## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1010/2011-4 od 9. veljače 2011.

### NN 35/2012 (23.3.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1010/2011-4 od 9. veljače 2011.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

921

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Mire Kovačić, predsjednice vijeća, Senke Orlić-Zaninović i Eveline Čolović Tomić, članova vijeća te sudske savjetnice Ive Matić Andrić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Iskon Internet d.d., Zagreb, Garićgradska 18, po Nikolini Stanišić direktorici pravnih i regulatornih obveza, protiv rješenja tuženog Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/l-344-01/10-01/4470, urbroj: 376-12-10-08 od 22. proisnca 2010., radi pristupa podacima o pretplatnicima i određivanja troškova, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 9. veljače 2012.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom naloženo je tužitelju te operatorima Hrvatski Telekom d.d. (dalje: HT), Zagreb i VIPnet d.o.o., Zagreb, kao operatorima javno dostupne telefonske usluge, da u roku od 30 dana od dana primitka ove odluke tvrtki Imenik d.o.o., Zagreb, Trg bana Josipa Jelačića 3, omoguće pristup podacima o svojim pretplatnicima u skladu s načelima nepristranosti, nediskriminacije i troškovne usmjerenosti, te da za pristup podacima o svojim pretplatnicima Imeniku d.o.o. mogu naplatiti godišnju naknadu u iznosu od najviše 4.229,28 HRK koja predstavlja troškovno usmjerenu cijenu pristupa podacima o pretplatnicima operatora.

Tužitelj osporava takvu odluku iz svih zakonskih razloga.

U tužbi navodi da, sukladno članku 47. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama, dalje ZEK-a tužitelj, kao operator javno dostupnih telefonskih usluga obvezan »obnavljati javni imenik svojih pretplatnika, osim pretplatnika koji su u pisanom obliku izričito zabranili unošenje svojih podataka u imenik, a koji mora biti javno dostupan svim korisnicima usluga u prikladnom elektroničkom obliku, kreira i obnavlja vlastiti imenik pretplatnika, koji je javno dostupan svim korisnicima u elektroničkom obliku. Stavkom 7. istog članka predviđa se i uspostava jedinstvenog sveobuhvatnog imenika pretplatnika u tiskanom i elektroničkom izdanju, te najmanje jedne službe davanja informacija o pretplatnicima pa je na temelju Odluke Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (dalje u tekstu: HAKOM, odnosno, tuženik) od 8. listopada 2010. tvrtka Imenik d.o.o., određena je operatorom za pružanje univerzalnih usluga na teritoriju Republike Hrvatske i to usluge opisane člankom 35. stavak 2. točka 2. ZEK-a:

Obzirom na Odluku te obvezu propisanu u članku 47. stavak 9. ZEK-a, prema kojoj su operatori javno dostupnih telefonskih usluga obvezni omogućiti pristup podacima o pretplatnicima u prikladnom obliku, u skladu s načelima nepristranosti, nediskriminacije i troškovne usmjerenosti, tužitelj je s tvrtkom Imenik d.o.o. započeo pregovore o sklapanju ugovora, načinu ispunjavanja te visini naknade u vezi sa ispunjenjem citiranim člankom utvrđene zakonske obveze.

Dana 9. studenog 2010. godine tužitelj je od tuženika zaprimio dopis kojim ga se poziva da dostavi očitovanje iz kojih je vidljivo izvršenje obveze iz članka 47. stavak 9. odnosno pokretanje pregovora na tu temu te se na isti očitovao u primjerenom roku, ustvrdivši da su pregovori u tijeku. Potom je dana 25. studenog 2010. godine tužitelj od tuženika zaprimio dopis kojim utvrđuje da je na temelju zahtjeva trgovačkog društva Imenik d.o.o. pokrenuo postupak te poziva tužitelja na očitovanje detaljno obrazloženje troškovnih elemenata cijene za pristup i dostavu imenika svojih pretplatnika.

Tim je povodom tužitelj tuženom dostavio podatke o cjenovnim kategorijama i iznio i ukupni izračun troška dostave podataka, koji izračun tuženi nije prihvatio već je zatražio novo očitovanje tužitelja. U novom očitovanju tužitelj ostaje kod svojih navoda.

Nakon toga je donesena osporena odluka kojom se tužitelju i još dvoje operatora određuje predmetna obveza i cijena te obveze samo tim operatorima, iako na tržištu djeluju i drugi operatori javno dostupne telefonske usluge s istom zakonskom obvezom, čime se krši načelo zabrane diskriminacije.

Tužitelj smatra da sukladno načelima nepristranosti, nediskriminacije i osobito troškovne usmjerenosti – operator javno dostupnih telefonskih usluga, ovdje tužitelj, ima pravo naplatiti sve troškove koje je imao, a koji proizlaze iz ili su u vezi s udovoljavanjem zahtjeva osoba koje obavljaju djelatnost izdavanja javnih imenika pretplatnika pa drži da je proizvoljno utvrđenom naknadom povrijeđen materijalni propis iz članka 8. i 9. ZEK-a.

Ovo stoga što će odabrani univerzalni davatelj imeničkih usluga (Imenik d.o.o.) navedeni resurs komercijalno eksploatirati i na taj način ostvarivati dobit. Stoga je dostavljena troškovna kalkulacija upravo odražavala tako nastale troškove. Tuženik ne priznaje dostavljene troškove tužitelja iz razloga obveze prikupljanja podataka za potrebe vlastitog javnog imenika iz članka 47. ZEK-a. No praksa po kojoj bi operator bio prisiljen besplatno ustupati trećima neki svoj proizvod ili uslugu, a gdje bi se taj treći onda komercijalno iskoristio i na njoj ostvarivao dobit, predstavljala bi stjecanje bez osnove za treću stranu u pogledu vrijednosti koju je operator javnih telefonskih usluga stvorio za sebe.

Također, ni iz članka 47.stavak 9. ZEK-a, kao niti iz drugih odredbi, ne proizlazi da bi operatori javnih dostupnih telefonskih usluga bili ovlašteni naplatiti samo trošak prijenosa podataka, a kako tuženik pogrešno tvrdi u svojoj odluci.

Tuženik u svojoj odluci utvrđuje da »troškovi za pristup sukladno članku 47. stavak 9. ZEK-a mogu uključivati trošak smještaja podataka na poslužitelj kod operatora, trošak eksportiranja ažurirane baze pretplatnika, trošak pripreme podataka za prijenos u koji je uključen trošak opreme i trošak rada informatičara na pripremi za prijenos podataka (filtriranje podataka, testiranje istih i sl.), a visinu tih troškova utvrđuje prema kalkulaciji jednog operatora (HT), što tužitelj samatra nezakonitim jer tako određena naknada ne pokriva sve navedene troškove tužitelja. Naime, prema podacima o troškovima tužitelja samo troškovi amortizacije poslužitelja na kojem bi bili smješteni podaci tužitelja, a za potrebe davatelja imeničkih sadržaja, iznose 1.000 kn/mjesečno, pritom ne ulazeći u trošak npr. rada informatičara na pripremi za prijenos podataka, niti u druge priznate troškovne katergorije.

Osporava i stav tuženog da zbir troškovnih kategorija HT-a treba uzeti kao iznos realne godišnje naknade koju bi tužitelj i VIPnet imali pravo naplatiti, s obzirom da imaju manji broj pretplatnika od HT-a, jer troškovi pristupa, kako su određeni od strane tuženika, ne ovise o broju korisnika, već su po svojoj prirodi fiksni.

Predlaže uvažiti tužbu.

Tuženi predlaže odbiti tužbu.

U odgovoru na tužbu pojašnjava da je društvo Imenik d.o.o. Zagreb, koje je određeno operatorom za pružanje univerzalne usluge pristupa krajnjeg korisnika najmanje jednom sveobuhvatnom imeniku javno dostupnih telefonskih usluga u RH, bilo u obvezi započeti s radom s danom 29. studenog 2010.g. Stoga je dana 19. studenog 2010.g., a radi nemogućnosti postizanja dogovora s društvom Hrvatski Telekom d.d., Zagreb, Iskon Internet d.d., Zagreb, i VIPnet d.o.o., Zagreb, u skladu s čl. 20. ZEK-a, pokrenuo postupak protiv istih, a radi omogućavanja pristupa podacima o pretplatnicima i određivanja umjerene cijene za pristup podacima o pretplatnicima navedenih operatora.

Nakon pokretanja postupka po tom zahtjevu tuženi je proveo postupak i ocijenio očitovanja i troškovnike navedenih operatera i nakon ocjene da se trošak naknade može odnositi samo na trošak smještaja podataka na poslužitelj kod operatora, trošak eksportiranja ažurirane baze pretplatnika sukladno dinamici definiranoj odredbama Pravilnika o imeniku i službi davanja obavijesti o pretplatnicima, trošak pripreme podataka za prijenos u koji je uključen trošak opreme i trošak rada informatičara na pripremi za prijenos podataka (filtriranje podataka, testiranje istih i si.). Dakle, tuženi smatra opravdanim naplaćivanje samo stvarnog troška omogućavanja pristupa podataka operatoru univerzalne usluge (trošak prijenosa podataka) dok se troškovi po podatku, a koji se odnose na troškove prikupljanja i ažuriranja vlastite baze podataka pretplatnika, ishođenje i obrada privole pretplatnika za objavu te odgovaranje na upite pretplatnika i rješavanje prigovora pretplatnika vezano uz objavu/tajnost podataka, smatraju isključivo troškom operatora u vezi s njegovim pretplatnicima te ih nije osnovano prenijeti na operatora univerzalnih usluga.

Visinu naknade tuženi je utvrdio na osnovi analize troškovnih kategorija najvećeg operatora-HT budući da ima najviše pretplatnika pa troškovi operatora s manje pretplatnika ne mogu biti veći, pogotovo stoga što je implementacija definiranog tehničkog rješenja za pristup podacima pretplatnika jednaka za sve operatore javno dostupnih usluga.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 47. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (Narodne novine broj 73/08., dalje Zakon ili ZEK) propisano je da operatori javno dostupnih telefonskih usluga moraju redovito obnavljati javni imenik svojih pretplatnika, osim pretplatnika koji su u pisanom obliku izričito zabranili unošenje svojih podataka u imenik, a koji mora biti javno dostupan svim korisnicima usluga u prikladnom elektroničkom obliku.

Shodno toj obvezi operatora, ista se kao usluga naplaćuje u okviru cijene telefonske usluge, iz odobrenih cjenika operatora javno dostupnih usluga.

Prema tome troškove obrade podataka za potrebe ispunjenja obveze iz stavka 1. navedenog članka zakona, operatori naplaćuju od korisnika.

Troškove daljnjeg prijenosa već stvorenih podataka i ažuriranje baze, koji za operatore nastaju radi ispunjenja obveze iz članka 47. stavka 9. istog Zakona, tuženo je tijelo valjano analiziralo i utvrdilo po kriteriju stvarnog troška omogućavanja pristupa podataka operatoru univerzalne usluge (trošak prijenosa podataka), koji stvarni trošak uključuje trošak smještaja podataka na poslužitelj kod operatora, trošak eksportiranja ažurirane baze pretplatnika sukladno dinamici definiranoj odredbama Pravilnika o imeniku i službi davanja obavijesti o pretplatnicima, trošak pripreme podataka za prijenos u koji je uključen trošak opreme i trošak rada informatičara na pripremi za prijenos podataka (filtriranje podataka, testiranje istih i sl.) pa sud ove kriterije u cijelosti prihvaća.

Visinu stvarnog troška tuženi je pravilno utvrdio s obizirom na činjenicu da je implementacija definiranog tehničkog rješenja za pristup podacima pretplatnika, za sve operatore javno dostupnih usluga jednaka te je maksimalni iznos naknade za prijenos podataka ovlaštenom Imenik d.o.o., utvrdio prema stvarnom trošku omogućavanja pristupa podataka, onog operatora s najviše pretplatnika, dakle operatora s najviše podataka koji se prenose i ažuriraju.

Postupak u kojem je donesena osporena odluka proveden je zakonito sukladno članku 12. stavka 1. točke 5. i članka 20. stavka 1. u svezi s čl. 47. stavcima 8. i 9. Zakona, jer je na zahtjev operatera univerzalnih usluga proveden propisani postupak radi rješavanja spora između operatera i ispunjenja regulatorne funkcije tuženog.

Prigovor diskriminirajućeg pristupa tuženog prema samo troje od više postojećih operatera nije osnovan, jer je određivanjem maksimalne naknade za prijenos odnosnih podataka, tuženi utvrdio cijenu predmetne usluge što je njegovo pravo i obveza kao regulatornog tijela, ustanovljeno člankom 12. stavkom 1. točkom 2. ZEK-a.

Slijedom navedenog osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja pa je na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.), koji se primjenjuje na temelju članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10.), odlučeno je kao u izreci ove presude.

Na temelju članka 14. stavak 7. ZEK-a ova se presuda objavljuje u »Narodnim novinama«.

Broj: Us-1010/2011-4

Zagreb, 9. veljače 2012.

Predsjednica vijeća

Mira Kovačić, v. r.

Presuda, NN 35/2012-921