## Presuda Visokoga upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12546/2011-6 od 12. travnja 2012.

### NN 62/2012 (4.6.2012.), Presuda Visokoga upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12546/2011-6 od 12. travnja 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1503

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Vukičević Gašparović, predsjednice vijeća, Arme Vagner Popović i Mirjane Čačić, članica vijeća, te sudskog savjetnika Ante Drezge, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Vladimira i Kristine Đorđijevski, oboje iz Zagreba, Kolarova 14, protiv odluke tužene Hrvatska agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: 344-03/10-01/775, urbroj: 376-05/GK-11-13(DB) od 8. studenoga 2011., radi rješavanja spora između pretplatnika i operatora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 12. travnja 2012.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom tuženog tijela odbijen je prigovor tužitelja kao pretplatnika, na nemogućnost raskida pretplatničkog odnosa, sklopljen sa Hrvatskim Telekom-om d.d. Zagreb, kao neosnovan.

U tužbi protiv osporene odluke tužitelji navode u bitnom da su prilikom potpisivanja zahtjeva na prodajnom mjestu operatora dobili usmenu informaciju od djelatnika koji je zaprimio zahtjev da se neiskorišteni iznos tarifnog paketa može prenijeti u sljedeći mjesec, zbog čega su smatrali da nema potrebe za čitanjem svake stavke u ugovoru, ne sluteći pri tome da su izigrani i prevareni. Ukazuju da im tuženi nepotrebno objašnjava pojedinosti tarifnog modela, jer im je na prodajnom mjestu drugačije objašnjeno, zbog čega se smatraju prevarenim. T-mobile nije ponudio nikakvo konstruktivno rješenje problema, već je tužiteljima 14. listopada 2010. onemogućio odlazne pozive na oba pretplatnička broja i tako ih onemogućio u komunikaciji, koja im je bitna s obzirom na obiteljske prilike. Ugovore o pretplatničkom odnosu su bili prisiljeni raskinuti uz tzv. »penale« od 800,00 kn, svaki, zbog prijevremenog raskida ugovora, što su morali platiti kako im dalje ne bi pristizali mjesečni računi za mobitele koje ne koriste i za pretplatničke brojeve koji su blokirani od strane HT-a. Ukazuju da se po pozivu na usmeno očitovanje u prostorijama HAKOM-a nije pojavila suprotna strana u sporu, a kako sumnjaju na zabranjenu poslovnu praksu od strane operatora javnih telekomunikacijskih usluga, pozivaju se na Zakon o zaštiti potrošača o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima i nepoštenoj poslovnoj praksi. Predlažu da Sud uvaži njihovu tužbu i da im se omogući raskid pretplatničkog odnosa za oba pretplatnička broja (ugovora) bez plaćanja tarife i penala od 800,00 kn, kao i obeštećenje od strane djelatnika HT-a u iznosu od 3.000,00 kn za svakog od tužitelja, zbog prevare.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostaje u cijelosti kod obrazloženja osporene odluke, te navodi da su tužitelji zasnivanjem pretplatničkog ugovora od 2. srpnja 2009. svojim potpisom potvrdili da su zaprimili Opće uvjete poslovanja Hrvatskog Telekoma d.d., kao i specifikaciju ugovorenog tarifnog paketa, odnosno uvjete korištenja ugovorene opcije, te da tužitelji ne spore da su svojom voljom potpisali pretplatnički ugovor i nisu smatrali potrebnim čitati odredbe ugovora. Tuženik je sukladno svojoj nadležnosti propisanoj Zakonom o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) vršio kontrolu ispunjenja obveze operatora i javnih komunikacijskih usluga koji moraju korisnicima pružiti i učiniti dostupnima transparentne podatke o uvjetima korištenja usluga, odnosno kontrolu da li pretplatnički ugovor sadrži sve potrebne podatke o usluzi. Tužiteljima je uručena Specifikacija I Tarifa tarifnih modela, što su potvrdili svojim potpisom na ugovoru, kao i da su upoznati sa istima i da ih prihvaćaju. Točkom 4. Specifikacije I Tarifa definirano je da se neiskorištene minute razgovora, SMS poruke, količine podataka ili vrijeme predviđeno za korištenje HotSpota, a što je uključeno u mjesečnu naknadu, ne prenose u sljedeći mjesec, odnosno u sljedeće obračunsko razdoblje. Tuženik naglašava kako je razgovor s djelatnikom operatora informativnog karaktera, stoga je neophodno da ugovor sadrži sve potrebne podatke s kojima bi se korisnici trebali upoznati prije potpisivanja ugovora. U konkretnom slučaju je nepobitno utvrđeno da Specifikacija I Tarifa sadrži točne informacije o usluzi, što ni sami tužitelji ne spore. U konkretnom slučaju su sporni navodi djelatnika operatora, odnosno tužitelji smatraju kako je djelatnik koji im je dao informacije o usluzi počinio kazneno djelo prijevare, pa u odnosu na navedeno tuženik ističe kako tužitelji imaju pravo i mogućnost izvršiti prijavu Državnom odvjetništvu, ali isto ne može biti predmet upravnog postupka pred tuženikom. Tuženik ukazuje da su tužitelji kao poslovno sposobne osobe prilikom potpisivanja pretplatničkog ugovora bili u mogućnosti upoznati se sa svim potrebnim informacijama detaljnim uvidom u odredbe pretplatničkog ugovora, što u konkretnom slučaju nisu uradili. U odnosu na pozivanje tužitelja na odredbe Zakona o zaštiti potrošača o pretplatničkim ugovorima sklopljenim izvan poslovnih prostora trgovca i ugovora na daljinu, tuženik naglašava kako se u konkretnom slučaju ne radi o takvim ugovorima, već je predmetni pretplatnički ugovor sklopljen na stalnom i registriranom prodajnom mjestu Hrvatskog Telekoma d.d. u Garden Mallu, što je moguće utvrditi na Internet stranici operatora, te ukazuje da se tužitelji po prvi puta u tužbi pozivaju na ove odredbe, dok tijekom postupka iste nisu isticali. U odnosu na navode tužitelja o naplati radijske frekvencije tuženik napominje kako je Pravilnikom o plaćanju naknada na pravo uporabe adresa, brojeva i radio-frekvencijskog spektra (»Narodne novine«, broj 154/08., 28/09. i 97/10.), u članku 10. stavku 7. propisano da visina naknade za svaku pokretnu radijsku postaju u javnoj pokretnoj komunikacijskoj mreži druge i treće generacije u pretplatničkom sustavu plaćanja usluge iznosi 120,00 kn godišnje. Prema ZEK-u radijska postaja predstavlja jedan ili više odašiljača ili prijemnika ili kombinacija odašiljača i prijemnika, uključujući pripadajuću opremu koja je potrebna na jednom mjestu za obavljanje radio-komunikacijske službe, gdje je radio-komunikacijska služba vrsta radijskih komunikacija u skladu s Radijskim propisima (Radio Regulations) Međunarodne telekomunikacijske unije (ITU), a između ostalog uključuje javnu pokretnu komunikaciju. Slijedom navedenog, svaki mobilni uređaj predstavlja radijsku postaju, neovisno o tome ima li integrirani prijamnik za FM i AM frekvenciju, zbog čega su navodi tužitelja paušalni i apsolutno neutemeljeni, obzirom da je korištenje radijsko-frekvencijskog spektra neophodno da bi se uopće mogla pružati u mobilnim mrežama. U odnosu na navod tužitelja o isključenju linije tuženik ukazuje na odredbu članka 48. ZEK-a, slijedom čega je operator u predmetnom slučaju i izvršio isključenje pretplatničke terminalne opreme, a obzirom da tužitelj nije dokazao da je ulagao prigovore i podmirio nesporan iznos za sve račune koje smatra spornim, odnosno iz navoda tužitelja proizlazi da nije podmirivao račune. Tuženik naglašava kako su odredbe o privremenom i trajnom isključenju pretplatničke terminalne opreme, naknadama za prijevremeni raskid pretplatničkog ugovora i postupku i rokovima podnošenja prigovora na pojedinačne račune detaljno propisane općim uvjetima poslovanja T-com-a sa kojima su se tužitelji bili dužni upoznati, budući da isti predstavljaju dio pretplatničkog ugovora na koji su svojom voljom pristali. Također ukazuju i na odredbu članka 41. stavak 4. ZEK-a, navodeći da je zbog raskida pretplatničkog ugovora prije roka izvršena naplata naknade, obzirom da nije postojala pravna osnovica za otpisom iste od strane operatora. Tuženik naglašava da je u postupku poduzimao sve radnje koje se odnose na utvrđivanje činjenica i okolnosti koje su bile važne za rješenje upravne stvari, strankama je omogućio u postupku aktivno sudjelovanje, te su tužitelji bili pozvani na pisano očitovanje te na usmenu raspravu na kojoj su mogli istaknuti sve svoje navode te predložiti dokaze na kojima iste temelje. Postupajući na navedeni način tuženik je postupao u interesu obiju stranaka, kako operatora tako i tužitelja, kojima je omogućeno da se izjasne o svakoj fazi postupka, pisanim putem i na usmenoj raspravi, kako bi tuženik mogao doći do pouzdanog saznanja o materijalnoj istini. Naglašava da je u sporu pretplatnika i operatora postupio na transparentan objektivan i nediskriminirajući način, a da je odluka donesena u okviru zakonskih nadležnosti tuženika, zbog čega predlaže da Sud tužbu tužitelja odbije kao neosnovanu.

Hrvatski Telekom d.d. Zagreb nije dao odgovor na tužbu, iako je istu uredno zaprimio.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 41. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da prava i obveze iz pretplatničkog odnosa između operatora i pretplatnika tih usluga se uređuju njihovim međusobnim ugovorom. Stavkom 2. istog članka toga Zakona propisano je da operator javnih komunikacijskih usluga moraju temeljiti ugovore iz stavka 1. toga članka na općim uvjetima poslovanja i cijenjenim sustavima u skladu sa člankom 42. toga Zakona. Svaki potrošač ima pravo sklopiti ugovor iz stavka 1. ovoga članka na temelju objavljenih općih uvjeta poslovanja i cjenovnih sustava. Stavkom 4. istog članka toga Zakona propisano je da pretplatnik ima pravo na raskid pretplatničkog odnosa u bilo kojem trenutku. Ugovorom se može utvrditi da pretplatnik, koji raskine ugovor prije isteka razdoblja obveznog trajanja ugovora, mora platiti mjesečnu naknadu za ostatak razdoblja obveznog trajanja ugovora, ili drugu odgovarajuću naknadu u skladu s općim uvjetima poslovanja, osim u slučaju iz članka 42. stavka 9. ovoga Zakona.

Nadalje, odredbom članka 48. istog Zakona propisan je postupak u slučaju nepodmirenja dugovanja od strane pretplatnika, pa stavak 1. toga članka predviđa da operator javnih komunikacijskih usluga ima pravo privremeno isključiti pretplatničku terminalnu opremu iz elektroničke komunikacijske mreže u skladu s općim uvjetima poslovanja, ako pretplatnik nije podmirio dugovanje za pružene usluge, odnosno trajno ukoliko pretplatnik ne podmiri dugovanje niti nakon 30 dana od dana privremenog isključenja (stavak 4.).

Iz spisa predmeta dostavljenog Sudu uz odgovor na tužbu, proizlazi da su tužitelji 2. srpnja 2010. godine potpisali zahtjev (tužitelj zahtjev broj 6046458, a tužiteljica zahtjev broj 6046404) na predajnom mjestu T-mobile za tarifni paket »i 150« sa ugovornom obvezom od 24 mjeseca, te su potpisom zahtjeva potvrdili da su zaprimili Opće uvjete Hrvatskog telekoma d.d. za pružanje usluga u javnoj pokretnoj komunikacijskoj mreži (T-mobile usluga), specifikaciju ugovorenog tarifnog paketa i modela, odnosno uvjete korištenja ugovorene opcije, uključujući primjenjive upute za korištene Internet usluga, a što tužitelji ne spore. Također su potpisom potvrdili da Zahtjevi prihvaćeni od strane HT-a, zajedno sa Općim uvjetima predstavljaju pretplatničke ugovore. Iz specifikacije tarifnih modela i Tarifa, koja prileži spisu predmeta, razvidno je da potpisom zahtjeva pretplatnik Hrvatskog telekoma d.d. u pokretnoj elektroničkoj komunikacijskoj mreži (u daljnjem tekstu: T-mobile pretplatnik) prihvaća uvjete tarifnih modela i Tarife koji su utvrđeni tom Specifikacijom (točka 1. Specifikacije). Također, točkom 4. iste Specifikacije je navedeno da se neiskorištene minute razgovora, SMS poruke, količinu podataka ili vrijeme predviđeno za korištenje HotSpota, a koje je uključeno u mjesečnu naknadu, ne prenosi u slijedeći mjesec, odnosno u slijedeće obračunsko razdoblje.

Tužitelji niti ne spore ovako utvrđeno činjenično stanje, ali ističu da su dovedeni u zabludu od strane djelatnice prodajnog mjesta operatora koja im je na njihov upit dala netočan podatak oko prijenosa neiskorištenog iznosa tarifnog paketa zbog čega su smatrali da nema potrebe za čitanjem svake stavke u ugovoru, zbog čega se smatraju prevarenim.

Slijedom ovako utvrđenog činjeničnog stanja, u postupku u kojem je strankama omogućeno da pisanim putem i na usmenoj raspravi izlažu činjenice i okolnosti bitne za donošenje pravilnog i zakonitog rješenja, Sud nalazi da je tuženo tijelo u konkretnom slučaju spor između pretplatnika i operatera riješilo na transparentan odnosno objektivan i nediskriminirajući način u smislu članka 51. stavak 2. naprijed navedenog Zakona te je prilikom donošenja osporavane odluke pravilno primijenilo zakon i propise utemeljene na zakonu. Naime, u postupku je nedvojbeno utvrđeno da su tužitelji svojim potpisom potvrdili zaprimanje Općih uvjeta poslovanja Hrvatskog Telekoma d.d. kao i Specifikaciju ugovorenog tarifnog paketa, odnosno uz uvjete korištenja ugovorene opcije potpisom zahtjeva prihvatili su i uvjete tarifnog modela. Kako iz naprijed navedene Specifikacije tarifnih modela proizlazi da se neiskorištene minute razgovora, SMS poruka, količine podataka ili vrijeme predviđeno za korištenje HotSpota, a koje je uključeno u mjesečnu naknadu, ne prenosi u slijedeći mjesec, odnosno u slijedeće obračunsko razdoblje, to prigovor tužitelja da su smatrali nepotrebnim čitati sve odredbe ugovora budući su dobili usmenu informaciju od djelatnice Hrvatskog Telekoma d.d. vezano za predmetni tarifni paket, nije od utjecaja na drugačije rješenje ove upravne stvari, budući pretplatnički ugovor sadrži sve potrebne podatke o konkretnoj usluzi kako je i propisano citiranim člankom 41. stavak 2. Zakona. Stoga i Sud prihvaća stajalište tuženog tijela da su se tužitelji kao korisnici usluga trebali upoznati sa svim stavkama ugovora prije potpisivanja istog upravo iz razloga jer potpisom ugovora ugovorne strane prihvaćaju sva prava i obveze koje proističu iz toga ugovora. U konkretnom slučaju do raskida ugovora, koji se temelji na naprijed navedenim općim uvjetima poslovanja operatora te sadrži uvjete korištenja usluge i cjenik usluga u smislu citirane odredbe članka 41. stavak 2. Zakona, je došlo prije isteka razdoblja obveznog trajanja ugovora, a na koji raskid pretplatničkog odnosa pretplatnik ima pravo u smislu odredbe članak 41. stavak 4. Zakona, uz obvezu plaćanja naknade što je također predviđeno istom odredbom Zakona. Prigovori tužitelja vezani uz prijevarno ponašanje djelatnika operatora nisu odlučni jer ne mogu biti predmetom upravnog postupka pred tuženim tijelom, već drugim nadležnim tijelom za kaznena djela na što ukazuje i tuženo tijelo u odgovoru na tužbu. Također se ukazuje da je tuženo tijelo u postupku prije donošenja osporavane odluke zatražilo dodatno očitovanje operatora u odnosu na navode korisnika, ovdje tužitelja, da su dobili netočan podatak oko prijenosa neiskorištenog iznosa tarifnog paketa, prema kojem očitovanju je djelatnica operatora tužiteljima prilikom potpisivanja Zahtjeva detaljno pojasnila sve pojedinosti vezane uz odabranu tarifu te im uručila Specifikaciju I Tarifa tarifnih modela.

Također nije osnovan prigovor tužitelja koji se odnosi na isključenje linije budući je mogućnost privremenog i trajnog isključenja pretplatničke terminalne opreme zbog nepodmirenja računa propisana naprijed citiranom odredbom članka 48. Zakona. Osim toga odredbe o privremenom i trajnom isključenju pretplatničke terminalne opreme, naknadama za prijevremeni raskid pretplatničkog ugovora, te postupku i rokovima podnošenja prigovora na pojedinačne račune su detaljno propisane općim uvjetima poslovanja operatora, u konkretnom slučaju T-com-a, sa kojima su se tužitelji mogli upoznati budući su isti sastavni dio pretplatničkog ugovora, a tužitelji su svojim potpisom potvrdili da su opće uvjete zaprimili.

Kako tužitelji u tužbi ne ističu pravno relevantne prigovore kojima bi doveli u pitanje pravilnost utvrđenog činjeničnog stanja kao i pravilnost primjene materijalnog prava, to Sud nije našao osnove osporenu odluku uz obrazloženje kakvo je njome dano ocijeniti nezakonitom.

Stoga je temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) koja se primjenjuje temeljem odredbe članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.) tužba odbijena kao neosnovana.

Odluka iz točke 2. izreke ove presude temelji se na odredbi članka 14. stavak 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-12546/2011-6

Zagreb, 12. travnja 2012.

Predsjednica vijeća
Lidija Vukičević Gašparović, v. r.

Presuda, NN 62/2012-1503