## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2274/2002 od 17. rujna 2003.

### NN 156/2003 (3.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2274/2002 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2246

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi D. J. iz K., kojeg zastupa J. A., odvjetnik iz R., na sjednici
održanoj 17. rujna 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Otočcu dužan je donijeti presudu u
predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: R1-23/89 u najkraćem mogućem
roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana nakon
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni
tekst), podnositelju ustavne tužbe, D. J., iz K., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 - pročišćeni tekst, 55/01 - ispravak) u
iznosu od 6.500,00 (šest tisuća petsto) kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja za njezinu isplatu Ministarstvu financija Republike
Hrvatske.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 - pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustav­ni zakon), podnio je 10. listopada 2002. godine
ustavnu tužbu protiv Općinskog suda u Otočcu »zbog nedonošenja akta - sudske
odluke u razumnom roku«.

U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da je Okružni sud
u Gospiću rješavajući po njegovoj žalbi izjavljenoj protiv rješenja Općinskog suda
u Otočcu, broj: RZ-10/80-24 od 30. travnja 1987. godine, donio rješenje 27.
veljače 1989. godine kojim se prvostupanjsko rješenje ukida i predmet vraća
prvostupanjskom sudu na ponovni postupak. Podnositelj dalje navodi da je
Općinski sud u Otočcu navedeno rješenje zaprimio 9. ožujka 1989. godine pod
poslovnim brojem: R1-23/89 i da je od tada održano jedno ročište 25. lipnja
1991. godine. Postupak do dana podnošenja ustavne tužbe nije okončan iako je od
dana dostavljanja drugostupanjskog rješenja Općinskom sudu u Otočcu prošlo više
od 13 godina.

Smatra da su, obzirom na okolnost da o njegovim
pravima i obvezama sud nije odlučio u razumnom roku, ispunjene pretpostavke iz
odredbe članka 63. Ustavnog zakona te da su mu uslijed navedenog povrijeđena
ustavna prava propisana odredbama članka 26. i članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana 5. kolovoza 1980. godine J. V. kao
predlagateljica pokrenula je pred Općinskim sudom u Otočcu izvanparnični postupak
radi brisanja zadružnog svojstva na nekretninama bivše K. zadruge kbr. 158/26
iz R. K., protiv protustranaka među kojima je i S. K., majka podnositelja
ustavne tužbe, a koji postupak je vođen pod brojem Rz-10/80,

– dana 30. travnja 1987. godine Općinski sud u Otočcu
donio je rješenje, broj: Rz-10/80-24 kojim se briše zadruženo svojstvo na
nekretninama bivše K. zadruge kbr. 156/26 iz R. D., upisane u zk.ul.br. 133 i
136 u k.o. P. uz istovremeni upis na ime i u korist sudionika V. K. u 2/8
dijelova, M. V. u 2/8 dijelova, Đ. L. u 2/8 dijelova, te u korist N. J. i D.
J., sinova protustranke, na svakog u 1/8 dijelova,

– protiv navedenog rješenja protustranke N. J. i D.
J. izjavili su žalbu i drugostupanjski Okružni sud u Gospiću rješenjem, broj:
Gž-89/89-2 od 27 veljače 1989. godine ukinuo je prvostupanjsko rješenje i
predmet vratio Općinskom sudu u Otočcu na ponovni postupak, a koji je
zaprimljen u Općinskom sudu u Otočcu 9. ožujka 1989. godine,

– dana 25. lipnja 1991. godine održano je ročište na
koje je pristupio samo podnositelj ustavne tužbe kao protustranka koji je
ujedno zastupao i svog brata N. J., dok za predlagatelja dostava poziva nije
obavljena uz napomenu da je na označenoj adresi u S. nepoznat, te je riješeno
da će se izvršiti provjera boravišta i adrese za predlagatelja i nakon toga
odlučiti o novom ročištu,

– daljnje radnje u postupku nisu poduzimane.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U OTOČCU

3. Na
temelju članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zat ražio je dana 31.
siječnja 2003. godine od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

Općinski sud u Otočcu dostavio je preslik spisa i
opširno očitovanje, broj: 10-Su-21/03-3 od 28. veljače 2003. godine.

U očitovanju opisuje se kronologija rada na način
opisan u točki 2. obrazloženja ove odluke, te navodi da su do donošenja
prvostupanjskog rješenja poduzimane sve procesne radnje, zakazivana ročišta,
provedeni potrebni dokazi, međutim da je evidentan zastoj u postupanju suda, a
nakon toga i prekid rada na predmetu, nakon ukidanja prvostupanjskog rješenja
po višem sudu. Do toga je došlo iz razloga što su svi prvobitno označeni
sudionici u postupku u međuvremenu umrli, a njihovi procesnopravni sljednici
nisu utvrđeni ili sudu nisu poznati, odnosno nisu pravodobno utvrđene njihove adrese
stanovanja. Dalje se ističe složenost predmeta u izvanparničnom postupku radi
brisanja združenog svojstva bivših kućnih zadruga na nekretninama u dijelu koji
se odnosi na utvrđivanje odlučnih činjenica koje su uglavnom nastale u davnoj
prošlosti. Ističe se da nije izgrađena sudska praksa u postupanju i primjeni
pravnih pravila za utvrđivanje ovlaštenika na imovini bivših kućnih zadruga,
što u bitnome otežava vođenje postupka i donošenja odluke.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«,
broj 41/01 – pročišćeni tekst) propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Odredbom
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj
tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja i
dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u Otočcu, Ustavni sud utvrdio je da su
se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe
članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
izvanparnični postupak započeo je 5. kolovoza 1980. godine, podnošenjem
prijedloga Općinskom sudu u Otočcu. Buduću da je ustavna tužba podnijeta 10.
listopada 2002. godine, a do tog dana sudski postupak nije bio okončan, Ustavni
sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak trajao ukupno
dvadeset dvije (22) godine, dva (2) mjeseca i pet (5) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« - Međunarodni
ugovori, broj 18/97, 6/99 - pročišćeni tekst i 8/99 - ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća
Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka 134.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutarnjeg
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donošenje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997.). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga 2000.
godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti trajanja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo
ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem za povredu prava na razumnu duljinu trajanja
sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine, dana stupanja
na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije do 10. listopada 2002. godine, dana
podnošenja ustavne tužbe podnositelja, što ukupno iznosi četiri (4) godine,
jedanaest (11) mjeseci i pet (5) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u
Otočcu nije poduzeo niti jednu radnju u postupku (zadnje ročište održano je 25.
lipnja 1991. godine).

Radi se, dakle, o razdoblju potpune neaktivnosti
nadležnog suda u izvanparničnom postupku prvog stupnja.

5.3.
POSTUPNJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽI­TE­LJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe, kao protustranka u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog
suda, svojim je ponašanjem i radnjama pokušao ubrzati postupak i donošenje
rješenja. Podnositelj je 6. rujna 2000. godine usmeno izvijestio sud o svojim
saznanjima o prebivalištu i adresama pojedinih sudionika postupka (sačinjena je
službena bilješka suda), a podneskom od 9. listipada 2000. godine predlažio je
nastavak izvanparničnog postupka, a nakon pokretanje postupka i postavljanja
odsutnim strankama staratelja za poseban slučaj.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Razvrgnuće
zadružne imovine na nekretninama bivše kućne zadruge po svojoj je pravnoj
prirodi izvanparnični postupak. Pretpostavka za vođenje postupka je nespornost
činjenica na kojima se temelje prava sudionika u postupku. Ako te činjenice
postanu sporne, sud prekida postupak i stranke upućuje u parnicu. Stoga,
Ustavni sud ocjenjuje da predmetni postupak nema obilježja složenosti koja bi
mogla opravdati dugotrajnost postupka.

Isto tako, polazeći od činjenice da je u konkretnom
slučaju postupak pokrenut 1980. godine, a od 1989. godine, kada je u žalbenom
postupku ukinuto prvostupanjsko rješenje i predmet vraćan na ponovni postupak,
se nalazi u postupku pred sudom prvog stupnja koji nije poduzimao odgovarajuće
radnju u postupku, Ustavni sud nije niti s tog osnova našao okolnosti koje bi u
dosadašnjem tijeku postupka ukazivale na složenost sudskog postupka, a koje bi
opravdale postupanja u konkretnom sudskom predmetu preko 22 godine.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUD­SKOG POSTUPKA

Ustavni sud nije našao drugih okolnosti koje su bile
od utjecaja na duljinu sudskog postupka.

6. Imajući u vidu navedene činjenice i okolnosti,
Ustavni sud je utvrdio da je trajanjem izvanparničnog postupka preko dvadest
dvije godine podnositelju povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade, zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2274/2002
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 156/2003-2246