## Zakon o prijevozu u cestovnom prometu (pročišćeni tekst)

### NN 26/2003 (20.2.2003.), Zakon o prijevozu u cestovnom prometu (pročišćeni tekst)

# ODBOR ZA ZAKONODAVSTVO HRVATSKOGA SABORA

378

Na teme­lju
članka 52. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu
(»Narodne novine«, br. 83/02.) Odbor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora na 98.
sjednici 28. siječ­nja 2003. utvrdio je pročišćeni tekst Zakona o prijevozu u
cestovnom prometu.

Pročišćeni
tekst Zakona o prijevozu u cestovnom prometu obuhvaća Zakon o prijevozu u
cestovnom prometu (»Narodne novine«, br. 36/98.) te nje­gove izmjene i dopune
objav­ljene u »Narodnim novinama«, br. 83/02. u kojima je naznačeno vrijeme ­njihova
stupa­nja na snagu.

Klasa: 340-01/01-02/01
Zagreb, 28. siječ­nja 2003.

Predsjednik
Odbora za zakonodavstvo
Hrvatskoga sabora **Josip** **Leko****, dipl****. iur****.,** v. r.

## ZAKON

O PRIJEVOZU U CESTOVNOM PROMETU
(pročišćeni tekst)

I. OPĆE ODREDBE

Članak
1.

Ovim se
Zakonom uređuju uvjeti i način obav­lja­nja djelatnosti javnoga cestovnog
prijevoza putnika i tereta, prijevoza za vlastite potrebe, pruža­nje
kolodvorskih usluga i statistika prijevoza, ako međunarodnim ugovorom nije
drukčije uređeno.

Članak
2.

Ministar
pomorstva, prometa i veza (u da­lj­njem tekstu: ministar) u skladu sa strate­gijom
prometnog razvoja Republike Hrvat­ske donosi program razvoja djelatnosti
cestovnog prijevoza koji sadrži mjere za:

–
usklađiva­nje cestovnih kapaciteta sa že­ljezničkim i brod­skim kapacitetima,

–
podiza­nje sigurnosnih, ekoloških i tehničkih normi u ce­stov­nom prijevozu,

–
ekološku zaštitu prostora Republike Hrvatske od cestovnog prometa kroz
preusmjerava­nja dijela cestovnog prijevoza na druge prometne sustave i
uspostavu sustava pojačane kontrole do­maćih i stranih vozila,

– uvođe­nje
sustava kombiniranog i intermodalnog prijevoza.

Članak
3.

Međunarodni
cestovni prijevoz obav­lja se u skladu s odredbama ovoga Zakona, međunarodnih
ugovora i drugih propisa.

Ako s
pojedinim državama nije sklop­ljen međunarodni ugovor iz stavka 1. ovoga
članka, prijevoz između tih država i Republike Hrvatske obav­lja se u skladu s
odredbama ovoga Zakona, u pravilu uz uvjet uzajamnosti.

Članak
4.

Pojedini
izrazi u smislu ovog Zakona imaju s­ljedeće znače­nje:

1.
Javni prijevoz je prijevoz koji je uz jednake uvjete pristupačan svim
korisnicima prijevoznih usluga.

2.
Prijevoz za vlastite potrebe putnika i tereta u cestovnom prometu je prijevoz
što ga obav­ljaju pravne ili fizičke osobe radi zadovo­ljava­nja proizvodnih
ili uslužnih potreba u okviru svojih djelatnosti.

3.
Odobre­nje je akt kojim se odobrava obav­lja­nje djelatnosti.

4.
Prijevoznik je pravna ili fizička osoba koja obav­lja djelatnost javnog prijevoza.

5.
Domaći prijevoznik je prijevoznik sa sjedištem, odnosno prebivalištem na
teritoriju Republike Hrvatske.

6.
Strani prijevoznik je prijevoznik sa sjedištem izvan teritorija Republike
Hrvatske, ako međunarodnim ugovorom nije drukčije određeno.

7. Vozač
motornog vozila je osoba koja ima završenu sred­nju stručnu spremu u zanima­nju
vozač.

8.
Vozilo za prijevoz tereta je teretni automobil, skup vozila, te kombinirani
automobil kad se upotreb­ljava za javni prijevoz.

9.
Unutar­nji prijevoz je prijevoz na teritoriju Republike Hrvatske.

10.
Međunarodni prijevoz je svaki prijevoz između dviju ili više zema­lja.

11.
Linija je relacija ili skup relacija odvija­nja prijevoza u cestovnom prometu,
od početnog do završnog kolodvora, odnosno stajališta, na kojoj se prevoze
putnici ili teret po re­gistriranom i objav­ljenom voznom redu s jednim ili
više polazaka.

12.
Relacija je uda­ljenost između dvaju mjesta na liniji, koja su u voznom redu
označena kao kolodvori, odnosno stajališta.

13.
Vozni red je akt koji sadrži: naziv prijevoznika, liniju na kojoj se obav­lja
prijevoz, vrstu linije, redoslijed kolodvora, odnosno stajališta, te njihovu
uda­ljenost od mjesta gdje poči­nje linija, vrijeme dolaska i polaska sa
kolodvora, odnosno stajališta, režim održava­nja linije, razdob­lje u kojem se
održava linija, te rok važe­nja voznog reda.

14.
Tarifa je akt koji sadrži cijenu i druge uvjete prijevoza.

15.
Direktna linija je linija na kojoj se obav­lja prijevoz iz­među početnog i
završnog kolodvora, odnosno stajališta, utvrđena u voznom redu, bez zaustav­lja­nja
na usputnim stajalištima.

16.
Ekspresna linija je linija na kojoj se obav­lja prijevoz između početnog i
završnog kolodvora, odnosno stajališta, utvr­đenih u voznom redu sa zaustav­lja­njem
na značajnijim usputnim kolodvorima, odnosno stajalištima utvrđenim u voznom
redu.

17.
Putnička linija je linija na kojoj se obav­lja prijevoz iz­me­đu početnog i
završnog kolodvora, odnosno stajališta, s obveznim zaustav­lja­njem na svim
usputnim kolodvorima, odnosno stajališ­tima, utvrđenim u voznom redu.

18. Da­ljinar
je akt kojim se utvrđuju uda­ljenosti između kolodvora, odnosno stajališta.

19.
Najma­nje vozno vrijeme je najkraće vozno vrijeme koje je potrebno da se
prijeđe uda­ljenost između kolodvora, odnosno stajališta.

 20. Dozvola je zajednički naziv za više vrsta
isprava, pred­viđenih ovim Zakonom, kojima se prijevozniku dopušta obav­lja­nje
prijevoza.

21.
Bilateralni prijevoz je prijevoz između dviju država.

22.
Prijevoz u tranzitu je prolaz preko teritorija Republike Hrvatske, bez ulaska
ili izlaska putnika, odnosno ukrcaja ili iskrcaja tereta. Tranzitom se ne
smatra prijevoz u tranzitu preko hrvatskih luka, osim kad se putnici, odnosno
teret, zajedno s vozilom ukrcavaju na brod s odredištem u stranoj luci.

23.
Kobotaža je prijevoz putnika ili tereta koji obav­lja strani prijevoznik između
pojedinih mjesta na teritoriju Republike Hrvatske.

24.
Prijevoz iz trećih zema­lja, odnosno za ­njih je prijevoz što ga obav­lja
prijevoznik koji nema sjedište u zem­lji u kojoj započi­nje, odnosno završava
prijevoz.

25.
Strano vozilo je vozilo kojim se obav­lja cestovni prijevoz, a koje nije re­gistrirano
u Republici Hrvatskoj, odnosno vozilo re­gistrirano u Republici Hrvatskoj ako
ga koristi strani prijevoznik.

26.
Izvanredni prijevoz je prijevoz vozilima koja prazna ili zajedno s teretom
imaju masu ili osovinski pritisak veći od do­puš­tenog ili dimenzije veće od
propisanih.

27.
Korisnik prijevoza je osoba koja na teme­lju ugovora s prijevoznikom stječe
određena prava i preuzima određene obveze.

28.
Putnik je osoba koja na teme­lju ugovora ima pravo na prijevoz.

29.
Naručite­lj prijevoza je osoba koja je naručila prijevoz i s prijevoznikom
sklopila ugovor o prijevozu.

30. Teretni list je akt koji prati teret i mora
sadržavati: datum i mjesto izdava­nja, ime i prezime ili naziv poši­ljate­lja,
te ­nje­govu adresu, ime i prezime ili naziv prijevoznika, re­gistarsku oznaku
vozila, datum i mjesto utovara tereta, ime i prezime ili naziv primate­lja i
mjesto istovara, naznaku količine i vrste tereta, popis isprava koje se prilažu
uz teretni list, prijevozne i druge troškove.

Članak 5.

Za početak obav­lja­nja djelatnosti iz ovoga Zakona
potrebna su odobre­nja, i to:

1. u unutar­njem javnom cestovnom prijevozu za:

– linijski prijevoz putnika,

– slobodni prijevoz putnika,

– prijevoz tereta,

– autotaksi prijevoz,

2. u međunarodnom javnom cestovnom prijevozu za:

– linijski prijevoz putnika,

–
slobodni prijevoz putnika,

–
prijevoz tereta,

3. za
kolodvorske usluge.

Prijevoznik
koji ima odobre­nje za linijski prijevoz putnika ne treba odobre­nje za
slobodni prijevoz putnika.

Iznimno
od stavka 1. ovoga članka odobre­nja nisu potrebna:

1. u
unutar­njem javnom cestovnom prijevozu za:

–
trgovačko društvo, javnu ustanovu i službu-vlastiti pogon, koje osniva jedinica
lokalne samouprave za obav­lja­nje komunalnih djelatnosti,

2. u
međunarodnom javnom cestovnom prijevozu, prijevozniku koji ima odobre­nje za
unutar­nji javni cestovni prijevoz za:

–
prijevoz oštećenih ili neispravnih vozila te vozila za popravak,

– prijevoz
tereta motornim vozilima čija nosivost zajedno s prik­ljučnim vozilom ne
prelazi 600 kg,

–
prijevoz humanitarnih i medicinskih poši­ljaka i opreme u izvanrednim
okolnostima, odnosno u slučaju više sile.

Prijevoznik
koji ima odobre­nje za međunarodni javni cestovni prijevoz ne treba ishoditi
odobre­nje za unutar­nji javni cestovni prijevoz.

Odobre­nja
iz stavka 1. ovoga članka izdaju se na 5 godina.

Prijevoznik
mora podnijeti zahtjev za produžetak važe­nja odobre­nja dva mjeseca prije
isteka roka iz stavka 5. ovoga članka. Uz zahtjev prijevoznik je dužan
priložiti dokaze o ispu­njava­nju uvjeta iz članka 13. ovoga Zakona.

Ako za
vrijeme važe­nja odobre­nja iz stavka 5. ovoga članka prijevoznik, pravna ili
fizička osoba koja obav­lja kolodvorske usluge prestane ispu­njavati bilo koji
od uvjeta iz članka 13. i 75. ovoga Zakona, prestaje važe­nje izdanog odobre­nja.

Rješe­nje o prestanku važe­nja izdanog odobre­nja
donosi, po zahtjevu prijevoznika, pravne ili fizičke osobe koja obav­lja
kolodvorske usluge ili po službenoj dužnosti, tijelo koje je izdalo odobre­nje.

Članak 6.

Odobre­nje iz članka 5. točke 1. i 3. ovoga Zakona,
izdaju ured državne uprave u županiji, odnosno upravno tijelo Grada Zagreba
nadležni za poslove prometa (u da­lj­njem tekstu: županijski ured), a odobre­nje
iz točke 2. izdaje Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, (u da­lj­njem
tekstu: Ministarstvo).

Članak 7.

Ministar propisuje obrasce odobre­nja, postupak i
troškove ­njihovog izdava­nja te sadržaj, oblik i način vođe­nja upisnika odobre­nja.

Članak 8.

Vozila kojima se obav­lja djelatnost cestovnog
prijevoza i prijevoz za vlastite potrebe, moraju osim uvjeta određenih drugim
propisima ispu­njavati i posebne uvjete koje propisuje ministar.

Potvrdu o ispu­njava­nju uvjeta iz stavka 1. ovoga
članka izdaje stanica za tehnički pre­gled koju ovlasti Ministarstvo.

Članak 9.

Prijevoznik koji obav­lja javni linijski prijevoz
mora u skladu s uvjetima i raspoloživim kapacitetima vozila preuzeti na
prijevoz svakog putnika ili teret koji prema posebnim propisima nisu izuzeti iz
prijevoza.

Članak
10.

Prijevoznik
smije povjeriti uprav­lja­nje vozilom kod sebe zaposlenom vozaču motornog
vozila koji ima završenu sred­nju stručnu spremu u zanima­nju vozač motornog
vozila, ne starijem od šezdeset pet godina (u da­lj­njem tekstu: vozač).

Ako je
prijevoznik istovremeno i vozač, ne smije uprav­ljati vozilom u javnom
cestovnom prometu nakon navršenih 65 godina života.

Prijevoznik
koji obav­lja međunarodni cestovni prijevoz smi­je povjeriti uprav­lja­nje
vozilom iznad 7,5 tona navjeće dopuštene mase, vozaču koji je navršio 21 godinu
života.

Iznimno
od odredbe stavka 2. ovoga članka, prijevoznik može povjeriti uprav­lja­nje
vozilom i vozaču s navršenih 18 godina života, pod uvjetom da drugi član posade
ispu­njava uvjet iz stavka 2. ovoga članka.

Članak
11.

Strani
prijevoznik ne može obav­ljati unutar­nji prijevoz (kabotaža) na teritoriju
Republike Hrvatske te prijevoz za treće zem­lje ili iz ­njih osim ako je to
predviđeno međunarodnim ugovorom ili ako za to ima posebnu dozvolu koju izdaje
Ministarstvo.

Iznimno
od odredbe stavka 1. ovoga članka, strani prijevoznik može obav­ljati unutar­nji
prijevoz kružnu vož­nju grupe putnika, koju je dovezao iz države u kojoj je
vozilo re­gistrirano.

Domaći
prijevoznik može koristiti strano vozilo za prijevoz, na teme­lju dozvole za
korište­nje stranog vozila, koju na ­nje­gov zahtjev može izdati Ministarstvo,
u skladu s kriterijima koje propisuje ministar.

II.
UVJETI ZA OBAVLJANJE JAVNOGA CESTOVNOG PRIJEVOZA

Članak 12.

Djelatnost javnoga cestovnog prijevoza u unutar­njem
i međunarodnom cestovnom prometu može obav­ljati prijevoznik ako je re­gistriran
za obav­lja­nje djelatnosti javnoga cestovnog prijevoza i ako ispu­njava uvjete
propisane ovim Zakonom.

Članak 13.

Za obav­lja­nje djelatnosti javnoga cestovnog
prijevoza, prijevoznik mora ispu­njavati uvjete:

1. da ima odgovarajuću stručnu osposob­ljenost,

2. da ima u vlasništvu ili zakupu:

– za unutar­nji slobodni prijevoz putnika najma­nje
jedan autobus,

– za međunarodni slobodni prijevoz putnika najma­nje
jedan autobus,

– za unutar­nji linijski prijevoz putnika najma­nje
tri autobusa,

– za međunarodni linijski prijevoz putnika najma­nje
tri autobusa,

– za unutar­nji slobodni prijevoz tereta najma­nje
jedno teretno vozilo,

– za međunarodni slobodni prijevoz tereta najma­nje
jedno teretno vozilo,

3. da ima u vlasništvu ili zakupu odgovarajući
prostor prema posebnim uvjetima za parkira­nje vozila,

4. da je financijski sposoban,

5. da
mu nije pravomoćnom sudskom presudom, rješe­njem o prekršaju ili mjerom suda
časti izrečena sigurnosna mjera ili zaštitna mjera zabrane obav­lja­nja
djelatnosti javnoga cestovnog prijevoza.

Za obav­lja­nje autotaksi prijevoza, prijevoznik ne
mora ispu­njavati uvjet iz stavka 1. točke 3. i 4. ovoga članka.

Ministar uz suglasnost ministra prostornog uređe­nja
i zaštite okoliša propisuje uvjete iz stavka 1. točke 3. ovoga članka.

Članak 14.

Uvjet iz članka 13. stavka 1. točke 3. ovoga Zakona
dokazuje se va­ljanim ugovorom o zakupu, odnosno izvatkom iz zem­ljišne k­njige
ne starijem od 30 dana.

Članak 15.

Uvjet financijske sposobnosti iz članka 13. stavka 1.
točke 4. ovoga Zakona prijevoznik ispu­njava ako raspolaže imovinom u iznosu:

– u unutar­njem prijevozu 4500 EUR za prvo vozilo te
2500 EUR za svako s­ljedeće vozilo (u kunskoj protuvrijednosti prema sred­njem
tečaju Hrvatske narodne banke), na dan podnoše­nja zahtjeva za odobre­nje,

– u međunarodnom prijevozu 9000 EUR za prvo vozilo te
5000 EUR za svako s­ljedeće vozilo (u kunskoj protuvrijednosti prema sred­njem
tečaju Hrvatske narodne banke), na dan podnoše­nja zahtjeva za odobre­nje.

Financijska sposobnost iz stavka 1. ovoga članka
dokazuje se jednom od s­ljedećih isprava:

– garancijom banke ili druge financijske institucije,

– izvatkom iz zem­ljišnih k­njiga ne starijim od 30
dana iz koje­g je vid­ljivo da nekretnina nije opterećena pravom tereta u
iznosu iz stavka 1. ovoga članka,

– potvrdom osiguravajuće­g društva o osigura­nju
sredstava najma­nje u iznosu iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 16.

Za obav­lja­nje djelatnosti javnoga cestovnog
prijevoza za koju se traži stručna osposob­ljenost prema odredbi članka 13.
ovoga Zakona, polaže se ispit o stručnoj osposob­ljenosti prema programu koje­g
utvrđuje ministar na prijedlog Hrvatske gospodarske komore i Hrvatske obrtničke
komore (u da­lj­njem tekstu: komore).

Ispit o stručnoj osposob­ljenosti nisu dužne polagati
osobe koje imaju:

– za obav­lja­nje unutar­nje­ga cestovnog prijevoza
najma­nje sred­nju stručnu spremu prometnoga, strojarskoga, ekonomskog ili upravnog
smjera i dvije godine radnog iskustva u djelatnosti javnoga cestovnog
prijevoza,

– za obav­lja­nje međunarodnoga cestovnog prijevoza
najma­nje višu stručnu spremu prometnoga, strojarskoga, ekonomskog ili upravnog
smjera i dvije godine radnog iskustva ili osobe kojima je priznata stručna
osposob­ljenost u skladu s međunarodnim ugovorom.

Članak 17.

Prijevoznik ispu­njava uvjet stručne osposob­ljenosti
ako ima zaposlenu osobu za organizaciju prijevoza ili ako sam ispu­njava uvjete
iz članka 16. ovoga Zakona.

Članak
18.

Ispit o
stručnoj osposob­ljenosti polaže se pred komisijom koju osniva ministar na
prijedlog komora, a sastoji se od najma­nje tri člana: predstavnika
Ministarstva i komora.

Program
ispita o stručnoj osposob­ljenosti donosi ministar na prijedlog komora.

Nakon
položenog ispita o stručnoj osposob­ljenosti izdaje se uvjere­nje čiji sadržaj
i oblik propisuje ministar.

Komore
vode evidenciju o položenim ispitima o stručnoj osposob­ljenosti, a oblik i
način vođe­nja evidencije propisuje ministar.

Troškove
polaga­nja ispita o stručnoj osposob­ljenosti snosi polaznik. Visinu troškova
utvrđuje ministar na prijedlog komora.

Način i
postupak polaga­nja ispita o stručnoj osposob­ljenosti propisuju komore.

Nadzor
nad zakonitošću organizira­nja i provođe­nja ispita o stručnoj osposob­ljenosti
te stručni nadzor provodi Ministarstvo.

Članak
19.

Strana
pravna ili fizička osoba u pravilu može u Republici Hrvatskoj re­gistrirati
djelatnost javnoga cestovnog prijevoza, samo ako je to pod istim uvjetima
hrvatskoj pravnoj ili fizičkoj osobi dopušteno u državi iz koje je strana
osoba.

III.
JAVNI CESTOVNI PRIJEVOZ PUTNIKA

Članak
20.

Javni
cestovni prijevoz putnika (u da­lj­njem tekstu: prijevoz putnika) obav­lja se
autobusima kao linijski prijevoz ili kao slobodni prijevoz u unutar­njem i
međunarodnom prometu.

Članak
21.

Prijevoz
putnika ne može se obav­ljati osobnim vozilom.

Iznimno
od stavka 1. ovoga članka osobnim vozilom može se obav­ljati autotaksi
prijevoz.

*1.
Linijski prijevoz putnika*

Članak
22.

Linijski prijevoz putnika se obav­lja na određenim
linijama, po unaprijed utvrđenom voznom redu, utvrđenoj i objav­ljenoj cijeni i
drugim uvjetima prijevoza.

Linijski prijevoz putnika može se obav­ljati kao
direktni, ekspresni i putnički prijevoz.

Članak 23.

Prijevoznik može obav­ljati linijski prijevoz putnika
na teme­lju dozvole.

Dozvola iz stavka 1. ovoga članka izdaje se s rokom
važe­nja do pet godina.

Dozvolu iz stavka 1. ovoga članka može koristiti samo
prijevoznik kojem je izdana.

Dozvola za obav­lja­nje prijevoza na liniji mora
minimalno sadržavati:

– naziv linije,

– naziv i sjedište prijevoznika,

– vozni red,

– prijevozni pravac (itinerer),

– rok
važe­nja,

–
cjenik.

Ministar
propisuje postupak i način za dobiva­nje dozvole iz stavka 1. ovoga članka, obrazac
dozvole te visinu naknade za ­njezino izdava­nje.

Naknade
iz stavka 5. ovoga članka prihod su državnog proračuna, odnosno proračuna
županije.

Članak
24.

Upisnik
izdanih dozvola za međunarodne i međužupanijske linije vodi Ministarstvo, a za
županijske linije vodi upravno tijelo županije nadležno za poslove prometa.

Nadležno
tijelo iz stavka 1. ovoga članka izvješćuje autobusne kolodvore o izdanoj
dozvoli i svakoj promjeni u izdanoj dozvoli.

Ministar
propisom utvrđuje sadržaj i način vođe­nja upisnika iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 25.

Prijevoznik
je dužan obav­ljati prijevoz na liniji u skladu s izdanom dozvolom.

Za
vrijeme obav­lja­nja prijevoza, u vozilu se mora nalaziti dozvola iz stavka 1.
ovoga članka.

Članak
26.

Da­ljinar
i minimalno vozno vrijeme utvrđuje prijevoznik.

Način
određiva­nja da­ljinara i najma­nje­g voznog vremena utvrđuje ministar.

Članak 27.

Prijevoznik
utvrđuje tarifu, osim ako međunarodnim ugovorom nije drukčije određeno.

Prijevoznik
dostav­lja tarifu autobusnim kolodvorima koje koristi po voznom redu.

Članak 28.

Prijevoznik je dužan objaviti putem tiska ili drugog
sredstva javnoga priopćava­nja prije početka obav­lja­nja prijevoza, početak
prijevoza na liniji i vozni red.

Članak 29.

Vozni red se ne može izmijeniti prije isteka roka
važe­nja dozvole.

Iznimno, vozni red se može izmijeniti, ako je to
potrebno zbog promjene koje su nastale višom silom, ako se uvode nove linije i
polasci zbog trajne obustave prijevoza putnika na pojedinoj že­ljezničkoj pruzi
ili dijelu pruge, odnosno na pojedinoj pomorskoj liniji; ako se promijeni radno
vrijeme korisnika prijevoza i opse­g prijevoznih potreba; ako dođe do
rekonstrukcije i pušta­nja u promet novih cesta, ili zbog drugih izvanrednih
okolnosti.

Članak 30.

Za vrijeme važe­nja dozvole, prijevoz se može
privremeno obustaviti kad nastanu i dok traju okolnosti koje prijevoznik nije
mogao predvidjeti, a čije pos­ljedice nije mogao otkloniti (viša sila).

Obustavu prijevoza prema stavku 1. ovoga članka
prijevoznik je dužan prijaviti nadležnom tijelu državne uprave, odnosno
upravnom tijelu županije nadležnom za poslove prometa (u da­lj­njem tekstu:
nadležno tijelo) koje je izdalo dozvolu, odmah nakon nastanka okolnosti koje su
tu obustavu izvazvale.

Članak
31.

Ako
prijevoznik iz opravdanih razloga ne može obav­ljati prijevoz prema odobrenom
voznom redu, po pojedinom polasku, režimu ili dijelu polaska za čije održava­nje
je dobio dozvolu, dužan je nadležnom tijelu koje mu je izdalo dozvolu podnijeti
zahtjev za odobre­nje privremenog prekida ili trajne obustave prijevoza.

Prijevoz
se može privremeno prekinuti na rok od šest mjeseci, najviše jedanput za
vrijeme važe­nja dozvole.

Na
novoj liniji prijevozniku se ne može odobriti privremena obustava u roku jedne
godine od dana izdava­nja dozvole.

Članak
32.

Prijevoznik
je dužan izmjenu voznog reda i prijevoznog pravca, te privremenu ili trajnu
obustavu prijevoza na odobrenoj liniji, objaviti putem tiska ili drugog
sredstva javnog priopćava­nja.

Članak
33.

Prijevoznik
ne može, na odobrenoj liniji, obustaviti prijevoz iz neopravdanih razloga i bez
odobre­nja nadležnog tijela.

Ako
prijevoznik iz neopravdanih razloga ne obav­lja prijevoz na odobrenoj liniji du­lje
od 5 dana, nadležno tijelo donijet će rješe­nje o ponište­nju dozvole.

Članak
34.

Prijevoznik
mora prodavati vozne karte na organiziranim prodajnim mjestima (autobusnim
kolodvorima, agencijama, poslovnicama i sl.).

Iznimno
od odredbe stavka 1. ovoga članka prijevoznik mo­že prodavati vozne karte u
autobusu, tamo gdje nema organiziranog prodajnog mjesta.

Prijevoznik,
autobusni kolodvor, agencija, poslovnica i sl. mogu prodavati vozne karte samo
za odobrene linije u skladu s odobrenim voznim redom i tarifom.

Prijevoznik,
autobusni kolodvor, agencija, poslovnica i sl. mogu, za međunarodne linije,
prodavati isk­ljučivo vozne karte hrvatskog prijevoznika ako međunarodnim
ugovorom nije druk­čije određeno.

Članak 35.

Prijevoznik
može na cijeloj liniji ili dijelu linije obav­ljati prijevoz i s više vozila.

*a) Unutar­nji linijski prijevoz putnika*

Članak
36.

Unutar­nji
linijski prijevoz putnika obav­lja se kao lokalni, županijski i međužupanijski.

Lokalni
linijski prijevoz putnika kao prijevoz putnika u javnom cestovnom prometu
uređuje se propisima o komunalnom gospodarstvu.

Unutar­nji
linijski prijevoz putnika obav­lja se i kao posebni linijski prijevoz putnika.

Članak
37.

Županijski
linijski prijevoz je prijevoz na linijama unutar područja jedne županije, kao i
prijevoz kad prijevozni pravac županijske linije prolazi područjem susjedne
županije bez zaustav­lja­nja, i uređuje se u skladu s odredbama ovoga Zakona i
Odluke o organizaciji linijskog prijevoza putnika na području županije.

Međužupanijski
linijski prijevoz je prijevoz na linijama između dviju ili više županija.

Odluku
iz stavka 1. ovoga članka donosi županijska skupština.

Članak 38.

Dozvolu
za linije iz članka 37. stavka 1. ovoga Zakona, izdaje upravno tijelo županije
nadležno za poslove prometa.

Dozvolu
za linije iz članka 37. stavka 2. ovoga Zakona izdaje Ministarstvo.

Članak 39.

Dozvolu
za međužupanijsku putničku liniju Ministarstvo će izdati nakon pribav­ljenog
miš­lje­nja županija na čijem području putnička linija ima stajališta.

Ako
županija u roku od 15 dana od dana primitka zahtjeva za dava­nje miš­lje­nja ne
dostavi miš­lje­nje, smatra se da je suglasna s podnesenim zahtjevom.

Članak 40.

Posebni
linijski prijevoz je prijevoz određene skupine putnika, uz isk­ljuče­nje
ostalih putnika, ako se takav prijevoz obav­lja na teme­lju dozvole i na
određenoj relaciji.

Posebnim
linijskim prijevozom putnika obav­lja se prijevoz:

–
učenika obveznoga osnovnog obrazova­nja od mjesta stanova­nja do škole i
natrag,

–
radnika od mjesta stanova­nja do mjesta rada i natrag.

Dozvole
za prijevoz iz stavka 1. ovoga članka izdaju se na teme­lju ugovora koji mora
sadržavati relaciju, popis putnika, cijenu prijevoza, mjesto ulaska i izlaska
putnika te razdob­lje u kojem se obav­lja prijevoz.

Ugovor
o prijevozu putnika sklapa prijevoznik s naručite­ljem prijevoza za cijelu
skupinu putnika pri čemu je naručite­lj istovremeno platite­lj prijevoza.

Članak
41.

Dozvolu
za posebni linijski prijevoz iz članka 40. ovoga Zakona izdaje upravno tijelo
županije nadležno za poslove prometa, ako se prijevoz obav­lja unutar jedne
županije, odnosno Ministarstvo, ako se prijevoz obav­lja na području dviju ili
više županija.

Dozvola
iz stavka 1. ovoga članka ne sadrži vozni red i cjenik propisan u članku 23.
stavku 4. ovoga Zakona.

Članak
42.

Prijevoznik
je dužan izdati identifikacijsku iskaznicu putnika koji se prevozi na liniji iz
članka 40. ovoga Zakona.

*b) Međunarodni linijski prijevoz putnika*

Članak
43.

Međunarodni
linijski prijevoz između Republike Hrvatske i drugih država i tranzitni
linijski prijevoz preko teritorija Republike Hrvatske uspostav­lja se u skladu
s međunarodnim ugovorima, a na teme­lju prethodne suglasnosti Ministarstva i
nadležnih tijela drugih država.

Prijevoz
iz stavka 1. ovoga članka obav­lja se na teme­lju dozvole koju izdaje
Ministarstvo.

Članak
44.

Dozvola
iz članka 43. ovoga Zakona izdaje se na zahtjev zainteresiranoga domaće­g ili
stranog prijevoznika.

Zahtjev
iz stavka 1. ovoga članka podnosi se Ministarstvu. Uz zahtjev se prilažu vozni
red i drugi prilozi predviđeni među­narodnim ugovorom.

Strani
prijevoznik podnosi zahtjev za izdava­nje dozvole putem nadležnog tijela države
u kojoj je vozilo re­gistrirano.

Članak
45.

Domaći
prijevoznik mora obaviti prijevoz na najma­nje pola od ukupnog broja godiš­njih
polazaka na odobrenim međuna­rodnim linijama, ako su linije odobrene u surad­nji
sa stranim prijevoznikom.

Ako
jedan od ugovornih prijevoznika suprotno stavku 1. ovoga članka ne obav­lja
prijevoz na odobrenoj liniji, Ministarstvo će, ako se radi o:

–
domaćem prijevozniku, donijeti rješe­nje o poništava­nju dozvole i zatražiti od
stranog prijevoznika, posredstvom nadležnog tijela, zak­ljuče­nje ugovora o
surad­nji u međunarodnom prijevozu sa drugim hrvatskim prijevoznikom;

–
stranom prijevozniku, donijeti rješe­nje o ponište­nju dozvole i tražiti od
nadležnog tijela druge države, prijedlog novog prijevoznika koji će zak­ljučiti
ugovor o surad­nji u međunarodnom prijevozu sa hrvatskim prijevoznikom.

Domaći
prijevoznik je dužan za svako tromjesečje dostav­ljati Ministarstvu podatke o
broju obav­ljenih vož­nji i prevezenih putnika u jednom i drugom smjeru,
najkasnije u roku od 15 dana od dana isteka tromjesečja za koje se izvješće
podnosi.

*2.
Slobodni prijevoz putnika*

Članak
46.

Slobodni
prijevoz putnika u unutar­njem i međunarodnom prometu je prijevoz unaprijed
poznate grupe putnika, bez usputnog ulaska i izlaska putnika, za koji se
relacija, cijena prijevoza i drugi uvjeti utvrđuju ugovorom između prijevoznika
i naručite­lja prijevoza.

Prijevoz
iz stavka 1. ovoga članka može se obav­ljati kao povremeni i naizmjenični.

Slobodni
prijevoz putnika je i taksi prijevoz, prijevoz cestovnim vlakom i zaprežnim
vozilima u turističke svrhe.

Članak
47.

Povremeni
prijevoz u smislu ovoga Zakona je:

a)
»kružna vož­nja« zatvorenih vrata (izletnička vož­nja, turističko putova­nje i
sl.), koje poči­nje i završava u mjestu polaska, pri čemu se ista grupa putnika
prevozi istim autobusom na cijelom putu,

b)
prijevoz koji se sastoji od putova­nja punog vozila u odlasku i putova­nja
praznog vozila u povratku,

c)
prijevoz koji se sastoji od putova­nja praznog vozila u odlasku i putova­nja
punog vozila u povratku,

d)
ostali povremeni prijevozi.

Članak
48.

Naizmjenični
prijevoz u smislu ovoga Zakona je prijevoz prethodno organiziranih grupa
putnika u više putova­nja, s istog polazišta do istog odredišta.

Svaka
grupa putnika koja je obavila putova­nje u odlasku vraća se na polazište nekom
kasnijom vož­njom. Prva vož­nja u povratku i pos­ljed­nja u odlasku obav­lja se
praznim vozilom.

Članak
49.

Pri
obav­lja­nju slobodnog prijevoza putnika u autobusu se mora nalaziti ispravno i
točno popu­njen putni list potpisan od prijevoznika.

Ako se
radi o međunarodnom prijevozu, prijevoznik mora imati putni list ovjerov­ljen i
od nadležne carinske službe Republike Hrvatske (u da­lj­njem tekstu: Carinska
uprava).

Obrazac
putnog lista i način vođe­nja propisuje ministar, osim ako međunarodnim
ugovorom nije drukčije utvrđeno.

Članak
50.

Slobodni
prijevoz putnika u međunarodnom cestovnom prometu (povremeni i naizmjenični) iz
članka 47. točke c. i d. i članka 48. ovoga Zakona, strani prijevoznik može
obav­ljati na teme­lju dozvole za slobodni prijevoz putnika u cestovnom
prometu, a prijevoz iz članka 47. točke a. i b. ovoga Zakona može obav­ljati
bez dozvole, ako međunarodnim ugovorom nije drukčije određeno.

Dozvole
iz stavka 1. ovoga članka izdaje Ministarstvo.

Članak
51.

Pri
obav­lja­nju međunarodnoga slobodnoga cestovnog prije­voza putnika strani
prijevoznik mora imati u vozilu pravilno i točno popu­njen putni list na
propisanom obrascu, potpisan od prijevoznika i ovjerov­ljen od Carinske uprave
na graničnom prijelazu.

Ako se
međunarodni slobodni prijevoz putnika obav­lja uz dozvolu, strani prijevoznik u
vozilu mora imati dozvolu ovjerov­ljenu od Carinske uprave.

Članak
52.

Strani
prijevoznik ne može obav­ljati autotaksi prijevoz na teritoriju Republike
Hrvatske, osim ako međunarodnim ugovorom nije drukčije utvrđeno ili ako je
autotaksi prijevoz dopušten hrvatskim prijevoznicima u toj zem­lji.

Članak 53.

Autotaksi prijevoz uređuje se ovim Zakonom i propisom
koji u skladu s ovim Zakonom donosi nadležno tijelo jedinice lokalne
samouprave, odnosno Grada Zagreba.

Propisom iz stavka 1. ovoga članka može se utvrditi
obav­lja­nje autotaksi prijevoza na teme­lju koncesije, te utvrditi broj sjedala
u osobnom vozilu kojim se obav­lja autotaksi prijevoz.

Koncesiju iz stavka 2. ovoga članka izdaje nadležno
tijelo jedinice lokalne samouprave, odnosno Grada Zagreba.

Za dobiva­nje koncesije iz stavka 2. ovoga članka
autotaksi prijevoz, pored uvjeta propisanih za dobiva­nje koncesije mora ispu­njavati
i uvjete propisane ovim Zakonom.

Prijevoznik koji obav­lja autotaksi prijevoz na teme­lju
koncesije iz stavka 2. ovoga članka ne mora pribaviti odobre­nje iz članka 4.
ovoga Zakona ukoliko je natječaj za dodjelu koncesije u sebi sadržavao uvjete
za izdava­nje odobre­nja iz ovoga Zakona.

Članak 54.

Autotaksi prijevoz obav­lja se unutar područja i sa
područja one jedinice lokalne samouprave gdje autotaksi prijevoznik ima
sjedište.

Propisom iz članka 53. stavka 1. ovoga Zakona, može
se urediti pod kojim uvjetima je autotaksi prijevoz dozvo­ljen prije­voznicima
sa sjedištem izvan područja jedinice lokalne samouprave.

Članak
55.

Vozač
autotaksi vozila mora imati položen ispit o poznava­nju osnovnih podataka o
kulturnim, gospodarskim, turističkim, prometnim i drugim značajnim objektima i
znamenitostima na području na kojem obav­lja prijevoz.

Program
ispita i način provjere zna­nja propisuje nadležno tijelo iz članka 53. stavka
1. ovoga Zakona.

Članak
56.

Potrebu
i način obav­lja­nja slobodnog prijevoza putnika cestovnim vlakom, zaprežnim
vozilom ili nekim drugim cestovnim vozilom utvrđuje nadležno tijelo jedinice
lokalne samouprave, odnosno Grada Zagreba.

IV.
JAVNI CESTOVNI PRIJEVOZ TERETA

Članak
57.

Javni
cestovni prijevoz tereta (u da­lj­njem tekstu: prijevoz tereta) obav­lja se u
unutar­njem i međunarodnom prometu.

Članak
58.

Za
vrijeme obav­lja­nja prijevoza tereta prijevoznik mora u vozilu imati teretni
list.

Članak
59.

Slobodni
prijevoz tereta (u da­lj­njem tekstu: slobodni prije­voz) je prijevoz tereta za
koji se relacija, cijena prijevoza i drugi uvjeti utvrđuju ugovorom između
prijevoznika i naručite­lja prije­voza.

Članak
60.

Međunarodni
slobodni prijevoz tereta obav­lja se na teme­lju dozvole za međunarodni
slobodni prijevoz tereta, ukoliko među­narodnim ugovorom nije određeno da se
prijevoz obav­lja bez dozvole.

Ministarstvo utvrđuje i razmje­njuje potrebni broj
dozvola za jednu godinu, s nadležnim tijelima drugih država.

Raspodjelu stranih dozvola domaćim prijevoznicima
obav­ljaju komore, osim onih koje su razmije­njene u broju ma­njem od iskazanih
potreba čiju raspodjelu obav­lja Ministarstvo.

Za raspodjelu stranih dozvola koje se razmje­njuju u
broju ma­njem od iskazanih potreba, ministar imenuje Povjerenstvo.

Mjerila, postupak i način raspodjele stranih dozvola
doma­ćim prijevoznicima propisuje ministar.

Članak 61.

Komore su dužne pisano izvješćivati Ministarstvo o
broju iskorištenih stranih dozvola po pojedinim zem­ljama i prijevoznicima.

Ministar propisuje postupak, način i rokove za
izvješćiva­nje iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 62.

Za raspodjelu stranih dozvola prijevoznik plaća
naknadu.

Visinu naknade iz stavka 1. ovoga članka utvrđuje
ministar.

Komore imaju pravo na naknadu troškova postupka
raspodjele stranih dozvola iz članka 60. stavka 3. ovoga Zakona. Visinu naknade
troškova utvrđuju komore uz prethodnu suglasnost ministra.

Članak 63.

Ako je
strani prijevoznik iz države s kojom Republika Hrvat­ska nije sklopila ugovor o
međunarodnom prijevozu, Carinska uprava izdaje mu posebnu dozvolu za prijevoz
tereta.

Izvješće
o izdanim dozvolama iz stavka 1. ovoga članka, Carinska uprava dostav­lja
Ministarstvu do desetoga u mjesecu, za protekli mjesec.

Članak 64.

Ako
strani prijevoznik obavloja međunarodni prijevoz tereta vučnim i prik­ljučnim
vozilom (skup vozila), različitih država re­gistracije, za svako od tih vozila
mora imati dozvolu iz članka 60. ovoga Zakona.

Dozvolu
za prijevoz tereta, ispravno popu­njenu i ovjerov­ljenu od Carinske uprave,
strani prijevoznik mora imati u vozilu za vrijeme prijevoza te za vrijeme
prazne vož­nje koja je u svezi s prijevozom.

Članak 65.

Iznimno
od odredbe članka 60. stavka 1. ovoga Zakona, dozvola nije potrebna:

1) za
vozila do 3,5 tona nosivosti ili 6 tona najveće dopuštene mase,

2) za
prijevoz stvari sa zrakoplovnog pristaništa i za zrakoplovno pristanište u
slučaju havarije i druge nezgode zrakoplova ili u slučaju slijeta­nja
zrakoplova zbog prisilne promjene pravca leta ili u slučaju otkaziva­nja
zrakoplovnih linija,

3) za
prijevoz oštećenoga motornog i prik­ljučnog vozila,

4) za
prijevoz poštanskih poši­ljaka,

5) za
prijevoz izložaka namije­njenih za sajmove i izložbe,

6) za
prijevoz pomoćnih sprava i drugih stvari za kazališne, glazbene i druge
kulturne priredbe, cirkuske predstave ili za filmska, radijska i televizijska
snima­nja,

7) za
prijevoz medicinskog i drugog materijala, kao pomoći u slučaju prirodnih
nepogoda i rata,

8) za
ulazak praznog vozila radi zamjene vozila u kvaru i preuzima­nja stvari na
prijevoz iz vozila u kvaru,

9) za
prijevoz prik­ljučnim vozilom u sklopu vozila koji čine vučno vozilo domaće­g
prijevoznika i strano prik­ljučno vozilo u tranzitu i u bilaterali, pod uvjetom
da je mjesto utovara ili istovara u zem­lji re­gistracije prik­ljučnog vozila,

10) za vozila tehničke pomoći za popravke vozila u
kvaru (servisno-remontna vozila),

11) za vozila koja dolaze na servis ili popravak na
teritorij Republike Hrvatske, pod uvjetom da su prazna.

Dozvola nije potrebna za ulazak praznog vozila, kad
je taj ulazak u svezi s prijevozom iz stavka 1. ovoga članka.

Za prijevoz iz stavka 1. ovog članka, posada vozila
mora imati isprave i drugu dokumentaciju iz koje se može utvrditi da se radi o
prijevozu iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 66.

Izvanredni prijevoz tereta u međunarodnom cestovnom
prometu obav­lja se na teme­lju ovoga Zakona i drugih propisa.

Za obav­lja­nje izvanrednog prijevoza u međunarodnom
cestovnom prometu strani prijevoznik mora imati dozvolu za izvanredni prijevoz,
koju izdaje Ministarstvo, i dozvolu iz članka 60. ovoga Zakona.

Uvjete
za obav­lja­nje izvanrednog prijevoza i postupak izdava­nja dozvola iz stavka
2. ovoga članka, propisuje ministar.

Zahtjev
za izdava­nje dozvole za obav­lja­nje izvanrednog prijevoza, strani prijevoznik
podnosi, preko pravne ili fizičke osobe, re­gistrirane za obav­lja­nje
otpremničke, odnosno agencijske djelatnosti u cestovnom prijevozu.

V.
PRIJEVOZ ZA VLASTITE POTREBE

Članak
67.

Pravne
ili fizičke osobe moraju obav­ljati prijevoz vozilima koja udovo­ljavaju
propisu iz članka 8. stavka 1. ovoga Zakona.

Vozila
koja se koriste za prijevoz za vlastite potrebe moraju biti u vlasništvu ili
zakupu pravne ili fizičke osobe koja obav­lja prijevoz za vlastite potrebe.

Članak
68.

Prilikom
obav­lja­nja prijevoza osoba za vlastite potrebe autobusom, osobe koje se
prevoze moraju imati identifikacijske isprave, izdane od strane onoga koji obav­lja
prijevoz za vlastite potrebe, odnosno dokaz o uplati turističke usluge u koji
je uračunata naknada za prijevoz, kad se prijevoz obav­lja poradi uslužnih
potreba u okviru djelatnosti.

Prilikom
međunarodnog prijevoza osoba za vlastite potrebe, osim identifikacijskih
isprava ili dokaza o uplati turističke usluge, u vozilu se mora nalaziti putni
list iz članka 49. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 69.

Prilikom
obav­lja­nja prijevoza tereta  za
vlastite potrebe vozilom iznad 3,5 tona najveće dopuštene mase u vozilu se mora
nalaziti:

–
teretni list i

– dokaz
iz koje­g se može utvrditi da se radi o prijevozu iz članka 67. stavka 1. ovoga
Zakona.

VI. NAKNADA ZA CESTE

Članak
70.

Za
strano vozilo koje koristi ceste u Republici Hrvatskoj, osim za vozilo kojim se
obav­lja izvanredni prijevoz, plaća se naknada za ceste, ako međunarodnim
ugovorom nije drukčije određeno.

Za
strano vozilo kojim se obav­lja izvanredni prijevoz, umjesto naknade iz stavka
1. ovoga članka, plaća se naknada prema posebnom propisu.

Naknadu
za ceste iz stavka 1. ovoga članka uplaćuje se na račun državnog proračuna.

Naknadu
za ceste iz stavka 1. ovoga članka naplaćuje Carinska uprava.

Ministar
propisuje visinu i način plaća­nja te povrat više naplaćene naknade iz stavka
1. ovoga članka.

Članak
71.

Naknada
za ceste iz članka 70. stavka 1. ovoga Zakona, za motorno vozilo i prik­ljučno
vozilo koja imaju re­gistarske oznake različitih država, naplaćuje se u
iznosima koji važe za državu u kojoj je svako od tih vozila re­gistrirano.

Članak
72.

Za
strano vozilo re­gistrirano u državi u kojoj visina naknade za ceste nije
odgovarajuća visini naknade za ceste utvrđene propisom iz članka 70. stavka 4.
ovoga Zakona, Ministarstvo može uskladiti naknadu do odgovarajuće­g iznosa.

VII.
AUTOBUSNI I TERETNI KOLODVORI

Članak
73.

Djelatnost
pruža­nja kolodvorskih usluga u prijevozu putnika (u da­lj­njem tekstu:
autobusni kolodvori) i kolodvorskih usluga u teretnom prometu (u da­lj­njem
tekstu: teretni kolodvori) mogu obav­ljati pravne i fizičke osobe koje su re­gistrirane
za obav­lja­nje djelatnosti pruža­nja kolodvorskih usluga i ako ispu­njavaju
uvjete propisane ovim Zakonom.

1.
Autobusni kolodvori

Članak
74.

Kolodvorske
usluge u prijevozu putnika, u smislu ovoga Zakona, su prihvat i otprema
putnika, opsluživa­nje vozila i članova posade.

Za početak obav­lja­nja djelatnosti kolodvorskih
usluga iz stavka 1. ovoga članka izdaje se odobre­nje iz članka 4. ovoga
Zakona.

Članak 75.

Za dobiva­nje odobre­nja iz članka 74. stavka 2.
ovoga Zakona moraju biti ispu­njeni s­ljedeći uvjeti:

– najma­nje dva perona,

– osvijet­ljene i zagrijane prostorije za boravak
putnika,

– sanitarne prostorije,

– prometni ured,

– mjesto za prodaju voznih karata,

– istaknuti izvod iz voznog reda,

– javna telefonska govornica.

Članak 76.

Autobusni kolodvor mora pružati usluge pod jednakim
uvje­tima svim prijevoznicima koji obav­ljaju javni linijski prijevoz osoba, a
u skladu s utvrđenom kate­gorijom autobusnog kolodvora.

Ministar propisom utvrđuje mjerila za kate­gorizaciju
autobusnih kolodvora.

Rješe­nje o kate­goriji autobusnog kolodvora donosi
nadležni županijski ured.

Autobusni kolodvor donosi cjenik kolodvorskih usluga
u skladu s utvrđenom kate­gorijom autobusnog kolodvora. Cjenici se usklađuju u
Hrvatskoj gospodarskoj komori koja o tome izvješćuje Ministarstvo.

Autobusni kolodvor dužan je pridržavati se usklađenog
cjenika iz stavka 4. ovoga članka.

Članak 77.

Prihvat i otprema putnika obav­lja se na autobusnim
kolodvorima i autobusnim stajalištima koji su u tu svrhu izgrađeni i označeni,
a predviđeni su u voznom redu prijevoznika koji obav­lja javni linijski
prijevoz.

U
mjestu u kojem postoji kolodvor, prijevoznik koji obav­lja javni linijski
prijevoz dužan je koristiti se tim kolodvorom.

Članak
78.

Autobusni
kolodvor može prihvaćati i otpremati autobuse u javnom slobodnom prijevozu u
skladu s raspoloživim brojem posebnih perona za ovu namjenu, koji moraju biti
posebno označeni.

Članak
79.

Radno
vrijeme autobusnog kolodvora mora biti usklađeno s vremenima polaska i dolaska
linija i to najma­nje 15 minuta prije polaska i 15 minuta poslije odlaska
linije.

Članak
80.

Autobusni
kolodvor je dužan voditi očevidnik o dolascima i polascima autobusa.

Autobusni
kolodvor je dužan izvješćivati do 5. u mjesecu za protekli mjesec nadležno
tijelo iz članka 38. ovoga Zakona, o neobav­lja­nju prijevoza na odobrenoj
liniji.

Vozač
autobusa dužan je prijaviti autobusnom kolodvoru vrijeme svakog dolaska i
polaska autobusa.

Ministar
propisuje način vođe­nja očevidnika iz stavka 1. ovoga članka.

Članak
81.

Prijevoznik
mora obavijestiti autobusni kolodvor gdje zapo­či­­nje prijevoz po voznom redu,
o nemogućnosti održava­­nja polaska linije, odnosno o zakaš­­nje­­nju du­­ljem
od 30 minuta.

U
slučaju iz stavka 1. ovoga članka autobusni koldovor mora izvijestiti s­­ljedeće
autobusne kolodvore po voznom redu.

Članak
82.

Autobusni
kolodvor može, u slučajevima iz članka 81. stavka 1. ovoga Zakona, uk­­ljučiti
drugoga prijevoznika da obavi prijevoz.

Prijevoz
iz stavka 1. ovoga članka obavit će se na račun prijevoznika koji je bio dužan
obaviti prijevoz.

2.
Teretni kolodvori

Članak
83.

Kolodvorske
usluge u teretnom prometu, u smislu ovoga Zakona, su prihvat i otprema teretnih
vozila i tereta, opsluživa­­nje vozila i članova posade, skladište­­nje tereta,
te obav­­lja­­nje i drugih ugovorenih poslova u svezi s obav­­lja­­njem
prijevoza tereta.

Teretni
kolodvor dužan je pružati usluge pod jednakim uvjetima svim prijevoznicima.

Za
početak obav­­lja­­nja djelatnosti pruža­­nja kolodvorskih usluga iz stavka 1.
ovoga članka izdaje se odobre­­nje iz članka 5. ovoga Zakona.

Članak 84.

Uvjeti
za dobiva­­nje odobre­­nja iz članka 83. stavka 3. ovoga Zakona su:

–
odgovarajuća površina za parkira­­nje vozila, u skladu s posebnim propisom,

–
prostor i mehanizacija za pretovar tereta,

–
prostor za skladište­­nje tereta,

–
povezanost s najma­­nje još jednim vidom prometa,

–
prostor za carinske, otpremničke i agencijske poslove,

–
prostor za smještaj i prehranu posade vozila,

– javna
telefonska govornica.

Članak
85.

Teretni
kolodvor mora biti oprem­­ljen i osposob­­ljen za prihvat, otpremu i cari­­nje­­nje
svih vrsta tereta.

VIII.
STATISTIKA U CESTOVNOM PRIJEVOZU

Članak 86.

Prijevoznik, pravna i fizička osoba koja obav­­lja
prijevoz za vlastite potrebe, obuhvaćen je statističkim praće­­njem.

Osobe iz stavka 1. ovoga članka dužne su Državnom
zavodu za statistiku dostav­­ljati podatke o obav­­ljenom prjievozu na način,
po postupku i u roku koji propisuje ravnate­­lj Državnog zavoda za statistiku,
uz suglasnost ministra.

Propisom iz stavka 2. ovoga članka utvrđuje se način
obrade podataka, izuzeci od statističkog praće­­nja i propisuju prekršaji te
određuju novčane kazne za te prekršaje.

Statistički podaci o međunarodnom prijevozu koji obav­­ljaju
strani prijevoznici prikup­­ljaju se putem statističkih istraživa­­nja.

IX.
OVLAŠTENJE CARINSKE UPRAVE

Članak 87.

Carinska uprava na graničnom prijelazu, odnosno na
drugom mjestu gdje se obav­­lja carinski nadzor, provjerava da li domaći i
strani prijevoznik ima dozvolu i druge isprave, propisane ovim Zakonom, drugim
propisima i međunarodnim ugovorima te da li prijevoznik obav­­lja prijevoz u
skladu s tim ispravama.

Ako Carinska uprava utvrdi da strani prijevoznik nema
u vozilu propisanu dozvolu te potrebne ostale isprave ili ih ne koristi na
propisan način, zabranit će ulazak vozila u Republiku Hr­vatsku, odnosno
izlazak iz nje, te o tome izvijestiti Ministarstvo.

Ako Carinska uprava utvrdi da domaći prijevoznik nema
u vozilu propisanu dozvolu i ostale potrebne isprave ili ih ne koristi na
propisan način, zabranit će izlazak vozila iz Republike Hrvat­ske i o tome
izvijestiti Ministarstvo.

Ako Carinska uprava utvrdi da pravna ili fizička
osoba obav­­lja javni prijevoz bez odobre­­nja iz članka 5. ovoga Zakona,
naredit će iskrcava­­nje tereta u najbližem carinskom skladištu, o trošku te
pravne ili fizičke osobe, odnosno zabraniti izlazak autobusa iz Republike
Hrvatske i o tome izvijestiti Ministarstvo.

Carinska uprava iz stavka 1. ovoga članka privremeno
će oduzeti stranom prijevozniku dozvolu za prijevoz, izdanu na teme­­lju ovoga
Zakona ili međunarodnog ugovora, ako posum­­nja u ­­njezinu ispravnost, odnosno
ako se prijevoznik ne pridržava uvjeta iz dozvole.

Privremeno oduzeta dozvola sa zapisnikom o ­­njezinom
privremenom oduzima­­nju dostav­­lja se Ministarstvu u roku od 24 sata, a zbog
donoše­­nja konačne odluke.

X.
STAVLJANJE IZVAN SNAGE DOZVOLE I ZABRANA PRISTUPA NA HRVATSKE CESTE

Članak
88.

Nadležno
tijelo uprave koje je izdalo dozvolu može donijeti odluku o stav­­lja­­nju
izvan snage dozvole, ako prijevoznik ne obav­­lja prijevoz u skladu s ovim
Zakonom.

Dozvola
za prijevoz izdana stranom prijevozniku može se staviti izvan snage, ako
nadležno tijelo države u kojoj je prijevoznik re­gistriran, odbije izdati
odgovarajuću dozvolu hrvatskom prijevozniku.

Odlukom iz stavka 1. ovoga članka, dozvola se može
staviti izvan snage u traja­­nju od tri do dvanaest mjeseci.

Članak 89.

Ministarstvo može, privremeno zabraniti pristup na
hrvatske ceste stranom prijevozniku u slučaju ponov­­ljenih prekršaja iz članka
93. i 94. ovoga Zakona.

Privremena zabrana iz stavka 1. ovoga članka može se
izreći u traja­­nju od tri do dvanaest mjeseci.

Članak 90.

Odluke iz članka 88. i 89. ovoga Zakona, ako se radi
o međunarodnom prijevozu provodi Carinska uprava na graničnom prijelazu.

XI.
NADZOR I INSPEKCIJA CESTOVNOG PRIJEVOZA

Članak 91.

Upravni nadzor nad provedbom ovoga Zakona i propisa
donijetih na teme­­lju ­­nje­ga, obav­­lja Ministarstvo.

Članak 92.

Inspekcijske poslove obav­­lja Inspekcija cestovnog
prometa sukladno posebnom zakonu.

Inspekcijski nadzor
nad primjenom odredaba ovoga Zakona koje se odnose na odobre­­nje za
početak obav­­lja­­nja djelatnosti navedenih u članku 5. ovoga Zakona, nad
odredbama o tarifi prijevoznika (članak 27.), prodaji voznih karata (članak
34.), te članka 52., 54. i 55. ovoga Zakona, pored Inspekcije cestovnog prometa
obav­­lja i Državni inspektorat.

Inspektori Državnog inspektorata u obav­­lja­­nju
inspekcijskog nadzora iz stavka 2. ovoga članka imaju ovlasti inspektora
cestovnog prometa i cesta sukladno posebnom zakonu.

Državni inspektorat je dužan izvješćivati jedanput
mjesečno Ministarstvo o izvršenom nadzoru, utvrđenim nepravilnostima i
poduzetim mjerama.

XII.
PREKRŠAJNE ODREDBE

Članak
93.

Novčanom
kaznom od 20.000,00 do 100.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj prijevoznik,
odnosno druga pravna osoba, ako:

1. obav­­lja
kabotažu na teritoriju Republike Hrvatske ili prijevoz za treće zem­­lje ili iz
­­njih, bez dozvole (članak 11.),

2. obav­­lja
javni prijevoz i kolodvorske usluge bez odobre­­nja (članak 5. i 75.),

3. obav­­lja
linijski prijevoz bez dozvole, odnosno ako koristi dozvolu koja je izdana
drugom prijevozniku (članak 23. stavak 1. i 3.),

4.
pruža kolodvorske usluge bez odobre­­nja (članak 74. stavak 2. i članak 83.
stavak 3.),

5. ne
donese, ne uskladi i ne primje­­njuje usklađeni cjenik kolodvorskih usluga
(članak 76.).

Za
istovjetne prekršaje iz stavka 1. ovoga članka, uči­­njene po treći puta,
domaćem prijevozniku i drugoj pravnoj i fizičkoj osobi koja obav­­lja
djelatnost iz ovoga Zakona, pored novčane kazne, izreći će se i zaštitna mjera
zabrane obav­­lja­­nja te djelatnosti u traja­­nju od šest do dvanaest mjeseci.

Za
prekršaje iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i odgovorna osoba
prijevoznika, odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog vozila, novčanom
kaznom od 9.000,00 do 25.000,00 kuna.

Članak 94.

Novčanom
kaznom od 15.000,00 do 70.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj prijevoznik,
odnosno druga pravna osoba, ako:

1.
povjeri uprav­­lja­­nje motornim vozilom vozaču suprotno odredbi članka 10.
ovoga Zakona.

2.
koristi strano vozilo suprotno odredbi članka 11. ovoga Zakona,

3. obav­­lja
javni prijevoz osoba suprotno odredbi članka 21. ovoga Zakona,

4. ne održava liniju u skladu s izdanom dozvolom ili
u vozilu nema dozvolu (članak 25. stavak 1. i 2.),

5. izmijeni vozni red ili prijevozni pravac,
privremeno obustavi ili ukine vozni red bez odobre­­nja, odnosno ako ne prijavi
obustavu prijevoza (članak 30. stavak 2., članak 31. i članak 33. stavak 1.),

6. ne obav­­lja posebni linijski prijevoz sukladno
članku 40. i članku 41. stavku 1. ovoga Zakona,

7. nema dozvolu iz članka 43. stavka 2. ovoga Zakona,

8. nema dozvolu iz članka 50. ovoga Zakona,

9. nema dozvolu iz članka 64. stavka 1. ovoga Zakona,

10. nema dozvolu iz članka 66. stavka 2. ovoga
Zakona.

Za prekršaje iz stavka 1. ovoga članka izriče se, uz
novčanu kaznu, i zaštitna mjera oduzima­nja imovinske koristi ostvarene
prekršajem.

Za istovjetne prekršaje iz stavka 1. ovoga članka,
poči­njene po drugi put, domaćem prijevozniku i drugoj pravnoj i fizičkoj osobi
koja obav­lja djelatnost iz ovoga Zakona, pored novčane kazne, izreći će se i
zaštitna mjera zabrane obav­lja­nja djelatnosti u traja­nju od šest do dvanaest
mjeseci.

Za prekršaje iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i
odgovorna osoba prijevoznika, odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog
vozila, novčanom kaznom od 7.000,00 do 22.000,00 kuna.

Članak 95.

Novčanom kaznom od 10.000,00 do 50.000,00 kuna kaznit
će se za prekršaj prijevoznik, odnosno druga pravna osoba, ako:

1. ne obavi linijski prijevoz putnika u skladu s
člankom 9. ovoga Zakona,

2. ne koristi autobusni kolodvor (članak 77. stavak
2.),

3. vozne karte prodaje suprotno članku 34. ovoga
Zakona,

4. obav­lja taksi prijevoz suprotno odredbi članka
52. ovoga Zakona,

5. autobusni kolodvor ili teretni kolodvor ne pruža
svoje usluge pod jednakim uvjetima svim prijevoznicima (članak 76. stavak 1. i
članak 83. stavak 2.).

Za prekršaj iz stavka 1. točke 3. i 5. ovoga članka,
izriče se, uz novčanu kaznu, i zaštitna mjera oduzima­nja imovinske koristi
postignute prekršajem.

Za
prekršaje iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i odgovorna osoba
prijevoznika, odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog vozila, novčanom
kaznom od 6.000,00 do 20.000,00 kuna.

Članak 96.

Novčanom kaznom od 5.000,00 do 25.000,00 kuna kaznit
će se za prekršaj prijevoznik, odnosno druga pravna osoba, ako:

1. koristi vozilo koje ne ispu­njava posebne uvjete
(članak 8. stavak 1.),

2. koristi strano vozilo bez dozvole (članak 11.
stavak 3.),

3. ne utvrdi da­ljinar, minimalno vozno vrijeme i
tarifu, te ako tarifu ne dostavi autobusnim kolodvorima (članak 26. stavak 1. i
članak 27.),

4. ne objavi vozni red ili ­nje­govu izmjenu te
privremenu i trajnu obustavu u skladu sa člankom 28. i 32. ovoga Zakona,

5. ne izda i ne ovjeri identifikacijsku iskaznicu
(članak 42.),

6. ne dostavi Ministarstvu podatke u skladu s člankom
45. stavkom 3. ovoga Zakona,

7. u vozilu nema putni list u skladu sa člankom 49.
stavkom 1. i 2. i člankom 51. stavkom 1. ovoga Zakona,

8. nema dozvolu ovjerov­ljenu od Carinske uprave
(članak 51. stavak 2.),

9. obav­lja taksi prijevoz suprotno odredbi članka
54. ovoga Zakona,

10. u vozilu nema teretnog lista (članak 58.),

11. ako dozvola za prijevoz tereta nije ispravno popu­njena,
ovjerov­ljena ili ako je nema u vozilu (članak 64. stavak 2.),

12. obav­lja prijevoz za vlastite potrebe suprotno
odredbama članka 67., 68. i 69. ovoga Zakona,

13. nije uskladio radno vrijeme prema članku 79.
ovoga Zakona,

14. ne vodi očevidnik o dolascima i polascima
autobusa te ne izvijesti nadležno tijelo o neobav­lja­nju linijskog prijevoza
(članak 80.),

15. ne obavijesti autobusni kolodvor o nemogućnosti
odr­žava­nja polaska linije, odnosno o zakaš­nje­nju dužem od 30 minuta (članak
81. stavak 1.),

16. ne izvijesti s­ljedeći autobusni kolodvor o
nemogućnosti održava­nja polaska linije ili o zakaš­nje­nju (članak 81. stavak
2.).

Za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i
odgovorna osoba prijevoznika, odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog
vozila, novčanom kaznom od 3.000,00 do 15.000,00 kuna.

Članak 97.

Novčanom kaznom od 2.000,00 do 10.000,00 kuna kaznit
će se fizička osoba ako:

1. obav­lja javni prijevoz bez odobre­nja (članak
5.),

2. u vozilu nema dozvolu, odnosno propisane isprave
(članak 25. stavak 2. i članak 65. stavak 3.),

3. obav­lja prijevoz za vlastite potrebe suprotno
odredbama članaka 67., 68. i 69. ovoga Zakona,

4. u vozilu nema dokaz o plaćenoj naknadi (članak
70.),

5. ne prijavi autobusnom kolodvoru vrijeme dolaska i
polaska autobusa (članak 80. stavak 3.).

Za prekršaje iz stavka 1. točke 1. ovoga članka,
izriče se, uz novčanu kaznu, i zaštitna mjera oduzima­nja imovinske koristi
postignute prekršajem.

XIII.
ZAVRŠNE ODREDBE

Članak
98.

Propisi
na teme­lju ovlašte­nja iz Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne
novine«, br. 36/98.) donijet će se u roku od jedne godine od dana stupa­nja na
snagu toga Zakona.

Do
stupa­nja na snagu propisa iz stavka 1. ovoga članka, pri­mje­njuju se propisi
koji su donijeti na teme­lju Zakona o pri­jevozu u unutar­njem cestovnom
prometu (»Narodne novine«, br. 77/92., 26/93. i 29/94.) i Zakona o prijevozu u
međunarodnom ce­stov­nom prometu (»Narodne novine«, br. 53/91., 26/93. i
29/94.).

Članak
99.

Pravne
i fizičke osobe kojima je obav­lja­nje javnog cestovnog prijevoza u unutar­njem
cestovnom prometu odobreno do stupa­nja na snagu Zakona o prijevozu u cestovnom
prometu (»Narodne novine«, br. 36/98.), uskladit će poslova­nje s odredbama
toga Zakona i propisa donijetih na teme­lju ­nje­ga u roku od jedne godine od
dana stupa­nja na snagu Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne
novine«, br. 36/98.).

Pravne
i fizičke osobe koje u roku iz stavka 1. ovoga članka ne usklade poslova­nje s
odredbama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«, br.
36/98.), prestaju s obav­lja­njem javnog cestovnog prijevoza u unutar­njem
cestovnom prometu istekom roka iz stavka 1. ovoga članka, što će rješe­njem
utvrditi nadležno tijelo uprave iz članka 6. Zakona o prijevozu u cestovnom
prometu (»Narodne novine«, br. 36/98.), ovisno o vrsti djelatnosti.

Članak 100.

Odredbe Zakona o prijevozu u cestovnom prometu
(»Narodne novine«, br. 36/98.) u pogledu stručne spreme vozača ne primje­njuju
se na osobe koje su do dana stupa­nja na snagu toga Zakona obav­ljale poslove
vozača motornog vozila u cestovnom prometu.

Članak 101.

Odredbe Zakona o prijevozu u cestovnom prometu
(»Narodne novine«, br. 36/98.) koje se odnose na ugovore o prijevozu, neće se
primje­njivati na ugovore o prijevozu, sklop­ljene prije stupa­nja na snagu
toga Zakona i na sporove što proisteknu iz tih ugovora.

Na odnose iz ugovora iz stavka 1. ovoga članka primje­njuju
se odredbe Zakona o obveznim odnosima.

Članak 102.

Licence i dozvole izdane na teme­lju Zakona o
prijevozu u međunarodnom cestovnom prometu (»Narodne novine«, br. 53/91.,
26/93. i 29/94.) i propisima donesenim na teme­lju toga Zakona, važit će do
isteka roka ­njihova važe­nja.

Članak 103.

Odobre­nja za obav­lja­nje javnog cestovnog
prijevoza, izdana po postupku i na način propisan Zakonom o prijevozu u
cestovnom prometu (»Narodne novine«, br. 36/98.), zamje­njuju povlasticu
propisanu Zakonom o obrtu.

Članak 104.

Od dana pristupa­nja Republike Hrvatske u članstvo
Svjetske trgovinske organizacije, neće se primje­njivati načelo uzajamnosti iz
članka 19. ovoga Zakona na zem­lje članice Svjetske trgovinske organizacije.

Članak
105.

Danom
stupa­nja na snagu Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«,
br. 36/98.) prestaju važiti:

1.
Zakon o prijevozu u unutar­njem cestovnom prometu (»Narodne novine«, br.
77/92., 26/93. i 29/94.), osim odredaba o inspekciji cestovnog prometa, koje
ostaju na snazi do donoše­nja posebnog zakona iz članka 179. Zakona o prijevozu
u cestovnom prometu (»Narodne novine«, br. 36/98.).

2.
Zakon o prijevozu u međunarodnom cestovnom prometu (»Narodne novine«, br.
53/91., 26/93. i 29/94.), osim odredbe članka 33. stavka 2. koja ostaje na
snazi do donoše­nja propisa iz članka 68. Zakona o prijevozu u cestovnom
prometu (»Narodne novine«, br. 36/98.).

3. Članak 13. Zakona o određiva­nju poslova iz
samoupravnog djelokruga jedinice lokalne samouprave i uprave (»Narodne novine«,
br. 75/93.).

Članak 106.

Propisi na teme­lju ovlašte­nja iz Zakona o izmjenama
i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«, br.
83/02.) donijet će se u roku od jedne godine od dana stupa­nja na snagu toga
Zakona.

Članak 107.

Pravne i fizičke osobe koje obav­ljaju djelatnosti iz
članka 1. ovoga Zakona uskladit će svoje poslova­nje s odredbama Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«,
br. 83/02.) u roku od dvije godine od dana stupa­nja na snagu toga Zakona.

Pravne i fizičke osobe koje ne usklade svoje poslova­nje
sukladno stavku 1. ovoga članka prestaju s obav­lja­njem djelatnosti, što će
rješe­njem utvrditi Ministarstvo, odnosno ured državne uprave u županiji,
odnosno upravno tijelo Grada Zagreba nadležni za poslove prometa.

Prijevoznici koji na dan stupa­nja na snagu Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«,
br. 83/02.) obav­ljaju najma­nje pet godina djelatnosti javnog cestovnog
prijevoza, ne moraju ispu­njavati uvjet iz članka 13. stavka 1. točke 1. ovoga
Zakona.

Članak 108.

Međusobne odnose u provođe­nju ovlasti iz Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«,
br. 83/02.), komore će urediti sklapa­njem sporazuma.

Sporazum iz stavka 1. ovoga članka komore će sklopiti
u roku od 60 dana od dana stupa­nja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«, br. 83/02.).

Do sklapa­nja sporazuma iz stavka 1. ovoga članka, raspodjelu stranih dozvola, osim onih koje su razmije­njene u broju ma­njem od iskazanih potreba, obav­ljat će Hrvatska gospodarska komora.

Pročišćeni tekst, NN 26/2003-378