## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-376/1996

### NN 140/1997 (29.12.1997.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-376/1996

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu predsjednik Jadranko Crnić,
te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, mr.
Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući u povodu ustavne tužbe M. Š. iz S.,
na sjednici održanoj dana 5. prosinca 1997. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

I. Usvaja se ustavna tužba te se ukida odluka Državnog sudbenog vijeća
o imenovanju sudaca Županijskog suda u S., broj: ID-31/1996 od 19. travnja
1996. godine u dijelu u kojem se odnosi na podnositeljicu ustavne tužbe.

II. Predmet se vraća Državnom sudbenom vijeću na ponovni postupak raspravljanja
i glasovanja o kandidatkinji-podnositeljici ustavne tužbe i njezinu imenovanju
za suca Županijskog suda u S., na temelju liste kandidata ministra pravosuđa
od 21. ožujka 1996. godine, klasa 700-04/95-01/587, urbroj: 514-05-01-96-4
i u okviru uvjeta propisanih oglasom Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske
objavljenim u "Narodnim novinama", broj 73/1995.

III. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

M. Š. iz S. podnijela je ustavnu tužbu u povodu u izreci navedene odluke
Državnog sudbenog vijeća.

Podnositeljica je u postupku imenovanja sudaca Županijskog suda u S.
sudjelovala kao kandidatkinja za sutkinju tog suda, no nije imenovana;
smatra da su joj time povrijeđena prava jednakosti pred zakonom (članak
14. Ustava), jednakosti pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima
koja imaju javne ovlasti (članak 26. Ustava), te pravo pod jednakim uvjetima
sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljen u javne službe
(članak 44. Ustava).

Do povrede navedenih ustavnih prava, smatra podnositeljica, došlo je
isključivo iz razloga što je većina članova Državnog sudbenog vijeća držala
da je ona u jednom političkom predmetu, koji je vodila protiv četvorice
maloljetnika, jednog od njih osudila na kaznu maloljetničkog zatvora u
trajanju od dvije godine, što je imenovano "drakonskom kaznom". Presuda
o kojoj je riječ, navodi dalje podnositeljica, bila je potvrđena upravo
u dijelu koji se odnosi na izricanje kazne od Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
a dvojica od sudaca koji su je potvrdili i sada su suci Vrhovnog suda Republike
Hrvatske. Iz toga, zaključuje podnositeljica, očigledno je da pojedini
članovi Državnog sudbenog vijeća prema kandidatima imaju različite kriterije
i na taj ih način stavljaju u neravnopravan položaj, kao što je to očigledno
i iz činjenice što se je na istoj sjednici Državnog sudbenog vijeća raspravljalo
o kandidatima koji su također sudjelovali kao suci u političkim procesima,
ali u svezi s njima to uopće nije spominjano. U ustavnoj tužbi se dalje
navodi da je rasprava o predmetu maloljetničkog zatvora vođena tendenciozno
i neobjektivno, te uz primjenu različitih kriterija za pojedine kandidate,
što je rezultiralo njezinim neimenovanjem.

Ustavnom tužbom predlaže se da Ustavni sud Republike Hrvatske ukine
odluku Državnog sudbenog vijeća o imenovanju sudaca Županijskog suda u
S., broj: ID-31/1996 od 19. travnja 1996. u odnosu na tužiteljicu i predmet
vrati Državnom sudbenom vijeću na ponovni postupak i odlučivanje.

Temeljem članka 55. stavak 2. i 3. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/1994) ovaj Sud pribavio je spis i izjašnjenje
Državnog sudbenog vijeća o navodima predmetne ustavne tužbe.

U odgovoru Državno sudbeno vijeće prvenstveno ističe prigovor nenadležnosti
Ustavnog suda za odlučivanje o njegovim odlukama i imenovanjima sudaca
i nedopuštenost ustavne tužbe zbog nepostojanja odluke o neimenovanju.
(Odluka sadrži samo imena imenovanih sudaca.)

Što se tiče povrede podnositeljičinih ustavnih prava u odgovoru se navodi
da se je na sjednici o podnositeljici ustavne tužbe raspravljalo kao o
svakom prijavljenom kandidatu - abecednim redom - nakon čega se je pristupilo
glasovanju prilikom kojeg podnositeljica nije dobila potrebnu većinu glasova.

Dalje se ističe da Državno sudbeno vijeće ne donosi odluke rukovodeći
se samo datim usmenim i pismenim mišljenjem predsjednika suda, odnosno
predsjednika neposredno višeg suda, a ne obvezuje ga ni mišljenje pojedinog
člana Državnog sudbenog vijeća o kandidatu, nego se članovi slobodno opredjeljuju
za koga će glasovati sukladno s vlastitom savješću i osobnim uvjerenjem.
Zaključno se predlaže da Sud ustavnu tužbu odbaci kao nedopuštenu, odnosno
da je odbije kao neosnovanu.

Tijekom postupka, pored ustavne tužbe i odgovora na nju, razmotrena
su pismena i usmena mišljenja predsjednika sudova koji su sudjelovali u
postupku imenovanja, kao i zapisnik XXV. sjednice Državnog sudbenog vijeća
održane, 19. travnja 1996. godine.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/91, dalje: Ustavni zakon) svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da su mu odlukom sudbene vlasti,
upravne vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđena
Ustavom utvrđena sloboda i prava čovjeka i građanina.

S tim u vezi Ustavni sud najprije je razmotrio prigovor Državnog sudbenog
vijeća o nenadležnosti Ustavnog suda Republike Hrvatske za postupanje u
povodu ove ustavne tužbe.

Prigovor Državnog sudbenog vijeća nije osnovan.

Ustavni sud ponovno ističe stajalište, izraženo u ranijim odlukama (primjerice
u odluci U-III-188/1995, objavljenoj u "Narodnim novinama", broj 22/1995
i drugima), koje su - prema odredbi članka 25. navedenog Ustavnog zakona
- obvezatne i izvršne, da je osporena odluka Državnog sudbenog vijeća konačni
pojedinačni akt tijela koje spada u oblast sudbene vlasti, a kojim se rješava
o pravima i interesima kandidata koji su sudjelovali u natječajnom postupku,
te da protiv tog akta nije dopušten drugi pravni put.

Ovo se odnosi i na dio odluke Državnog sudbenog vijeća koji se tiče
podnositeljice ustavne tužbe - bez obzira na to što njezino ime u Odluci
o imenovanju nije navedeno - jer upravo tim (prešućenim, konkludentnim)
dijelom odluke nije uvažena njezina prijava na natječaj, a na način kojim
su povrijeđena njezina ustavna prava.

Stoga je Ustavni sud Republike Hrvatske nadležan odlučivati o predmetnoj
ustavnoj tužbi.

Uvidom u predmet Sud je utvrdio da su pismena i usmena mišljenja predsjednika
Vrhovnog suda Republike Hrvatske i predsjednika Županijskog suda u S. o
podnositeljici ustavne tužbe bila pozitivna, no otvorivši raspravu o kandidatkinji
predsjednik Državnog sudbenog vijeća postavio je pitanje koliko je podnositeljica
imala političkih procesa i kakve je kazne izricala, a zatim su se primjedbe
svele na komentiranje jedne presude u kojoj je izrečena kazna maloljetničkog
zatvora u trajanju od dvije godine, kasnije potvrđene od Vrhovnog suda
Republike Hrvatske.

Ovaj Sud već je izrazio stajalište (u odlukama U-III-520/95, U-III-530/95,
U-III-534/95, U-III-537/95, U-III-540/95 te U-III-404/96) da se na presudi
donesenoj u zakonito provedenom postupku ne može temeljiti prosudba o radu
suca. Presuda koju je donijelo vijeće nadležnog suda nije odluka pojedinca
iz sastava tog vijeća, te se ne može takvom ni smatrati. Na njoj se ne
može temeljiti prosudba o radu pojedinog člana odnosnog vijeća. Naime,
nitko izvan tog vijeća i nadležnog višeg suda, ali i tada samo u postupku
u povodu pravnog lijeka, ne može zakonito saznati tko je od članova vijeća
glasovao za ili protiv takve odluke. Iznošenje pretpostavki o glasu pojedinog
člana vijeća ili pak onih o izdvajanju mišljenja (a to je pravo svakog
suca utemeljeno u osnovi na odredbama o samostalnosti i neovisnosti suda,
dakle i svakog suca) kakve su dane u pojedinim mišljenjima o radu kandidata,
suprotno je zakonu. U svakom konačnom rezultatu takva prosudba stavlja
dotičnog, izrijekom navedenog kandidata, u nejednak položaj u postupku
imenovanja u odnosu na druge kandidate o čijem se sudjelovanju i glasovanju
u pojedinim predmetima nije (što je u skladu sa zakonom i Ustavom) iznosilo
niz pretpostavki.

Kao što se je već izrazio o temelju za prosudbu o radu suca u svezi
s pismenim mišljenjima o pojedinim kandidatima, ovaj Sud drži i u svezi
s raspravom o kandidatima na sjednici Državnog sudbenog vijeća, prije glasovanja
o njihovu imenovanju, da se i ta rasprava treba odnositi na suštinske kvalitete
svakog kandidata (kao što su njegova stručnost, uspješnost u radu i rezultati
rada, a po potrebi i druga osobna svojstva, primjerice posebne odlike,
objavljeni znanstveni i stručni radovi) jer se samo takvom raspravom može
osigurati objektivno i argumentirano odlučivanje na sjednici Vijeća.

Rasprava o podnositeljici ustavne tužbe nije imala takav sadržaj, niti
je smjela imati sadržaj kakav je imala, to jest raspravu o presudi u donošenju
koje je podnositeljica sudjelovala 1986. godine.

Odlučujući na osnovi iznijetog Sud je odlučio da su podnositeljici povrijeđena
ustavna prava u povodu kojih je podnijela ustavnu tužbu, a posebno pravo
pod jednakim uvjetima sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljen
u javne službe. To pravo ne podrazumijeva samo formalnu jednakost u natječaju,
već i pravo svakog kandidata da se, na jednak način za sve uzmu u obzir
stručna, moralna i druga njegova svojstva.

U skladu s iznijetim odlučeno je kao u izreci.

Ova se odluka temelji na odredbi članka 30. navedenog Ustavnog zakona,
te na odredbama članka 59. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 29/1994), a njezina objava na odredbi članka 20.
stavak 1. navedenog Ustavnog zakona.

Broj: U-III-376/1996
Zagreb, 5. prosinca 1997.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 140/1997-2012