## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1067/2009. od 5. prosinca 2012.

### NN 4/2013 (9.1.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1067/2009. od 5. prosinca 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

68

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. N. iz O., kojeg zastupa N. R., odvjetnik iz O., na sjednici održanoj 5. prosinca 2012. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Osijeku broj: Kž-909/08-6 od 22. siječnja 2009. i predmet se vraća Županijskom sudu u Osijeku na ponovno odlučivanje.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Kž-909/08-6 od 22. siječnja 2009., kojom je kao neosnovana odbijena žalba podnositelja (optuženika u kaznenom postupku) i potvrđena presuda Općinskog suda u Osijeku broj: K-587/02-150 od 29. svibnja 2008.

Tom presudom podnositelj je proglašen krivim zbog počinjenja kaznenog djela protiv opće sigurnosti ljudi i imovine i sigurnosti prometa, izazivanje prometne nesreće iz članka 272. stavka 3. u vezi sa stavkom 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 129/00., 51/01., 105/04., 84/05., 71/06. i 110/07.; u daljnjem tekstu: KZ), te mu je izrečena kazna zatvora u trajanju od jedne godine.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama kaznenih sudova povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14., 22., 26. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), te članci 5. i 117. (članak 115.) Ustava.

Povrede navedenih ustavnih prava i odredaba podnositelj obrazlaže navodima koji se svode na tvrdnje o povredama postupovnog prava i pogrešnoj primjeni materijalnog prava.

Obrazlažući povredu prava na pravično suđenje podnositelj ističe da je sutkinja R. Š., koja je bila članica vijeća koje je donijelo osporenu drugostupanjsku presudu, bila predsjednica vijeća Županijskog suda u Osijeku, koji je kao prvostupanjski sud, u istom predmetu, donio raniju meritornu odluku broj: K-84/97-42 od 16. listopada 1997.

Stoga smatra da se drugostupanjski sud pri donošenju svoje presude »nije... držao zakona, točnije nije postupao u skladu s odredbom čl. 36. ZKP-a, jer je u donošenju pobijane II.-stupanjske presude kao član vijeća sudjelovala sutkinja koja je po zakonu isključena od obavljanja sudske dužnosti«. Iz navedenog je za zaključiti, premda podnositelj u ustavnoj tužbi to izrijekom ne navodi, da ukazuje na ozbiljnu sumnju objektivne nepristranosti sutkinje R. Š.

Slijedom navedenog, podnositelj predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, ukine osporene presude i predmet vrati prvostupanjskom sudu na ponovni postupak i odlučivanje.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o sumnji ili optužbi za kažnjivo djelo, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

4. Iako je podnositelj u ustavnoj tužbi naznačio više ustavnih prava koje smatra povrijeđenima, polazeći od sadržaja tih ustavnih prava, a imajući u vidu razloge kojima je podnositelj obrazložio ustavnu tužbu, Ustavni sud je ustavnu tužbu razmatrao samo sa stajališta članka 29. stavka 1. Ustava.

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči... o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

4.1. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

Sastavni dio prava na pravično suđenje jest pravo optuženika na suđenje pred zakonom ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom. Ustavni sud podsjeća da u svakom konkretnom slučaju mora postojati dostatna osnova za zaključak da sud odnosno njegov sastav isključuju svaku opravdanu sumnju u njihovu nepristranost. Sudovi upravo time što nastupaju kao nepristrani pridonose povjerenju javnosti koje je nužno u demokratskom društvu, što je utvrđeno stajalište međunarodnog prava o ljudskim pravima (npr. presuda Europskog suda za ljudska prava u predmetu Mežnarić protiv Hrvatske, 15. srpnja 2005., zahtjev br. 71615/01, § 27).

Pri tome, Europski sud za ljudska prava smatra da se nepristranost suca pretpostavlja do dokaza protivnoga. Međutim, iz činjenica konkretnog slučaja mogu proizaći objektivni negativni pokazatelji (appearances) sučeve (ne)pristranosti koji opravdavaju legitimno očekivanje da će se sudac otkloniti od suđenja. Takve činjenice npr. postoje: a) kad je sudac u prethodnom postupku, koji je sudjelovao na suđenju, odlučivao o pitanjima koja su »blisko povezana s pitanjima odlučivanja o glavnoj stvari« (predmet Hauschildt protiv Danske, presuda, 24. svibnja 1989., zahtjev br. 10486/83, § 51-52); b) ako je, nakon sudjelovanja u donošenju prvostupanjske presude sudjelovao u odlučivanju o žalbi protiv nje (predmet De Haan protiv Nizozemske, presuda, 26. kolovoza 1997., zahtjev br. 22839/93, § 51, 54); c) ako je sudjelovao u izvanraspravnom vijeću koje je potvrdilo osnovanost optužnice, a nakon toga sudjelovao na suđenju kao član raspravnog vijeća (predmet Castillo Algar protiv Španjolske, presuda, 28. listopada 1998., zahtjev br. 28194/95, § 47-49). I u presudi u predmetu Piersack protiv Belgije (presuda, 1. listopada 1982., zahtjev br. 8692/79, § 30-31) činjenica da je sudac predsjedavao sudskom vijeću u kaznenom postupku nakon što je prije toga bio dužnosnik na čelu javnog tužiteljstva nadležnog za progon u predmetu, ocijenjena je kao negativni pokazatelj nepristranosti kaznenog suda.

4.2. U konkretnom slučaju sutkinja R. Š., članica vijeća koje je donijelo osporenu odluku, bila je predsjednica vijeća Županijskog suda u Osijeku koji je kao prvostupanjski sud u istom predmetu donio 16. listopada 1997. presudu broj: K-84/97-42 kojom je podnositelj oglašen krivim za kazneno djelo koje mu je stavljeno na teret i osuđen na kaznu zatvora od šest mjeseci. Ta presuda je rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: I Kž-176/1998-5 od 12. veljače 2002. ukinuta i predmet je, radi pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja i povreda odredaba kaznenog postupka, vraćen nadležnom sudu (Općinskom sudu u Osijeku) na ponovno suđenje.

5. Zakon o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 115/06.; u daljnjem tekstu: ZKP) odredbom članka 36. stavka 1. propisuje slučajeve isključenja suca od obavljanja sudske dužnosti. Odredbom točke 5. sudac ili sudac porotnik isključen je od obavljanja sudske dužnosti ako je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda ili ako je u istom sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom ili izvanrednim pravnim lijekom. Odredbom članka 36. stavka 2. ZKP-a propisana je pak mogućnost da sudac bude otklonjen od obavljanja sudske dužnosti ako se izvan slučajeva za isključenje navedu i dokažu okolnosti koje izazivaju sumnju u nepristranost.

Ustavni sud posebno ističe da se u pogledu pitanja nepristranosti suda primjenjuje subjektivno i objektivno mjerilo.

Subjektivno mjerilo znači ispitivanje je li sudac imao neki osobni razlog pristranosti u konkretnom predmetu ili osobnu predrasudu. U ovom predmetu nema ničega što bi ukazivalo na subjektivnu pristranost sutkinje.

Objektivno mjerilo znači ispitivanje da li sud i njegov sastav, jamče dovoljno sigurnosti da bi isključili svaku opravdanu sumnju u pogledu nepristranosti suda. To je važno imati u vidu pri ispitivanju objektivne nepristranosti, jer sudovi upravo time što nastupaju kao nepristrani pridonose povjerenju javnosti koje je nužno u demokratskom društvu.

U pogledu objektivne nepristranosti, Ustavni sud je, kao što je naprijed navedeno, utvrdio da je ista sutkinja sudjelovala u postupku u donošenju prvostupanjske presude (koja je u žalbenom postupku ukinuta), a kasnije je bila i članica žalbenog vijeća koje je odlučivalo o osporenoj presudi u drugom stupnju. Iako je odluka suda prvog stupnja donesena u sudskom vijeću kojem je predsjedavala ta sutkinja, u žalbenom postupku ukinuta te u ponovljenom postupku pred sudom prvog stupnja ona nije sudjelovala, ipak se njezino sudjelovanje pri donošenju osporene odluke ne bi moglo smatrati posve objektivnim. Naime, sudjelujući u prvostupanjskom postupku i donoseći odluku prvog stupnja, ta sutkinja je već zauzela i u odluci izrazila stav o krivnji podnositelja. Ta okolnost dovodi u ozbiljnu sumnju njezinu objektivnu nepristranost u odlučivanju u žalbenom postupku. Na navedeno utvrđenje ne utječe niti okolnost što je u ponovljenom postupku u prvom stupnju odluku donio drugi sudac.

Imajući u vidu navedene okolnosti, Ustavni sud utvrđuje da su u konkretnom slučaju, sudjelovanjem iste sutkinje u postupku pred sudom prvog stupnja te kasnije u žalbenom postupku pred sudom drugog stupnja u kojem je donesena osporena odluka, zanemareni standardi mjerodavnih odredaba ZKP-a o otklonu suca u kaznenom postupku te dovedena u sumnju objektivna nepristranost sudskog vijeća.

Stoga, imajući u vidu sve navedene okolnosti, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju povrijeđeno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično odluči o njegovim pravima i obvezama, propisano odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

5.1. Ustavni sud napominje da je stajalište iz točke 4.1. ove odluke, izraženo u ranijim odlukama broj: U-III-5423/2008 i U-III-120/2009.

6. S obzirom da je utvrđena povreda članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao eventualnu povredu ostalih ustavnih prava navedenih u ustavnoj tužbi.

7. Slijedom navedenog, na temelju članaka 74. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. i II. izreke ove odluke.

8. Odluka o objavi iz točke III. ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Broj: U-III-1067/2009

Zagreb, 5. prosinca 2012.

Predsjednica vijeća

Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 4/2013-68