđenom mjerodavnom tržištu korisnik usluga koje obavljaju tužitelj i poduzetnik Tisak d.d. Stoga je potpuno promašen i prigovor tužitelja da su suprotno utvrđenom od strane tuženika, tužitelj i poduzetnik Tisak d.d. žestoki konkurenti na mjerodavnom tržištu. Naime, tijekom postupka u ovoj upravnoj stvari tužitelj i poduzetnik Tisak d.d. ničime nisu dokazali da oni zaista i konkuriraju na mjerodavnom tržištu. Smisao i bit tržišnog natjecanja je u samom natjecanju između tržišnih takmaca na mjerodavnom tržištu što se može očitovati na najrazličitije načine u praksi, međutim, tome u konkretnom slučaju nije tako. Člankom 15. stavkom 2. ZZTN je propisano da se dva ili više poduzetnika nalaze u vladajućem položaju ako međusobno značajno ne konkuriraju na mjerodavnom tržištu glede određene robe i/ili usluga, te ako zajedno ispunjavaju uvjete iz članka 15. stavka 1. ZZTN. Pretpostavlja se da se više poduzetnika u smislu članka 15. stavka 4 ZZTN, nalaze na vladajućem položaju kada tri ili manje poduzetnika imaju zajednički tržišni udjel na mjerodavnom tržištu viši od 60 posto. Stoga, tuženo je tijelo polazeći od zakonom utvrđenih parametara nesporno utvrdio da, osim izuzetno visokog zajedničkog tržišnog udjela koji su tužitelj i poduzetnik Tisak d.d, ostvarili u mjerodavnoj 2004. godini i koji je iznosio gotovo 70 posto i trend kretanja tržišnog udjela u 2005. i 2006. godini pokazuje stalni rast udjela ta dva poduzetnika i raste na gotovo 90 posto. U prvih šest mjeseci 2007. godine poduzetnici Tisak d.d. i tužitelj već su ostvarili zajednički tržišni udjel od gotovo 85 posto, što je na razini njihovog zajedničkog tržišnog udjela ostvarenog u 2006. godini. Njihov prvi tržišni takmac je poduzetnik koji djeluje na regionalnoj razini i u mjerodavnoj 2004. godini je ostvario tržišni udjel manji od 15 posto. Trend kretanja tržišnog udjela tog prvog tržišnog takmaca tužitelja i poduzetnika Tisak d.d. u 2005. godini pada na oko 10 posto, dok u 2006. taj poduzetnik prestaje s trgovinom općeinformativnim dnevnicima na veliko za druge poduzetnike. Pored toga, tuženo je tijelo temeljem rezultata provedene pravne i ekonomske analize utvrdio i to detaljno obrazložio na stranicama 29 do 41. osporavanog rješenja da, na konkretnom mjerodavnom tržištu ne postoji ništa što bi moglo spriječiti dva ili više neovisnih ekonomskih subjekata da se ujedine ekonomskim vezama ili načinom ponašanja na tržištu, te da zbog te činjenice svojim usklađenim djelovanjem ostvaruju zajednički vladajući položaj u odnosu na ostale tržišne takmace na istom mjerodavnom tržištu. Navedene veze koje omogućavaju poduzetnicima usvojiti zajedničku poslovnu politiku na mjerodavnom tržištu mogu biti strukturalne prirode ili mogu proizlaziti iz prirode tržišta. U konkretnom slučaju navedene veze su, s jedne strane strukturalne prirode, pri čemu su važne i bitne značajke utvrđenog mjerodavnog tržišta, što jasno proizlazi iz strukture mjerodavnog tržišta i snage te pozicioniranosti poduzetnika Tisak d.d i tužitelja (HH indeks za sve promatrane godine pokazuje visoke vrijednosti, visoke su zapreke pristupu tržištu, a posljedično tome i mali broj tržišnih takmaca na tom mjerodavnom tržištu, što su sve značajke oligopolnog tržišta). Tu je i kapitalna povezanost tužitelja i poduzetnika Tisak d.d. u vrijeme pokretanja postupka u ovoj upravnoj stvari, koja tijekom vremena, unatoč promjenama u vlasničkoj strukturi ta dva poduzetnika postoji i danas. Također neosnovano je pozivanje tužitelja na visinu cijene usluge distribucije iako je tuženo tijelo jasno u pobijanom rješenju istaknulo da predmetom upravnog postupka nije bila visina cijene usluge distribucije i je li ta cijena viša ili niža od poduzetnika Media-Ideja u odnosu na druge nakladnike općeinformativnih dnevnika. Provedenim dokaznim postupkom tuženo tijelo je nedvojbeno utvrdilo da za razliku od poduzetnika Media-Ideja nakladnici općeinformativnih dnevnika s cijenom od 6,00 kuna mogu točno predvidjeti svoje troškove distribucije jer se u slučaju distribucije njihovih općeinformativnih dnevnika primjenjuje jedino rabat od 27 posto na neto prodanu vrijednost, odnosno naknada po prodanom primjerku iznosi 27 posto od neto prodajne cijene općeinformativnog dnevnika. Remitenda kod tih općeinformativnih dnevnika ne utječe na visinu naknade za njihovu distribuciju. S obzirom na način njezinog obračuna, mjesečna naknada po prodanom primjerku poduzetnika Media-Ideja je promjenjiva ovisno o prodajnoj količini tiskovina i ostvarenoj remitendi dok nakladnici općeinformativnih dnevnika s cijenom od 6,00 kuna uvijek plaćaju istu naknadu po prodanom primjerku za uslugu distribucije po prodanoj tiskovini neovisno o prodanoj količini te tiskovine i ostvarenoj remitendi. Sam tužitelj je nekoliko puta tijekom postupka mijenjao svoj iskaz što je detaljno obrazloženo u pobijanom rješenju budući da objektivnim brojčanim pokazateljima nije mogao dokazati opravdanost sporno postavljenog načina izračuna cijene distribucije općeinformativnih dnevnika u svojim Općim uvjetima poslovanja. Iz navedenog jasno proizlazi netransparentnost i nelogičnost njegovih Općih uvjeta poslovanja. Predlaže stoga Sudu da tužbu odbije kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba 24 sata d.o.o. Zagreb, zastupana po članu Uprave Helmutu Bračunu, kojega zastupa punomoćnica Mirjana Borić, odvjetnica iz Zagreba, u odgovoru na tužbu ističe da je tužba u cijelosti neosnovana te se u potpunosti protivi navodima tužitelja koji su netočni, neobrazloženi i u sebi proturječni. Tuženo je tijelo ispravno i u skladu s Uredbom o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta odredilo mjerodavno tržište u zemljopisnom smislu te je netočna tvrdnja tužitelja kako »tužitelj nije poduzetnik na nacionalnom tržištu». Imajući u vidu odredbu članka 6. Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta, mjerodavno tržište u zemljopisnom smislu obuhvaća cjelokupan ili dio teritorija Republike Hrvatske, na kojem se tržišni takmaci natječu u prodaji i/ili nabavi proizvoda pod jednakim ili dovoljno ujednačenim uvjetima koji to tržište bitno razlikuju od susjednih tržišta. Pri tome se osobita pozornost posvećuje uvjetima pristupa tržištu, a osobito troškovima prijevoza, mogućnosti pristupa kanalima distribucije te navikama i običajima potrošača. Nadalje, taksativno nabraja činjenice iz kojih nesumnjivo proizlazi kako se tužitelj i Tisak d.d. nalaze u zajedničkom vladajućem položaju na mjerodavnom tržištu trgovine općiminformativnim dnevnicima na veliko u Republici Hrvatskoj. Smatra kako je pogrešan i proturječan navod tužitelja da »poduzetnik Media-Ideja ne iznosi prigovor na cijenu usluge distribucije». Upravo iz razloga što cijena usluge koju tužitelj naplaćuje za distribucije dnevnika »24sata« dovodi 24 sata d.o.o. Zagreb u nepovoljan položaj u odnosu na konkurenciju, te joj nanosi znatnu materijalnu štetu. U tom smislu tvrdi kako zainteresirana osoba nikada nije prihvatila Opće uvjete poslovanja domaćim tiskovinama tužitelja, a pored toga je 22. rujna 2005., podnijela zahtjev za pokretanje postupka radi narušavanja tržišnog natjecanja. Nastavno ispravlja pojedine pravno netočne tvrdnje tužitelja o prirodi upravnog postupka kojega je provelo tuženo tijelo. Sa stajališta prava zaštite tržišnog natjecanja i Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, kao i u okviru ovog upravnog spora potpuno je irelevantna notorna tvrdnja tužitelja kako za distribuciju dnevne tiskovine »24 sata« u apsolutnom iznosu plaća nižu naknadu od nakladnika čije se tiskovine prodaju po cijeni od 6,00 kuna. Naprotiv, ključno je što tužitelj za naplaćivanje jedne te iste usluge (distribucije dnevnih tiskovina) predviđa dva različita sustava obračuna i to s jedne strane naknadu u iznosu od 27 posto maloprodajne neto-vrijednosti dnevnih tiskovina koje se prodaju po maloprodajnoj cijeni od 6,00 kuna te s druge strane naknadu u iznosu od 20 posto maloprodajne neto-vrijednosti uvećano za tzv. »fiksnu naknadu« od 0,40 kuna po distribuiranom primjerku onih dnevnih tiskovina koje se prodaju po maloprodajnoj cijeni koja je za više od 20 posto manja od prosječne cijene dnevnih tiskovina.. Nadalje, u vezi načina određivanja naknade za distribuciju dnevne tiskovine »24 sata« potrebno je ponovno naglasiti kako dnevna izdanja s manjom cijenom od prosječne jedinstvene (u iznosu od 6,00 kune) kao što su to »24 sata« trpe neproporcionalno veće financijsko opterećenje od izdanja sa višom cijenom. Tužitelj primjenom kategorije »fiksne naknade« i njezinim vezivanjem uz jedinicu distribuiranog primjerka dodatno opterećuje nakladnike dnevnih izdanja s manjom cijenom od prosječne tj. jedinstvene (u iznosu od 6,00 kuna) kao što su to »24 sata« budući da visinu naknade čini ovisnim o rezultatima prodaje. Za razliku od toga nakladnici dnevnih izdanja s maloprodajnom cijenom od 6,00 kuna po primjerku nisu opterećeni prikazanom »fiksnom naknadom«. U potpunosti se protivi kapicioznom, sadržajno neutemeljenom i nelogičnom zaključku tužitelja kako »poduzetnik Media-Ideja ne smatra nepravednom cijenu distribucije, ne smatra nepravednim ni elemente određivanja te cijene«. Suprotno takvim zaključcima tužitelja, tvrdi da se postupci radi utvrđivanja zlouporabe vladajućeg položaja vode u javnom interesu, pa je stoga potpuni nebitno koji stav ima o pojedinim radnjama i postupcima strane protiv koje tuženo tijelo vodi konkretan postupak radi utvrđivanja zlouporabe vladajućeg položaja. S tim u vezi drži kako je potrebno naglasiti da cjelokupni sustav određivanja naknade koju tužitelj naplaćuje za distribuciju dnevnih tiskovina potpuno je netransparentan, te ne postoji način kako bi mogao saznati po kojim se kriterijima ta cijena određuje. Kao posljedica navedenog, ne može ni dati svoju suglasnost na način obračuna naknade za distribuciju, jer isti ni ne poznaje. Stvarni trošak koji tužitelju nastaje u obavljanju usluge distribucije dnevnih tiskovina, tužitelj nije naveo niti u svojim Općim uvjetima poslovanja s domaćim tiskovinama, niti na bilo kojem drugom mjestu koje bi bilo dostupno nakladnicima dnevnih tiskovina (kao npr. na svojim Internet stranicama) niti u tijeku postupka kojega je vodilo tuženo tijelo. Isto tako, tužitelj nikada nije učinio javno dostupnim kriterije po kojima određuje naknadu za usluge distribucije. Također smatra kako je potpuno pravno netočan navod tužitelja da » tuženo tijelo nije utvrdilo da je tužitelj povrijedio slobodno tržišno natjecanje iz razloga što je člankom 16. stavkom 2. točkom 3. zlouporaba vladajućeg položaja (nekog poduzetnika) definirana kao dovođenje nekog poduzetnika u nepovoljan položaj, a tuženo je tijelo umjesto riječi NEPOVOLJAN koristio riječ NERAVNOPRAVAN». Citirajući navedenu zakonsku odredbu napominje kako nabrajanje koje slijedi u točkama 1 do 3 predmetnog članka predstavlja primjerično, a ne taksativno nabrajanje, te je prepušteno tuženom tijelu ocijeniti na koji se način očitovala zlouporaba vladajućeg položaja koju je nesumnjivo počinio tužitelj. Iznošenjem tvrdnje da u prosjeku plaća 15 posto nižu cijenu od one koju plaćaju njegovi konkurenti, ističe kako tužitelj na pogrešan način prikazuje činjenično stanje budući da podatke o cijeni iznosi u apsolutnom iznosu, namjerno izostavljajući činjenicu kako se dnevne tiskovine ostalih nakladnika prodaju po znatno višoj maloprodajnoj cijeni. Iz navedenog razloga podnošenjem zahtjeva za pokretanje postupka radi narušavanja tržišnog natjecanja Zainteresirana osoba nije zahtijevala povećanje naknade za distribuciju dnevne tiskovine »24sata«, kako to pogrešno navodi tužitelj, već je zahtijevana uspostava uvjeta koji neće diskriminirati niti jednog od nakladnika dnevnih tiskovina. Upravo suprotno navodima tužitelja, uspostava uvjeta koji neće diskriminirati niti jednog od nakladnika dnevnih tiskovina ne predstavlja određivanje jednake fiksne naknade po prodanom primjerku za sve nakladnike, budući da bi takvim određivanjem naknade dnevne tiskovine s nižom maloprodajnom cijenom bile dovedene u nepovoljniji položaj u odnosu na nakladnike ostalih tiskovina. Bit navoda iznesenih u upravnom postupku očituje se upravo u maloprodajnoj cijeni dnevnih tiskovina, gdje se sa stajališta zaštite tržišnog natjecanja ukazuje nedopuštenim naplaćivanje naknade u ovisnosti o maloprodajnoj cijeni pojedine dnevne tiskovine koja se distribuira. Zaključno naglašava kako se izričito protivi prijedlogu tužitelja za pozivanjem nakladnika ostalih dnevnih tiskovina na sudjelovanje u rubriciranom upravnom sporu. Naime, nakladnici ostalih dnevnih tiskovina niti su sudjelovali u upravnom postupku koji je prethodio donošenju osporavanog rješenja, niti je isti pokrenut na njihov zahtjev. Predlaže stoga Sudu da tužbu odbije kao neosnovanu, te potražuje trošak (sastavljanja odgovora na tužbu i porez na dodanu vrijednost u ukupnom iznosu od 2.042,00 kuna).

Tužba nije osnovana.

Prema stanju spisa predmeta proizlazi da je predmetni postupak utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja pokrenut zahtjevom poduzetnika »Media-Ideja« d.o.o. Zagreb, nakladnika dnevnika »24 sata«, u smislu da poduzetnici Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o., distributeri tiskovina, primjenom svojih Općih uvjeta poslovanja narušavaju odnosno ograničavaju tržišno natjecanje zlouporabom vladajućeg položaja u smislu odredbe članka 16. stavka 1. i stavka 2. točke 1. i 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.), što se, između ostaloga, očituje kao primjena nejednakih uvjeta na istovrsne poslove s drugim poduzetnicima i neizravno nametanje nepravednih kupovnih ili prodajnih cijena vezivanjem cijene usluga distribucije uz maloprodajnu cijenu dnevnih tiskovina. Naime, smatra da navedeni poduzetnici u zajedničkom vladajućem položaju (ostvaruju tržišni udjel od gotovo 80 posto) u usklađenom djelovanju primjenjuju isti sustav obračuna naknade za distribuciju tiskovina i dovode u nepovoljniji položaj nakladnike dnevnih tiskovina koje prodaju izdanja po nižoj cijeni od ostalih nakladnika dnevnih tiskovina koji svoje dnevne tiskovine prodaju po cijeni od 6,00 kuna. Naime, prema Općim uvjetima poslovanja navedeni poduzetnici dodatno financijski opterećuju nakladnike dnevnih tiskovina koji svoje dnevne tiskovine prodaju po cijeni nižoj od jedinstvene cijene određene skupine tiskovina budući da je visina naknade ovisna o rezultatima prodaje dnevnog tiska tako da na visinu naknade ima utjecaj i remitenda, što se odnosi i na njegov dnevnik »24 sata« koji prodaje krajnjem potrošaču po cijeni od 3,00 kuna po primjerku, za razliku od drugih nakladnika koji svoja izdanja dnevnih tiskovina prodaju po cijeni od 6,00 kuna. Smatra da poduzetnici takvim načinom obračuna naknada izravno utječu i na određivanje cijene dnevnih tiskovina te da dnevnim tiskovinama s manjom cijenom otežavaju pristup tržištu.

Naime, Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja u članku 16., izričito propisuje da je zabranjena svaka zlouporaba vladajućeg položaja jednog ili više poduzetnika na mjerodavnom tržištu, koja se može očitovati na različite načine, a, između ostalog, naročito kao primjena nejednakih uvjeta na istovrsne poslove s drugim poduzetnicima čime ih se dovodi u nepovoljan položaj u odnosu na konkurenciju. Temeljem odredbe članka 17. stavka 1. točke 2. istog Zakona, Agencija je ovlaštena zabraniti svako daljnje postupanje poduzetnika kojim isti zloupotrebljava taj položaj odnosno sprječava, ograničava ili narušava tržišno natjecanje. Prema odredbi članka 17. stavka 1. točke 3. i točke 4. istog Zakona, Agencija je ovlaštena odrediti odgovarajuće mjere za uklanjanje štetnih učinaka zlouporabe vladajućeg položaja poduzetnika na mjerodavnom tržištu, te rokove za njihovo izvršenje, koje pridonose osiguravanju tržišnog natjecanja među poduzetnicima na mjerodavnom tržištu.

Međutim, prema odredbi članka 35. stavka 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, je propisano da Agencija u ocjeni svih oblika sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja u skladu s člankom 70. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica i Republike Hrvatske (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/01.), na odgovarajući način primjenjuje kriterije koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u Europskoj zajednici. Dakle, člankom 70. stavkom 2. navedenog Sporazuma, koji je stupio na snagu 1. veljače 2005., se određuje da će se svako ponašanje suprotno pravilima tržišnog natjecanja ocjenjivati na temelju kriterija koji proizlaze iz primjene pravila o tržišnom natjecanju u EZ, posebice članaka 81., 82. i 86. Ugovora o osnivanju EZ i instrumenata za tumačenje koje su usvojile njezine institucije. U tom je smislu i sudska praksa važan interpretativni instrument za primjenu hrvatskih propisa u slučaju pravnih praznina ili dvojbi u tumačenju tih propisa, pa je Agencija prema relevantnoj praksi Europskog suda pravde i Europskog suda prvog stupnja izvršila uvid u pravomoćne odluke iz predmeta Irish Sugar (C-497/99 P) i British Airways (C-95704 P) kojima je utvrđeno da, kada postoji veza između vladajućeg položaja i navodne zlouporabe na mjerodavnom tržištu, učinak zlouporabe može se očekivati na drugom tržištu na kojem predmetni poduzetnik nije u vladajućem položaju, ukoliko je to drugo tržište u dovoljnoj mjeri povezano s mjerodavnim tržištem na kojem se poduzetnik nalazi u vladajućem položaju. Nadalje je prema presudama u predmetu Michelin (T-203/01) i Irish Sugar (C-497/99 P) dovoljno utvrditi da poduzetnik u vladajućem položaju ima namjeru zlouporabiti vladajući položaj i da njegovo ponašanje može imati ograničavajući učinak na tržišno natjecanje na mjerodavnom tržištu odnosno utvrđeno je da zlouporaba vladajućeg položaja obuhvaća ne samo postupanje koje izravno šteti potrošačima već i ona postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja smanjivanjem učinkovitog tržišnog natjecanja neizravno štete potrošačima.

U smislu navedenog je detaljnom i sveobuhvatnom analizom pravnog i ekonomskog stajališta utvrđeno da tužitelj (i poduzetnik Tisak d.d.) ograničavaju tržišno natjecanje od 2. ožujka 2005., zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko na teritoriju Republike Hrvatske, primjenom Općih uvjeta poslovanja jer dnevnik »24 sata«, nakladnika »Media-Ideja« d.o.o., obračunavaju cijenu usluge distribucije na način da mu pored jedinstvene naknade zaračunavaju i naknadu koja je ovisna o ukupno distribuiranim primjercima tog dnevnika, što uključuje remitendu, za razliku od drugih dnevnika kojima, za istovrsne poslove, zaračunavaju samo jedinstvenu naknadu na koju remitenda nema utjecaja, te na taj način primjenjuju nejednake uvjete na istovrsne poslove s različitim poduzetnicima, dovodeći poduzetnika »Media-Ideja« d.o.o. u neravnopravan položaj u odnosu na konkurenciju na povezanom tržištu naklade općeinformativnih dnevnika u Republici Hrvatskoj (točka I. izreke rješenja), te se zabranjuje navedenim poduzetnicima svako buduće postupanje kojima bi mogli spriječiti, ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na način opisan u točki I. izreke rješenja (točka II. izreke rješenja). Nadalje se nalaže poduzetnicima donošenje novih Općih uvjeta poslovanja kojima će na jasan, transparentan i nediskriminirajući način odrediti cijenu usluge distribucije općeinformativnih dnevnika, neovisno o njihovoj prodajnoj cijeni s rokom izvršenja (točka III. izreke rješenja), te da Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja dostave na uvid nove Opće uvjete poslovanja kao dokaz o izvršenju naloga iz točke III. izreke rješenja s rokom izvršenja (točka IV. izreke rješenja), a nalaže im se i plaćanje upravne pristojbe odnosno naknada troškova postupka (točka VII. i VIII. izreke rješenja). Dakle, primjenom zakonitog okvira za utvrđivanje mjerodavnog tržišta uređenog člankom 7. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i detaljnih parametara predviđenih Uredbom o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta (»Narodne novine«, broj 51/04.) odnosno odgovarajućih odredaba Zakona o medijima (»Narodne novine«, broj 59/04.), je u konkretnom predmetu kao mjerodavno tržište u zemljopisnom smislu utvrđeno tržište koje obuhvaća cjelokupan ili dio teritorija Republike Hrvatske, na kojem se tržišni takmaci natječu u prodaji i/ili nabavi proizvoda pod jednakim ili dovoljno ujednačenim uvjetima koji to tržište bitno razlikuju od susjednih tržišta. Naime, polazeći od članka 6. Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta, tuženo je tijelo utvrdilo da tužitelj ima distributivne centre u Zagrebu, Rijeci, Varaždinu, Osijeku, Zaboku, Pagu, Rabu, Zadru i Splitu. Ukoliko se navedeni gradovi smjeste na zemljopisnu kartu Republike Hrvatske razvidno je da su navedeni regionalni centri tako strateški raspoređeni da na taj način tužitelj zaista posluje na cjelokupnom teritoriju Republike Hrvatske. Osim toga, postoje i poddistributeri tužitelja koji pokrivaju ostala područja Republike Hrvatske, a poduzetnik Tisak d.d. također putem svojih distributivnih centara posluje na nacionalnom nivou. Dakle, navedeno dovodi do ispunjenja bitne pretpostavke »preklapajućeg tržišta«, odnosno tržišta na kojem djeluju poduzetnici u konkretnom slučaju. Nadalje, poduzetnik »Media-Ideja« d.o.o. je nakladnik općeinformativnog dnevnika nacionalnog karaktera kojem je neophodna distribucija na cjelokupnom teritoriju Republike Hrvatske i koji upravo zato nužno mora poslovati s tužiteljem i poduzetnikom Tisak d.d., jer su njihovi ostali tržišni takmaci distributeri regionalnog karaktera, dakle, on je na utvrđenom mjerodavnom tržištu korisnik usluga koje obavljaju tužitelj i poduzetnik Tisak d.d. Stoga je potpuno promašen i prigovor tužitelja da su suprotno utvrđenom od strane tuženika, tužitelj i poduzetnik Tisak d.d. žestoki konkurenti na mjerodavnom tržištu. Dakle, s obzirom na specifičnu strukturu navedenog mjerodavnog tržišta na kojem je mali broj tržišnih takmaca, odnosno na koji je pristup otežan (relativno velika investicijska ulaganja potrebna radi pokretanja poslovanja i uspostave vlastite mreže distribucije te naknadni visoki troškovi logistike) ukoliko se unaprijed ne dogovori povezanost s nakladnicima općeinformativnih dnevnika, potražnja za uslugama distributera, u posebice nakladnika općeinformativnih dnevnika nacionalnog karaktera (kao Media-Ideja d.o.o.) koji nemaju vlastitu distributivnu mrežu, je stabilna glede onih koji imaju razgranatu distributivnu mrežu na nacionalnoj razini a to su u konkretnom slučaju jedino tužitelj i Tisak d.d.

Navedeni poduzetnici u okviru zajedničkog vladajućeg položaja na navedenom mjerodavnom tržištu u smislu odredbe članka 15. stavka 1. i 4. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, s obzirom na ostvareni zajednički tržišni udjel (u 2004. godini 60-70 posto, u 2005. godini od 70-80 posto, u 2006. godini od 80-90 posto te u prvih šest mjeseci 2007. godine od 80-90 posto) uz tržišne takmace s neznatnom tržišnom snagom i regionalnim karakterom koji s njima moraju uskladiti svoje tržišno ponašanje, djeluju kao dva glavna prodavatelja istih usluga koji manje ili više imaju jednake troškove u obavljanju tih usluga pa stoga i jednake interese na mjerodavnom tržištu (simetrični duopol) tako da su vodili i jednaku ili približno jednaku cjenovnu politiku i druge uvjete distribucije na tržištu bez da se izričito dogovore.

Tužitelj se tijekom postupka u više navrata očitovao kako se članak 16. njegovih Općih uvjeta poslovanja primjenjuje na one tiskovine na kojima distributer primjenom članka 15. Općih uvjeta poslovanja nije u mogućnosti pokriti minimalne troškove distribucije, ali je utvrđeno da niti u jednom članku svojih Općih uvjeta ne uređuju koji su to minimalni troškovi distribucije koji se moraju pokriti naknadom za usluge distribucije. Naime, ni tiskovine s prodajnom cijenom od 6,00 kuna ne pokrivaju troškove distribucije od 1,41 kuna po prodanom primjerku te stoga tuženo tijelo cijeni da su Opći uvjeti tužitelja nejasni odnosno netransparentni. Tužbenim navodima u kojima se ograničava na citiranje odredbi članka 15. i 16. Općih uvjeta poslovanja tužitelj ničim ne argumentira odnosno objektivnim dokazima ne podupire svoju tvrdnju o razumljivosti i jasnoći navedenih odredaba Općih uvjeta poslovanja. Stoga je sukladno obrazloženju u pobijanom rješenju primjenom članka 17. stavak 1. točka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja odlučeno kao u točki II. izreke rješenja, odnosno primjenom članka 17. stavak 1. točke 3. i 4. istog Zakona kao u točkama III. I IV. izreke rješenja.

Dakle, tijekom ispitnog postupka je utvrđeno da je distribucija općeinformativnih dnevnika na veliko koju obavlja tužitelj (i Tisak d.d.) usko povezana te negativno utječe na tržište naklade općeinformativnih dnevnika u kojem djeluje poduzetnik »Media-Ideja« d.o.o., izdavač općeinformativnog dnevnika »24 sata« (i jedinog s cijenom ispod 6,00 kuna) na tako povezanom tržištu njegovim stavljanjem u neravnopravan položaj u odnosu na druge nakladnike općeinformativnih dnevnika s cijenom od 6,00 kuna u smislu da zbog primjene spornog načina obračuna naknade za usluge mirkodistribucije uređenog Općim uvjetima poslovanja vrlo teško može predvidjeti svoje troškove distribucije budući da naknada za usluge distribucije koju plaća ne ovisi samo o neto prodajnoj vrijednosti njegovog izdanja već i o ostvarenoj remitendi za razliku od nakladnika općeinformativnih dnevnika s cijenom od 6,00 kuna, koji su u mogućnosti predvidjeti svoje troškove distribucije (primjenjuje se jedino rabat od 27 posto na neto prodajnu vrijednost, a remitenda uopće nije od utjecaja na visinu naknade).

Dakle, zaključuje se da iz navedene nelogičnosti i netransparentnosti Općih uvjeta poslovanja tužitelja glede nejasnog sadržaja odredbi koji uređuju obračun cijene usluge distribucije i remitende proizlazi zlouporaba zajedničkog vladajućeg položaja tužitelja i Tisak d.d. pa je zbog moguće različite interpretacije poduzetnik »Media-Ideja« d.o.o. stavljen u neravnopravan položaj, ali navedeni negativni učinak može dovesti i do zatvaranja tržišta i mogućeg otežanog pristupa tržištu za nove sudionike koji pristupaju povezanom tržištu naklade općeinformativnih dnevnika koji žele prodavati općeinformativne dnevnike po nižoj cijeni. Međutim, takva praksa može imati i za posljedicu i štetu za potrošače koji ne mogu proizvod dobiti po nižoj cijeni. Dakle, zbog povrede odredbe članka 16. stavka 1. i stavka 2. točke 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja je odlučeno kao u točki I. izreke rješenja.

Međutim, za razliku od navedenog vladajućeg položaja tužitelja i Tisak d.d. na mjerodavnom tržištu trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko u smislu članka 15. stavak 1., 2. i 4. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja s obzirom na svoj položaj na tržištu i financijsku snagu te specifičnosti samog tržišta pa su u mogućnosti ponašati se neovisno od svojih tržišnih takmaca u tom mjerodavnom tržištu, se ne nalazi da bi navedeni poduzetnici ostvarivali zajednički vladajući položaj i na povezanom tržištu međumjesnog prijevoza općeinformativnim dnevnicima u Republici Hrvatskoj u smislu citirane odredbe Zakona. Stoga, kako predmet upravnog postupka nije bila visina cijene usluge distribucije u smislu je li viša ili niža za poduzetnika »Media-Ideja« d.o.o. u odnosu na druge nakladnike općeinformativnih dnevnika neosnovano je pozivanje tužitelja na isto u tužbi. Naime, tvrdnje poduzetnika »Media-Ideja« d.o.o. o utjecaju obračuna naknade od strane tužitelja na cijenu dnevne tiskovine, razmatrajući činjenice i okolnosti, se ne nalaze točnim odnosno navedeni utjecaj na maloprodajnu cijenu općeinformativnih dnevnika je samo neizravan jer iz ugovora o međumjesnom prijevozu tiska nije moguće izvesti zaključak o zajedničkom vladajućem položaju te distribucije. Stoga, nije dokazana zlouporaba vladajućeg položaja neizravnim nametanjem nepravednih prodajnih ili kupovnih cijena u smislu članka 16. stavka 2. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Ni u pogledu povrede primijenjenih postupovnih odredaba Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91. i 103/96.–Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske) se navodi tužitelja nalaze neutemeljenim. Naime, proizlazi da je tuženo tijelo provelo postupak držeći se svih temeljnih načela upravnog postupka uz korištenje svih procesnih prava koja proizlaze iz odredaba navedenih Zakona, te omogućilo svim strankama u postupku (uključujući i tužitelja) potpuno ravnopravno i aktivno sudjelovanje u postupku. Tako ne proizlazi da je tužitelju na bilo koji način bilo onemogućeno ili uskraćeno pravo na ravnopravno i aktivno sudjelovanje u postupku bez obzira o kojoj se fazi postupka radilo (i nakon preliminarnog okončanja postupka i njegovog nastavka) u smislu da je sudjelovao na usmenim raspravama aktivno raspravljajući o predmetu postupka, dostavljao svoja pisana očitovanja u svezi navoda iz podnesaka podnositelja zahtjeva, a tuženo je tijelo ocijenilo sve podatke i dokumentaciju kojom je dokazivao svoje navode (uključujući i angažiranje stručnog pomagača-stalnog sudskog vještaka za financije, reviziju i računovodstvo i tužitelja i podnositelja zahtjeva) prije donošenja meritorne odluke.

Stoga se obzirom na sve izneseno ne nalazi da bi osporavanim rješenjem bio povrijeđen zakon na štetu tužitelja pa je temeljem odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91., 9/92. i 77/92.) tužbu trebalo odbiti kao neosnovanu, s time da će se presuda objaviti u »Narodnim novinama« temeljem odredbe članka 37.a. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Tužitelju i zainteresiranoj se osobi glede traženih troškova upravnog spora ukazuje da u smislu odredbe članka 61. Zakona o upravnim sporovima, svaka stranka u upravnom sporu podmiruje svoje troškove.

Broj: Us-12765/2007-5

Zagreb, 30. lipnja 2010.

Predsjednica Vijeća
Dubravka Markt, v. r.

Presuda, NN 117/2010-3080