## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-801/1997 od 25. veljače 1998.

### NN 128/1998 (2.10.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-801/1997 od 25. veljače 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Mladen Žuvela, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović i Ivan Marijan Severinac, odlučujući povodom ustavne tužbe Društva
"H. Ž.", S., zastupanog po A. B., odvjetnici iz S., radi zaštite
ustavnih prava, na sjednici održanoj dana 25. veljače 1998. godine, donio
je sljedeću

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Društvo "H. Ž." iz S. (nastavno: Društvo) podnijelo je, putem
punomoćnika, pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu u povodu presude Vrhovnog
suda Republike Hrvatske, broj: Gzz-40/1995 od 2. svibnja 1996. godine,
kojom je prihvaćen zahtjev za zaštitu zakonitosti Državnog odvjetništva
Republike Hrvatske podignut protiv pravomoćne presude Općinskog suda u
S., broj: P-259/94 od 26. listopada 1994. godine, te su preinačene presude
prvog i drugog stupnja (Županijski sud u S., Gž-1299/94 od 29. ožujka 1995.),
na način da se usvaja tužbeni zahtjev tužitelja u tom parničnom postupku
- Muzeja S. - i tuženiku (podnositelju) nalaže povrat pokretnine, dok se
odbija prvobitno usvojeni protutužbeni zahtjev podnositelja na utvrđenje
prava vlasništva na spornoj pokretnini.

Spornu pokretninu predstavlja povijesna zastava Društva "H.Ž."
S., osnovanog 1922. godine, inače spomenik kulture nulte kategorije, koja
je iz fundusa Muzeja S. posuđena Društvu registriranom 1991. godine, ovdje
podnositelju, radi izrade kopije, ali ju je Društvo odbilo vratiti Muzeju
S., smatrajući sebe pravnim sljednikom bivšeg Društva iz 1922. godine i
vlasnikom sporne zastave, kako je to i utvrđeno u postupku pred sudovima
prvog i drugog stupnja.

Stoga podnositelj smatra da su presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske
povrijeđene najviše ustavne vrednote nepovredivosti vlasništva i vladavine
prava iz članka 3., kao i ustavna garancija prava vlasništva iz članka
48. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske, budući da taj Sud nije uvažio
činjenicu da se ne radi o novoosnovanom Društvu, već je rješenjem SO S.
iz 1991. godine samo obnovljen rad nekadašnjeg Društva, koje je prestalo
s radom 1943. godine, a zabranjeno odlukom tadašnjih vlasti 1945. godine,
te je zabrana trajala sve do osamostaljenja Republike Hrvatske. Zato podnositelj
predlaže ustavnu tužbu usvojiti i ukinuti osporavanu presudu Vrhovnog suda
Republike Hrvatske.

Ustavna tužba nije osnovana.

U tijeku postupka pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske, analizom spisa
predmeta, odluka prvog i drugog stupnja, osporavane odluke, te navoda i
razloga ustavne tužbe utvrđeno je sljedeće:

Stajalište je nižestupanjskih sudova da je Društvo iz 1991. godine pravni
sljednik nekadašnjeg Društva jer je ono prestalo s radom zbog zabrane,
jer to Društvo spornu zastavu nikad nije otuđilo nekim pravnim poslom,
(već mu je oduzeta, zagubljena, a kasnije nađena i predana Muzeju), a nije
bilo niti u mogućnosti tražiti povrat svoje imovine. Osim toga, novo je
Društvo prihvatilo Pravila Društva donesena 1928. godine, u kojima, između
ostalog, stoji i to da će se, u slučaju raspuštanja Društva po njegovoj
Skupštini ili po vlastima, imovina predati Gradskom poglavarstvu S. Bude
li, međutim, u roku od 10 godina od raspuštanja osnovano novo Društvo sa
istom svrhom, ima mu se ta imovina uručiti (paragraf 21., stavci 2. i 3.).
Rok od 10 godina, smatraju ovi sudovi, potrebno je tumačiti šire, jer se
nije moglo očekivati da će nešto od imovine Društva biti sačuvano i nakon
toga, te da niti iz propisa koji reguliraju zaštitu spomenika kulture ne
proizlazi da bi se ovaj spomenik morao čuvati u muzeju.

Nasuprot rečenom, Vrhovni sud Republike Hrvatske smatra da pravni slijed
ne postoji, jer je Pravilima predviđeni rok od 10 godina protekao, da se
ne može pravno sljedništvo zasnivati na pukom preuzimanju naziva i načela,
te da podnositelj nije stekao vlasništvo sporne zastave ni na koji od mogućih
načina.

Ovakav stav Vrhovnog suda Republike Hrvatske u skladu je sa zakonom.

Naime, registracija, postojanje i rad današnjeg Društva temelji se na
propisima sadržanim u Zakonu o društvenim organizacijama i udruženjima
građana ("Narodne novine", broj 7/82, 5/85, 2/90 i 10/90) i u
Zakonu o udrugama ("Narodne novine", broj 70/97 i 106/97). Navedeni
Zakoni ne sadrže odredbe o obnovi rada udruženja građana, napose ne onih
koja su postojala prije 6. travnja 1941. godine, a kasnije nisu obnavljana
odnosno usklađivana sa novim zakonodavstvom. Obnova ovih udruženja bila
je regulirana i provedena na temelju Zakona o udruženjima, zborovima i
drugim javnim skupovima ("Službeni list FNRJ", broj 51/46, Zakon
o izmjenama i dopunama - 29/47), pa su tako bili utvrđeni rokovi za prijavljivanje
obnove (do 25. prosinca 1946. godine) odnosno imovine (do 25. srpnja 1946.
godine). U slučaju propuštanja roka, odnosno u slučaju da obnova ne bude
odobrena, imovina prelazi u vlasništvo države (članak 3. Zakona o izmjenama
i dopunama...).

Nadalje valja navesti da je rok od 10 godina u svojim Pravilima predvidjelo
samo Društvo, te nema razloga za bilo kakvo šire tumačenje tog roka, osobito
obzirom na činjenicu da je način prestanka rada Društva zbog zabrane bio
također predviđen Pravilima, a iz njihove dikcije ne proizlazi da bi zabrana
imala odgodni učinak glede početka tijeka tog roka.

Konačno i odredbama Zakona o zaštiti spomenika kulture ("Narodne
novine", broj 7/67, 12/77 i 96/93, članak 10.) utvrđeno je da se svi
spomenici nađeni nakon 31. srpnja 1945. godine, a na koje nitko temeljem
tih propisa ne polaže prava, smatraju društvenim vlasništvom. Stoga su
danas svi spomenici kulture koji nisu u nečijem privatnom vlasništvu -
vlasništvo Republike Hrvatske.

Iz svega navedenog proizlazi da je ustavnom tužbom osporavana odluka
zakonita, te da se njome ne vrijeđaju ustavne vrednote i prava na koja
podnositelj ukazuje.

Stoga je, a na temelju odredaba članaka 59. i 61. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94), donesena
odluka kao u izreci.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 20. stavak 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91).

Broj: U-III-801/1997
Zagreb, 25. veljače 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Mladen Žuvela,** v. r.

Odluka, NN 128/1998-5830