## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1116/2011-6 od 12. siječnja 2011.

### NN 35/2012 (23.3.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1116/2011-6 od 12. siječnja 2011.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

915

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Senke Orlić-Zaninović, predsjednice vijeća, Eveline Čolović Tomić i Mire Kovačić, članica vijeća te sudskog savjetnika Ivana Erdeleza, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, te tužitelja Iskon Internet d.d. iz Zagreba, Garićgradska 18, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/10-01/4489, urbroj: 376-04-10-05 od 22. prosinca 2010., radi izmjene općih uvjeta poslovanja operatora sa značajnom tržišnom snagom, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 12. siječnja 2012.

presudio je

I. Tužbe se uvažavaju.

Poništava se rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/10-01/4489, urbroj: 376-04-10-05 od 22. prosinca 2010.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama« i na internetskim stranicama tuženog tijela.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela određuju se tužiteljima, kao operatorima, izmjene općih uvjeta poslovanja za pružanje javne govorne usluge na fiksnoj lokaciji tako da u navedene opće uvjete dodaju novi članak u vezi promotivnih akcija na način izrijekom naveden u izreci tog rješenja (točka I izreke), utvrđuje se da su imenovani operatori obvezni odmah po primitku ovog rješenja primijeniti izmjene iz točke 1. ovog rješenja na sve buduće promotivne ponude (točka II izreke), te da izmjena općih uvjeta određena ovim rješenjem ostaje na snazi do završetka postupka analize mjerodavnih tržišta (točka III. izreke).

Protiv osporenog rješenja tuženog tijela pokrenuli su upravne sporove tužitelj Hrvatski Telekom d.d., tužbom koja je zaprimljena u ovom Sudu pod brojem Us-1116/2011, te tužitelj Iskon Internet d.d., tužbom zaprimljenom pod brojem Us-1128/2011.

Navedeni tužitelji osporavaju zakonitost pobijanog rješenja u biti iz istih razloga, ističući da je tuženo tijelo njegovim donošenjem pogrešno primijenilo materijalni propis. Naime, tužitelji prvenstveno smatraju kako ne postoji zakonska osnova za pokretanje predmetnog upravnog postupka, kao ni za donošenje pobijanog rješenja, jer je doneseno primjenom članka 62. stavka 4. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine« broj 122/03.), koji je prestao važiti 1. srpnja 2008., odnosno stupanjem na snagu Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.). Tužitelji u tužbama citiraju odredbe navedenih Zakona, na kojima se temelji osporeno rješenje, kao i one odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama na temelju kojih smatraju da nije bilo osnove za pokretanje predmetnog postupka. To iz razloga jer je potonjim Zakonom na drukčiji način uređena materija općih uvjeta poslovanja u odnosu na ranije važeći Zakon o telekomunikacijama. Za donošenje pobijanog rješenja nije bilo temelja niti u odredbi članka 128. stavka 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama, jer ista pretpostavlja da se do završetka postupaka analize tržišta iz članka 52. stavka 1. toga Zakona i određivanja, zadržavanja, izmjene ili ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom primjenjuju sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su vrijedili do stupanja na snagu toga Zakona. To drugim riječima znači da se, sve dok tuženo tijelo ne provede analizu određenog mjerodavnog tržišta sukladno Zakonu o elektroničkim komunikacijama, primjenjuju obveze iz Zakona o telekomunikacijama koje su donesene, utvrđene i određene za vrijeme važenja toga Zakona. Nastavno iznoseći u tužbama i druge razloge zbog kojih osporeno rješenje smatraju na zakonu neutemeljenim, pri čemu posebno naglašavaju činjenicu donošenja pobijanog rješenja bez utemeljenja u bilo kojem propisu koji regulira predmetnu materiju, čime je povrijeđeno i načelo zakonitosti propisano člankom 5. stavkom 1. Zakona o općem upravnom postupku, tužitelji zaključno predlažu Sudu da njihove tužbe uvaži i osporeno rješenje poništi.

Kako ovi tužitelji svojim tužbama osporavaju zakonitost istog upravnog akta, to je Sud, na temelju odredbe članka 313. stavka 1. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01., 117/03., 88/05., 2/07. i 84/08.), a u vezi članka 60. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.), koji Zakon se u ovom slučaju primjenjuje na temelju ovlaštenja iz članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10.), navedene predmete spojio radi zajedničkog rješavanja i donošenja zajedničke presude.

Tuženo tijelo u odgovorima na tužbe osporava njihovu osnovanost, smatrajući pobijano rješenje na zakonu utemeljenim, pri čemu se poziva i na presude ovog Suda, broj Us-3453/2009 i Us-5917/2009, koje dijelom citira, te zaključuje kako stajališta iz pobijanog rješenja potvrđuje i praksa Upravnog suda RH izložena u tim presudama. Nadalje, ponavljajući razloge navedene već u pobijanom rješenju, tuženo tijelo zaključuje kako je tužiteljima status operatora sa značajnom tržišnom snagom, a u vezi tržišta na koja se odnosi izmjena općih uvjeta, određen prema odredbama Zakona o telekomunikacijama s obzirom da je za ta tržišta još u tijeku postupak analize tržišta prema članku 52. Zakona o elektroničkim komunikacijama, slijedom čega smatra osporeno rješenje zakonitim i donesenim u okviru njegove nadležnosti, pa predlaže Sudu da tužbe tužitelja odbije kao neosnovane.

Tužbe su osnovane.

Prema odredbi članka 10. stavka 1 točke 1. Zakona o upravnim sporovima, upravni akt može se pobijati iz razloga jer u aktu nije nikako ili nije pravilno primijenjen zakon, propis utemeljen na zakonu ili drugi zakonito donesen propis ili opći akt.

Ovaj Sud nalazi da je u predmetnoj stvari ostvaren razlog iz citirane zakonske odredbe, na koju okolnost osnovano ukazuju i tužitelji u svojim tužbama.

Naime, iz podataka sveza spisa proizlazi da je tuženo tijelo predmetni postupak pokrenulo po službenoj dužnosti dana 26. listopada 2010., nakon čega je osporeno rješenje donijelo dana 22. prosinca 2010., i to pozivom na odredbe članka 128. stavka 2. važećeg Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.- dalje: ZEK) i članka 62. stavka 4. ranije važećeg Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj 122/03., 158/03., 60/04. i 70/05.- dalje: ZOT), a koji Zakoni predmetnu materiju reguliraju na drukčiji način.

Dakle, iz navedenog slijedi da je tuženo tijelo osporeno rješenje utemeljilo i na zakonu koji je prestao važiti dvije godine prije pokretanja predmetnog postupka i donošenja tog rješenja, kako to proizlazi iz članka 134. stavka 1. ZEK-a, prema kojem danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaje važiti Zakon o telekomunikacijama (»Narodne novine« broj 122/03., 158/03., 60/04. i 70/05), osim odredaba članka 97., 98., 99., 100. i 102. koje prestaju važiti 31. prosinca 2008.

S obzirom na to da je ZEK stupio na snagu 1. srpnja 2008. (članak 135.), to tuženo tijelo u postupcima pokrenutim nakon tog datuma više nije moglo svoje odluke temeljiti na nevažećem propisu, što je ovdje učinjeno.

Takav postupak nije utemeljen niti na odredbi članka 128. ZEK-a, kojom je u stavku 1. propisano da će danom stupanja na snagu ovoga Zakona Agencija po službenoj dužnosti započeti provedbu postupaka iz članka 52. stavka 1. ovoga Zakona, vodeći pritom osobito računa o stanju na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga u Republici Hrvatskoj te o mjerodavnoj preporuci Komisije o mjerodavnim tržištima podložnima prethodnoj regulaciji.

Prema pak stavku 2. citirane zakonske odredbe, do završetka postupaka iz stavka 1. ovoga članka i određivanja, zadržavanja, izmjene ili ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom u skladu s odredbama ovoga Zakona, ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ovoga Zakona.

Iz sadržaja citirane zakonske odredbe, dakle, proizlazi da do završetka postupaka pokrenutih po članku 52. stavku 1. ZEK-a i donošenja odluka u skladu s tim Zakonom ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane operatorima sa značajnom tržišnom snagom na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ZEK-a.

Prema tome, citirana odredba, kao prijelazna i završna odredba ZEK-a, regulira postupanje Agencije u odnosu na operatore sa značajnom tržišnom snagom u prijelaznom razdoblju, odnosno do završetka izrijekom propisanih postupaka koji se moraju provesti po odredbama važećeg ZEK-a, a do tada, upravo zbog pravne sigurnosti, zadržava u pravnom prometu sve regulatorne obveze određene po ranije važećem propisu, što je pravno logično, jer se radi o obvezama utvrđenim pravomoćnim odlukama, koje se stoga mogu mijenjati isključivo na zakonom propisani način.

Slijedom izloženog, niti citirana, a niti neka druga odredba ZEK-a, ne daje ovlaštenje tuženom tijelu donositi odluke na temelju propisa koji je prestao važiti, pa je time što je tako učinjeno povrijeđen zakon na štetu tužitelja. K tome se dodaje da je takvo postupanje tuženog tijela i ustavnopravno neprihvatljivo, jer je suprotno načelu vladavine prava i sigurnosti pravnog poretka (odluka Ustavnog suda RH, broj U-III-B-4904/2011 od 22. prosinca 2011.).

Radi navedenog, Sud nije našao osnove osporeno rješenje, uz obrazloženje kakvo je njime dano, ocijeniti zakonitim.

Trebalo je stoga, primjenom članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima, tužbe tužitelja uvažiti i osporeno rješenje poništiti.

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. ZEK-a.

Poslovni broj: Us-1116/2011-6

U Zagrebu 12. siječnja 2012.

Predsjednica vijeća

Senka Orlić-Zaninović, v. r.

Presuda, NN 35/2012-915