## Obiteljski zakon

### NN 116/2003 (22.7.2003.), Obiteljski zakon

# HRVATSKI SABOR

1583

Na teme­lju članka 88. Ustava Republike
Hrvatske, donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU OBITELJSKOG ZAKONA

Proglašavam Obite­ljski
zakon, koji je donio Hrvatski sabor na sjednici 14. srp­nja 2003.

Broj: 01-081-03-2596/2
Zagreb, 16. srp­nja 2003.

Predsjednik
Republike Hrvatske
**Stjepan Mesić,** v. r.

## OBITELJSKI ZAKON

**Prvi dio**

UVODNE ODREDBE

Članak 1.

Ovim se Zakonom uređuje brak, odnosi roditelja i
djece, posvojenje, skrbništvo, učinci izvanbračne zajednice žene i muškarca, te
postupci nadležnih tijela u svezi s obiteljskim odnosima i skrbništvom.

Članak 2.

Uređenje obiteljskih
odnosa temelji se na načelima:

1) ravnopravnosti žene
i muškarca te uzajamnog poštovanja i pomaganja svih članova obitelji,

2) zaštite dobrobiti i
prava djeteta, te odgovornosti obaju roditelja za podizanje i odgoj djeteta,

3) primjerene skrbničke
zaštite djeteta bez roditeljske skrbi te odrasle osobe s duševnim smetnjama.

Članak 3.

Odredbe ovoga Zakona o
učincima izvanbračne zajednice primjenjuju se na životnu zajednicu neudane žene
i neoženjenog muškarca koji ne žive u drugoj izvanbračnoj zajednici, koja traje
najmanje tri godine ili kraće ako je u njoj rođeno zajedničko dijete.

Članak 4.

(1) U primjeni ovoga
Zakona pravne i fizičke osobe koje pružaju stručnu pomoć odnosno rješavaju
sporove između članova obitelji dužne su međusobno surađivati.

(2) Nadležna tijela iz
stavka 1. ovoga članka primjenjuju posebne propise ako ovim Zakonom nije
drukčije određeno.

**Drugi dio**

BRAK

Članak 5.

Brak je zakonom uređena životna zajednica žene i
muškarca.

I. SKLAPANJE BRAKA

Članak 6.

Brak se sklapa
suglasnom izjavom žene i muškarca u gra­đanskom ili vjerskom obliku.

Članak 7.

Brak u građanskom
obliku sklapa se pred matičarom.

Članak 8.

Brak se u vjerskom
obliku s učincima građanskog braka sklapa pred službenikom vjerske zajednice
koja s Republikom Hrvatskom o tome ima uređene pravne odnose.

Članak 9.

(1) Nevjesta i ženik
svoju namjeru sklapanja braka u građan­skom obliku osobno prijavljuju matičaru
nadležnom za mjesto u kojem žele sklopiti brak.

(2) Nevjesta i ženik
priložit će prijavi izvatke iz matice rođe­nih, a kad je potrebno, na zahtjev
matičara i druge isprave.

Članak 10.

(1) Matičar će na osnovi izjava nevjeste i ženika
i na drugi način provjeriti jesu li ispunjene pretpostavke za sklapanje braka.

(2) Ako je za sklapanje braka potrebna sudska
odluka, matičar će nevjestu i ženika uputiti da je pribave.

Članak 11.

(1) Ako matičar utvrdi da nije ispunjena koja od
pretpostavki za sklapanje braka, usmeno će priopćiti nevjesti i ženiku da nije
dopušteno sklopiti brak i o tome sastaviti bilješku u prijavi namjere sklapanja
braka.

(2) Nevjesta i ženik mogu u roku od osam dana od
dana priopćenja o nedopustivosti sklapanja braka, nadležnom uredu za poslove
opće uprave podnijeti zahtjev za utvrđivanje ispunjavaju li pretpostavke za
sklapanje braka.

(3) Po zahtjevu iz stavka 2. ovoga članka nadležni
ured obvezan je u upravnom postupku donijeti odluku u roku od petnaest dana od
dana primitka zahtjeva.

Članak 12.

(1) Kad utvrdi da su ispunjene pretpostavke za
sklapanje braka, matičar će uzeti izjavu nevjeste i ženika o izboru prezimena.

(2) Nevjesta i ženik svojim će potpisom
potvrditi da su upoznati s osobnim pravima i dužnostima u braku, te mogućnošću
uređenja imovinskih odnosa prema odredbama ovoga Zakona.

Članak 13.

(1) Matičar će u dogovoru s nevjestom i ženikom
koji žele sklopiti brak u građanskom obliku, dan za sklapanje braka odrediti u
pravilu u razdoblju od tridesetog do četrdeset petog dana od dana prijave
namjere sklapanja braka.

(2) U iznimnim slučajevima kada za to postoje
opravdani razlozi matičar može odobriti sklapanje braka prije tridesetog te
najkasnije do devedesetog dana od dana prijave namjere sklapanja braka.

(3) Matičar će nevjesti i ženiku preporučiti da
do dana sklapanja braka posjete savjetovalište za brak i obitelj.

Članak 14.

Ako na dan određen za sklapanje braka ne
pristupe nevjesta, ženik ili oboje, a izostanak ne opravdaju, smatrat će se da
je prijava namjere sklapanja braka povučena.

Članak 15.

(1) Brak se sklapa na svečan način u službenoj
prostoriji, a iznimno na drugom prikladnom mjestu o čemu odluku donosi matičar.

(2) Za sklapanje braka izvan službene prostorije
plaća se posebna naknada.

(3) Ministar nadležan za poslove uprave propisat
će mjerila za određivanje iznosa naknade iz stavka 2. ovoga članka.

Članak 16.

Brak se sklapa u nazočnosti nevjeste i ženika,
matičara i dva­ju svjedoka.

Članak 17.

Svjedok pri sklapanju braka može biti svaka
punoljetna i poslovno sposobna osoba.

Članak 18.

(1) Na dan i u vrijeme određeno za sklapanje
braka matičar će objaviti da su osobno nazočni nevjesta, ženik i svjedoci, te
da nema zapreka za sklapanje braka.

(2) Matičar će
prigodnim govorom upoznati nevjestu i ženika s odredbama ovoga Zakona o
njihovim pravima i dužnostima i istaknuti značenje braka, a posebice da je
skladan brak od najveće važnosti za obiteljski život.

(3) Nevjestu i ženika
matičar će poimence upitati pristaju li međusobno sklopiti brak.

Članak 19.

(1) Brak je sklopljen
kad nevjesta i ženik izjave svoj pristanak.

(2) Nakon pristanka
matičar će objaviti da je između žene i muškarca, navedenih njihovim osobnim
imenima, sklopljen brak.

(3) Sklopljeni brak
matičar će upisati u maticu vjenčanih. Upis u maticu potpisat će žena, muž,
svjedoci i matičar.

(4) Odmah poslije upisa
sklopljenog braka u maticu vjen­čanih matičar će bračnim drugovima uručiti
izvadak iz matice.

Članak 20.

(1) Nevjesta i ženik
koji žele sklopiti brak u vjerskom obliku pribavit će od matičara nadležnog za
mjesto u kojem žele sklopiti brak potvrdu o ispunjenju pretpostavki za
sklapanje braka propisane ovim Zakonom.

(2) U postupku
izdavanja potvrde iz stavka 1. ovoga članka matičar će na odgovarajući način
primijeniti odredbu članka 10. i 11. ovoga Zakona.

(3) U potvrdi iz stavka
1. ovoga članka matičar će navesti da je nevjestu i ženika upoznao s osobnim
pravima i dužnostima u braku, s mogućnošću uređenja imovinskih odnosa prema
odredbama ovoga Zakona, te njihove sporazumne izjave o izboru prezimena.

(4) Potvrda iz stavka
1. ovoga članka važi tri mjeseca od dana izdavanja.

(5) Matičar će
upozoriti nevjestu i ženika da je izvadak iz državne matice vjenčanih dokaz da
njihov brak sklopljen u vjerskom obliku ima učinke građanskog braka.

(6) Ministar nadležan
za poslove uprave propisat će sadržaj i oblik potvrde iz stavka 1. ovoga
članka.

Članak 21.

(1) Službenik vjerske
zajednice pred kojim je sklopljen brak u vjerskom obliku dostavit će matičaru
iz članka 20. ovoga Zakona ispravu koju su potpisali žena, muž, svjedoci i službenik
vjerske zajednice, kojom potvrđuje da je brak sklopljen.

(2) Isprava iz stavka
1. ovoga članka dostavlja se matičaru u roku od pet dana od dana sklapanja
braka.

Članak 22.

(1) Brak sklopljen u
vjerskom obliku matičar je dužan upisati u maticu vjenčanih u roku od tri dana
od dana primitka isprave iz članka 21. ovoga Zakona.

(2) Odmah poslije upisa
sklopljenog braka u maticu vjenča­nih matičar će bračnim drugovima dostaviti
izvadak iz matice.

Članak 23.

Brak sklopljen u
vjerskom obliku sukladno odredbama članka 8. i članka 20. stavka 1. i 4. ovoga
Zakona, ima od dana sklapanja sve učinke građanskog braka propisane ovim
Zakonom.

II. PRETPOSTAVKE ZA SKLAPANJE BRAKA

1. Pretpostavke za postojanje braka

Članak 24.

(1) Za postojanje braka potrebno je:

1. da su nevjesta i ženik osobe različita spola,

2. da su nevjesta i ženik izjavili svoj
pristanak za sklapanje braka,

3. da je brak u građanskom obliku sklopljen pred
matičarom ili da je brak u vjerskom obliku sklopljen prema odredbi članka 8. i
članka 20. stavka 1. i 4. ovoga Zakona.

(2) Ako u vrijeme sklapanja braka nije bila
ispunjena koja od pretpostavki iz stavka 1. ovoga članka, ne nastaju pravni
učinci braka.

Članak 25.

Pravo na tužbu radi utvrđivanja postoji li brak
ili ne, ima svaka osoba koja za to ima pravni interes i centar za socijalnu
skrb.

2. Pretpostavke za valjanost braka

Članak 26.

(1) Brak ne može sklopiti osoba koja nije
navršila osamnaest godina života.

(2) Iznimno od odredbe
stavka 1. ovoga članka sud može u izvanparničnom postupku dopustiti sklapanje
braka osobi koja je navršila šesnaest godina života, ako utvrdi da je mentalno
i tjelesno zrela za brak, te da za zaključenje braka postoji opravdan razlog.

(3) Prijedlog za
donošenje odluke o dopuštenju sklapanja braka može podnijeti samo osoba iz
stavka 2. ovoga članka.

(4) U postupku u svezi
s prijedlogom iz stavka 3. ovoga članka sud će saslušati maloljetnog
podnositelja prijedloga, njegove roditelje, odnosno skrbnika i osobu s kojom
namjerava sklopiti brak te pribaviti mišljenje centra za socijalnu skrb i
ispitati okolnosti značajne za odluku.

Članak 27.

(1) Brak ne može
sklopiti osoba lišena poslovne sposobnosti ili osoba nesposobna za rasuđivanje.

(2) Iznimno od odredbe
stavka 1. ovoga članka sud može u izvanparničnom postupku dopustiti sklapanje
braka osobi lišenoj poslovne sposobnosti za koju utvrdi da je sposobna shvatiti
značenje braka i obveza koje iz njega proizlaze, te da je brak očito u njezinu
interesu.

(3) Prijedlog za
donošenje odluke o dopuštenju sklapanja braka može podnijeti samo osoba lišena
poslovne sposobnosti.

(4) U postupku u svezi
s prijedlogom iz stavka 3. ovoga članka sud će pribaviti mišljenje skrbnika ili
roditelja koji skrbi o punoljetnom djetetu lišenom poslovne sposobnosti i
centra za socijalnu skrb.

Članak 28.

(1) Brak ne mogu
međusobno sklopiti krvni srodnici u ravnoj lozi, a u pobočnoj lozi sestra i
brat, polusestra i polubrat, dijete sa sestrom ili polusestrom ili bratom ili
polubratom svojega roditelja, djeca sestara i braće te polusestara i polubraće.

(2) Iznimno, iz opravdanih razloga, sud može u
izvan­parničnom postupku dopustiti sklapanje braka između djece sestara i braće
te djece polusestara i polubraće.

(3) Odredbe stavka 1. i 2. ovoga članka
primjenjuju se i na odnose nastale posvojenjem.

Članak 29.

Brak ne može sklopiti osoba koja je već u braku.

Članak 30.

Brak sklopljen protivno odredbama članka 26. do
29. ovoga Zakona nije valjan i na njega će se primijeniti odredbe o poništaju
braka.

III. OSOBNA PRAVA I DUŽNOSTI BRAČNIH DRUGOVA

Članak 31.

(1) Prilikom sklapanja braka nevjesta i ženik
mogu se sporazumjeti:

1. da svako zadrži
svoje prezime,

2. da kao zajedničko
prezime uzmu prezime jednog od njih,

3. da kao zajedničko
uzmu oba prezimena,

4. da svaki od njih uz
svoje prezime uzme i prezime bračnog druga i odluči koje će upotrebljavati na
prvom, a koje na drugom mjestu.

(2) U slučaju sporazuma
o prezimenu iz stavka 1. točke 3. ovoga članka nevjesta i ženik odlučit će koje
će prezime upotrebljavati na prvom, a koje na drugom mjestu.

(3) Sporazum o
prezimenu mora biti u skladu s odredbama posebnog zakona.

Članak 32.

(1) U braku su bračni
drugovi ravnopravni.

(2) Bračni drugovi dužni
su jedan drugome biti vjerni, uzajamno se pomagati, međusobno se poštovati te
održavati skladne bračne i obiteljske odnose.

(3) Bračni drugovi
sporazumno određuju mjesto stanovanja.

(4) Bračni drugovi
sporazumno odlučuju o rađanju i podizanju djece te o obavljanju poslova u
obiteljskoj zajednici.

Članak 33.

Svaki bračni drug
samostalno odlučuje o izboru svoga rada i zanimanja.

IV. PRESTANAK BRAKA

Članak 34.

(1) Bez obzira na oblik u kojem je sklopljen,
brak prestaje: smrću bračnog druga, proglašenjem nestalog bračnog druga umrlim,
poništajem ili razvodom.

(2) Brak prestaje
poništajem ili razvodom kad presuda suda o poništaju ili razvodu braka postane
pravomoćna.

(3) Ako je nestali
bračni drug proglašen umrlim, brak prestaje danom koji je pravomoćnom odlukom
suda utvrđen kao dan smrti nestalog bračnog druga.

(4) Ako brak sklopljen
u vjerskom obliku prestane prema odredbi stavka 2. ovoga članka, prestanak
braka ne utječe na obveze bračnih drugova koje proizlaze iz propisa vjerske
zajednice pred kojom je brak sklopljen.

Članak 35.

U slučaju poništaja ili razvoda braka svaki od
prijašnjih bračnih drugova može zadržati prezime koje je imao u trenutku
prestanka braka.

1. Poništaj braka

Članak 36.

Pravo na tužbu za poništaj braka na temelju
članka 30. ovoga Zakona imaju bračni drugovi i centar za socijalnu skrb.

Članak 37.

(1) Pravo na tužbu za poništaj braka sklopljenog
protivno odredbi članka 26. ovoga Zakona imaju i roditelji maloljetnika.

(2) Sud može odbiti tužbu za poništaj braka
sklopljenog protivno odredbi članka 26. stavak 2. ovoga Zakona ako je u vrijeme
sklapanja braka postojao ili je naknadno nastao opravdani razlog zbog kojeg je
sud mogao dopustiti sklapanje braka.

(3) Tužba za poništaj braka ne može se podnijeti
nakon što je maloljetnik navršio osamnaest godina života, ali bračni drug koji
je u vrijeme sklapanja braka bio maloljetan može podnijeti tužbu za poništaj
braka u roku jedne godine od punoljetnosti.

Članak 38.

(1) Sud može odbiti tužbu
za poništaj braka koji je sklopila, bez dopuštenja suda, osoba lišena poslovne
sposobnosti ako je u vrijeme sklapanja bila ili je naknadno postala sposobna
shvatiti značenje braka i obveza koje iz njega proizlaze.

(2) Tužba za poništaj
braka ne može se podnijeti nakon pravomoćnosti odluke o vraćanju poslovne
sposobnosti.

(3) Bračni drug koji je
lišen poslovne sposobnosti može pod­nijeti tužbu za poništaj braka i unutar
roka od jedne godine od pravomoćnosti odluke o vraćanju poslovne sposobnosti.

Članak 39.

Sud može odbiti tužbu
za poništaj braka koji su sklopile, bez dopuštenja suda, osobe iz članka 28.
stavka 2. ako je u vrijeme sklapanja braka postojao ili je naknadno nastao
opravdani razlog zbog kojeg je sud mogao odobriti sklapanje braka.

Članak 40.

(1) Pravo na tužbu za
poništaj braka sklopljenog protivno odredbi članka 30. ovoga Zakona imaju i
osobe s pravnim interesom.

(2) Sud će odbiti tužbu
za poništaj braka ako je prijašnji brak prestao do zaključenja glavne rasprave.

Članak 41.

(1) U parničnom
postupku za poništaj braka sklopljenog dok traje prijašnji brak jednog od
bračnih drugova, postojanje ili nepostojanje tog braka dokazuje se izvatkom iz
matice vjenčanih ili drugom odgovarajućom javnom ispravom.

(2) Ako stranke
postojanje ili nepostojanje prijašnjeg braka ne mogu dokazati ispravama iz
stavka 1. ovoga članka, sud će prekinuti postupak i uputiti ih da u određenom
roku pokrenu parnicu radi utvrđivanja postoji li brak ili ne postoji, te da o
pokretanju parnice obavijeste sud. Na parnicu će se uputiti tužitelj koji tvrdi
da prijašnji brak postoji, a tuženik koji osporava postojanje prijašnjeg braka
iako je njegovo sklapanje upisano u maticu vjenčanih.

(3) Postupak prekinut prema odredbi stavka 2.
ovoga članka nastavit će se kad odluka u parnici radi utvrđivanja postoji li
brak ili ne postoji postane pravomoćna.

(4) Ako parnica radi
utvrđivanja postoji li brak ili ne postoji ne bude pokrenuta u roku koji je sud
odredio, smatrat će se da je tužba za poništaj braka povučena ako je tužitelj
upućen na pokretanje parnice, a ako je na pokretanje parnice upućen tuženik,
smatrat će se da je odustao od svoje tvrdnje da prijašnji brak ne postoji.

2. Razvod braka

Članak 42.

(1) Razvod braka može tužbom zahtijevati bračni
drug, a oba bračna druga sporazumnim zahtjevom.

(2) Bračni drug nema pravo na tužbu za razvod
braka za vrijeme trudnoće žene ili dok njihovo dijete ne navrši godinu dana života.

Članak 43.

Sud će razvesti brak:

1. ako utvrdi da su bračni odnosi teško i trajno
poremećeni, ili

2. ako je od prestanka bračne zajednice protekla
godina dana, ili

3. ako oba bračna druga sporazumno zahtijevaju
razvod bra­ka.

3. Posredovanje prije razvoda braka

Članak 44.

Postupak posredovanja
provodi se kad se postupak radi razvoda braka pokreće tužbom ili sporazumnim
zahtjevom, a bračni drugovi imaju maloljetnu zajedničku ili posvojenu djecu ili
djecu nad kojom ostvaruju roditeljsku skrb nakon punoljetnosti.

Članak 45.

(1) Postupak
posredovanja ne provodi se ako su jedan ili oba bračna druga lišeni poslovne
sposobnosti, osim ako sud utvrdi da su sposobni shvatiti značenje braka i
obveza koje iz njega proizlaze.

(2) Postupak
posredovanja ne provodi se ako je jednom ili oba bračna druga nepoznato
boravište najmanje šest mjeseci.

(3) Postupak
posredovanja ne provodi se ako jedan ili oba bračna druga žive u inozemstvu.

(4) Iznimno od stavka
3. ovoga članka, postupak posredovanja će se provesti ako bračni drugovi imaju
maloljetnu zajedničku ili posvojenu djecu ili djecu nad kojom ostvaruju
roditeljsku skrb nakon punoljetnosti ako sud ocijeni da nema većih teškoća da
bračni drugovi sudjeluju u postupku posredovanja.

 Članak 46.

(1) Kad sud primi tužbu
ili sporazumni zahtjev iz članka 44. ovoga Zakona na prvom ročištu zatražit će
od bračnih drugova da odmah izjave kojem se centru za socijalnu skrb,
savjetovalištu za brak i obitelj ili osobi ovlaštenoj za pružanje stručne
pomoći (posredovatelju) žele obratiti radi pokušaja uklanjanja bračnih
nesuglasica odnosno dogovora o uređenju pravnih posljedica razvoda braka.

(2) Sud će ispitati stranke da li postoji
sporazum o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti, o njegovim susretima i
druženju s drugim roditeljem, odnosno o smještaju djeteta tijekom trajanja
parnice za razvod braka.

(3) Ako se bračni drugovi nisu sporazumjeli pred
kim će se postupak posredovanja provesti, sud će po službenoj dužnosti donijeti
odluku o izboru posredovatelja.

(4) Sud će u slučajevima iz stavka 1. i 3. ovoga
članka bez odgode donijeti odluku pred kim će se postupak posredovanja provesti
i dostaviti je posredovatelju. Protiv odluke iz stavka 3. ovoga članka nije
dopuštena posebna žalba.

(5) Bračni drugovi dužni su u roku od petnaest
dana od dana donošenja odluke iz stavka 4. ovoga članka pokrenuti postupak
posredovanja.

Članak 47.

(1) Ustanova ili pojedinac koji provodi
posredovanje pozvat će bračne drugove, po pravilima o osobnoj dostavi, da
osobno bez punomoćnika sudjeluju u postupku.

(2) Ako se pozivu na posredovanje ne odazove tužitelj,
odnosno oba bračna druga koji su podnijeli sporazumni zahtjev i ne opravdaju
svoj izostanak posredovatelj će odmah o tome pisano obavijestiti sud.

(3) Ako bračni drugovi odustanu od postupka
posredovanja posredovatelj će odmah o tome pisano obavijestiti sud.

(4) U slučaju iz stavka 2. i 3. ovoga članka
smatra se da je tužba ili sporazumni zahtjev za razvod braka povučen.

Članak 48.

(1) Posredovatelj će o uzrocima koji su doveli
do poreme­ćenosti bračnih odnosa ispitati stranke te nastojati da se ti uzroci
otklone i bračni drugovi pomire.

(2) Posredovatelj će upoznati bračne drugove s
pravnim i s psihosocijalnim posljedicama razvoda braka.

Članak 49.

(1) Posredovatelj je dužan u roku od tri mjeseca
od primitka odluke suda iz članka 46. stavak 3. provesti i okončati postupak
posredovanja.

(2) Posredovatelj je dužan stručno mišljenje
dostaviti bračnim drugovima po pravilima o osobnoj dostavi u roku od petnaest
dana od okončanja postupka posredovanja.

Članak 50.

(1) Ustanova ili pojedinac koji je proveo
posredovanje dostavit će stručno mišljenje i centru za socijalnu skrb ako
bračni drugovi imaju maloljetnu zajedničku ili posvojenu djecu ili djecu nad
kojom ostvaruju roditeljsku skrb nakon punoljetnosti.

(2) Stručno mišljenje dostavlja se centru za
socijalnu skrb koji nije provodio postupak, prema prebivalištu roditelja s
kojim djeca žive.

(3) Ako djeca žive odvojeno od oba roditelja
stručno mišljenje dostavlja se centru za socijalnu skrb na području kojeg je
sjedište tijela koje je odlučilo o smještaju djeteta. Ako je dijete smješteno
bez odluke nadležnog tijela stručno mišljenje dostavlja se centru za socijalnu
skrb boravišta djeteta.

(4) Centar za socijalnu skrb dužan je odmah
razmotriti stručno mišljenje i poduzeti potrebne mjere za zaštitu dobrobiti
djeteta.

Članak 51.

Ako bračni drugovi ne dostave stručno mišljenje
sudu u roku od godine dana od dostave odluke suda iz članka 46. ovoga Zakona,
smatrat će se da je tužba odnosno sporazumni zahtjev za razvod braka povučen.

Članak 52.

(1) Ministar nadležan za poslove pravosuđa
propisat će način vođenja očevidnika i dokumentacije u svezi s poslovima suda u
području braka i odnosa u braku.

(2) Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi
propisat će način vođenja očevidnika i dokumentacije u svezi s poslovima centra
za socijalnu skrb u području braka i odnosa u braku.

(3) Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi
propisat će uvjete koje mora ispunjavati pravna ili fizička osoba iz članka 46.
stavka 1. da bi bila ovlaštena za pružanje stručne pomoći u postupku
posredovanja.

(4) Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi
dostavit će popis ovlaštenih posredovatelja ministru nadležnom za poslove
pravosuđa radi vođenja očevidnika o posredovateljima.

(5) Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi
propisat će osnovne elemente koje mora sadržavati stručno mišljenje u postupku
posredovanja.

**Treći dio**

RODITELJI I DJECA

I. MAJČINSTVO I OČINSTVO

Članak 53.

Djetetovom majkom smatra se žena koja ga je
rodila.

Članak 54.

Djetetovim ocem smatra se majčin muž ako je
dijete rođeno za vrijeme trajanja braka ili tijekom tristo dana od prestanka
braka.

Članak 55.

Ako se majčinstvo ili očinstvo ne može odrediti
prema članku 53. i 54. ovoga Zakona, utvrđuje se priznanjem roditelja ili
sudskom odlukom.

1. Priznanje majčinstva i očinstva

Članak 56.

(1) Majčinstvo i očinstvo može se priznati na
zapisnik pred matičarom, centrom za socijalnu skrb ili sudom. Navedena tijela
dužna su bez odgode dostaviti primjerak zapisnika matičaru nadležnom za upis
djeteta u maticu rođenih.

(2) Majčinstvo i očinstvo može se priznati i u
oporuci.

Članak 57.

(1) Majčinstvo i očinstvo može priznati
maloljetna osoba koja je navršila šesnaest godina ako je sposobna shvatiti
značenje izjave o priznanju.

(2) Majčinstvo i očinstvo može priznati osoba
djelomično lišena poslovne sposobnosti ako je sposobna shvatiti značenje priznanja,
osim ako je odlukom o djelomičnom lišenju poslovne sposobnosti određeno da ne
može davati izjave koje se tiču osobnih stanja.

Članak 58.

(1) Priznanje
majčinstva i očinstva je neopozivo.

(2) Majčinstvo i
očinstvo ne može se priznati poslije djetetove smrti, osim ako to dijete ima
potomstvo.

Članak 59.

(1) Priznanje
majčinstva upisat će se u maticu rođenih ako je centar za socijalnu skrb nadležan
prema mjestu djetetova rođenja dao prethodnu suglasnost.

(2) Ako je dijete
navršilo četrnaest godina i sposobno je shvatiti značenje priznanja, potreban
je i njegov pristanak na priznanje majčinstva. Dijete daje pristanak pred
centrom za socijalnu skrb svojeg prebivališta, odnosno boravišta.

(3) Kad sastavi,
odnosno primi zapisnik ili oporuku o priznanju majčinstva iz članka 56. ovoga
Zakona, matičar nadležan za upis djeteta u maticu rođenih zatražit će odmah od
centra za socijalnu skrb da u roku od trideset dana dostavi suglasnost, odnosno
pristanak iz stavka 1. i 2. ovoga članka.

(4) Nakon što pribavi
suglasnost, odnosno pristanak propisan ovim Zakonom, matičar će priznanje
majčinstva upisati u maticu rođenih.

Članak 60.

Priznanje očinstva začetog a još nerođenog
djeteta, proizvodi pravni učinak ako se dijete rodi živo.

Članak 61.

(1) Za upis priznanja
očinstva potreban je pristanak djetetove majke.

(2) Majka može izjaviti
pristanak pred tijelima iz članka 56. stavak 1. ovoga Zakona.

Članak 62.

(1) Ako je dijete
navršilo četrnaest godina i sposobno je shvatiti značenje priznanja, potreban
je i njegov pristanak na priznanje očinstva. Dijete daje pristanak pred centrom
za socijalnu skrb svojeg prebivališta, odnosno boravišta.

(2) Ako je dijete mlađe
od četrnaest godina ili je starije od četrnaest godina, ali nije sposobno
shvatiti značenje priznanja, a majka više nije živa, proglašena je umrlom,
mlađa od četrnaest godina, potpuno je lišena poslovne sposobnosti ili je
odlukom o djelomičnom lišenju poslovne sposobnosti određeno da ne može
poduzimati radnje koje se tiču osobnih stanja ili joj boravište nije poznato
najmanje dva mjeseca, suglasnost na priznanje očinstva daje centar za socijalnu
skrb.

Članak 63.

(1) Kad primi izjavu
ili zapisnik o priznanju očinstva, odnosno oporuku kojoj nije priložena izjava
majke o pristanku na priznanje očinstva matičar nadležan za upis djeteta u
maticu rođenih odmah će pozvati majku po propisima o obveznoj osobnoj dostavi
da u roku petnaest dana dade izjavu.

(2) Ako je za upis
priznanja očinstva potreban pristanak djeteta, odnosno suglasnost centra za
socijalnu skrb, matičar će od centra za socijalnu skrb prebivališta, odnosno
boravišta djeteta zatražiti da u roku od petnaest dana dostavi izjavu djeteta,
odnosno suglasnost centra za socijalnu skrb.

Članak 64.

Centar za socijalnu
skrb će po isteku roka iz članka 59. i 63. ovoga Zakona osobu koja je priznala
majčinstvo, odnosno očinstvo obavijestiti jesu li pribavljeni propisani
pristanci, odnosno suglasnost.

Članak 65.

(1) Ako prilikom upisa djeteta u maticu rođenih
nema podataka o djetetovom ocu, matičar će upoznati majku s pravom djeteta da
zna tko mu je otac i s postupcima koji se mogu poduzeti radi ostvarivanja toga
prava.

(2) Majka može matičaru izjaviti na zapisnik
koga smatra djetetovim ocem.

(3) Majčina izjava iz stavka 2. ovoga članka
smatra se njezinim pristankom na priznanje očinstva.

Članak 66.

Ako je matičar upisao dijete u maticu rođenih
bez podataka o djetetovom ocu, o tome će odmah obavijestiti centar za socijalnu
skrb prebivališta, odnosno boravišta majke i dostaviti primjerak zapisnika o
majčinoj izjavi iz članka 65. stavak 2. ovoga Zakona.

Članak 67.

(1) Centar za socijalnu skrb će u roku od
petnaest dana od primitka obavijesti iz članka 66. ovoga Zakona, pozvati majku
da izjavi koga smatra djetetovim ocem, osim ako je to učinila pred matičarom.

(2) Majku će se upozoriti da bi radi dobrobiti
djeteta trebala imenovati osobu koju smatra ocem.

(3) Majčina izjava pred centrom za socijalnu
skrb o tome koga smatra djetetovim ocem ima značenje njezina pristanka na
priznanje očinstva.

Članak 68.

(1) Kad primi majčinu izjavu iz članka 67. ovoga
Zakona, centar za socijalnu skrb će u roku od petnaest dana, po propisima o
obveznoj osobnoj dostavi, pozvati imenovanu osobu.

(2) Ako se pozvani
odazove, centar za socijalnu skrb predočit će mu izjavu majke da njega smatra
djetetovim ocem i upoznati ga sa zakonskim odredbama o utvrđivanju očinstva.

Članak 69.

Ako pozvani prizna
očinstvo, centar za socijalnu skrb odmah će primjerak zapisnika o majčinoj
izjavi koga smatra djetetovim ocem i primjerak zapisnika o priznanju očinstva
dostaviti matičaru radi upisa očinstva u maticu rođenih.

Članak 70.

Ako se u postupku propisanom člankom 66. do 68.
ovoga Zakona očinstvo nije utvrdilo priznanjem, centar za socijalnu skrb će o
tome obavijestiti majku i upoznati je sa zakonskim odredbama o utvrđivanju
očinstva sudskom odlukom.

2. Utvrđivanje majčinstva i očinstva sudskom
odlukom

Članak 71.

(1) Tužbu radi utvrđivanja majčinstva ili
očinstva može pod­nijeti dijete do navršene dvadeset i pete godine života.

(2) Ako je dijete maloljetno ili je potpuno lišeno
poslovne sposobnosti ili je odlukom o djelomičnom lišenju poslovne sposobnosti
određeno da ne može poduzimati radnje koje se tiču osobnih stanja, tužbu u
njegovo ime može podnijeti osoba koja ga po zakonu zastupa.

Članak 72.

(1) Žena koja sebe smatra majkom može podnijeti
tužbu radi utvrđivanja majčinstva do navršene osamnaeste godine života djeteta.

(2) Tužbu radi utvrđivanja očinstva može
podnijeti majka do navršene osamnaeste godine života djeteta.

(3) Tužbu radi
utvrđivanja očinstva može podnijeti muškarac koji sebe smatra ocem djeteta u
roku od godine dana od primitka obavijesti da nije pribavljen pristanak odnosno
suglasnost iz članka 61. i 62. ovoga Zakona, a najkasnije do navršene
osamnaeste godine života djeteta.

Članak 73.

Tužbu radi utvrđivanja
majčinstva ili očinstva može podnijeti centar za socijalnu skrb do navršene
osamnaeste godine života djeteta.

Članak 74.

(1) Ako osoba, za koju se tvrdi da je majka,
odnosno otac djeteta nije živa, tužba radi utvrđivanja majčinstva, odnosno
očinstva podnosi se protiv njezinih nasljednika.

(2) Tužba iz stavka 1. ovoga članka može se
podnijeti u roku od godine dana od smrti osobe za koju se tvrdi da je majka,
odnosno otac djeteta ili u roku od šest mjeseci od pravomoćnosti odluke o
nasljeđivanju.

3. Osporavanje majčinstva i očinstva

Članak 75.

(1) Dijete može osporavati majčinstvo, odnosno
očinstvo osobi koja je upisana u maticu rođenih kao njegov roditelj.

(2) Tužbu iz stavka 1.
ovoga članka dijete može podnijeti do navršene dvadeset i pete godine života.

(3) Ako je dijete
maloljetno ili kad roditelji nad njim imaju roditeljsku skrb nakon
punoljetnosti, tužbu u njegovo ime podnosi poseban skrbnik postavljen za tu
parnicu, kojeg imenuje centar za socijalnu skrb.

(4) Tužbu iz stavka 1.
ovoga članka može za osobu potpuno lišenu poslovne sposobnosti i osobu za koju
je odlukom o djelomičnom lišenju poslovne sposobnosti određeno da ne može
poduzimati radnje koje se tiču osobnih stanja, podnijeti njegov skrbnik uz
prethodno odobrenje centra za socijalnu skrb.

Članak 76.

(1) Žena koja je
upisana u maticu rođenih kao djetetova majka može osporavati svoje majčinstvo.

(2) Tužba iz stavka 1.
ovoga članka može se podnijeti u roku od šest mjeseci od saznanja za činjenicu
koja isključuje njezino majčinstvo, a najkasnije do navršene sedme godine života
djeteta.

Članak 77.

(1) Žena koja sebe
smatra djetetovom majkom može osporavati majčinstvo ženi koja je upisana u
maticu rođenih kao majka, ako istovremeno traži da se utvrdi njezino
majčinstvo.

(2) Tužba iz stavka 1.
ovoga članka može se podnijeti u roku od šest mjeseci od saznanja da je ona
majka tog djeteta, a najkasnije do navršene sedme godine života djeteta.

(3) U postupku iz stavka 1. ovoga članka sud će,
prije nego započne raspravljati i odlučivati o zahtjevu radi osporavanja
majčinstva odrediti, na trošak tužiteljice, izvođenje dokaza medicinskim
vještačenjem sukladno postignućima suvremene medicinske znanosti radi
utvrđivanja majčinstva tužiteljice.

(4) Ako iz medicinskog vještačenja proizlazi da
tužiteljica nije majka djeteta kojem osporava majčinstvo, sud će rješenjem
odbiti tužbeni zahtjev u cijelosti.

(5) Sud će nastaviti raspravljati i odlučivati o
zahtjevima radi osporavanja i utvrđivanja majčinstva ako iz medicinskog vješta­čenja
proizlazi da je tužiteljica majka djeteta kojemu je osporila majčinstvo.

(6) Sud će odluku o oba zahtjeva donijeti u
jednoj presudi.

Članak 78.

Pravomoćnom odlukom o osporavanju majčinstva
smatra se osporenim i očinstvo majčina muža odnosno muškarca čije je očinstvo
utvrđeno priznanjem.

Članak 79.

(1) Majčin muž može osporavati očinstvo djeteta
rođenog za vrijeme trajanja braka ili tijekom tristo dana od prestanka braka
ako smatra da on nije otac. Ako je muž potpuno lišen poslovne sposobnosti ili
je odlukom o djelomičnom lišenju poslovne sposobnosti određeno da ne može
poduzimati radnje koje se tiču osobnih stanja, tužbu radi osporavanja očinstva
može podnijeti njegov skrbnik uz prethodno odobrenje centra za socijalnu skrb.

(2) Tužba iz stavka 1. ovoga članka može se
podnijeti u roku od šest mjeseci od dana saznanja za činjenicu koja dovodi u
sumnju istinitost upisanog očinstva, ali najkasnije do navršene sedme godine života
djeteta.

Članak 80.

Osobe s pravnim
interesom mogu nastaviti postupak osporavanja majčinstva ili očinstva u roku od
šest mjeseci od smrti majke ili oca koji su pokrenuli postupak ili u roku od
mjesec dana od pravomoćnosti odluke o nasljeđivanju.

Članak 81.

(1) Majka može
osporavati očinstvo djeteta rođenog za vrijeme trajanja braka ili tijekom
tristo dana od prestanka braka. Ako je majka potpuno lišena poslovne
sposobnosti ili je odlukom o djelomičnom lišenju poslovne sposobnosti određeno
da ne može poduzimati radnje koje se tiču osobnih stanja, tužbu radi
osporavanja očinstva može podnijeti njezin skrbnik uz prethodno odobrenje
centra za socijalnu skrb.

(2) Tužba iz stavka 1.
ovoga članka može se podnijeti u roku od šest mjeseci od rođenja djeteta.

Članak 82.

(1) Muškarac koji je
priznao očinstvo, a kasnije sazna za činjenicu koja isključuje njegovo
očinstvo, može tužbom osporavati svoje očinstvo u roku od šest mjeseci od dana
saznanja za tu činjenicu, ali najkasnije do navršene sedme godine života
djeteta.

(2) Muškarac koji je
pod prisilom priznao očinstvo djeteta za koje tvrdi da ne potječe od njega može
tužbom osporavati svoje očinstvo u roku od šest mjeseci od priznanja, a
najkasnije do sedme godine života djeteta.

Članak 83.

(1) Muškarac koji sebe
smatra ocem djeteta može tužbom osporavati očinstvo osobi koja je to dijete
priznala za svoje, ako istovremeno traži da se utvrdi njegovo očinstvo.

(2) Tužba se može podnijeti u roku od godine
dana od upisa priznanja očinstva u maticu rođenih.

(3) U postupku iz
stavka 1. ovoga članka sud će, prije nego započne raspravljati i odlučivati o
zahtjevu radi osporavanja očinstva odrediti, na trošak tužitelja, izvođenje
dokaza medicinskim vještačenjem sukladno postignućima suvremene medicinske
znanosti radi utvrđivanja očinstva tužitelja.

(4) Ako iz medicinskog
vještačenja proizlazi da tužitelj nije otac djeteta kojem osporava očinstvo,
sud će rješenjem odbiti tužbeni zahtjev u cijelosti.

(5) Sud će nastaviti
raspravljati i odlučivati o zahtjevima radi osporavanja i utvrđivanja očinstva
ako iz medicinskog vještačenja proizlazi da je tužitelj otac djeteta kojemu je
osporio očinstvo.

(6) Sud će odluku o oba
zahtjeva donijeti u jednoj presudi.

Članak 84.

(1) Ako je majčinstvo,
odnosno očinstvo utvrđeno odlukom suda, osporavanje nije dopušteno.

(2) Osporavanje
majčinstva, odnosno očinstva nije dopu­šte­no poslije djetetove smrti.

4.
Posebne odredbe o majčinstvu i očinstvu djeteta začetog uz medicinsku
pomoć

Članak 85.

Nije dopušteno u
sudskom postupku utvrđivati ili osporavati majčinstvo, odnosno očinstvo djeteta
koje je začeto u postupku oplodnje uz medicinsku pomoć i suglasnost donatora.

Članak 86.

(1) Iznimno, majčin muž
može osporavati očinstvo djeteta rođenog za vrijeme trajanja braka ili tijekom
tristo dana od prestanka braka, ako je dijete začeto uz medicinsku pomoć
sjemenom druge osobe bez pisanog muževa pristanka.

(2) Žena koja je dijete
rodila, koje je začeto jajnom stanicom druge žene, ima pravo osporavati
majčinstvo ako je do oplodnje uz medicinsku pomoć došlo bez njezinog pisanog
pristanka.

(3) Žena čijom jajnom
stanicom je dijete začeto bez njezinog pisanog pristanka ima pravo osporavati
majčinstvo ženi koja ga je rodila ako istovremeno traži da se utvrdi njezino
majčinstvo.

(4) Tužba radi
osporavanja majčinstva, odnosno očinstva može se podnijeti u roku od šest
mjeseci od dana saznanja da je do začeća došlo na način iz stavka 1., 2. i 3.
ovoga članka, a najkasnije do navršene sedme godine života djeteta.

(5) Ako su osobe iz
stavka 1., 2. i 3. ovoga članka saznale prije rođenja djeteta da je došlo do
začeća tužbu radi osporavanja majčinstva, odnosno očinstva mogu podnijeti u
roku od šest mjeseci od dana rođenja djeteta.

II. PRAVA I DUŽNOSTI U ODNOSIMA RODITELJA
I DJECE

1. Djetetova prava i dužnosti

Članak 87.

(1) Dijete ima pravo na
skrb za zdravlje i život.

(2) Dijete ima pravo na
sigurnost i odgoj u obitelji primjeren svojim tjelesnim, umnim i osjećajnim
potrebama.

(3) Dijete ima pravo na
život sa svojim roditeljima, u skladu sa svojom dobrobiti. Ako živi odvojeno od
jednog ili oba roditelja, dijete ima pravo na susrete i druženje s roditeljima.

(4) Dijete ima pravo na izbor obrazovanja i
zanimanja i pravo na zapošljavanje u skladu sa svojim sposobnostima i svojom
dobrobiti.

Članak 88.

Roditelji i ostali članovi obitelji ne smiju
dijete podvrgavati ponižavajućim postupcima, duševnom ni tjelesnom nasilju,
odnosno zlostavljanju.

Članak 89.

(1) Dijete ima pravo
tražiti zaštitu svojih prava pred nadležnim tijelima koja su o tome dužna
obavijestiti centar za socijalnu skrb.

(2) Dijete ima pravo na posebnog skrbnika u
slučajevima određenim ovim Zakonom.

(3) Posebnog skrbnika imenuje centar za
socijalnu skrb za slučajeve kad o povredi djetetovog prava odlučuje drugo
tijelo, a sud kad je donošenje odluke o djetetovom pravu u nadležnosti centra
za socijalnu skrb.

(4) Poseban skrbnik dužan je podnijeti izvješće
o zastupanju djeteta na zahtjev i u roku kojeg određuje tijelo koje ga je
imenovalo.

(5) U postupcima u
kojima se odlučuje o nekom djetetovom pravu ili interesu, dijete ima pravo na
prikladan način saznati važne okolnosti slučaja, dobiti savjet i izraziti svoje
mišljenje te biti obaviješteno o mogućim posljedicama uvažavanja njegova
mišljenja. Mišljenje se uzima u obzir u skladu s njegovom dobi i zrelosti.

Članak 90.

Dijete je dužno poštovati svoje roditelje i
pomagati im, te biti obzirno prema članovima obitelji.

2. Roditeljska skrb

Članak 91.

(1) Roditeljsku skrb
čine odgovornosti, dužnosti i prava roditelja, s ciljem zaštite dobrobiti
djeteta, osobnih i imovinskih interesa.

(2) Roditelj se ne može
odreći roditeljske skrbi.

(3) Roditeljska skrb može
se ograničiti ili oduzeti samo odlukom nadležnih tijela iz razloga i na način
propisan ovim Zakonom.

Članak 92.

(1) Roditelji su dužni
skrbiti o životu i zdravlju djeteta i omogućiti mu korištenje mjera za
unaprjeđenje, čuvanje i vraća­nje zdravlja, sukladno propisima iz područja
zdravstva i zahtjevima medicinske znanosti.

(2) Roditelj je dužan
štititi dijete od ponižavajućih postupaka i tjelesnog kažnjavanja drugih osoba.

Članak 93.

(1) Roditelji imaju dužnost
i pravo odgajati dijete kao slobodnu, humanu, domoljubnu, moralnu, marljivu,
osjećajnu i odgovornu osobu, poštujući načela ravnopravnosti spolova, kako bi
bila pripremljena za skladan obiteljski i društveni život s pozitivnim odnosom
prema prirodi.

(2) Odgoj djeteta mora
biti u skladu s njegovom dobi i zrelosti, te s pravom djeteta na slobodu
savjesti, vjerskog i drugog uvjerenja.

Članak 94.

(1) Roditelji su dužni čuvati i njegovati dijete
i skrbiti za njegove potrebe.

(2) Roditelji ne smiju dijete predškolske dobi
ostaviti bez nadzora odrasle osobe.

Članak 95.

(1) Radi dobrobiti djeteta, a u skladu s
njegovom dobi i zrelosti, roditelji imaju pravo i dužnost nadzirati ga u
njegovu druženju s drugim osobama.

(2) Roditelji imaju pravo i dužnost djetetu
mlađem od šesnaest godina života zabraniti noćne izlaske bez svoje pratnje ili
pratnje druge odrasle osobe u koju imaju povjerenje.

(3) Noćnim izlaskom smatra se vrijeme od 23 do 5
sati.

Članak 96.

(1) Roditelji su dužni brinuti se o redovitom
obveznom školovanju djeteta.

(2) Roditelji su dužni brinuti se prema svojim
mogućnostima i o daljnjem obrazovanju djeteta.

(3) Dužnost je roditelja odazivati se sastancima
u svezi s odgojem i obrazovanjem djeteta.

(4) Roditelji imaju dužnost brinuti se o
svestranom obrazovanju svoga djeteta i poticati njegove umjetničke, tehničke,
športske i druge interese.

Članak 97.

Pravo je roditelja da žive sa svojim djetetom,
osim ako je to suprotno dobrobiti djeteta.

Članak 98.

(1) Roditelji imaju dužnost i pravo zastupati
svoje dijete i za njega sklapati pravne poslove, osim ako je ovim Zakonom
drukčije određeno.

(2) Uzdržavanje djeteta dužnost je i pravo
roditelja.

(3) Roditelji imaju dužnost i pravo u skladu s
odredbama ovoga Zakona upravljati imovinom svoga djeteta do njegove
punoljetnosti.

Članak 99.

(1) Roditelji bez obzira žive li zajedno ili
odvojeno ravnopravno, zajednički i sporazumno skrbe o djetetu, osim ako je ovim
Zakonom drukčije određeno.

(2) Samo jedan roditelj skrbi o djetetu ako je
drugi umro, proglašen umrlim, lišen roditeljske skrbi, lišen potpuno poslovne
sposobnosti, djelomice lišen poslovne sposobnosti u odnosu na roditeljsku skrb
ili je spriječen.

Članak 100.

(1) Ako roditelji ne žive
u obiteljskoj zajednici, sud će odlučiti s kojim će roditeljem dijete živjeti
te odrediti način i vrijeme susreta i druženja djeteta s drugim roditeljem.

(2) Radi zaštite
dobrobiti djeteta susreti i druženje djeteta s roditeljem koji ne živi s
djetetom mogu se ograničiti ili zabraniti, a prema okolnostima slučaja sud može
odrediti osobu u čijoj će se nazočnosti održavati susreti i druženje.

(3) Na zahtjev suda centar za socijalnu skrb
predložit će osobu iz stavka 2. ovoga članka, na koju se na odgovarajući način
primjenjuju odredbe iz članka 110. stavka 5. do 7. ovoga Zakona.

(4) Sud može odlučiti da pojedine dužnosti
obavlja roditelj s kojim dijete ne živi, primjerice brinuti se o zdravlju
djeteta, školovanju, izvanškolskim aktivnostima, nekim poslovima zastupanja
djeteta ili upravljanja njegovom imovinom i o drugome.

(5) U postupku donošenja odluke iz stavka 1. i
2. ovoga članka sud će uvažiti sporazum roditelja, ako nije protivan dobrobiti
djeteta.

(6) Odluku o prestanku ograničenja ili zabrane
susreta i druženja sud će donijeti na prijedlog centra za socijalnu skrb,
roditelja ili djeteta.

Članak 101.

Ako se roditelji ne mogu sporazumjeti o
ostvarivanju sadržaja roditeljske skrbi ili o ostvarivanju djetetovih prava,
sud će u izvanparničnom postupku na prijedlog roditelja, centra za socijalnu
skrb prebivališta djeteta ili djeteta donijeti odluku radi zaštite dobrobiti
djeteta.

Članak 102.

Sud će na prijedlog roditelja, djeteta ili
centra za socijalnu skrb, ako to zahtijevaju bitno promijenjene okolnosti
donijeti novu odluku s kojim će roditeljem dijete živjeti te o susretima i druženju
djeteta s drugim roditeljem, a po potrebi i o drugim sadržajima roditeljske
skrbi.

Članak 103.

(1) Centar za socijalnu skrb će odmah, a
najkasnije u roku od osam dana od dana saznanja da su oba roditelja odsutna,
spriječena ili iz zdravstvenih ili sličnih razloga nesposobna skrbiti o
djetetu, a nisu ga povjerili na čuvanje i odgoj osobi koja ispunjava propisane
pretpostavke za skrbnika, povjeriti dijete i bez pristanka roditelja na čuvanje
i odgoj drugoj osobi, domu za djecu ili drugoj pravnoj osobi koja obavlja
djelatnost socijalne skrbi.

(2) Odluka iz stavka 1. ovoga članka može
trajati najdulje 60 dana.

(3) Žalba na odluku iz stavka 1. ovoga članka ne
odgađa njezinu ovrhu.

(4) Ako centar za socijalnu skrb ocijeni da
okolnosti iz stavka 1. traju i po isteku roka iz stavka 2. ovoga članka donijet
će odmah odluku o stavljanju djeteta pod skrbništvo.

(5) Ako roditelji zatraže predaju djeteta i
donošenje odluke o prestanku skrbništva, a centar za socijalnu skrb smatra da
to nije u interesu djeteta, predložit će sudu donošenje mjere za zaštitu
dobrobiti djeteta.

(6) Ako centar za socijalnu skrb u roku od
petnaest dana od zahtjeva roditelja ne pokrene postupak pred sudom, roditelji
mogu zahtjev za predaju djeteta uputiti sudu.

Članak 104.

Oba roditelja ili roditelj koji sam skrbi o
djetetu mogu čuvanje i odgoj djeteta privremeno povjeriti osobi koja ispunjava
pretpostavke propisane za skrbnika, a ustanovi socijalne skrbi ili drugoj
pravnoj osobi koja obavlja djelatnost socijalne skrbi samo uz odluku centra za
socijalnu skrb.

Članak 105.

Ako roditelj s kojim je dijete živjelo umre, sud
će u izvan­parničnom postupku na prijedlog drugog roditelja, djeteta ili centra
za socijalnu skrb bez odgode odlučiti o daljnjoj skrbi o djetetu.

Članak 106.

Ako se dijete nalazi bez pravne osnove kod druge
osobe koja odbija predati dijete, sud će u izvanparničnom postupku na prijedlog
roditelja, djeteta ili centra za socijalnu skrb bez odgode odlučiti o
oduzimanju djeteta takvoj osobi.

Članak 107.

(1) Sud će u izvanparničnom postupku na
prijedlog bake ili djeda, odnosno djeteta, donijeti odluku o susretima i druženju
unuka s bakom, odnosno djedom, uzimajući u obzir dobrobit djeteta.

(2) Sud će u izvanparničnom postupku na
prijedlog sestre ili brata, odnosno polusestre ili polubrata, donijeti odluku o
susretima i druženju s maloljetnom sestrom ili bratom, odnosno polusestrom ili
polubratom, uzimajući u obzir dobrobit djeteta.

(3) Ako je predlagatelj iz stavka 2. ovoga
članka maloljetan prijedlog će u njegovo ime podnijeti njegov zakonski
zastupnik ili centar za socijalnu skrb.

3. Mjere za zaštitu prava i dobrobiti djeteta

Članak 108.

(1) Svatko je dužan obavijestiti centar za
socijalnu skrb o kršenju djetetovih prava, a posebice o svim oblicima tjelesnog
ili duševnog nasilja, spolne zloporabe, zanemarivanja ili nehajnog postupanja,
zlostavljanja ili izrabljivanja djeteta.

(2) Centar za socijalnu
skrb dužan je odmah po primitku obavijesti iz stavka 1. ovoga članka ispitati
slučaj i poduzeti mjere za zaštitu djetetovih prava.

if !supportEmptyParas endif

(3) Ako je centar za
socijalnu skrb obavijest iz stavka 1. ovoga članka primio od drugog tijela ili
ustanove, dužan je o poduzetom izvijestiti to tijelo ili ustanovu.

(4) Sud pred kojim se
vodi prekršajni ili kazneni postupak u vezi s povredom nekog djetetovog prava
dužan je o pokretanju postupka obavijestiti centar za socijalnu skrb i sud koji
je nadležan za izricanje mjera za zaštitu prava i dobrobiti djeteta.

(5) Pravomoćnu odluku
donesenu u postupku iz stavka 4. ovoga članka sud će dostaviti centru i sudu
koji je nadležan za izricanje mjera za zaštitu prava i dobrobiti djeteta.

Članak 109.

Centar za socijalnu
skrb upozorit će roditelje na pogreške i propuste u skrbi i odgoju djeteta i pomoći
im da te pogreške i propuste uklone, a može ih uputiti u savjetovalište ili
školu za roditelje.

Članak 110.

(1) Centar za socijalnu
skrb odredit će nadzor nad izvrša­vanjem roditeljske skrbi kad su pogreške i
propusti u skrbi o djetetu viševrsni ili učestali ili kad je roditeljima
potrebna posebna pomoć u odgoju djeteta.

(2) Odlukom o nadzoru
odredit će se program nadzora nad roditeljima i djetetom te imenovati osoba
koja će program provoditi.

(3) Program nadzora može
sadržavati upućivanje djeteta u dom za djecu u poludnevni ili dnevni smještaj,
upućivanje roditelja i djeteta u zdravstvene i druge ustanove radi liječenja i
druge stručne pomoći.

(4) Nadzor se određuje u najkraćem trajanju od
šest mjeseci. Osoba koja provodi program nadzora podnosi centru za socijalnu
skrb izvješće najmanje jedanput u dva mjeseca, a na zahtjev centra za socijalnu
skrb i češće.

(5) Osoba koja provodi nadzor nad roditeljskom
skrbi mora ispunjavati pretpostavke za skrbnika, a ne može biti srodnik u
ravnoj lozi ni pobočnoj do drugog stupnja.

(6) Osoba koja provodi nadzor nad roditeljskom
skrbi ima pravo na mjesečnu naknadu kao i naknadu opravdanih troškova na teret
sredstava socijalne skrbi. Službenik centra za socijalnu skrb ima pravo na
mjesečnu naknadu kad nadzor nad ostvarivanjem roditeljske skrbi, uz posebno
odobrenje ravnatelja, provodi izvan uredovnog vremena.

(7) Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi
propisat će visinu iznosa i način isplate naknade za provođenje nadzora nad
roditeljskom skrbi.

Članak 111.

(1) Sud će u izvanparničnom postupku roditelju
koji u većoj mjeri zanemaruje podizanje i odgoj djeteta ili postoji opasnost za
pravilno podizanje djeteta, oduzeti pravo da živi sa svojim djetetom i odgaja
ga, te će dijete povjeriti na čuvanje i odgoj drugoj osobi, ustanovi ili drugoj
pravnoj osobi koja obavlja djelatnost socijalne skrbi.

(2) Smatra se da roditelj u većoj mjeri
zanemaruje podizanje, odgoj i obrazovanje djeteta primjerice ako ne skrbi
dovoljno o prehrani, higijeni, odijevanju, medicinskoj pomoći, redovitom
pohađanju škole, ne sprječava dijete u štetnom druženju, zabranjenim noćnim
izlascima, skitnji, prosjačenju ili krađi.

(3) Roditelju koji nije pravodobno obavijestio
nadležni centar za socijalnu skrb ili nije sam poduzeo ništa za zaštitu djeteta
od postupaka iz stavka 1. ovoga članka koje počini drugi roditelj ili članovi
obiteljske zajednice, izreći će se mjera iz stavka 1. ovoga članka.

(4) Roditelju koji nije
poduzeo ništa za zaštitu djeteta od štetnih postupaka drugih osoba izreći će se
mjera iz stavka 1. ovoga članka.

Članak
112.

Sud će u izvanparničnom
postupku dijete kod kojeg je došlo do poremećaja u ponašanju povjeriti ustanovi
za socijalnu skrb na čuvanje i odgoj, ako roditelji ili udomitelji nisu u
mogućnosti valjano odgajati dijete. Odluku o povjeravanju sud će bez odgode
dostaviti centru za socijalnu skrb radi donošenja odluke o skrbi izvan vlastite
obitelji.

Članak 113.

(1) Sud će o
prijedlozima kojima su pokrenuti postupci iz članka 101., 102., 107., 111. i
112. ovoga Zakona odlučiti bez odgode a najkasnije u roku od 60 dana od dana
podnošenja prijedloga.

(2) Sud će u odluci iz
članka 111. i 112. ovoga Zakona odrediti način i vrijeme susreta i druženja
djeteta s roditeljem, pri čemu će na odgovarajući način primijeniti odredbu
članka 100. ovoga Zakona.

(3) Mjere iz članka
111. i 112. ovoga Zakona izriču se u trajanju do godine dana.

(4) Postupak za izricanje mjera iz članka 111. i
112. ovoga Zakona pokreće sud po službenoj dužnosti, na prijedlog centra za
socijalnu skrb ili djeteta.

(5) Izricanjem mjera iz članka 111. i 112. ovoga
Zakona roditelju ne prestaje odgovornost i ostale dužnosti i prava roditelja
prema djetetu.

(6) Prije isteka roka iz stavka 1. ovoga članka
sud će ispitati sve okolnosti slučaja, te radi dobrobiti djeteta novom odlukom
ponovno izreći istu ili drugu mjeru za zaštitu djeteta.

(7) Žalba protiv odluka donesenih na temelju
članka 110. do 112. ovoga Zakona ne odgađa njihovu ovrhu.

Članak 114.

(1) Sud će u
izvanparničnom postupku roditelja koji zlorabi ili grubo krši roditeljsku
odgovornost, dužnosti i prava lišiti prava na roditeljsku skrb.

(2) Roditelj zlorabi
ili grubo krši roditeljsku odgovornost, dužnosti i prava ako:

1. provodi tjelesno ili
duševno nasilje nad djetetom, uklju­ču­jući izloženost nasilju među odraslim
članovima obitelji,

2. spolno iskorištava
dijete,

3. izrabljuje dijete
sileći ga na pretjerani rad ili na rad koji nije primjeren njegovoj dobi,

4. djetetu dopušta uživanje
alkoholnih pića, droge ili drugih opojnih sredstava,

5. navodi dijete na
društveno neprihvatljivo ponašanje,

6. je napustio dijete,

7. ne skrbi dulje od
tri mjeseca o djetetu s kojim ne živi,

8. u roku godine dana
ne stvori uvjete za zajednički život s djetetom s kojim ne živi, a da za to
nema osobito opravdan raz­log,

9. ne skrbi za osnovne životne
potrebe djeteta s kojim živi ili se ne pridržava mjera koje je radi zaštite
prava i dobrobiti djeteta prethodno donijelo nadležno tijelo,

10. na drugi način
grubo zlorabi djetetova prava.

(3) Postupak za lišenje
prava na roditeljsku skrb dužan je pokrenuti centar za socijalnu skrb čim sazna
za okolnosti iz stav­ka 2 ovoga članka, a može ga pokrenuti drugi roditelj,
dijete ili sud po službenoj dužnosti.

(4) Pravo na
roditeljsku skrb vratit će se odlukom suda kad prestanu razlozi zbog kojih je
to pravo oduzeto.

(5) Izvanparnični
postupak iz stavka 4. ovoga članka može pokrenuti roditelj kojem je to pravo
oduzeto ili centar za socijalnu skrb.

(6) U slučaju da je
pokrenut postupak za lišenje roditeljske skrbi za oba ili jedinog roditelja
centar za socijalnu skrb imenovat će djetetu posebnog skrbnika.

(7) Na posebnog
skrbnika iz stavka 6. ovoga članka odgovarajuće će se primjenjivati odredbe o
skrbništvu za posebne slučajeve.

(8) Pravomoćna odluka o
lišenju i vraćanju roditeljske skrbi dostavit će se nadležnom matičaru radi
upisa u maticu rođenih djeteta i roditelja, ministarstvu nadležnom za poslove
pravosuđa radi vođenja očevidnika o osobama koje su lišene roditeljske skrbi, a
ako dijete ima neko pravo na nekretninama odluka će se dostaviti i zemljišnoknjižnom
odjelu općinskog suda radi zabilježbe.

(9) Nakon punoljetnosti
djeteta podaci o lišenju roditeljske skrbi ne iskazuju se u ispravama iz matice
rođenih djeteta.

Članak 115.

Sud će roditelju koji nije zaštitio dijete od
roditelja koji zlorabi roditeljske odgovornosti, dužnosti i prava, radi zaštite
dobrobiti djeteta, izreći mjeru iz članka 111. ili 114. ovoga Zakona, vodeći
računa o okolnostima slučaja.

Članak 116.

(1) Sud može u
izvanparničnom postupku zabraniti roditelju, baki ili djedu, sestri ili bratu,
odnosno polusestri ili polubratu koji ne živi s djetetom da se neovlašteno
približava djetetu na određenim mjestima ili na određenu udaljenost te da ga
uznemirava.

(2) Postupak iz stavka
1. ovoga članka može pokrenuti centar za socijalnu skrb, roditelj ili dijete.

(3) Sud će o pokretanju
postupka iz stavka 1. ovoga članka obavijestiti centar za socijalnu skrb i
dostaviti mu odluku o zabrani približavanja i uznemiravanja djeteta.

(4) Sud je dužan
donijeti odluku u postupku iz stavka 1. ovoga članka bez odgode a najkasnije u
roku od 60 dana od dana podnošenja prijedloga.

Članak 117.

(1) Sud koji vodi
postupak u svezi sa člankom 111. ovoga Zakona može odgoditi donošenje ili ovrhu
odluke, ako se roditelj na kojeg se odnosi primjena mjere obveže da će
napustiti obiteljsku zajednicu u trajanju od petnaest dana, a da će redovito
dolaziti u savjetovalište, školu za roditelje ili zdravstvenu ustanovu u koju
je upućen.

(2) Sud koji vodi
postupak u svezi sa člankom 116. ovoga Zakona može odgoditi donošenje ili ovrhu
odluke, ako se roditelj, baka ili djed na kojeg se odnosi primjena mjere obveže
da će redovito dolaziti u savjetovalište, školu za roditelje ili zdravstvenu
ustanovu u koju je upućen.

(3) Odluka o odgodi
opozvat će se i postupak će se nastaviti, ako se osobe iz stavka 1. i 2. ovoga
članka ne pridržavaju preuzetih obveza.

Članak 118.

(1) Centar za socijalnu
skrb može u svako doba zahtijevati od roditelja polaganje računa o upravljanju
djetetovom imovinom te o prihodima koje dijete ili obitelj ostvaruje za potrebe
djeteta na temelju posebnih propisa.

(2) Centar za socijalnu
skrb može radi zaštite imovinskih interesa djeteta donijeti odluku da roditelji
glede upravljanja djetetovom imovinom imaju položaj skrbnika, te odrediti da se
dio djetetovih prihoda ili prihoda obitelji ostvarenih po posebnim propisima ne
isplaćuju na ruke roditelja, nego da se tim prihodima podmiruju životne potrebe
obitelji, odnosno djeteta.

(3) Centar za socijalnu
skrb može radi zaštite imovinskih interesa djeteta zahtijevati da sud u
izvanparničnom postupku odredi mjere osiguranja na imovini roditelja.

4. Prestanak roditeljske skrbi

Članak 119.

(1) Roditeljska skrb prestaje kad dijete stekne
poslovnu sposobnost ili kad je posvojeno.

(2) Ako dijete posvoji maćeha ili očuh, roditeljska
skrb ne prestaje roditelju koji je bračni drug posvojitelja.

Članak 120.

(1) Poslovna sposobnost stječe se punoljetnošću
ili sklapanjem braka prije punoljetnosti.

(2) Punoljetna je osoba
koja je navršila osamnaest godina života.

(3) Poslovnu sposobnost
može steći i maloljetnik stariji od šesnaest godina koji je postao roditelj.

(4) Sud će u
izvanparničnom postupku na prijedlog maloljetnika iz stavka 3. ovoga članka
odlučiti o stjecanju poslovne sposobnosti uzimajući u obzir njegovu duševnu
zrelost.

(5) U postupku iz
stavka 4. ovoga članka sud će saslušati roditelje maloljetnika koji je postao
roditelj i pribaviti mišljenje centra za socijalnu skrb.

Članak 121.

 Radi zaštite prava i dobrobiti djeteta centar
za socijalnu skrb će djetetu postaviti posebnog skrbnika u slučajevima iz
članka 111., 112. i 114. ovoga Zakona.

Članak 122.

(1) Ministar nadležan
za poslove pravosuđa propisat će način vođenja očevidnika i dokumentacije u
svezi s poslovima suda u području primjene odredaba ovoga Zakona o roditeljima
i djeci.

(2) Ministar nadležan
za poslove socijalne skrbi propisat će način vođenja očevidnika i dokumentacije
u svezi s poslovima centra za socijalnu skrb u području primjene odredaba ovoga
Zakona o roditeljima i djeci.

**Četvrti dio**

POSVOJENJE

Članak 123.

(1) Posvojenje je poseban oblik
obiteljsko-pravnog zbrinjavanja i zaštite djece bez odgovarajuće roditeljske
skrbi koji posvojiteljima omogućuje roditeljstvo.

(2) Posvojitelji posvojenjem stječu pravo na
roditeljsku skrb.

Članak 124.

(1) U postupku posvojenja centar za socijalnu
skrb upoznat će posvojitelje s pravom djeteta da od posvojitelja dozna da je
posvojeno.

(2) Centar za socijalnu skrb savjetovat će
posvojiteljima da kažu djetetu najkasnije do sedme godine života da je
posvojeno, a ako je starije dobi, odmah nakon zasnivanja posvojenja.

I. PRETPOSTAVKE ZA ZASNIVANJE POSVOJENJA

Članak 125.

(1) Posvojenje se može zasnovati ako je u
interesu djeteta.

(2) U postupku
zasnivanja posvojenja procjenjuju se osobine posvojitelja u odnosu na dobrobit
djeteta.

(3) Ne može se
posvojiti krvni srodnik u ravnoj lozi, brat odnosno sestra ni dijete
maloljetnih roditelja.

(4) Iznimno, može se
posvojiti dijete maloljetnih roditelja nakon godinu dana od rođenja djeteta,
ako nema izgleda da će se ono podizati u obitelji roditelja ili bake i djeda
odnosno drugih bližih srodnika.

(5) Skrbnik ne može
posvojiti svoga štićenika dok ga dužnosti skrbnika ne razriješi centar za
socijalnu skrb.

Članak 126.

(1) Posvojiti može osoba u dobi od dvadeset
jedne do trideset pet godina, starija od posvojenika najmanje osamnaest godina.

(2) Ako postoje osobito opravdani razlozi
posvojitelj može biti i osoba starija od trideset pet godina, ali dobna razlika
između posvojitelja i posvojenika ne smije biti veća od četrdeset pet godina.

(3) Ako posvojitelji posvajaju sestre i braću,
polusestre ili polubraću, dovoljno je da jedan posvojitelj ispunjava dobnu
pretpostavku samo za jedno dijete.

(4) Ako su posvojitelji posvojili dijete, a
naknadno žele posvojiti njegovu sestru, brata, polusestru ili polubrata, mogu
ga posvojiti bez obzira na svoju dob.

Članak 127.

(1) Posvojitelj može biti hrvatski državljanin.

(2) Iznimno posvojitelj
može biti i stranac ako je to od osobite koristi za dijete.

(3) Ako je posvojitelj
stranac, posvojenje se može zasnovati samo uz prethodno odobrenje ministarstva
nadležnog za poslove socijalne skrbi.

Članak 128.

Posvojiti ne može
osoba:

1. koja je lišena
roditeljske skrbi,

2. koja je lišena
poslovne sposobnosti,

3. čije dosadašnje
ponašanje i osobine upućuju na to da nije poželjno povjeriti joj roditeljsku
skrb o djetetu.

Članak 129.

(1) Za posvojenje je
potreban pristanak obaju ili jedinog roditelja djeteta, ako ovim Zakonom nije
drukčije određeno.

(2) Roditelj može dati
pristanak da njegovo dijete posvoji njemu poznati posvojitelj samo ako dijete
posvaja maćeha ili očuh. Pristanak se daje na način propisan u članku 137.
ovoga Zakona.

Članak 130.

Za posvojenje nije
potreban pristanak roditelja:

1. koji je lišen
roditeljske skrbi,

2. koji je potpuno
lišen poslovne sposobnosti,

3. koji je maloljetan,
a nije sposoban shvatiti značenje posvojenja.

Članak 131.

(1) Za posvojenje
djeteta pod skrbništvom potrebno je miš­ljenje djetetova skrbnika, osim ako
pristanak daje maloljetni roditelj.

(2) Ako je skrbnik
osoba zaposlena u centru za socijalnu skrb, pristanak za posvojenje daje
skrbnik za poseban slučaj imenovan prema članku 172. ovoga Zakona.

Članak 132.

(1) Posvojenje se može
zasnovati do osamnaeste godine ži­vo­ta djeteta.

(2) Odluka o posvojenju
napuštenog djeteta nepoznatog pod­rijetla može se donijeti po isteku tri
mjeseca od djetetova rođe­nja ili napuštanja djeteta.

Članak 133.

(1) Dijete mogu posvojiti bračni drugovi
zajednički, jedan bračni drug ako je drugi bračni drug roditelj ili posvojitelj
djeteta te jedan bračni drug uz pristanak drugoga bračnog druga.

(2) Dijete može posvojiti osoba koja nije u
braku ako je to od osobite koristi za dijete.

Članak 134.

Ako je dijete navršilo dvanaest godina i
sposobno je shvatiti značenje posvojenja, za zasnivanje posvojenja potreban je
njegov pristanak.

II. POSTUPAK ZA POSVOJENJE

Članak 135.

(1) Postupak za
posvojenje provodi po službenoj dužnosti centar za socijalnu skrb mjesta
prebivališta ili boravišta djeteta.

(2) Prije pokretanja
postupka za posvojenje osoba koja želi posvojiti zatražit će od centra za
socijalnu skrb svojega prebi­va­lišta mišljenje o podobnosti za posvojenje.
Centar za socijalnu skrb izdat će mišljenje u roku od dva mjeseca od zaprimanja
zahtjeva.

(3) Ako je od izrade
mišljenja o podobnosti za posvojenje do pokretanja postupka proteklo više od
godinu dana centar za socijalnu skrb koji provodi postupak za posvojenje
preispitat će bez odgode jesu li se promijenile okolnosti.

(4) U postupku
posvojenja javnost je isključena.

(5) Ministar nadležan
za poslove socijalne skrbi propisat će metode kojima će se utvrditi podobnost
za posvojenje i način izrade mišljenja o podobnosti.

Članak 136.

(1) Roditelj djeteta,
bračni drug osobe koja namjerava posvojiti i dijete daju pristanak na
posvojenje pred centrom za socijalnu skrb koji vodi postupak ili centrom za
socijalnu skrb svoga mjesta prebivališta, odnosno boravišta.

(2) Dijete daje
pristanak iz članka 134. ovoga Zakona bez nazočnosti roditelja i osoba koje ga žele
posvojiti.

(3) Ako su roditelji
djeteta, bračni drug osobe koja namjerava posvojiti ili dijete koje se posvaja
dali pristanak na posvojenje pred centrom za socijalnu skrb koji ne vodi
postupak posvojenja, taj centar odmah će dostaviti o tome ovjereni zapisnik
centru za socijalnu skrb koji vodi postupak posvojenja.

Članak 137.

(1) Pristanak na
posvojenje roditelj može dati centru za socijalnu skrb iz članka 136. stavka 1.
ovoga Zakona i prije pokretanja postupka posvojenja, ali tek kada dijete navrši
šest tjedana života.

(2) Prije nego što
roditelj dade pristanak iz stavka 1. ovoga članka, centar za socijalnu skrb će
ga upoznati sa svim pravnim posljedicama pristanka i posvojenja.

(3) Pristanak se daje
na zapisnik, a ovjereni prijepis zapisnika uručuje se roditelju.

(4) Roditelj može
odustati od pristanka na posvojenje u roku od trideset dana od potpisivanja
zapisnika iz stavka 3. ovoga članka.

Članak
138.

(1) Roditelj koji je
pristao da dijete posvoje njemu nepoznati posvojitelji nakon isteka roka iz
članka 137. stavka 4. nije stranka u postupku posvojenja.

(2) Kad dijete posvaja maćeha ili očuh njegov
bračni drug je stranka u postupku, a drugi roditelj djeteta nakon isteka roka
iz članka 137. stavka 4. nije stranka u postupku posvojenja.

(3) Roditelj čiji pristanak za posvojenje
djeteta nije potreban nije stranka u postupku posvojenja.

Članak 139.

Centar za socijalnu
skrb saslušat će po potrebi i bliske djetetove srodnike o okolnostima koje su
važne za posvojenje.

Članak 140.

U postupku posvojenja
centar za socijalnu skrb upoznat će djetetove roditelje, posvojitelje i dijete
starije od dvanaest godina s pravnim posljedicama posvojenja.

Članak 141.

(1) Izreka odluke
centra za socijalnu skrb kojom se zasniva posvojenje sadrži:

– za posvojenika:
osobno ime, datum i mjesto rođenja, držav­ljanstvo, narodnost, godinu i redni
broj upisa u matici rođenih, osobno ime i adresu roditelja,

– za posvojitelje:
osobno ime, datum i mjesto rođenja te adresu,

– određenje da se
posvojitelji upisuju, odnosno ne upisuju kao roditelji.

(2) Ako je zasnivanjem
posvojenja došlo do promjene osobnih podataka posvojenika izreka odluke sadrži
i nove podatke o učincima posvojenja.

(3) Protiv odluke o
posvojenju stranka može podnijeti žalbu u roku od osam dana od dana primitka
odluke.

(4) Posvojenje je
zasnovano kad odluka o posvojenju postane pravomoćna.

(5) Centar za socijalnu
skrb dužan je pravomoćnu odluku o posvojenju odmah dostaviti nadležnom matičaru
radi upisa u maticu rođenih djeteta.

(6) Matičar će upisati
u maticu rođenih sadržaje iz stavka 1. i 2. ovoga članka i u skladu s tim
postupati.

(7) Ministar nadležan
za poslove uprave propisat će način upisa posvojenja u maticu rođenih.

Članak 142.

(1) Centar za socijalnu
skrb vodi spise predmeta i očevidnik o predmetima posvojenja.

(2) Podaci o posvojenju
službena su tajna.

(3) Uvid u spise predmeta
o posvojenju i maticu rođenih posvojenog djeteta dopustit će se punoljetnom
posvojeniku, posvojitelju i roditelju koji je dao pristanak za posvojenje
djeteta sukladno članku 129. stavku 2. ovoga Zakona.

(4) Maloljetnom
posvojeniku centar za socijalnu skrb dopustit će uvid u spise predmeta o
posvojenju, a matičar u maticu rođenih posvojenika, ako centar za socijalnu
skrb utvrdi da je uvid u spise o posvojenju ili maticu rođenih u njegovu
interesu.

(5) Bližim krvnim
srodnicima posvojenika dopustit će se uvid u spise predmeta o posvojenju ako
centar za socijalnu skrb pribavi pristanak punoljetnog posvojenika.

(6) Ministar nadležan
za poslove socijalne skrbi propisat će način vođenja očevidnika i spisa
predmeta o posvojenju.

III. PRAVA I DUŽNOSTI IZ POSVOJENJA

Članak 143.

Posvojenjem nastaje između posvojitelja i
njegovih srodnika s jedne strane, te posvojenika i njegovih potomaka s druge
strane, neraskidiv odnos srodstva i sva prava i dužnosti koja iz toga
proizlaze.

Članak
144.

(1) Posvojenjem
prestaju međusobna prava i dužnosti posvojenika i njegovih krvnih srodnika.

(2) Ako dijete posvoji
maćeha ili očuh, ne prestaju prava i dužnosti između posvojenika i roditelja
koji je u braku s posvojiteljem, te krvnim srodnicima tog roditelja.

Članak 145.

(1) Posvojitelji
određuju osobno ime posvojeniku.

(2) Posvojenik dobiva
zajedničko prezime posvojitelja. Ako posvojitelji nemaju zajedničko prezime,
odredit će prezime posvojeniku u skladu s posebnim zakonom.

(3) Posvojenik može
zadržati ime i prezime koje je imalo prije zasnivanja posvojenja, ili svojem
prezimenu dodati prezime posvojitelja, ako centar za socijalnu skrb utvrdi da
je to u interesu djeteta.

(4) Posvojitelji mogu
odrediti narodnost posvojeniku.

(5) Ako je posvojenik
stariji od dvanaest godina za promjenu osobnog imena i narodnosti potreban je
njegov pristanak.

Članak 146.

(1) U maticu rođenih
posvojitelji se upisuju kao roditelji.

(2) Posvojitelji se
neće upisati u maticu rođenih kao roditelji ako centar za socijalnu skrb utvrdi
da je to u interesu djeteta.

(3) Ako je posvojenik
stariji od dvanaest godina za upis posvojitelja kao roditelja potreban je
njegov pristanak.

Članak 147.

Nakon zasnivanja
posvojenja nije dopušteno osporavanje niti utvrđivanje majčinstva ili očinstva.

Članak 148.

(1) Posvojenjem
posvojenik i njegovi potomci stječu pravo nasljeđivanja posvojitelja, njegovih
krvnih srodnika i srodnika po posvojenju.

(2) Posvojenjem
posvojitelj i njegovi krvni srodnici te srodnici po posvojenju stječu pravo
nasljeđivanja posvojenika i njegovih potomaka.

(3) Posvojenjem
prestaje pravo nasljeđivanja posvojenika prema njegovim roditeljima i drugim
krvnim srodnicima, osim prema roditelju koji je u braku s posvojiteljem, te
prema krvnim srodnicima i srodnicima po posvojenju toga roditelja.

**Peti dio**

SKRBNIŠTVO

Članak 149.

(1) Skrbništvo je oblik zaštite maloljetnih osoba
bez roditeljske skrbi, punoljetnih osoba koje nisu sposobne brinuti o sebi i
osoba koje nisu iz drugih razloga u mogućnosti štititi svoja prava i interese.

(2) Štićenici su osobe pod skrbništvom.

Članak 150.

(1) Maloljetnim
štićenicima skrbništvom se nadomješta roditeljska skrb.

(2) Punoljetnim
štićenicima skrbništvom se osigurava zaštita osobnosti zbrinjavanjem,
liječenjem i osposobljavanjem za život i rad, te zaštita imovinskih prava i
interesa.

(3) Skrbništvo prestaje
smrću štićenika ili prestankom okolnosti zbog kojih je osoba pod skrbništvom.

Članak 151.

Skrbništvo obavljaju centar za socijalnu skrb,
skrbnik i poseban skrbnik.

I. SKRBNIŠTVO ZA MALOLJETNE OSOBE

Članak 152.

Pod skrbništvo stavit
će se maloljetna osoba čiji su roditelji:

1. umrli, nestali,
nepoznati ili su najmanje mjesec dana nepoznatog boravišta,

2. lišeni poslovne
sposobnosti ili su lišeni roditeljske skrbi,

3. maloljetni, a nisu
na osnovi članka 120. ovoga Zakona stekli poslovnu sposobnost,

4. odsutni ili
spriječeni i nisu u mogućnosti brinuti se o svojem djetetu, a nisu ga povjerili
na čuvanje i odgoj osobi koja ispunjava uvjete za skrbnika.

Članak 153.

(1) Centar za socijalnu
skrb donosi odluku o stavljanju maloljetne osobe pod skrbništvo i imenuje joj
skrbnika.

(2) Maloljetni štićenik
odlukom centra za socijalnu skrb povjerava se na čuvanje i odgoj skrbniku,
drugoj osobi, udomiteljskoj obitelji, domu za djecu ili pravnoj osobi koja
obavlja djelatnost socijalne skrbi.

Članak 154.

Skrbnik maloljetnog
štićenika dužan je kao roditelj savjesno se brinuti o djetetovim pravima, a
osobito o njegovu zdravlju, odgoju i obrazovanju.

Članak 155.

Skrbnik može samo s
prethodnim odobrenjem centra za socijalnu skrb:

1. odlučiti o izboru i
promjeni škole i zanimanja, prekidu školovanja ili o zapošljavanju maloljetnog
štićenika.

2. poduzimati važnije
mjere u pogledu osobe maloljetnog štićenika, a osobito u pogledu zdravlja,
isprava o osobnom stanju i drugih osobnih prava i interesa maloljetnog
štićenika.

Članak 156.

Maloljetni štićenik
koji ima prihode dužan je pridonositi za svoje uzdržavanje.

Članak 157.

Maloljetni štićenik ima
pravo na prikladan način saznati važne okolnosti slučaja, dobiti savjet i
izraziti svoje mišljenje te biti obaviješten o mogućim posljedicama uvažavanja
njegova mišljenja kad se odlučuje o nekom njegovom pravu ili interesu.
Mišljenje se uzima u obzir u skladu s njegovom dobi i zrelosti.

Članak 158.

(1) Skrbništvo nad maloljetnom osobom prestaje
stjecanjem poslovne sposobnosti, posvojenjem ili prestankom razloga iz članka
174. ovoga Zakona.

(2) Pravomoćna odluka o prestanku skrbništva
dostavit će se nadležnom matičaru radi upisa u maticu rođenih i zemljišno­knjižnom
odjelu općinskog suda radi brisanja zabilježbe.

II. SKRBNIŠTVO I RODITELJSKA SKRB ZA PUNOLJETNE
OSOBE

Članak 159.

(1) Sud će u izvanparničnom postupku punoljetnu
osobu koja zbog duševnih smetnji ili drugih uzroka nije sposobna brinuti se o
osobnim potrebama, pravima i interesima ili koja ugrožava prava i interese
drugih osoba, djelomice ili potpuno lišiti poslovne sposobnosti.

(2) Prije donošenja odluke iz stavka 1. ovoga
članka sud će pribaviti stručno mišljenje liječnika vještaka o zdravstvenom
stanju osobe za koju je pokrenut postupak lišenja poslovne sposobnosti i o
utjecaju tog stanja na njezine sposobnosti zaštite svih ili pojedinih osobnih
potreba, prava i interesa te na ugrožavanje prava i interesa drugih osoba.

(3) Odlukom o djelomičnom lišenju poslovne
sposobnosti sud će odrediti mjere, radnje i poslove koje osoba nije sposobna
samostalno poduzimati, primjerice raspolagati imovinom, plaćom ili drugim
stalnim novčanim primanjima, upravljati imovinom, odlučiti o zapošljavanju,
davati izjave ili poduzimati radnje koje se odnose na brak, roditeljsku skrb i
druga osobna stanja, osim ako je to ovim Zakonom drukčije određeno.

(4) Poslove koji nisu određeni u odluci iz
stavka 2. ovoga članka, osoba djelomice lišena poslovne sposobnosti može
samostalno poduzimati.

Članak 160.

(1) Svatko je dužan obavijestiti centar za
socijalnu skrb o potrebi pružanja zaštite osobama iz članka 159. stavka 1.
ovoga Zakona.

(2) Zdravstvene ustanove dužne su na zahtjev
centra za socijalnu skrb ili po službenoj dužnosti dostaviti podatke centru za
socijalnu skrb o duševnim smetnjama i drugim uzrocima radi kojih osoba nije
sposobna brinuti se o svojim pravima i interesima.

Članak 161.

(1) Centar za socijalnu
skrb predložit će sudu pokretanje postupka kad ocijeni da bi zbog razloga iz
članka 159. stavka 1. ovoga Zakona osobu bilo potrebno djelomice ili potpuno
lišiti poslovne sposobnosti.

(2) Centar za socijalnu
skrb osobi o kojoj je pokrenut postupak za lišenje poslovne sposobnosti imenuje
posebnog skrbnika na kojeg se primjenjuju odredbe o skrbništvu za posebne
slučajeve. Radnje za čije poduzimanje skrbnik nije ovlašten osoba poduzima
samostalno.

Članak 162.

Osobu koja je djelomice ili potpuno lišena
poslovne sposobnosti centar za socijalnu skrb stavit će pod skrbništvo i
imenovati joj skrbnika u roku od trideset dana od pravomoćnosti sudske odluke.

Članak 163.

(1) Ako osoba lišena poslovne sposobnosti ima
roditelje koji pristanu i sposobni su skrbiti o punoljetnom djetetu, centar za
socijalnu skrb donijet će odluku o roditeljskoj skrbi nakon punoljetnosti.

(2) Kada je osoba djelomice lišena poslovne
sposobnosti centar za socijalnu skrb odlučit će o ostvarivanju roditeljske
skrbi i odrediti u skladu sa sudskom odlukom o djelomičnom lišenju poslovne
sposobnosti koje će sadržaje roditeljske skrbi i s kojim ovlastima ostvarivati
roditelji.

(3) Pravomoćnu odluku o
roditeljskoj skrbi nakon punoljetnosti i o prestanku roditeljske skrbi nakon
punoljetnosti centar za socijalnu skrb odmah će dostaviti matičaru radi upisa u
maticu rođenih i zemljišnoknjižnom odjelu općinskog suda na čijem području ta
osoba ima nekretnine radi zabilježbe u zemljišne knjige.

(4) U slučaju
promijenjenih okolnosti centar za socijalnu skrb donijet će odluku o prestanku
roditeljske skrbi nakon punoljetnosti i osobu iz stavka 1. ovoga članka staviti
pod skrbništvo.

Članak
164.

Na roditelje koji
ostvaruju roditeljsku skrb nakon djetetove punoljetnosti primjenjuju se na
odgovarajući način odredbe ovoga Zakona o djetetovim pravima i dužnostima, te o
odgovornosti, dužnosti i pravima roditelja.

Članak 165.

Za osobe lišene
poslovne sposobnosti liječnik primarne zdrav­stvene zaštite dužan je svake tri
godine na zahtjev centra za socijalnu skrb dostaviti mu mišljenje o stanju
zdravlja štićenika s obzirom na razlog lišenja poslovne sposobnosti.

Članak 166.

(1) Skrbništvo, odnosno
roditeljska skrb za punoljetne osobe lišene poslovne sposobnosti prestaje kad
sudska odluka o vraćanju poslovne sposobnosti postane pravomoćna.

(2) Sud može odlučiti
da osoba koja je bila potpuno lišena poslovne sposobnosti bude djelomice lišena
poslovne sposobnosti, ako se za to ispune zakonske pretpostavke.

III. SKRBNIŠTVO ZA POSEBNE SLUČAJEVE
(POSEBAN SKRBNIK)

Članak 167.

Radi zaštite pojedinih osobnih i imovinskih
prava i interesa centar za socijalnu skrb imenovat će posebnog skrbnika:

1. djetetu u postupku
osporavanja majčinstva i očinstva iz članka 75. ovoga Zakona,

2. djetetu u postupku
iz članka 111., 112. i 114. ovoga Zakona,

3. djetetu kad postoji
sukob interesa između njega i njegovih roditelja u imovinskim postupcima ili
sporovima, odnosno pri sklapanju pojedinih pravnih poslova,

4. djeci u slučaju
spora ili sklapanja pravnog posla između njih kad ista osoba nad njima
ostvaruje roditeljsku skrb,

5. djetetu stranom državljaninu
koje se bez pratnje zakonskog zastupnika zatekne na teritoriju Republike
Hrvatske,

6. i u drugim slučajevima kad su interesi
djeteta i roditelja u suprotnosti.

Članak 168.

Radi zaštite pojedinih osobnih i imovinskih
prava i interesa centar za socijalnu skrb imenovat će posebnog skrbnika:

1. osobi za koju je podnesen prijedlog za
lišenje poslovne sposobnosti,

2. osobi kojoj najmanje tri mjeseca nije poznato
boravište ili nije dostupna, a nema punomoćnika,

3. štićeniku kad postoji sukob interesa između
njega i njegovog skrbnika ili bliskog srodnika odnosno bračnog druga skrbnika,
u imovinskim postupcima ili sporovima, odnosno pri sklapanju pojedinih pravnih
poslova,

4. štićenicima u slučaju spora ili sklapanja
pravnog posla između njih kad imaju istog skrbnika,

5. i u drugim slučajevima kad je to potrebno
radi zaštite prava i interesa štićenika.

Članak 169.

(1) Odlukom o imenovanju posebnog skrbnika
utvrđuju se njegove dužnosti i ovlasti. Odredbe o pravima, dužnostima i
odgovornostima skrbnika primjenjuju se na odgovarajući način i na posebnog
skrbnika.

(2) Žalba protiv odluke centra za socijalnu skrb
o imenovanju posebnog skrbnika iz članaka 167. i 168. ovoga Zakona ne odgađa
primjenu odluke, osim u slučaju kad je izjavljena na odluku o imenovanju
posebnog skrbnika iz članka 168. točka 2.

(3) Poseban skrbnik dužan je podnijeti izvješće
o svom radu na zahtjev centra za socijalnu skrb tijekom obavljanja poslova
skrbništva u roku koji odredi centar za socijalnu skrb, a po okončanju slučaja
za koji je bio imenovan u roku od osam dana.

Članak 170.

(1) Centar za socijalnu skrb odredit će opseg dužnosti
i ovlasti skrbniku osobe za koju je podnesen prijedlog za lišenje poslovne
sposobnosti, uzimajući u obzir njezino zdravstveno stanje.

(2) Dužnost skrbnika iz
stavka 1. ovoga članka prestaje kad odluka o stavljanju pod skrbništvo ili o
roditeljskoj skrbi nakon punoljetnosti postane konačna ili kad sudska odluka da
ne postoje razlozi za lišenje poslovne sposobnosti postane pravomoćna.

Članak 171.

(1) Osobi kojoj je
najmanje tri mjeseca nepoznato boravište ili nije dostupna, a nema punomoćnika,
u postupcima koji su pokrenuti i vode se pred sudom ili upravnim tijelima,
centar za socijalnu skrb imenovat će posebnog skrbnika samo po obavijesti suda
ili upravnog tijela pred kojim se vodi postupak o njezinim pravima i
interesima.

(2) Osobama iz stavka
1. ovoga članka, pod uvjetima određenim posebnim zakonom, može postaviti
skrbnika i tijelo pred kojim se vodi postupak. To tijelo dužno je bez odgode
obavijestiti centar za socijalnu skrb koji prema tako postavljenom skrbniku ima
sve ovlasti kao i prema skrbniku kojega je sam imenovao.

Članak 172.

(1) U slučaju spora
između štićenika čiji je skrbnik određen prema odredbi članka 153. stavak 2.
ovoga Zakona i centra za socijalnu skrb, sud će u izvanparničnom postupku radi
zaštite prava i interesa tog štićenika imenovati posebnog skrbnika i odrediti
opseg njegovih ovlasti.

(2) Prijedlog sudu za postavljanje skrbnika iz
stavka 1. ovoga članka može podnijeti ustanova i druga pravna ili fizička osoba
koja dozna za takav slučaj.

Članak 173.

Prava i dužnosti
posebnog skrbnika prestaju kad odluka o prestanku tog skrbništva postane
konačna.

IV. SKRBNIK

Članak 174.

(1) Skrbnikom se imenuje osoba koja ima osobine
i sposobnosti za obavljanje skrbništva i koja pristane biti skrbnikom.

(2) Ako to zahtijevaju okolnosti slučaja i
dobrobit štićenika, centar za socijalnu skrb može odlučiti da neposredno
obavlja dužnost skrbnika i u tu svrhu imenuje osobu zaposlenu u tom centru.
Skrbnikom ne može biti imenovan ravnatelj niti službenik koji obavlja pravne
poslove skrbništva u tom centru.

(3) Za imenovanje
skrbnika iz stavka 2. ovoga članka nije potreban njegov pristanak.

(4) Ista osoba može
biti skrbnik više štićenika, ako to nije u suprotnosti s njihovim interesima.

(5) Centar za socijalnu
skrb zatražit će od štićenika koji je sposoban shvatiti o čemu se radi i od
njegovih bližih srodnika mišljenje o osobi koju namjerava imenovati skrbnikom.

Članak 175.

Skrbnik ne može biti
osoba:

1. koja je lišena
roditeljske skrbi,

2. koja je lišena
poslovne sposobnosti,

3. čiji su interesi u
suprotnosti s interesima štićenika,

4. od koje se, s
obzirom na njezino ponašanje i osobine te odnose sa štićenikom, ne može
očekivati da će pravilno obavljati dužnosti skrbnika,

5. s kojom je štićenik
sklopio ugovor o doživotnom uzdrža­vanju,

6. s čijim je bračnim
drugom štićenik sklopio ugovor o doži­votnom uzdržavanju.

Članak 176.

Centar za socijalnu
skrb dužan je upoznati osobu koju namjerava imenovati skrbnikom sa značenjem
skrbništva, te pravima i dužnostima skrbnika.

Članak 177.

(1) Centar za socijalnu
skrb odlukom o imenovanju skrbnika određuje njegove dužnosti i prava.

(2) Centar za socijalnu
skrb može odlukom ograničiti ovlasti skrbnika, ako je to u interesu štićenika i
odlučiti da pojedine poslove za štićenika obavlja službenik centra za socijalnu
skrb ili druga osoba osposobljena za takvu vrstu poslova.

Članak 178.

Odluku o stavljanju pod
skrbništvo i o prestanku skrbništva centar za socijalnu skrb će u roku od osam
dana od dana pravomoćnosti odluke dostaviti matičaru radi upisa u maticu
rođenih i zemljišnoknjižnom odjelu općinskog suda na čijem području osoba pod
skrbništvom ima nekretnine radi zabilježbe, odnosno brisanja zabilježbe u
zemljišne knjige.

Članak 179.

(1) Skrbnik je dužan savjesno se brinuti o
osobi, pravima, obvezama i dobrobiti štićenika, upravljati njegovom imovinom te
poduzimati mjere da se osoba osposobi za samostalan život i rad.

(2) Prije poduzimanja važnijih mjera zaštite
osobe štićenika ili njegovih imovinskih interesa skrbnik je dužan razmotriti
mišljenje, želje i osjećaje štićenika.

(3) Skrbnik će nastojati punoljetnog štićenika
uključiti u svakodnevni život i slobodne aktivnosti ovisno o njegovu
zdravstvenom stanju i sposobnostima.

Članak 180.

(1) Ako štićenik ima
imovinu, centar za socijalnu skrb će bez odgode popisati i opisati tu imovinu i
povjeriti je na upravljanje skrbniku.

(2) Popisu imovine
prisustvuju članovi povjerenstva u sastavu: predstavnik centra za socijalnu
skrb, ureda državne uprave, skrbnik, osoba kod koje se imovina nalazi i
štićenik ako je sposoban shvatiti o čemu se radi.

(3) Članove
povjerenstva iz stavka 2. ovoga članka imenuje centar za socijalnu skrb.

(4) Ako povjerenstvo
ocijeni da je za opis određenih pokretnina potrebno posebno stručno znanje koje
nemaju članovi povjerenstva, zatražit će da to učini stručna osoba.

Članak 181.

(1) Centar za socijalnu
skrb će, kada ocijeni da je potrebno, popisati i opisati imovinu štićenika, te
poduzeti druge mjere za osiguranje imovine i prije donošenja odluke o
skrbništvu.

(2) Centar za socijalnu
skrb može i prije donošenja odluke o skrbništvu od zemljišnoknjižnog odjela
općinskog suda na čijem području osoba ima nekretnine, zatražiti zabilježbu u
zemljišne knjige o pokretanju postupka za stavljanje osobe pod skrbništvo.

Članak 182.

Skrbnik je dužan uz
pomoć centra za socijalnu skrb poduzeti potrebne mjere radi osiguranja sredstava
za životne potrebe štićenika.

Članak 183.

(1) Izdatci za životne
potrebe štićenika namiruju se iz:

1. štićenikovih
prihoda,

2. sredstava dobivenih
od osoba koje su po zakonu dužne uzdržavati štićenika,

3. sredstava socijalne
skrbi, sukladno odredbama posebnog zakona,

4. štićenikove imovine,

5. drugih izvora.

(2) Iznimno, ako je to
za dobrobit štićenika, izdatci za njegove životne potrebe mogu se, prije
sredstava socijalne skrbi, namiriti iz štićenikove imovine koja ne služi za
zadovoljavanje osnovnih životnih potreba štićenika i članova njegove obitelji.

Članak 184.

(1) Skrbnik zastupa štićenika.

(2) Skrbnik samostalno obavlja poslove redovitog
uprav­ljanja štićenikovom imovinom, ako odlukom centra za socijalnu skrb nije
drukčije određeno.

Članak 185.

Za poduzimanje važnijih
mjera glede osobe, osobnog stanja ili zdravlja štićenika skrbniku je potrebno
prethodno odobrenje centra za socijalnu skrb.

Članak 186.

(1) Skrbnik može uz
prethodno odobrenje centra za socijalnu skrb poduzeti posao koji prelazi redovito
poslovanje imovinom i pravima štićenika, a osobito:

1. otuđiti ili
opteretiti štićenikove nekretnine,

2. otuđiti iz
štićenikove imovine pokretnine veće vrijednosti,

3. raspolagati
štićenikovim imovinskim pravima.

(2) Centar za socijalnu
skrb u odluci o odobrenju poslova iz stavka 1. ovoga članka određuje namjenu
pribavljenih sredstava i nadzire njihovu uporabu.

(3) Djelatnik centra za
socijalnu skrb i njegov bračni drug ne mogu sa štićenikom sklopiti ugovor o
otuđenju ili opterećenju štićenikove imovine.

Članak 187.

(1) Skrbnik je dužan
svakih šest mjeseci i kad to zatraži centar za socijalnu skrb podnijeti
izvješće o svojem radu i o stanju štićenikove imovine.

(2) Skrbnik koji je po
ovom Zakonu dužan uzdržavati štićenika dužan je, svake godine i kad to zatraži
centar za socijalnu skrb, podnijeti izvješće o svojem radu i stanju štićenikove
imovine.

(3) Izvješće iz stavka
1. i 2. ovoga članka podnosi se u pisanom obliku ili usmeno na zapisnik.

(4) U izvješću skrbnik
mora navesti kako se brinuo o osobi štićenika i o zaštiti njegovih prava i
dobrobiti, te podatke o uprav­ljanju i raspolaganju štićenikovom imovinom, o
prihodima i rashodima štićenika i druge podatke značajne za osobu štićenika u
proteklom razdoblju.

(5) U slučaju
neposrednog skrbništva izvješće podnosi osoba iz članka 153. stavak 2. ovoga
Zakona stručnom vijeću centra za socijalnu skrb.

(6) Centar za socijalnu
skrb dužan je razmotriti izvješće skrb­nika i u slučaju potrebe poduzeti
odgovarajuće mjere radi zaštite dobrobiti štićenika.

Članak 188.

(1) Skrbnik ima pravo
na mjesečnu naknadu, ovisno o njegovu radu i zalaganju u zaštiti štićenikovih
prava i dobrobiti.

(2) Pravo na naknadu
nema skrbnik koji je po ovom zakonu dužan uzdržavati štićenika.

(3) Naknada skrbniku
isplaćuje se iz sredstava navedenih u odredbi članka 183. točke 1., 2., 4. i 5.
ovoga Zakona, ako se time ne ugrožava podmirenje osnovnih životnih potreba
štićenika.

(4) Skrbnik ima pravo
na naknadu opravdanih troškova koju mu odobri centar za socijalnu skrb iz
sredstava navedenih u članku 183. točki 1., 2., 4. i 5. ovoga Zakona, ako se
time ne ugrožava podmirenje osnovnih životnih potreba štićenika.

(5) Skrbnik zaposlen u
centru za socijalnu skrb ima pravo na mjesečnu naknadu za poslove skrbništva
koje uz posebno odobrenje ravnatelja obavlja izvan uredovnog vremena.

Članak 189.

(1) Ako se sredstva za naknade iz članka 188.
ovoga Zakona ne mogu namiriti iz sredstava predviđenih u članku 183. ovoga
Zakona, namirit će se na teret sredstava socijalne skrbi.

(2) Ministar nadležan za poslove socijalne skrbi
propisat će visinu iznosa i način isplate naknade za skrbnika iz članka 188.
ovoga Zakona i stavka 1. ovoga članka.

Članak 190.

(1) Skrbnik odgovara za štetu koju je skrivio u
obavljanju svojih dužnosti.

(2) Centar za socijalnu skrb utvrdit će iznos
štete i pozvati skrbnika da je u određenom roku naknadi, te istovremeno
podnijeti zahtjev sudu da se štićenikova tražbina osigura na skrbnikovoj
imovini.

(3) Ako skrbnik u određenom roku ne naknadi
štetu, centar za socijalnu skrb će izravno ili preko posebnog skrbnika
podnijeti tužbu za naknadu štete.

(4) Radi zaštite štićenikovih prava koja su
povrijeđena nepravilnim skrbnikovim radom, centar za socijalnu skrb dužan je
prema skrbniku poduzeti i druge mjere predviđene zakonom.

Članak 191.

Ako skrbnik umre ili samovoljno prestane
obavljati svoju dužnost ili ako nastanu okolnosti koje sprječavaju skrbnika da
obavlja svoju dužnost, centar za socijalnu skrb će bez odgode štićeniku
imenovati novog skrbnika.

Članak 192.

(1) Centar za socijalnu skrb razriješit će
skrbnika dužnosti, ako utvrdi da je u obavljanju dužnosti nemaran, da ugrožava
štićenikove interese, da zlorabi svoje ovlasti ili ako ocijeni da bi za
štićenika bilo korisnije da mu se imenuje drugi skrbnik.

(2) Centar za socijalnu skrb zatražit će
štićenikovo mišljenje o razrješenju njegova skrbnika, ako je on sposoban
shvatiti o čemu se radi.

(3) Centar za socijalnu
skrb razriješit će skrbnika dužnosti kad on to zatraži, a najkasnije u roku od
dva mjeseca od dana podnošenja zahtjeva.

(4) U slučaju iz stavka
1. i 2. ovoga članka centar za socijalnu skrb će bez odgode štićeniku imenovati
novog skrbnika.

Članak 193.

(1) U slučaju promjene
skrbnika centar za socijalnu skrb će zatražiti izvješće dosadašnjeg skrbnika i
odrediti rok u kojem treba obaviti primopredaju dužnosti.

(2) O primopredaji se
sastavlja zapisnik u nazočnosti službenika centra za socijalnu skrb, obaju
skrbnika i štićenika, ako je on sposoban shvatiti o čemu se radi.

(3) Ako dosadašnji
skrbnik nije podnio izvješće ili nije u mogućnosti biti nazočan primopredaji dužnosti,
centar za socijalnu skrb upoznat će novog skrbnika s osobnim i imovinskim
stanjem štićenika.

Članak 194.

U slučaju prestanka
skrbništva centar za socijalnu skrb pozvat će skrbnika da u određenom roku
podnese izvješće o svojem radu i stanju štićenikove imovine, te da preda
imovinu na upravljanje štićeniku ili njegovu roditelju ili posvojitelju.
Predaja se obavlja u nazočnosti skrbnika, štićenika, roditelja ili posvojitelja
i službenika centra za socijalnu skrb, o čemu se sastavlja zapisnik.

V. NADLEŽNOST I POSTUPAK U POSLOVIMA SKRBNIŠTVA

Članak 195.

Mjesna nadležnost centra za socijalnu skrb u
poslovima skrbništva određuje se prema prebivalištu, odnosno boravištu osobe
koju treba staviti pod skrbništvo ili joj treba imenovati posebnog skrbnika.

Članak 196.

Za stavljanje pod
skrbništvo osobe koja je povjerena na čuvanje i odgoj ili je smještena u
socijalnoj, odgojno-obrazovnoj, zdravstvenoj ili drugoj ustanovi, odnosno
drugoj obitelji, mjesno je nadležan centar za socijalnu skrb posljednjeg
prebivališta odnosno boravišta štićenika.

Članak 197.

Ako štićenik promijeni
prebivalište, mijenja se i mjesna nad­ležnost centra za socijalnu skrb.

Članak 198.

(1) Postupak za
stavljanje pod skrbništvo i imenovanje skrbnika pokreće po službenoj dužnosti
mjesno nadležni centar za socijalnu skrb.

(2) Postupak za
stavljanje pod skrbništvo, kao i za primjenu pojedinih oblika zaštite centar za
socijalnu skrb pokreće na temelju neposrednog saznanja ili u povodu obavijesti
koju su mu dužni dostaviti:

– matičar, pravosudna,
druga državna tijela i tijela lokalne samouprave,

– bračni drug, srodnici
i drugi članovi kućanstva,

– zdravstvene ustanove.

Članak 199.

Kad centar za socijalnu
skrb pokrene postupak za stavljanje osobe pod skrbništvo, odmah poduzima
potrebne mjere za zaštitu njezinih prava i interesa.

Članak 200.

(1) Ako štićenik ima
nekretnine na području drugog centra za socijalnu skrb, nadležni centar za
socijalnu skrb može ovlastiti taj centar za socijalnu skrb da postavi posebnog
skrbnika za vođenje brige o toj imovini.

(2) Odobrenje za
otuđenje ili opterećenje nekretnina iz stav­ka 1. ovoga članka daje centar za
socijalnu skrb nadležan za cjelokupnu brigu o štićeniku.

Članak 201.

(1) Centar za socijalnu
skrb surađuje s tijelima državne uprave, lokalne samouprave, pravnim i fizičkim
osobama posebice kad je potrebno:

1. pribaviti podatke o
osobama koje treba staviti pod skrb­niš­tvo,

2. pribaviti prijedloge
o osobama pogodnim za skrbnika, odnosno mišljenja o osobama predloženim za
skrbnika,

3. pribaviti podatke o
nedostacima ili nepravilnostima u radu skrbnika.

(2) Socijalna, odgojno-obrazovna, zdravstvena i
druga ustanova, odnosno obitelj u kojoj je štićenik smješten dužna je
obavještavati skrbnika i centar za socijalnu skrb o svim važnijim okolnostima
koje se odnose na osobu štićenika.

Članak 202.

(1) Centar za socijalnu
skrb prati prilike u kojima štićenik živi. Djelatnik centra za socijalnu skrb
dužan je najmanje dva puta godišnje obići štićenika kao i kad to zatraži
skrbnik odnosno štićenik.

(2) Djelatnik centra za
socijalnu skrb dužan je u roku od osam dana od obilaska štićenika o tome
sačiniti izvješće.

(3) Centar za socijalnu
skrb prati rad skrbnika i pruža mu potrebnu pomoć.

Članak
203.

(1) Maloljetni štićenik
koji je navršio petnaest godina života i štićenik koji je djelomice lišen
poslovne sposobnosti imaju pravo izjaviti žalbu na odluku o imenovanju odnosno
razrješenju skrbnika kao i na odluke u kojima se odlučuje o njihovim pravima i
dobrobiti. Žalba iz stavka 1. ovoga članka odgađa primjenu odluke.

(2) Centar za socijalnu
skrb može mijenjati svoje odluke kad to zahtijevaju interesi štićenika.

Članak 204.

(1) Štićenik, njegov
bračni drug, srodnici u ravnoj lozi, pravosudna tijela, tijela državne uprave,
lokalne samouprave, socijalne, zdravstvene i prosvjetne ustanove mogu podnijeti
pritužbu na rad skrbnika centru za socijalnu skrb.

(2) Centar za socijalnu
skrb ispituje osnovanost pritužbe i poduzima zakonom određene mjere.

(3) Osobe iz stavka 1.
ovoga članka mogu podnijeti ministarstvu nadležnom za poslove socijalne skrbi
pritužbu na rad centra za socijalnu skrb u svezi s obavljanjem pojedinih
skrbničkih poslova.

(4) Ako je pritužba
osnovana, ministarstvo daje upute centru za socijalnu skrb kako treba postupiti
i određuje rok u kojem je dužan dostaviti obavijest o poduzetim radnjama.

Članak 205.

Ministar nadležan za
poslove socijalne skrbi propisat će na­čin vođenja očevidnika i spisa predmeta
osoba pod skrbništvom, način popisa i opisa njihove imovine, te podnošenja
izvješća i polaganja računa skrbnika.

**Šesti dio**

UZDRŽAVANJE

Članak 206.

Uzdržavanje je dužnost i pravo roditelja i
djece, bračnih i izvanbračnih drugova i srodnika u ravnoj lozi, kada je to pred­viđeno
ovim Zakonom.

Članak 207.

Osobe iz članka 206. ovoga Zakona međusobnom
uzdrža­vanju pridonose prema svojim mogućnostima i potrebama uzdr­ža­vane
osobe.

Članak 208.

Odricanje od dužnosti i prava na uzdržavanje
nema pravnog učinka.

I. UZDRŽAVANJE DJECE, RODITELJA I DRUGIH
SRODNIKA

Članak 209.

Roditelji su dužni uzdržavati svoje maloljetno
dijete.

Članak 210.

(1) Dijete koje se redovito školuje roditelji su
dužni uzdržavati i nakon punoljetnosti.

(2) Punoljetno dijete koje je završilo
školovanje, a ne može se zaposliti roditelji su dužni uzdržavati godinu dana
nakon školovanja.

(3) Punoljetno dijete koje zbog bolesti,
mentalnog ili tjelesnog oštećenja nije sposobno za rad, roditelji su dužni uzdržavati
dok ta nesposobnost traje.

Članak 211.

Dijete koje ima prihode
dužno je pridonositi za svoje uzdržavanje.

Članak 212.

Roditelj kojem je
ograničena ili oduzeta roditeljska skrb ili roditeljsku skrb ne ostvaruje, ne
oslobađa se dužnosti uzdržavanja djeteta.

Članak 213.

(1) Punoljetno dijete
je dužno uzdržavati roditelja koji nije sposoban za rad, a nema dovoljno
sredstava za život ili ih ne može ostvariti iz svoje imovine.

(2) Dijete se može
osloboditi dužnosti uzdržavanja roditelja koji ga iz neopravdanih razloga nije
uzdržavao u vrijeme kad je to bila njegova zakonska obveza.

Članak 214.

(1) Maćeha ili očuh dužni
su uzdržavati maloljetnog pastorka ako on ne može ostvariti uzdržavanje od
roditelja.

(2) Maćeha ili očuh dužni
su nakon smrti djetetova roditelja uzdržavati maloljetnog pastorka, ako su u
trenutku smrti roditelja živjeli s pastorkom.

(3) Ako je brak između
roditelja i maćehe, odnosno očuha djeteta razveden ili poništen, maćeha,
odnosno očuh nisu dužni uzdržavati pastorka.

Članak 215.

Punoljetni pastorak je,
pod uvjetima iz članka 214. stavak 1. i 2. ovoga Zakona, dužno uzdržavati
maćehu odnosno očuha, ako su ga maćeha ili očuh uzdržavali ili se brinuli o
njemu dulje vrijeme.

Članak 216.

Ako roditelj ne uzdržava
dijete, baka i djed po tom roditelju dužni su ga uzdržavati prema odredbama
članka 210. i 211. ovoga Zakona.

II. UZDRŽAVANJE BRAČNOG DRUGA

Članak 217.

Bračni drug koji nema dovoljno sredstava za život
ili ih ne može ostvariti iz svoje imovine, a nije sposoban za rad ili se ne može
zaposliti, ima pravo na uzdržavanje od svoga bračnog druga.

Članak 218.

(1) Bračni drug ima pravo podnijeti zahtjev za
uzdržavanje do zaključenja glavne rasprave u parnici za razvod ili poništaj
braka, na što ga je sud dužan upozoriti.

(2) Iznimno ako u
parnici za razvod ili poništaj braka nije postavljen zahtjev za uzdržavanje,
bivši bračni drug može tužbom tražiti uzdržavanje u roku od šest mjeseci od
prestanka braka, ako su pretpostavke za uzdržavanje, predviđene u članku 217.
ovoga Zakona, postojale u trenutku zaključenja glavne rasprave u parnici za
razvod ili poništaj braka i trajale bez prestanka do zaklju­čenja glavne
rasprave u parnici za uzdržavanje.

Članak 219.

Sud može odbiti zahtjev
za uzdržavanje bračnog druga, ako bi uzdržavanje predstavljalo očitu nepravdu
za drugog bračnog druga.

Članak
220.

(1) Sud može odlučiti
da obveza uzdržavanja bračnog druga traje do godine dana, osobito kad je brak
trajao kratko ili kad je tužitelj u mogućnosti u dogledno vrijeme na drugi
način osigurati sredstva za život.

(2) U opravdanim
slučajevima sud može produljiti obvezu uzdržavanja.

(3) Tužba za
produljenje uzdržavanja može se podnijeti samo do isteka vremena za koje je
uzdržavanje određeno.

Članak 221.

(1) Pravo na uzdržavanje
prestaje kad razvedeni bračni drug ili bračni drug iz poništenog braka koji to
pravo koristi sklopi novi brak.

(2) Pravo na uzdržavanje
prestaje sudskom odlukom ako sud utvrdi da razvedeni bračni drug ili bračni
drug iz poništenog braka koji to pravo koristi živi u izvanbračnoj zajednici
ili da je postao nedostojan tog prava ili ako više ne postoji koja od
pretpostavki iz članka 217. ovoga Zakona.

(3) Sud će odrediti da
pravni učinak odluke o prestanku uzdržavanja iz stavka 2. ovoga članka nastaje
prije njene pravomoćnosti, od dana kad su nastupile pretpostavke za prestanak
uzdržavanja.

III. UZDRŽAVANJE IZVANBRAČNOG DRUGA I MAJKE
IZVANBRAČNOG DJETETA

Članak 222.

(1) Ako je prestala izvanbračna zajednica žene i
muškarcakoja je trajala dulje vrijeme, izvanbračni drug koji ispunjava
pretpostavke iz članka 3. i 217. ovoga Zakona ima pravo na uzdržavanje od
drugoga izvanbračnog druga.

(2) Tužba za uzdržavanje može se podnijeti u
roku od šest mjeseci od prestanka izvanbračne zajednice.

Članak 223.

Sud može odbiti zahtjev za uzdržavanje
izvanbračnog druga, ako bi uzdržavanje predstavljalo očitu nepravdu za drugoga
izvanbračnog druga.

Članak 224.

(1) Sud može odlučiti da obveza uzdržavanja izvanbračnog
druga traje do godine dana, osobito kad je tužitelj u mogućnosti u dogledno
vrijeme osigurati na drugi način sredstva za život.

(2) U opravdanim slučajevima sud može produljiti
obvezu uzdržavanja.

(3) Tužba za produljenje uzdržavanja može se podnijeti
samo do isteka vremena za koje je uzdržavanje određeno.

Članak 225.

(1) Pravo na uzdržavanje prestaje ako
izvanbračni drug sklopi brak.

(2) Pravo na uzdržavanje prestaje sudskom
odlukom ako sud utvrdi da uzdržavani izvanbračni drug živi u novoj izvanbračnoj
zajednici ili da je postao nedostojan tog prava ili ako više ne postoji koja od
pretpostavki iz članka 217. ovoga Zakona.

(3) Sud će odrediti da pravni učinak odluke o
prestanku uzdržavanja iz stavka 2. ovoga članka nastaje prije njene pravomoćnosti
od dana kad su nastupile pretpostavke za prestanak uzdržavanja.

Članak 226.

Otac izvanbračnog djeteta dužan je uzdržavati
djetetovu majku godinu dana od rođenja djeteta ako ona skrbi o djetetu, a nema
dovoljno sredstava za život.

IV. ODREĐIVANJE UZDRŽAVANJA

Članak 227.

(1) Pravo na uzdržavanje od bračnog, odnosno
izvanbračnog druga ostvaruje se prije uzdržavanja od srodnika.

(2) Ako maćeha ili očuh
imaju djecu, dužnost uzdržavanja zajednička je djeci i pastorcima.

(3) Pravo na uzdržavanje
od bake i djeda iz članka 216. ovoga Zakona ostvaruje se prije uzdržavanja od
maćehe ili očuha.

Članak 228.

Ako više osoba po
odredbama ovoga Zakona ima istovremenu obvezu uzdržavanja, ta se obveza dijeli
prema njihovim mogućnostima.

Članak 229.

Ako osoba koja je po
ovom Zakonu dužna prije ostalih uzdržavati nije u mogućnosti u potpunosti
zadovoljiti potrebe za uzdržavanje, osoba koja traži uzdržavanje može razliku
ostvariti od drugih obveznika uzdržavanja predviđenih ovim Zakonom.

if !supportEmptyParas endif

Članak 230.

(1) Centar za socijalnu
skrb nastojat će da se roditelji ili dijete koje se redovito školuje i nakon
punoljetnosti i roditelji izvansudski nagode o visini, odnosno povećanju
doprinosa za uzdržavanje djeteta uvijek kad je to moguće, vodeći računa o
dobrobiti djeteta.

(2) Nagodba sklopljena
u centru za socijalnu skrb je ovršna isprava.

Članak 231.

(1) U parnici o uzdržavanju
sud će utvrditi ukupan iznos sred­stava potrebnih za uzdržavanje.

(2) Pri ocjenjivanju
potreba uzdržavane osobe sud će uzeti u obzir njezine prihode, imovinsko stanje,
sposobnost za rad, mogućnost zaposlenja, zdravstveno stanje te druge okolnosti
o kojima ovisi odluka o uzdržavanju.

(3) Pri ocjenjivanju mogućnosti osobe koja je dužna
uzdr­žavati uzet će se u obzir sva njezina primanja i stvarne moguć­nosti
stjecanja povećane zarade, njezine vlastite potrebe i zakonske obveze uzdržavanja.

Članak 232.

(1) Kad se uzdržavanje
traži za dijete, uzet će se u obzir i dob djeteta te potrebe za njegovo
obrazovanje.

(2) Bez obzira na
okolnosti iz članka 231. stavka 2. i 3. ovoga Zakona, radno sposoban roditelj
ne može se osloboditi dužnosti uzdržavanja maloljetnog djeteta.

(3) Potrebe djeteta za
uzdržavanje mogu se utvrditi i u povećanom iznosu, ako je to u skladu s
povećanim mogućnostima pojedinog roditelja.

(4) Ministar nadležan
za poslove pravosuđa objavit će jednom godišnje, a najkasnije do 1. travnja
tekuće godine, podatke o prosječnim potrebama djeteta s obzirom na troškove života,
koje će sud uzeti u obzir zajedno sa stavcima 1. do 3. ovoga članka.

Članak 233.

U parnici o uzdržavanju
djeteta sud će roditelju s kojim dijete živi posebno uzeti u obzir rad i brigu
koju ulaže u podizanje djeteta i sukladno tome umanjiti njegov novčani doprinos
za uzdržavanje djeteta.

Članak 234.

(1) Centar za socijalnu
skrb može u ime djeteta pokrenuti i voditi parnicu o uzdržavanju odnosno za
povećanje uzdržavanja, ako o djetetu skrbi druga osoba ili ustanova ili ako
roditelj s kojim dijete živi to pravo ne ostvaruje iz neopravdanih razloga.

(2) Centar za socijalnu
skrb može tražiti ovrhu odluke o uzdržavanju djeteta.

Članak 235.

(1) Centar za socijalnu
skrb dužan je voditi očevidnik odluka o uzdržavanju djece koje mu dostavlja sud
prema članku 302. stavku 2. i nagodba sklopljenih u centru za socijalnu skrb
prema članku 230. ovoga Zakona.

(2) Ministar nadležan
za poslove socijalne skrbi propisat će način vođenja očevidnika sudskih odluka
o uzdržavanju i nagodba sklopljenih u centru za socijalnu skrb.

Članak 236.

Sud će uputiti
obveznika uzdržavanja da se isplate mjesečnih novčanih obroka uzdržavanja iz
njegove plaće, naknade plaće ili mirovine mogu obavljati po njegovom pristanku
(administrativna zabrana), bez provođenja ovršnog postupka.

Članak 237.

Ako osoba koja je dužna
pridonositi za uzdržavanje djeteta nije pristala na administrativnu zabranu,
centar za socijalnu skrb će nakon proteka roka od šest mjeseci od dana primitka
sudske odluke, odnosno sklapanja nagodbe iz članka 230. ovoga Zakona provjeriti
ispunjava li osoba svoju obvezu redovito i u cijelosti, te poduzeti potrebne
mjere za zaštitu djetetovih interesa.

Članak 238.

(1) Uzdržavanje se određuje u novčanom iznosu,
osim ako postoje opravdani razlozi da se uzdržavanje osigura na drugi način.

(2) Uzdržavanje za dijete uvijek se određuje u
novčanom iznosu.

Članak 239.

(1) Sud će obvezniku uzdržavanja koji je u
radnom odnosu naložiti plaćanje obroka dospjelih do zaključenja glavne rasprave
u određenim novčanim iznosima, a plaćanje budućih novčanih obroka odredit će u
postotku od plaće i naknade plaće.

(2) Obveznik uzdržavanja
dužan je iznose uzdržavanja određene u postotku od plaće plaćati ovlašteniku
uzdržavanja prilikom svake isplate plaće i naknade plaće.

Članak 240.

Odredbe iz članka 238.
i 239. ovoga Zakona primjenjuju se na odgovarajući način i kad je obveznik uzdržavanja
korisnik mirovine.

Članak
241.

Na prijedlog osobe koja
zahtijeva uzdržavanje sud će kad ocijeni da za to postoje opravdani razlozi,
odrediti uzdržavanje u određenom novčanom iznosu, a ne u postotku od plaće,
naknade plaće i mirovine.

Članak
242.

Plaćanje novčanih
obroka uzdržavanja sud će obvezniku uzdržavanja koji ostvaruje prihode
samostalnim obavljanjem djelatnosti osobnim radom ili po drugoj osnovi, a nije
u radnom odnosu, kao i u slučaju iz članka 232. stavka 2. ovoga Zakona odrediti
uzdržavanje u određenom novčanom iznosu.

Članak 243.

Osoba koja prima i
osoba koja daje uzdržavanje može tražiti da sud povisi ili snizi iznos uzdržavanja,
odluči o prestanku uzdržavanja ili promijeni način uzdržavanja određen
prijašnjom pravomoćnom odlukom ili nagodbom pred centrom za socijalnu skrb, ako
su se promijenile okolnosti na temelju kojih je donesena prijašnja odluka.

Članak 244.

Fizička ili pravna
osoba koja je snosila troškove uzdržavanja neke osobe, može tužbom tražiti
naknadu tih troškova od onog koji je po ovome Zakonu bio dužan davati uzdržavanje,
ako su učinjeni troškovi bili opravdani.

Članak 245.

Obveznik uzdržavanja
koji je zasnovao novi radni odnos dužan je podatke o postojanju ovršne isprave
za uzdržavanje, te ime i adresu osobe kojoj se ta tražbina treba isplaćivati dostaviti
poslodavcu kod kojeg je zasnovao novi radni odnos.

Članak 246.

Poslodavac kod kojeg je
obveznik uzdržavanja zasnovao novi radni odnos dužan je odmah obavijestiti
osobu koja ima tražbinu za uzdržavanje o zasnovanom radnom odnosu, odnosno
osobi koja ima tražbinu za uzdržavanje dati potrebne obavijesti o obvezniku
uzdržavanja koji je kod njih zasnovao novi radni odnos.

**Sedmi dio**

IMOVINSKI ODNOSI

I. IMOVINSKI ODNOSI BRAČNIH DRUGOVA

Članak 247.

Bračni drugovi mogu imati bračnu stečevinu i
vlastitu imovinu.

1. Bračna stečevina i vlastita imovina

Članak 248.

Bračna stečevina je
imovina koju su bračni drugovi stekli radom za vrijeme trajanja bračne
zajednice ili potječe iz te imovine.

Članak 249.

(1) Bračni drugovi su u
jednakim dijelovima suvlasnici u bračnoj stečevini, ako nisu drukčije
ugovorili.

(2) Nevjesta i ženik,
odnosno bračni drugovi mogu bračnim ugovorom drukčije urediti svoje odnose
glede bračne stečevine.

Članak 250.

Na bračnu stečevinu
primjenjuju se odredbe stvarnog i obveznog prava, ako ovim Zakonom nije
drukčije određeno.

Članak 251.

Za poslove redovite
uprave smatra se da je drugi bračni drug dao svoj pristanak ako se ne dokaže
suprotno. Nepostojanje pristanka ne utječe na prava i obveze poštene treće
osobe.

Članak 252.

Dobitak od igara na sreću
bračna je stečevina.

Članak 253.

(1) Imovina koju bračni
drug ima u trenutku sklapanja braka, ostaje njegova vlastita imovina.

(2) Vlastita imovina je
i imovina koju je bračni drug stekao tijekom bračne zajednice na pravnom
temelju različitom od navedenoga u članku 248. ovoga Zakona (nasljeđivanje,
darovanje i sl.).

Članak 254.

(1) Autorsko djelo je
vlastita imovina onoga bračnog druga koji ga je stvorio.

(2) Imovinska korist od
autorskog prava i autorskom pravu srodnih prava ostvarena tijekom bračne zajednice
bračna je stečevina.

2. Bračni ugovor

Članak 255.

(1) Bračnim ugovorom
mogu se urediti imovinskopravni odnosi na postojećoj ili budućoj imovini.

(2) Prema trećim
osobama uglavci o upravi ili raspolaganju imovinom imaju pravni učinak ako su
upisani u zemljišne knjige, odnosno u javne upisnike kod kojih je upis nužan za
stjecanje prava ili se stvar ne može rabiti bez takva upisa.

(3) Bračni ugovor
sklapa se u pisanom obliku, a potpisi bračnih drugova moraju biti ovjereni.

Članak 256.

Umjesto bračnog druga
koji je lišen poslovne sposobnosti bračni ugovor može sklopiti njegov skrbnik s
prethodnim odobrenjem centra za socijalnu skrb.

Članak 257.

Nije dopušteno bračnim
ugovorom uglaviti primjenu stranog prava na imovinskopravne odnose.

II. IMOVINSKI ODNOSI IZVANBRAČNIH DRUGOVA

Članak 258.

Izvanbračna zajednica žene i muškarca koja
ispunjava pret­po­stavke iz članka 3. ovoga Zakona stvara imovinskopravne
učinke na koje se na odgovarajući način primjenjuju odredbe ovoga Zakona o
imovinskim odnosima bračnih drugova.

III. IMOVINSKI ODNOSI RODITELJA I DJECE

Članak 259.

(1) Maloljetno dijete
može steći imovinu radom, nasljedstvom, darovanjem ili na drugom pravnom
temelju.

(2) Maloljetnikovom
imovinom upravljaju njegovi roditelji, osim onom koju je maloljetnik stekao
radom nakon navršene petnaeste godine života.

Članak
260.

Prihode od djetetove
imovine roditelji mogu koristiti za njegovo uzdržavanje, liječenje, odgoj,
školovanje, obrazovanje ili za podmirenje nekih drugih važnih potreba djeteta.

Članak 261.

(1) Roditelji mogu s
odobrenjem nadležnog centra za socijalnu skrb otuđiti ili opteretiti imovinu
maloljetnog djeteta radi njegova uzdržavanja, liječenja, odgoja, školovanja,
obrazovanja ili za podmirenje neke druge važne potrebe djeteta.

(2) Odobrenje centra za
socijalnu skrb potrebno je i za poduzimanje odgovarajućih postupovnih radnji
pred sudom ili državnim tijelima koja se odnose na djetetovu imovinu.

IV. TROŠKOVI PORODA IZVANBRAČNOG DJETETA

Članak 262.

(1) Troškove nastale
trudnoćom i porodom izvanbračnog djeteta podmiruju majka i otac, u skladu sa
svojim imovinskim mogućnostima.

(2) U slučaju parnice
sud će, na zahtjev jednog od roditelja, odrediti udio svakog od njih u
podmirivanju tih troškova.

**Osmi dio**

POSTUPAK PRED SUDOM

I. ZAJEDNIČKE ODREDBE

Članak 263.

(1) Odredbama ovog
dijela Zakona određuju se pravila prema kojima sudovi postupaju kad u posebnim
parničnim postupcima, izvanparničnim postupcima i posebnim postupcima ovrhe i
osiguranja, odlučuju u bračnim, obiteljskim i drugim stvarima koje se uređuju ovim
Zakonom.

(2) Postupci iz stavka
1. ovoga članka su hitni.

Članak 264.

U postupcima iz članka
263. ovoga Zakona primjenjivat će se odredbe Zakona o parničnom postupku i
Ovršnog zakona, ako ovim Zakonom nije drukčije određeno.

Članak 265.

(1) Radnje u posebnim
parničnim, izvanparničnim postupcima i radnje u postupcima ovrhe i osiguranja u
bračnim, obiteljskim i drugim stvarima koje se uređuju ovim Zakonom, poduzimaju
se hitno.

(2) U postupcima iz stavka 1. ovoga članka, prvo
ročište mora se održati u roku od petnaest dana od dana kad je tužba ili
prijedlog primljen u sudu.

Članak 266.

O žalbi protiv odluke
donesene u prvostupanjskom postupku u predmetima iz članka 263. stavak 1. ovoga
Zakona, sud drugog stupnja dužan je donijeti odluku u roku od trideset dana od
dana primitka žalbe.

Članak 267.

Sud je dužan tijekom
postupka osobito paziti da se zaštite prava i interesi djece, osoba s duševnim
smetnjama, ili osoba koje se iz drugih razloga nisu sposobne same brinuti o
sebi i o svojim pravima i interesima.

Članak 268.

(1) Ako sud tijekom
postupka posumnja da stranka nije sposobna sama se brinuti o svojim pravima i
interesima i da bi je zbog toga trebalo lišiti poslovne sposobnosti i postaviti
joj skrbnika, izvijestit će o tome centar za socijalnu skrb i nadležni sud radi
pokretanja odgovarajućeg postupka.

(2) Sud će prekinuti
postupak dok se ne provede postupak lišenja poslovne sposobnosti i postavi
skrbnik, odnosno dok ga centar za socijalnu skrb ili nadležni sud ne obavijesti
o obustavi postupka. Za vrijeme prekida postupka mogu se poduzimati samo radnje
za koje postoji opasnost od odgode, posebice one radnje kojima treba zaštititi
ili osigurati prava stranke koja nije sposobna sama brinuti se o svojim pravima
i interesima.

(3) Sud može u slučaju
iz stavka 1. ovoga članka postaviti privremenog zastupnika svakoj stranci u
postupku.

Članak 269.

(1) U statusnim
stvarima sud može dopustiti da radi ostvarenja svojih prava i interesa pojedine
radnje u postupku poduzima i stranka koja nema poslovne sposobnosti, ako je u
stanju shvatiti značenje i pravne posljedice tih radnji.

(2) Sud će omogućiti
djetetu u skladu s njegovom dobi, zrelosti i dobrobiti da radi ostvarenja
svojih prava i interesa u statusnim stvarima izrazi svoje mišljenje pred
centrom za socijalnu skrb ili pred sudom.

Članak 270.

(1) U statusnim
stvarima i u stvarima uzdržavanja maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim
roditelji ostvaruju roditeljsku skrb, stranke se u postupku pred sudom ne mogu
odreći svojeg zahtjeva, priznati zahtjev protivne stranke, niti se nagoditi.

(2) U postupku iz
stavka 1. ovoga članka sud je ovlašten utvrđivati i činjenice koje stranke nisu
iznijele, a može odlučiti da se dokazuju i činjenice koje su stranke priznale u
postupku.

(3) U postupku iz
stavka 1. ovoga članka sud ne može donijeti presudu na temelju priznanja,
presudu na temelju odricanja, niti presudu zbog izostanka.

Članak 271.

U postupku u kojem se
odlučuje o statusnim stvarima javnost je isključena.

Članak
272.

O troškovima postupka u
statusnim stvarima sud će odlučiti slobodno, vodeći računa o okolnostima
slučaja i o ishodu postupka.

Članak 273.

Sud će odluke donesene u bračnim sporovima, o
lišenju roditeljske skrbi i lišenju poslovne sposobnosti dostaviti matičaru
radi upisa u državne matice.

II. SUDJELOVANJE CENTRA ZA SOCIJALNU SKRB

Članak 274.

(1) Kad centar za socijalnu skrb pokreće
postupak pred sudom, on u postupku ima položaj stranke.

(2) Centar za socijalnu skrb može se kao stranka
pridružiti postupku koji je pokrenula druga osoba, ako je ovlašten za pokretanje
toga postupka.

(3) Kad smatra da je to potrebno, sud će pozvati
centar za socijalnu skrb da sudjeluje u postupku i odrediti mu rok u kojem može
prijaviti svoje sudjelovanje. Dok ne istekne rok sud će zastati s postupkom,
ali svoje pravo sudjelovanja u postupku centar za socijalnu skrb može koristiti
i nakon proteka tog roka.

Članak 275.

(1) Kad se u postupku pred sudom odlučuje o
pravima i dužnostima u odnosima roditelja i djece, sud će pozvati centar za
socijalnu skrb da sudjeluje u postupku radi zaštite interesa djeteta.

(2) Centar za socijalnu skrb dužan je odazvati
se pozivu suda iz stavka 1. ovoga članka te sudjelovati u postupku.

(3) Centar za socijalnu skrb prisustvuje
postupku ovrhe i osiguranja koji se provodi radi ostvarivanja odluke donesene u
postupku iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 276.

Kad sudjeluje u postupku prema odredbama članka
274. stavak 2. i članka 275. ovoga Zakona, centar za socijalnu skrb ovlašten je
podnijeti svoj prijedlog i poduzimati druge radnje u postupku radi zaštite
prava i interesa djeteta, a osobito iznositi činjenice koje stranke nisu
navele, predlagati izvođenje dokaza i ulagati pravne lijekove.

Članak 277.

(1) Sud pred kojim se
provodi postupak iz članka 274. stavak 2. ovoga Zakona pozivat će centar za
socijalnu skrb na ročišta i dostavljati mu podneske stranaka i odluke, bez
obzira sudjeluje li centar za socijalnu skrb u postupku.

(2) Sud će zatražiti od
centra za socijalnu skrb da, uzimajući u obzir dob, zrelost i dobrobit djeteta
obavijesti dijete o mogućnosti sudjelovanja u sudskom postupku u svezi s
postupcima iz članka 275. stavak 1. ovoga Zakona.

(3) Odredbe stavka 1. i
2. ovoga članka primjenjivat će se na odgovarajući način i u izvanparničnim
postupcima u kojima prema odredbama ovoga Zakona centar za socijalnu skrb može
biti stranka, ako u njima ne sudjeluje.

Članak 278.

(1) Centar za socijalnu skrb dužan je na zahtjev
suda prikupiti podatke o osobnim i obiteljskim prilikama djeteta i stranaka u
postupku, kad sud smatra da je to potrebno za donošenje odluke.

(2) Centar za socijalnu skrb dužan je na zahtjev
suda u sporovima o uzdržavanju brižljivo ispitati imovinske prilike stranaka u
postupku, a posebice odgovaraju li njihovi iskazani prihodi stvarnom stanju.

Članak 279.

Glede prava centra za
socijalnu skrb na naknadu troškova postupka i njegove dužnosti snašanja
troškova u postupku pred sudom primjenjuju se odredbe Zakona o parničnom
postupku koje se odnose na državnog odvjetnika.

III. POSEBNI PARNIČNI POSTUPCI

1. Postupak u bračnim sporovima

Članak 280.

(1) Parnični postupak
radi utvrđivanja postoji li brak ili ne postoji, za poništaj ili razvod braka
(bračni sporovi) pokreće se tužbom.

(2) Ako oba bračna
druga zahtijevaju razvod braka, parnični postupak pokreće se sporazumnim
zahtjevom za razvod braka.

(3) Ako jedan bračni
drug podnese tužbu za razvod braka, a drugi najkasnije do zaključenja glavne
rasprave izričito izjavi da ne osporava opravdanost tužbenog zahtjeva, smatrat
će se da su bračni drugovi podnijeli sporazumni zahtjev za razvod braka.

(4) Ako jedan od
bračnih drugova odustane od sporazumnog zahtjeva za razvod braka, a drugi
ostane pri zahtjevu da se brak razvede, takav zahtjev smatrat će se tužbom za
razvod braka, a sud će bračne drugove uputiti da pokrenu postupak posredovanja.

Članak 281.

(1) Bračni drug protiv
kojeg je podnesena tužba u bračnom sporu može kod istog suda protiv drugoga
bračnog druga podnijeti protutužbu radi utvrđivanja da brak ne postoji ili za
poništaj braka.

(2) Odluka o tužbi i
protutužbi donijet će se u pravilu u jednoj presudi.

(3) Protutužba se može
podnijeti i zbog razloga iz kojih se tužba ne bi mogla podnijeti zbog toga što
je istekao rok za njezino podnošenje.

Članak 282.

(1) Pravo na tužbu u
bračnom sporu ne zastarijeva, osim ako je ovim Zakonom drukčije određeno.

(2) Pravo na tužbu za
poništaj ili razvod braka ne prelazi na nasljednike, ali osobe koje ostvaruju
pravo na nasljedstvo iza umrloga bračnog druga koji je podnio tužbu mogu
nastaviti postupak radi utvrđivanja da je tužba bila osnovana.

(3) Zahtjev iz stavka
2. ovoga članka može se istaknuti u parnici koju je pokrenuo umrli bračni drug,
ako od njegove smrti nije proteklo više od šest mjeseci, a nakon isteka toga
roka zahtjev se može istaknuti samo u posebnoj parnici.

(4) Odredbe iz stavka
2. i 3. ovoga članka primjenjivat će se na odgovarajući način i kad je umrli
bračni drug podnio sporazum­ni zahtjev za razvod braka.

Članak 283.

(1) Ako tužbu u bračnom
sporu podnosi punomoćnik stran­ke, u punomoći se mora izričito navesti koju tužbu
punomoćnik može podnijeti.

(2) Ako se podnosi tužba
za poništaj braka, u punomoći se mora izričito navesti iz kojeg se razloga tužba
može podnijeti.

Članak 284.

(1) U parnicama za razvod braka tužitelj može
bez pristanka tuženika povući tužbu do zaključenja glavne rasprave, a s pris­tankom
tuženika – dok postupak nije pravomoćno okončan.

(2) Sporazumni zahtjev za razvod braka bračni
drugovi mogu povući dok postupak nije pravomoćno okončan.

Članak 285.

(1) Protiv drugostupanjske presude donesene u
bračnom sporu revizija nije dopuštena.

(2) Protiv pravomoćne presude kojom se utvrđuje
da brak ne postoji, ili se poništava ili razvodi, nisu dopušteni izvanredni
prav­ni lijekovi niti druga pravna sredstva.

2. Postupak radi utvrđivanja ili osporavanja
majčinstva ili očinstva

Članak 286.

(1) Stranke u parnici radi utvrđivanja
majčinstva su dijete i žena čije se majčinstvo utvrđuje, a centar za socijalnu
skrb ili žena koja sebe smatra majkom iz članka 77. ovoga Zakona ako su
pokrenuli taj postupak.

(2) Stranke u parnici
radi utvrđivanja očinstva su dijete, djetetova majka i muškarac čije se
očinstvo utvrđuje, a centar za socijalnu skrb ako je pokrenuo taj postupak.

(3) U parnicama iz
stavka 1. i 2. ovoga članka položaj stranke može imati i centar za socijalnu
skrb, bez obzira tko je pokrenuo postupak pred sudom.

(4) U parnicama radi
utvrđivanja majčinstva i očinstva iz sredstava suda isplatit će se predujam za
troškove vještaka.

Članak 287.

(1) Stranke u parnici
radi osporavanja majčinstva su dijete, žena koja osporava majčinstvo, žena čije
se majčinstvo osporava ili djetetov otac.

(2) Stranke u parnici
radi osporavanja očinstva su dijete, djetetova majka i muškarac čije se
očinstvo osporava.

(3) Ako se u parnici iz
stavka 2. ovoga članka osporava očinstvo utvrđeno priznanjem, stranka je i
muškarac koji osporava to očinstvo.

Članak
288.

U parnici radi
utvrđivanja majčinstva, kao i u parnici u kojoj druga žena osporava majčinstvo
tražeći istodobno utvrđivanje svog majčinstva, stranka je i muškarac kojeg bi
se, u slučaju da se utvrdi majčinstvo, smatralo djetetovim ocem.

Članak 289.

(1) Ako tužbom radi utvrđivanja ili osporavanja
očinstva nisu kao tužitelji i tuženi obuhvaćene sve osobe koje moraju biti
stranke u postupku, sud će poučiti tužitelja da tuži i osobu koja tužbom nije
obuhvaćena, ili da tu osobu pozove da se pridruži tužbi kao novi tužitelj.

(2) Ako tužitelj u roku koji sud odredi ne
proširi tužbu na sve osobe koje moraju biti stranke u postupku ili ako se te
osobe ne pridruže tužbi, sud će odgovarajuće primijeniti odredbe parničnog
postupka.

Članak 290.

Kad u postupku ima više tužitelja ili tuženika
oni se smatraju jedinstvenim suparničarima.

Članak 291.

Kad tužbu podnosi jedan od tužitelja u zakonskom
roku, tužbi se može pridružiti i tužitelj kojem je istekao rok za tužbu.

Članak 292.

(1) U postupku radi utvrđivanja ili osporavanja
majčinstva ili očinstva sud odlučne činjenice može utvrđivati i izvođenjem
dokaza medicinskim vještačenjem sukladno postignućima suvremene znanosti.

(2) Ako je odlučio da će se izvesti dokaz
medicinskim vještačenjem sud će u rješenju o izvođenju tog dokaza odrediti i
rok do kojeg će se čekati izvođenje dokaza.

(3) Sud će rok iz stavka 2. ovoga članka
odrediti uzimajući u obzir hitnost postupka i ostale okolnosti slučaja, s tim
da rok ne može biti duži od tri mjeseca računajući od dana dostave rješenja
strankama.

(4) Poziv na izvođenje medicinskog vještačenja
sud će, uz rješenje kojim je odredio izvođenje tog dokaza, dostaviti osobno
strankama. U pozivu se obvezno navodi ustanova koja će izvršiti medicinsko
vještačenje, vrijeme vještačenja te upozorenje na posljedice izostanka.

(5) Kad rok iz stavka 2. ovoga članka protekne
rasprava će se provesti bez obzira na to što taj dokaz nije izveden.

(6) Ako dokaz nije izveden jer se jedna od
stranaka nije odazvala pozivu na izvođenje medicinskog vještačenja ili je
uskratila izvođenje vještačenja, sud će ocijeniti od kakvog je značaja što
stranka nije došla na izvođenje vještačenja ili je uskratila izvođenje
vještačenja.

Članak 293.

Protiv drugostupanjske presude o utvrđivanju ili
osporavanju majčinstva ili očinstva revizija je dopuštena.

3. Postupak radi rješavanja pitanja s kojim će
roditeljem dijete živjeti, o roditeljskoj skrbi i o mjerama za zaštitu prava i
dobrobiti djeteta

Članak 294.

(1) Sud će odlučiti o tome s kojim će roditeljem
maloljetno vlastito ili posvojeno dijete ili dijete nad kojim se ostvaruje
roditeljska skrb nakon punoljetnosti živjeti, odnosno o povjeravanju drugoj
osobi, ustanovi socijalne skrbi ili drugoj pravnoj osobi koja obavlja
djelatnost socijalne skrbi i o roditeljskoj skrbi:

1. odlukom kojom se utvrđuje da brak ne postoji
ili se poništava ili razvodi;

2. odlukom kojom se utvrđuje majčinstvo ili
očinstvo.

(2) Sud može odlučiti, kad donosi odluku iz
stavka 1. ovoga članka, i o izricanju mjera za zaštitu prava i dobrobiti
djeteta kad je to prema okolnostima slučaja potrebno.

Članak 295.

(1) Prije donošenja
odluke o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti i o roditeljskoj skrbi sud
će pribaviti mišljenje i prijedlog centra za socijalnu skrb.

(2) Centar za socijalnu
skrb dužan je u roku od trideset dana dostaviti sudu mišljenje i prijedlog iz
stavka 1. ovoga članka.

(3) Kad se o
roditeljskoj skrbi odlučuje u postupku razvoda braka centar za socijalnu skrb
može uzeti u obzir mišljenje posredovatelja.

Članak 296.

(1) U odluci o tome s kojim će roditeljem dijete
živjeti i o roditeljskoj skrbi sud će, ako je to potrebno, naložiti osobi kod
koje se dijete nalazi da ga preda roditelju.

(2) Sud će u slučaju iz stavka 1. ovoga članka
odrediti rok za predaju djeteta ili naložiti da se ono preda odmah.

(3) Odluka suda o predaji djeteta roditelju s
kojim će dijete živjeti obvezuje stranke, centar za socijalnu skrb i osobu kod
koje se dijete nalazi.

Članak 297.

U postupku o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti
i o roditeljskoj skrbi sud nije vezan zahtjevima stranaka.

Članak 298.

(1) Sud može odlučiti o tome s kojim će
roditeljem dijete živjeti, o načinu održavanja susreta i druženja djeteta s
roditeljima i o drugim sadržajima roditeljske skrbi prema sporazumu roditelja,
ako smatra da je taj sporazum u skladu s dobrobiti djeteta.

(2) Pri određivanju sadržaja roditeljske skrbi
iz stavka 1. ovoga članka, primjenjivat će se na odgovarajući način odredba
članka 297. ovoga Zakona.

Članak 299.

Protiv drugostupanjske odluke o tome s kojim će
roditeljem dijete živjeti i o roditeljskoj skrbi revizija nije dopuštena.

4. Postupak u sporovima o uzdržavanju

Članak 300.

(1) Sud će donijeti odluku o uzdržavanju
zajedničkoga maloljetnog djeteta ili punoljetnog djeteta koje je lišeno poslovne
sposobnosti kad u bračnom sporu donese odluku kojom se utvrđuje da brak ne
postoji ili se poništava ili razvodi, te u drugim slučajevima odvojenog života
roditelja.

(2) Sud će odluku o uzdržavanju zajedničkoga
maloljetnog ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju roditeljsku skrb nakon
punoljetnosti dostaviti centru za socijalnu skrb prebivališta djeteta.

Članak 301.

(1) Sud će donijeti odluku o uzdržavanju
maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju roditeljsku skrb
nakon punoljetnosti kad u parnici radi utvrđivanja očinstva utvrdi da je tuženik
djetetov otac.

(2) Odluku o uzdržavanju djeteta iz stavka 1.
ovoga članka sud može donijeti i u drugim parnicama radi utvrđivanja ili
osporavanja majčinstva ili očinstva, kad je donošenje ove odluke, s obzirom na
ishod parnice i okolnosti slučaja, moguće i potrebno.

Članak 302.

Sud će u bračnom sporu donijeti odluku o uzdržavanju
jednog od bračnih drugova, ako on to zahtijeva.

Članak 303.

U parnicama o uzdržavanju
sudi u prvom stupnju sudac pojedinac.

Članak
304.

U parnicama o uzdržavanju
neće se primjenjivati odredbe Zakona o parničnom postupku koje se odnose na
postupak u parnicama male vrijednosti.

Članak 305.

(1) U parnicama o uzdržavanju
maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju roditeljsku skrb
nakon punoljetnosti sud nije vezan zahtjevima stranaka, a sporazum stranaka uvažit
će ako je u skladu s dobrobiti djeteta.

(2) Protiv
drugostupanjske odluke o uzdržavanju maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim
roditelji ostvaruju roditeljsku skrb nakon punoljetnosti revizija nije
dopuštena.

IV. IZVANPARNIČNI POSTUPCI

1. Opće odredbe

Članak 306.

(1) Do donošenja odluke
o glavnoj stvari sud će odlukom obustaviti izvanparnični postupak, ako utvrdi
da bi postupak trebalo provesti po pravilima parničnog postupka. Postupak će se
nakon pravomoćnosti odluke nastaviti po pravilima parničnog postupka pred nadležnim
sudom.

(2) Radnje koje je
proveo izvanparnični sud (uviđaj, vještačenje, saslušanje svjedoka i drugo),
nisu bez važnosti samo zato što su poduzete u izvanparničnom postupku. Te
radnje ponovit će se samo ako je izvanparnični sud učinio neku od bitnih
povreda odredaba parničnog postupka.

(3) Kad je odluka suda
donesena u izvanparničnom postupku a postupak je trebalo provesti po pravilima
parničnog postupka, ta odluka može se pobijati pravnim lijekovima, ako je
izvanparnični sud učinio neku od bitnih povreda odredaba parničnog postupka.

Članak 307.

U izvanparničnom
postupku u prvom stupnju sudi sudac pojedinac.

Članak 308.

(1) Ročišta se održavaju
pred sucem uz nazočnost zapisničara.

(2) Izjave stranaka i
drugih sudionika u postupku koje se daju izvan ročišta može uzimati na zapisnik
i stručni savjetnik.

Članak 309.

(1) Sud može donijeti
odluku i bez održavanja usmene rasprave, ako smatra da rasprava nije potrebna.

(2) Odluka suda može se
temeljiti i na dokazima koji nisu izvedeni pred sudom koji donosi odluku.

(3) Izjave stranaka i
drugih sudionika u postupku mogu se dati i u pisanom obliku.

(4) Izjave stranaka i
drugih sudionika u postupku mogu se davati i kad ostale stranke i sudionici
nisu nazočni. Sud ne mora u svakom slučaju dati stranci priliku da se očituje o
tim izjavama.

(5) Odredbe stavka 1.
do 4. ovoga članka neće se primjenjivati kad između stranaka postoji spor o
činjenicama o kojima ovisi donošenje odluke o glavnoj stvari.

Članak 310.

Stranke u
izvanparničnom postupku mogu biti, osim osoba i tijela koja su po odredbama
ovoga Zakona ovlašteni pokrenuti postupak, i druge osobe o čijim se pravima ili
pravnim interesima odlučuje u postupku.

Članak 311.

(1) O radnjama obavljenim u postupku u pravilu
se sastavlja zapisnik. Zapisnik će se uvijek sastaviti o radnjama koje su obav­ljene
na ročištu.

(2) O manje važnim izjavama stranaka i
obavijestima koje sud prikuplja može se umjesto zapisnika staviti zabilješka u
spisu.

(3) Zapisnik potpisuju stranke koje su bile
nazočne radnjama u postupku, sudac i zapisničar, odnosno stručni savjetnik koji
je sastavio zapisnik.

(4) Zabilješku u spisu potpisuje osoba koja ju
je sastavila.

Članak 312.

U izvanparničnom postupku nema mirovanja
postupka.

Članak 313.

(1) Odluke se donose u obliku rješenja.

(2) Odluka protiv koje je dopuštena posebna žalba
i odluka drugostupanjskog suda moraju biti obrazložene.

Članak 314.

(1) Kad se u odluci nalaže ovrha neke radnje,
sud će odrediti rok u kojem treba provesti ovrhu.

(2) Sud može odrediti da se ovršna radnja
provede odmah, ako je to potrebno radi zaštite osoba o kojima sud vodi osobitu
brigu.

Članak 315.

(1) Kad se odlukom suda mijenja osobno stanje
(status) stranke ili njezina prava i dužnosti, pravni učinci odluke nastaju kad
ona postane pravomoćna.

(2) Sud može odrediti
da pravni učinci odluke nastaju prije pravomoćnosti, ako je to potrebno radi
zaštite osoba o kojima sud vodi osobitu brigu.

Članak 316.

(1) Protiv odluke
donesene u prvom stupnju dopuštena je žalba, ako ovim Zakonom nije drukčije
određeno.

(2) Žalba se podnosi u
roku od petnaest dana od dana dostave odluke.

(3) Pravodobno
podnesena žalba zadržava ovrhu odluke odnosno njezine pravne učinke, ako
drukčije nije određeno ovim Zakonom ili samom odlukom suda.

(4) Sud može odlučiti
da žalba ne zadržava ovrhu kad se izriču mjere kojima se štite prava i dobrobit
djece.

Članak 317.

(1) Prvostupanjski sud
može u povodu pravodobno podnesene žalbe ukinuti ili preinačiti svoju odluku,
ako se time ne povrjeđuju prava drugih osoba.

(2) Ako prvostupanjski
sud ne ukine ili ne preinači svoju odluku, dostavit će žalbu sa svim spisima
drugostupanjskom sudu.

Članak 318.

(1) Protiv pravomoćne
odluke donesene u drugom stupnju ne može se izjaviti revizija.

(2) Protiv odluke kojom
je postupak pravomoćno završen državni odvjetnik može u roku od trideset dana
od dana pravomoćnosti odluke podnijeti zahtjev za zaštitu zakonitosti.

Članak 319.

(1) Protiv odluke kojom je postupak pravomoćno
završen ne može se podnijeti prijedlog za ponavljanje postupka.

(2) Stranka koja stekne mogućnost iznijeti nove
činjenice ili predložiti nove dokaze koji bi mogli dovesti do drukčije odluke
suda, može zahtijevati da sud u izvanparničnom postupku ukine ili preinači
odluku kojom je pravomoćno okončan prijašnji postupak.

(3) Kad sud sazna za nove činjenice ili dokaze,
on može i bez prijedloga stranke ukinuti ili preinačiti odluku kojom je
pravomoćno okončan prijašnji postupak, ako je bio ovlašten po službenoj dužnosti
pokrenuti taj postupak.

Članak 320.

U izvanparničnom postupku primjenjivat će se na
odgo­varajući način odredbe Zakona o parničnom postupku, ako ovim Zakonom nije
drukčije određeno.

2. Mjesna nadležnost sudova

Članak 321.

U izvanparničnim
postupcima koji se provode po odredbama ovoga Zakona mjesno je nadležan:

1. u stvarima koje se
tiču odnosa roditelja i djece – sud koji je opće mjesno nadležan za dijete,

2. u stvarima u kojima
se traži dopuštenje sklapanja braka – sud koji je opće mjesno nadležan za osobu
koja to traži,

3. u stvarima lišenja i
vraćanja poslovne sposobnosti – sud koji je opće mjesno nadležan za osobu o
kojoj se provodi postupak,

4. u ostalim stvarima –
sud koji je opće mjesno nadležan za bilo koju od stranaka u postupku, a ako se
postupak pokreće zahtjevom za zaštitu te stranke, sud koji je opće mjesno nadležan
za tu stranku.

Članak 322.

(1) Ako se tijekom
postupka promijene okolnosti na kojima se temelji mjesna nadležnost, sud pred
kojim je postupak pokrenut može predmet ustupiti sudu koji je postao mjesno
nadležan, ako je očito da će se tako lakše provesti postupak ili ako je to
potrebno radi zaštite osoba o kojima sud vodi osobitu brigu.

(2) Prije ustupanja
predmeta sud će zatražiti mišljenje centra za socijalnu skrb, ako je on
sudjelovao u postupku.

Članak 323.

Stranke ne mogu
sporazumom mijenjati nadležnost suda.

3. Postupak za lišenje i vraćanje poslovne
sposobnosti

Članak 324.

(1) Postupak za lišenje
poslovne sposobnosti može pokrenuti sud po službenoj dužnosti ili na prijedlog
centra za socijalnu skrb, bračnog druga osobe o kojoj se provodi postupak,
njezinih krvnih srodnika u ravnoj lozi, a u pobočnoj lozi do drugog stupnja.

(2) Postupak za
vraćanje poslovne sposobnosti pokrenut će sud po službenoj dužnosti ili osobe
iz stavka 1. ovoga članka ili skrbnik uz odobrenje centra za socijalnu skrb ili
osoba o kojoj će se voditi postupak vraćanja poslovne sposobnosti.

Članak 325.

(1) U prijedlogu za
pokretanje postupka treba navesti činjenice na kojima se temelji prijedlog i
predložiti dokaze kojima se utvrđuju te činjenice.

(2) Sud može pozvati
podnositelje prijedloga da podnesu pisani nalaz i mišljenje liječnika ili drugu
ispravu koja upućuje da se osoba iz članka 159. stavka 1. ovoga Zakona nije
sposobna brinuti o osobnim potrebama, pravima i interesima ili da ona ugrožava
prava i interese drugih osoba.

Članak 326.

(1) Sud će pozvati na
ročište osobu koja je podnijela prijedlog za pokretanje postupka, osobu o kojoj
se provodi postupak, njezinog skrbnika i centar za socijalnu skrb.

(2) Osobe iz stavka 1.
ovoga članka i centar za socijalnu skrb mogu u tijeku postupka sudjelovati pri
izvođenju dokaza i raspravi o rezultatima cjelokupnog postupka.

(3) Sud će nastojati
saslušati osobu o kojoj se provodi postupak. Ako se ta osoba nalazi u
psihijatrijskoj ustanovi ili je smještena u socijalnu ustanovu, saslušat će se
u pravilu u toj ustanovi.

(4) Sud može odustati
od pozivanja i saslušavanja osobe o kojoj se provodi postupak, ako bi to za nju
moglo biti štetno ili ako saslušanje nije moguće s obzirom na njezino mentalno
oštećenje i zdravstveno stanje.

Članak 327.

(1) Osobu o kojoj se
provodi postupak za lišenje poslovne sposobnosti treba, po nalogu suda,
pregledati liječnik koji će o rezultatima pregleda dati pisani nalaz i
mišljenje.

(2) Sud može odustati
od liječničkog pregleda ako je osoba koju bi trebalo pregledati već po odluci
suda smještena u psihijatrijsku ustanovu i ako iz izvješća te ustanove
proizlazi da ju je potrebno lišiti poslovne sposobnosti.

(3) Sud može odrediti
da se osoba koju treba pregledati privremeno, najdulje za vrijeme od tri
mjeseca, smjesti u psihijatrijsku ustanovu, ako je to po mišljenju liječnika
potrebno radi ocjene njezinoga psihičkog stanja i ako to nije štetno za njezino
zdravlje.

Članak 328.

(1) Ako utvrdi da neku
osobu treba djelomice lišiti poslovne sposobnosti zbog zloporabe sredstava
ovisnosti, sud može zastati s postupkom i odgoditi donošenje odluke, ako se ta
osoba podvrgla liječenju u zdravstvenoj ustanovi.

(2) Sud može tijekom
postupka upozoriti osobu koju treba djelomice lišiti poslovne sposobnosti na
mogućnost odgađanja donošenja odluke, ako se podvrgne liječenju u zdravstvenoj
ustanovi.

(3) Vrijeme na koje se
odgađa donošenje odluke ne može biti kraće od šest mjeseci ni dulje od godinu
dana, ali sud može opozvati svoju odluku, ako osoba koju treba lišiti poslovne
sposobnosti napusti ustanovu za liječenje ili bude iz nje otpuštena zbog
narušavanja reda ili na drugi način izbjegne liječenje.

(4) Pri donošenju
odluke o prijedlogu za djelomično lišenje poslovne sposobnosti sud će uzeti u
obzir i rezultate liječenja u zdravstvenoj ustanovi.

Članak 329.

(1) Odluka suda o lišenju poslovne sposobnosti
dostavlja se stranci koja je podnijela prijedlog za pokretanje postupka, osobi
koja se lišava poslovne sposobnosti, njezinom skrbniku i centru za socijalnu
skrb.

(2) Sud ne mora odluku dostaviti osobi koja se
lišava poslovne sposobnosti, ako ona ne može shvatiti značenje i pravne
posljedice odluke ili ako bi to bilo štetno za njezino zdravlje.

(3) Sud će po službenoj
dužnosti obavijestiti centar za socijalnu skrb o pravomoćnosti odluke o lišenju
poslovne sposobnosti, odnosno o nastanku pravnih posljedica te odluke kad te
posljedice nastaju prije pravomoćnosti.

Članak 330.

(1) Ako prestanu
razlozi iz članka 159. ovoga Zakona sud će odlučiti o vraćanju poslovne
sposobnosti osobi koja je prijašnjom odlukom bila lišena poslovne sposobnosti.

(2) Sud može odlučiti
da osoba koja je prijašnjom odlukom bila potpuno lišena poslovne sposobnosti
bude samo djelomično lišena te sposobnosti (djelomično vraćanje poslovne
sposobnosti), ako se za to steknu zakonski razlozi.

Članak 331.

(1) Ako odbije
prijedlog za potpuno ili djelomično vraćanje poslovne sposobnosti, sud može
odlučiti da se prije isteka određenog roka, ali ne duljeg od godinu dana, ne može
ponovno tražiti vraćanje poslovne sposobnosti, ako iz ishoda postupka s velikom
vjerojatnošću proizlazi da za određeno vrijeme ne treba očekivati izlječenje
ili znatno poboljšanje psihičkog stanja ili drugih okolnosti zbog kojih je
osoba lišena poslovne sposobnosti.

(2) Prijedlog za
vraćanje poslovne sposobnosti koji je podnesen prije isteka roka iz stavka 1.
ovoga članka sud će odbaciti.

(3) U postupku za
djelomično ili potpuno vraćanje poslovne sposobnosti primjenjivat će se na
odgovarajući način odredbe ovoga Zakona o postupku za lišenje poslovne
sposobnosti.

Članak 332.

U postupcima koji su
pokrenuti i vode se pred sudom ili tijelima državne uprave, centar za socijalnu
skrb pokrenut će postupak za postavljanje posebnog skrbnika samo po obavijesti
suda ili tijela državne uprave da je tužena osoba nepoznatog boravišta.

4. Odredbe o drugim izvanparničnim postupcima

Članak 333.

(1) Protiv odluke suda kojom se odbija prijedlog
za dopuš­tenje sklapanja braka zbog maloljetnosti, žalbu može podnijeti samo
maloljetna osoba koja namjerava sklopiti brak i osoba s kojom ona namjerava
sklopiti brak.

(2) Protiv odluke suda kojom se dopušta
sklapanje braka maloljetnoj osobi, žalbu mogu podnijeti njezini roditelji,
njezin skrbnik i centar za socijalnu skrb.

(3) Protiv odluke suda kojom se odbija prijedlog
za dopuštenje sklapanja braka zbog potpunog lišenja poslovne sposobnosti žalbu
mogu podnijeti osoba potpuno lišena poslovne sposobnosti i osoba s kojom
namjerava sklopiti brak.

(4) Protiv odluke suda kojom se dopušta
sklapanje braka osobi potpuno lišenoj poslovne sposobnosti žalbu mogu podnijeti
njezin skrbnik i centar za socijalnu skrb.

Članak 334.

(1) Protiv odluke suda kojom se odobrava
stjecanje poslovne sposobnosti maloljetnika starijeg od šesnaest godina koji je
postao roditelj, žalbu mogu podnijeti njegovi roditelji i centar za socijalnu
skrb.

(2) Protiv odluke suda kojom se odbija zahtjev
za stjecanje poslovne sposobnosti maloljetnika starijeg od šesnaest godina koji
je postao roditelj žalbu mogu podnijeti maloljetnik i centar za socijalnu skrb.

Članak 335.

Kad sud izriče mjere za zaštitu prava i
dobrobiti djeteta na odgovarajući način će se primjenjivati odredbe o
sudjelovanju centra za socijalnu skrb u postupku iz odredbe članka 295. ovoga
Zakona.

V. POSEBNI POSTUPCI OVRHE I OSIGURANJA

1. Opće odredbe

Članak 336.

Ovršni postupak i
postupak osiguranja provode se po odredbama Ovršnog zakona ako ovim Zakonom
nije drukčije određeno.

Članak 337.

Ako je sud ovlašten po
službenoj dužnosti pokrenuti postupak u kojem je donesena ovršna isprava, on može
po službenoj dužnosti donijeti odluku o ovrsi i provesti ovrhu.

Članak 338.

Žalba protiv rješenja o
ovrsi ne zadržava provođenje ovrhe niti poduzimanje ovršnih radnji kojima se
ostvaruje tražbina zbog koje je određena ovrha.

Članak 339.

Sud može odgoditi ovrhu
samo ako se time bitno ne ugrožavaju osobni i drugi važni interesi djece i
drugih osoba o kojima sud vodi osobitu brigu.

2. Ovrha radi predaje djeteta roditelju

Članak 340.

(1) Za odlučivanje o
prijedlogu za ovrhu radi predaje djeteta roditelju s kojim će živjeti mjesno je
nadležan, osim suda koji je opće mjesno nadležan za stranku protiv koje se
provodi ovrha, i sud koji je opće mjesno nadležan za stranku koja zahtijeva
ovrhu, te sud na čijem se području dijete zatekne.

if !supportEmptyParas endif

(2) Provođenje ovrhe
oduzimanjem djeteta poduzet će, po službenoj dužnosti ili na zahtjev stranke,
sud na području kojeg se dijete zatekne.

(3) Sud iz stavka 1.
ovoga članka može odlučiti da se poduzimanje određenih ovršnih radnji radi
predaje djeteta roditelju s kojim će živjeti povjeri sudu koji nije nadležan za
provođenje ovrhe.

Članak 341.

(1) Na temelju odluke
suda o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti može se odrediti i provesti
ovrha radi predaje djeteta, bez obzira je li tom odlukom naložena predaja
djeteta.

(2) Ako u odluci suda stranci protiv koje se
provodi ovršni postupak nije naložena predaja djeteta, ovu naredbu izreći će
sud u odluci o ovrsi. U tom slučaju sud će odrediti rok za predaju ili će naložiti
da se dijete preda odmah.

Članak 342.

(1) Odlukom o ovrsi može se naložiti predaja
djeteta osobi na koju se odnosi ovršna isprava, osobi o čijoj volji ovisi
predaja djeteta i svakoj drugoj osobi kod koje se dijete nalazi u času
donošenja te odluke.

(2) U odluci iz stavka 1. ovoga članka izreći će
se da je dijete dužna predati i svaka druga osoba kod koje se dijete zatekne u
času provođenja ovrhe.

Članak 343.

(1) Prijedlog za ovrhu može podnijeti roditelj s
kojim će dijete živjeti.

(2) Centar za socijalnu skrb može podnijeti
prijedlog za ovrhu ako se roditelj s kojim će dijete živjeti ne protivi
pokretanju ovršnog postupka.

Članak 344.

U tijeku ovršnog postupka sud će nastojati u
najvećoj mogućoj mjeri zaštititi dijete.

Članak 345.

(1) Sud će, nakon što ocijeni sve okolnosti
slučaja, odrediti ovrhu oduzimanjem djeteta ili izricanjem i provođenjem
novčanih ili zatvorskih kazni protiv osobe koja protivno nalogu suda odbija
predati dijete ili poduzima radnje s ciljem njegova skrivanja ili
onemogućivanja provođenja odluke.

(2) Sredstva ovrhe iz stavka 1. ovoga članka
mogu se odrediti i provesti protiv osobe kod koje se dijete nalazi i protiv
osobe od čije volje ovisi predaja djeteta.

(3) Ako se svrha ovrhe nije mogla postići jednim
od sredstava iz stavka 1. ovoga članka, sud može odrediti drugo sredstvo ovrhe
iz toga stavka.

Članak 346.

U prijedlogu za ovrhu radi predaje djeteta
roditelju s kojim će živjeti ne mora biti označeno sredstvo ovrhe, a ako je
naznačeno, sud nije vezan prijedlogom stranke.

Članak 347.

(1) Kad je odlukom suda naloženo da se dijete
preda odmah, odluka o ovrsi mora se stranci od koje treba oduzeti dijete
predati prilikom poduzimanja prve ovršne radnje. Ako ta stranka ne bude nazočna
oduzimanju djeteta, odluka će joj se dostaviti naknadno.

(2) Odsutnost osobe kojoj treba oduzeti dijete
ne sprječava provođenje ovršnih radnji.

(3) Ako se ovrha provodi protiv osobe na koju se
ne odnosi odluka o ovrsi, toj osobi će se predati odluka o ovrsi i zapisnik o
oduzimanju djeteta.

(4) Ako se ovrha provodi protiv osobe iz stavka
3. ovoga članka ili protiv osobe koja nije nazočna ovršnim radnjama, te će se
radnje provesti u nazočnosti dviju punoljetnih osoba.

(5) O vremenu i mjestu poduzimanja ovršnih
radnji radi oduzimanja djeteta sud će po pravilima o osobnoj dostavi
obavijestiti roditelja kojem treba predati dijete, a može pozvati i centar za
socijalnu skrb da bude nazočan provođenju ovrhe.

Članak 348.

U postupcima ovrhe mjere donesene radi zaštite
prava i dobrobiti djeteta, odgovarajuće se primjenjuju odredbe članka 336. do
342. i članka 344. do 347. ovoga Zakona.

3. Ovrha radi uzdržavanja

Članak 349.

Za određivanje ovrhe i
za provođenje ovrhe radi ostvarivanja uzdržavanja iz plaće ili drugih stalnih
novčanih primanja ovršenika mjesno je nadležan, osim suda koji je opće mjesno
nadležan za ovršenika, i sud koji je opće mjesno nadležan za poslodavca koji
isplaćuje plaću, odnosno za isplatioca drugih stalnih novčanih primanja, te sud
koji je sudio u prvom stupnju u postupku u kojem je donesena ovršna isprava.

Članak 350.

(1) Ovršenik uzdržavanja
može pred sudom, javnim bilježnikom, centrom za socijalnu skrb ili poslodavcem,
odnosno drugim isplatiteljem dati pristanak da se iznosi određeni za uzdržavanje
isplaćuju iz plaće ili drugih stalnih novčanih primanja izravno osobi koja je u
odluci suda označena kao primatelj uzdržavanja, bez provođenja ovršnog
postupka.

(2) Ako ovršenik daje
pristanak iz stavka 1. ovoga članka pred sudom, javnim bilježnikom ili centrom
za socijalnu skrb, oni će poslodavcu, odnosno drugom isplatitelju stalnih
novčanih primanja odmah dostaviti izjavu ovršenika i odluku o uzdržavanju.

(3) Ako je ovršenik dao
pristanak iz stavka 1. ovoga članka pred poslodavcem ili drugim isplatiteljem
stalnih novčanih primanja, dužan mu je istodobno podnijeti i odluku o uzdržavanju.

(4) Na temelju
pristanka ovršenika poslodavac, odnosno drugi isplatitelj stalnih novčanih
primanja dužan je kod svake isplate postupiti po odluci o uzdržavanju.

(5) Sud će u postupku
uzdržavanja maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju
roditeljsku skrb nakon punoljetnosti donijeti odluku o ovrsi i provesti ovrhu
kad ovršenik ostvaruje plaću ili druga stalna novčana primanja, osim ako je
ovršenik pristao na administrativnu zabranu.

Članak 351.

Tijekom ovršnog
postupka radi ostvarivanja uzdržavanja koje je određeno u postotku, sud može na
prijedlog ovrhovoditelja, kad za to postoje opravdani razlozi, odrediti da se
ovrha provodi plaćanjem mjesečnoga novčanog iznosa posljednjeg dospjelog obroka
uzdržavanja.

Članak 352.

Ako roditelj koji je na
temelju pravomoćne sudske odluke ili nagodbe sklopljene pred centrom za
socijalnu skrb dužan pridonositi za uzdržavanje djeteta, ne udovoljava svojoj
obvezi duže od tri mjeseca, centar za socijalnu skrb dužan je na prijedlog
drugog roditelja ili po službenoj dužnosti, ako ocijeni da bi zbog toga bilo
ugroženo uzdržavanje djeteta, poduzeti mjere da se osiguraju sredstva za
privremeno uzdržavanje sve dok roditelj – obveznik uzdržavanja ne počne ponovno
udovoljavati svojoj obvezi.

4. Ovrha radi ostvarivanja susreta i druženja
roditelja s djetetom

Članak 353.

U ovršnom postupku radi ostvarivanja odluke suda
o održavanju susreta i druženju roditelja s djetetom primjenjivat će se na
odgovarajući način odredbe članka 341. i članka 343. do 347. ovoga Zakona.

5. Mjere osiguranja radi uzdržavanja

Članak 354.

Mjere osiguranja prema odredbama ovoga Zakona,
jesu privremena mjera radi uzdržavanja i prethodna mjera radi uzdržavanja.

Članak 355.

(1) Za određivanje i provođenje privremene mjere
radi uzdržavanja mjesno je nadležan sud koji je nadležan za odlučivanje o
prijedlogu za ovrhu.

(2) Za određivanje i provođenje prethodne mjere
radi uzdržavanja mjesno je nadležan, osim suda iz stavka 1. ovoga Zakona, i sud
koji je sudio u prvom stupnju u postupku u kojem je donesena odluka o uzdržavanju,
koja još nije ovršna.

(3) U parnici o uzdržavanju sud može odrediti
privremenu mjeru, a kad donese odluku kojom se dužniku nalaže davanje uzdržavanja,
može odrediti prethodnu mjeru radi uzdržavanja, ako odluka još nije ovršna.

(4) Privremenu mjeru osiguranja iz ovoga članka
radi uzdržavanja maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji ostvaruju
roditeljsku skrb nakon punoljetnosti, sud može odrediti u svakom postupku u
kojem se po odredbama ovoga Zakona odlučuje o pravima i interesima djece.

Članak 356.

(1) Privremena mjera radi uzdržavanja može se
odrediti ako predlagatelj osiguranja učini vjerojatnim postojanje obveze uzdržavanja,
te da bez donošenja te mjere postoji opasnost za njegove osobne ili druge važne
interese, ili opasnost da će bez te mjere osiguranja protivnik osiguranja
spriječiti ili znatno otežati ostvarivanje uzdržavanja.

(2) Prethodna mjera radi uzdržavanja može se
odrediti ako predlagatelj osiguranja učini vjerojatnim da bi do nastupanja
ovršnosti odluke kojom je naloženo davanje uzdržavanja bili dovedeni u opasnost
njegovi osobni ili drugi važni interesi, ili bi bez te mjere osiguranja bilo
spriječeno ili znatno otežano ostvarivanje uzdržavanja.

(3) Smatra se da
postoji opasnost za osobne ili druge važne interese predlagatelja osiguranja
ako se mjere osiguranja uzdržavanja određuju u korist maloljetnog djeteta ili
djeteta nad kojim roditelji ostvaruju roditeljsku skrb nakon punoljetnosti,
osim ako se tražbina odnosi na dio uzdržavanja u povećanom iznosu u skladu s
povećanim mogućnostima pojedinog roditelja.

(4) Kad se privremena
mjera radi uzdržavanja određuje u parnici radi utvrđivanja majčinstva ili
očinstva, ovrhovoditelj treba učiniti vjerojatnim da je osoba protiv koje se
mjera određuje roditelj djeteta.

Članak 357.

(1) Privremene mjere
osiguranja radi uzdržavanja maloljetnog djeteta ili djeteta nad kojim roditelji
ostvaruju roditeljsku skrb nakon punoljetnosti sud će, ako za to postoji
potreba, odrediti i provesti po službenoj dužnosti.

(2) U drugim slučajevima mjere osiguranja radi
uzdržavanja sud može odrediti samo na prijedlog predlagatelja osiguranja uzdržavanja.

(3) Centar za socijalnu skrb može podnijeti
prijedlog za donošenje mjera osiguranja kad je prema odredbama ovoga Zakona
ovlašten podnijeti prijedlog za ovrhu.

Članak 358.

(1) Privremenom mjerom radi uzdržavanja može se
protivniku osiguranja naložiti davanje uzdržavanja u opsegu koji je neophodan
za zadovoljavanje osnovnih životnih potreba osobe u čiju korist se privremena
mjera određuje, a može se odrediti i svaka druga mjera iz članka 297. Ovršnog
zakona.

(2) Prethodnom mjerom
radi uzdržavanja može se dužniku naložiti davanje uzdržavanja u opsegu koji je
određen odlukom o uzdržavanju ili u manjem opsegu.

Članak 359.

(1) U odluci kojom se
određuje mjera osiguranja sud će odrediti vrijeme trajanja te mjere.

(2) Kad je odluka o
privremenoj mjeri radi uzdržavanja donesena prije pokretanja parnice o uzdržavanju,
sud će tu odluku dostaviti osobi koja je ovlaštena pokrenuti parnicu i odredit
će rok u kojem treba podnijeti tužbu radi uzdržavanja.

Članak 360.

U postupcima radi određivanja i provođenja mjera
osiguranja primjenjivat će se na odgovarajući način odredbe Ovršnog zakona.

**Deveti dio**

PRIJELAZNE I ZAVRŠNE
ODREDBE

Članak 361.

(1) Odredbe ovoga
Zakona primjenjuju se i na obiteljske odnose koji su nastali prije dana početka
primjene ovoga Zakona, ako ovim Zakonom nije drukčije određeno.

(2) Danom primjene
ovoga Zakona ne mijenjaju se prava i dužnosti stečena po prijašnjim propisima.

Članak 362.

(1) Ako je prije dana
početka primjene ovoga Zakona donesena prvostupanjska odluka suda, centra za
socijalnu skrb i drugog tijela tijekom daljnjeg postupka primjenjuje se
Obiteljski zakon (»Narodne novine«, br. 162/98.).

(2) Ako poslije dana
početka primjene ovoga Zakona bude poništena ili ukinuta prvostupanjska odluka
iz stavka 1. ovoga članka, tijekom daljnjeg postupka primjenjuju se odredbe
ovoga Zakona.

Članak 363.

Postupci radi
utvrđivanja ili osporavanja majčinstva ili očinstva pokrenuti prije početka
primjene ovoga Zakona dovršit će se prema odredbama ovoga Zakona.

Članak 364.

Postupci o imovinskim
odnosima bračnih i izvanbračnih drugova pokrenuti prije dana početka primjene
ovoga Zakona, dovršit će se prema odredbama zakona po kojem su pokrenuti.

Članak 365.

(1) Ministar nadležan
za poslove pravosuđa i uprave donijet će propise iz članka 15., 20., 52., 114.,
122. i 141. ovoga Zakona u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.

(2) Ministar nadležan
za poslove socijalne skrbi donijet će propise iz članka 52., 110., 122., 142.,
189., 205. i 235. ovoga Zakona u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu
ovoga Zakona.

Članak
366.

Do donošenja propisa iz
članka 365. ovoga Zakona primjenjivat će se:

– Pravilnik o načinu
vođenja očevidnika i dokumentacije u svezi s poslovima centra za socijalnu skrb
u području braka i odnosa u braku (»Narodne novine«, br. 66/99.),

– Pravilnik o visini
iznosa i načinu isplate naknade za provođenje nadzora nad roditeljskom skrbi
(»Narodne novine«, br. 66/99.),

– Pravilnik o načinu
vođenja očevidnika i spisa predmeta o posvojenju (»Narodne novine«, br.
66/99.),

– Pravilnik o visini
iznosa i načinu isplate naknade za skrbnika (»Narodne novine«, br. 66/99.),

– Pravilnik o načinu
vođenja očevidnika i spisa predmeta osoba pod skrbništvom, način popisa i opisa
njihove imovine, te podnošenja izvješća i polaganja računa skrbnika (»Narodne
novine«, br. 66/99.),

– Pravilnik o načinu
vođenja očevidnika sudskih odluka o uzdržavanju i nagodba sklopljenih u centru
za socijalnu skrb (»Narodne novine«, br. 66/99.).

Članak 367.

(1) Danom stupanja na
snagu ovoga Zakona prestaje važiti Obiteljski zakon (»Narodne novine«, br.
162/98.), osim odredbi članka 44. do 50., članka 99., 100., 101., 102., 103.,
104., 105., 106., 112., 113., 116. i 117. koje ostaju na snazi još šest mjeseci
od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(2) Odredbe članka 44.
– 51., članka 100., 101., 102., 105., 106., 107., 111., 112., 113., 116., 117.
ovoga Zakona primjenjuju se po isteku roka iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 368.

Ovaj Zakon stupa na
snagu danom objave u »Narodnim novinama«.

Klasa: 552-01/02-01/03
Zagreb, 14. srpnja 2003.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Zlatko** **Tom****či****ć,** v. r.

Zakon, NN 116/2003-1583