## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-427/1993. od 23. studenoga 1994.

### NN 93/1994 (16.12.1994.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-427/1993. od 23. studenoga 1994.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda, te suci Zdravko Hartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić-Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, povodom prijedloga
Ive Radića iz Lovišta Anđelka Stanića iz Dubrovnika, Ante Kukoća iz Splita
i Željka Jukića iz Zagreba za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici
održanoj 23. studenoga 1994. godine, donio je

## RJEŠENJE

1. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti
s Ustavom Republike Hrvatske odredaba članaka 30; 344. stavak 1. točka
3; 351; 352. stavak 1. točka 8; 357. stavak 1. i 362. Carinskog zakona
("Narodne novine", broj 53A/91, 33/92, 40/92, 61/92 i 106/93).

2. Ovo rješenje objavit će se u ·"Narodnim novinama".

Obrazloženje:

Ivo Radić iz Lovišta, Anđelko Stanić iz Dubrovnika, Ante Kukoć iz Splita
i Željko Jukić iz Zagreba podnijeli su ovom Sudu prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu ustavnosti više odredaba Carinskog zakona ("Narodne
novine", broj 53A/91, 33/92, 40/92, 61/92 i 106/93). Ivo Radić iz
Lovišta predložio je pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti odredaba
članka 352. stavak 1. točka 8. i članka 357. stavak 1. Carinskog zakona
("Narodne novine", broj 53A/91, 60/93 i 89/93). U svom prijedlogu
navodi da su te odredbe protivne odredbi članka 48. Ustava Republike Hrvatske
kojim se jamči pravo vlasništva. Uporište za takav stav nalazi u činjenici
da se navedenim odredbama ograničava stečeno pravo vlasništva i da se pri
tom ne ispituje da li korisnik carinske povlastice korištenjem svog prava
vlasništva doprinosi općem dobru, a što je propisano odredbom članka 48.
Ustava. Pored iznesenog predlagatelj cijeni da je ova odredba suprotna
Ustavu i iz razloga što ograničava pravo raspolaganja predmetima za koje
je korištena carinska povlastica do proteka zakonom propisanog roka.

Anđelko Stanić iz Dubrovnika podnio je ovom Sudu prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu ustavnosti odredbe članka 30; članka 344. stavak 1.
točka 3. i članka 352. stavak 1. točka 7. Carinskog zakona ("Narodne
novine", broj 53A/91). Svoj prijedlog temelji na ocjeni da su navedene
odredbe Carinskog zakona u neskladu s odredbama članaka 48. i 49. Ustava
Republike Hrvatske. Navodi da ograničavanje prava vlasništva na način da
se sakcionira kao carinski prekršaj davanje na upotrebu trećim osobama
predmeta za koje je korištena carinska povlastica predstavlja ograničavanje
zajamčenog prava vlasništva kao i umanjivanje prava stečenih ulaganjem
kapitala, a što je u suprotnosti s navedenim ustavnim odredbama. Pri tome
navodi da je i iz Kaznenog zakona brisana, kao kazna, konfiskacija imovine.
Ante Kukoć iz Splita u svom prijedlogu predlaže ocjenu ustavnosti i odredaba
članka 30; 351; 352; 357. i 362 Zakona u odnosu na odredbu članka 48. i
članka 31. stavak 1. Ustava. Predlagatelj cijeni da ne postoji narušavanje
interesa Države (iz članka 50. Ustava) kod davanja na upotrebu trećim osobama
stvari koje su predmet carinske povlastice te da je stoga navedenim zakonskim
odredbama povrijedeno pravo vlasništva koje je zajamčeno odredbom članka
48. Ustava. Nadalje, predlagatelj cijeni da je nepreciznim definiranjem
kaznenih odredaba ovog Zakona povrijeđeno načelo pravne određenosti kaznenih
djela sadržano u odredbi članka 31. Ustava.

Željko Jukić iz Zagreba u svom prijedlogu predlaže ocjenu ustavnosti
odredbe članka 30. Carinskog zakona u odnosu na članak 48. stavak 1. i
članak 50. stavak 2. Ustava. Naime, predlagatelj cijeni da ne postoji interes
Republike odnosno, da je radi zaštite interesa i sigurnosti Republike,
nepotrebno propisivanje ogranićenja vlasnicima kod raspolaganja imovinom
koju su uvezli na osnovi carinske povlastice. Osporavaju se dakle slijedeče
odredbe Carinskog zakona: članak 30, Članak 344. stavak 1. točka 3, članak
352. stavak 1. točka 8, članak 351, članak 357. i članak 362. U odnosu
na prijedloge Ive Radića i Anđelka Stanića ukazuje se da su u tijeku postupka
pred ovim Sudom prestale važiti odnosno izmijenjene su odredbe za koje
se predlaže ocjena njihove ustavnosti donošenjem Zakona o izmjenama i dopunama
Carinskog zakona ("Narodne novi ne", broj 106/93). Međutim, navedeni
Zakon sadrži gotovo istovjetna rješenja kao i zakoni na koje se pozivaju
predlagači. Prijedlozi nisu osnovani.

1. Odredbom članka 30. Carinskog zakona propisana je obveza naknadnog
plaćanja carine u slučajevima kada fizička ili pravna osoba koja je koristila
carinsku povlasticu iz članka 27. ili 28. tog zakona predmete koji su uvezeni
temeljem carinske povlastice, prije proteka roka od tri godine, otuđi,
dade drugom na upotrebu ili na drugi način upotrijebi u druge svrhe, a
ne u one zbog kojih su ti predmet bili oslobođeni od plaćanja carine. Ne
može se prihvatiti navod da je ovakvom odredboni ograničeno pravo vlasništva
na način koji nije u skladu s odredbama Ustava. Ovom odredbom se ne ograničava
vlasništvo već se propisuje obveza naknadnog plaćanja carine u slučajevima
kada se roba, nakon što je uvezena na osnovi carinske povlastice, koristi
na način koji nije u skladu s razlozima zbog kojih je prilikom uvoza te
robe bilo priznato pravo na carinsku povlasticu. Na ovaj se način građani
izjednačuju pred (carinskim) zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava) u situaciji
kada prestanu postojati razlozi zbog kojih je povlastica priznata odredenoj
osobi. Naime, pravo na carinsku povlasticu, temeljem članka 33. Carinskog
zakona, priznaje se uvozniku samo ako podnese zahtjev za priznanje te povlastice.
Time on izražava svoju volju kako za korištenje carinske povlastice tako
i za prihvaćanje propisanih posljedica (naknadno plaćanje carine) u slučaju
nepridržavanja propisanih uvjeta u korištenju i raspolaganju robom (stvarima)
na koje se povlastica odnosila.

2. Ustavni sud nije prihvatio prijedlog za ocjenu ustavnosti odredbe
članka 344, stavak 1. točka 3, članka 352. stavak 1. točka 8. i članka
351. Carinskog zakona. Navedene odredbe propisuju novčane kazne za fizičke
odnosno pravne osobe ako robu koju su uvezle na osnovi carinske povlastice
koriste na način koji nije sukladan razlozima odnosno uvjetima pod kojima
je prilikom njihova uvoza odobreno korištenje carinske povlastice. Ova
odredba izravno je vezana uz odredbu članka 30. odnosno članka 28. i 29.
Carinskog zakona. Kao što je prethodno ocijenjeno odredba članka 30. nije
u nesuglasju s Ustavom. Nadalje odredbom članka 5. stavak 2. Ustava (kao
jednom od temeljnih odredaba) utvrđeno je da je svatko dužan držati se
Ustava i zakona i poštivati pravni poredak Republike. Ovu odredbu koja
ima karakter načelne odredbe, valja povezati s odredbom članka 16. Ustava
prema kojoj se slobode i prava mogu ograničiti zakonom, pored ostalog i
radi zaštite pravnog poretka Republike Hrvatske. U dopuštene mjere za zaštitu
pravnog poretka valja ubrojiti i mogućnost propisivanja prekršaja i prekršajnih
kazni.

3. Sud nije prihvatio ni prijedlog za ocjenu ustavnosti odredbe članka
357. Zakona koja propisuje obvezu izricanja zaštitne mjere oduzimanja predmeta
u slučajevima ka da je počinjen jedan od prekršaja koji je naveden u toj
odredbi. Naime, Ustav Republike Hrvatske utvrdio je u članku 3. nepovredivost
vlasništva kao temeljnu vrednotu ustavnog poretka Republike Hrvatske, a
u članku 48. stavak 1. Ustav je građanima zajamčio pravo vlasništva. Valja,
međutim, reći da je Ustav u članku 48. stavak 2. utvrdio da vlasništvo
i obvezuje. To znači da je vlasnik, između ostalog, u obvezi držati se
Ustava i zakona i poštivati pravili poredak Republike Hrvatske. Stoga nepoštivanje
obveza utvrdenih u Carinskom zakonu je nepoštivanje pravnog poretka, u
kojem slućaju Ustav dopušta propisivanje ograničenja ustavnih prava (članak
16. Ustava Republike Hrvatske). To ograničenje temeljem zakona ponekad
se može očitovati i u propisivanju mogućnosti oduzimanja predmeta kojim
je počinjeno neko prekršajno djelo.

4. Prijedlog za ocjenu ustavilosti članka 362. Zakona Sud također nije
mogao prihvalili utvrdivši da propisivanjem pokretanja postupka za naplatu
carine po službenoj dužnosti u slučajevima kada u prekršajnom postupku
nije izrečena i mjera oduzimanja predmeta kao i u slučajevima kada je prekršajni
postupak obustavljen ili se ne može voditi, nije povrijeđeno Ustavom zajamčeno
pravo vlasništva, a na što ukazuje predlagač, već je samo utvrđena obveza
naknadnog plaćanja carine ako se u postupku pokrenutom po službenoj dužnosti
takva obveza utvrdi. Dakako da i u tom slučaju obvezniku stoje na raspolaganju
odgovarajuća pravna sredstva za zaštitu njegovih eventualno povrijeđenih
prava i interesa. Na osnovi iznesenog temeljem odredbe članka 45. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94),
riješeno je kao u izreci ovog rješenja. Odluka o objavi rješenja temelji
se na odredbi stavka 1. članka 20. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj: : U-I-427/1993.

Zagreb, 23. studenoga 1994.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r**

Rješenje, NN 93/1994-1615