## Zakon o osiguranju

### NN 9/1994 (10.2.1994.), Zakon o osiguranju

# ZASTUPNIČKI DOM SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Na temelju članka 89. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU ZAKONA O OSIGURANJU

Proglašavam Zakon o osiguranju, koji je donio Zastupnički dom
Sabora Republike Hrvatske na sjednici dana 27. siječnja 1994. godine.

Broj: PA4-13/1-94.

Zagreb, 2. veljače 1994.

Predsjednik Republike Hrvatske

**dr. Franjo Tuđman, v. r.**

---

## ZAKON

### O OSIGURANJU

I. OSNOVNE ODREDBE

Članak 1.

Ovim Zakonom uređuju se uvjeti i način obavljanja poslova
u društvima koja se bave osiguranjem imovine i osoba te nadzor nad njihovim
poslovanjem.

Članak 2.

Poslovi osiguranja su: sklapanje i ispunjavanje ugovora o osiguranju
imovine i osoba i ugovora o reosiguranju te poslovi u provedbi mjera za
sprečavanje i smanjenje rizika koji ugrožavaju osiguranu imovinu
i osobe i mjere za sprečavanje i smanjeaje šteta te drugi poslovi
osiguranja.

Članak 3.

Drugi poslovi osiguranja su: posredovanje u ugovaranju osiguranja, zastupanje
u osiguranju, snimanje rizika snimanje i procjena šteta, prodaja ostataka
osiguranih uništenih stvari, pružanje pravne pomoći i drugih intelektualnih
i tehničkih usluga u svezi s poslovima osiguranja. Poslove iz stavka
1. ovoga članka obavljaju pravne i fizičke osobe za društvo
za osiguranje ili za osiguranika na temelju ugovora.

Članak 4.

Poslove osiguranja obavljaju društva za osiguranje: dioničko
društvo za osiguranje, društvo za uzajamno osiguranje, vlastito društvo
za osiguranje i javno društvo za osiguranje.

Članak 5.

Društvo za osiguranje može obavljati poslove životnih i neživotnih osiguranja,
odnosno reosiguranja. Poslovi životnih osiguranja razvrstavaju se na osiguranje
života i mirovinsko osiguranje. Poslovi neživotnih osiguranja razvrstavaju
se na: osiguranje civila, osiguranje industrije, osiguranje automobilskog
kaska, osiguranje od automobilske odgovornosti, osiguranje od opće
odgovornosti, osiguranje usjeva, osiguranje životinja, osiguranje transporta-karga,
osiguranje transporta-kaska, osiguranje od odgovornosti u transportu, osiguranje
kredita, osiguranje pravne zaštite, osiguranje od nezgode te bolesničko
osiguranje kojim su obuhvaćene i ozljede na radu i oboljenja od profesionalnih
bolesti. Društvo za osiguranje može obavljati poslove jedne ili više vrsta
osiguranja iz stavka 2. i 3. ovoga članka, odnosno reosiguranja.
Vlastito društvo za osiguranje i društvo za uzajamno osiguranje ne mogu
obavljati poslove reosiguranja.

Članak 6.

Osiguranje imovine i osoba je dobrovoljno, a iznimno se zakonom mogu
propisati slučajevi kada je osiguranje obvezno. Imovina i osobe
osiguravaju se kod društva za osiguranje koja imaju sjedište u Republici
Hrvatskoj. Vlada Republike Hrvatske propisuje koja se imovina i osobe i
uz koje uvjete mogu osigurati ili suosigurati kod inozemnog osiguratelja.

Članak 7.

Društvo za osiguranje dužno je poslovati po ekonomskim načelima
i pravilima struke osiguranja i aktuarske struke. Društvo za osiguranje
dužno je reosiguranjem pokriti višak rizika koji prelazi njegov kapacitet.
Višak rizika koji prelazi mogućnost reosiguranja u zemlji može se
reosigurati u inozemstvu.

Članak 8.

Izdavanje odobrenja za rad društva za osiguranje i nadzor da li društvo
posluje sukladno ovom Zakonu i drugim propisima obavlja Direkcija za nadzor
društava za osiguranje.

Članak 9.

Poslove utvrđene međunarodnim sporazumom o osiguranju vlasnika,
odnosno korisnika motornih vozila od odgovornosti u prometu i predstavljanja
hrvatskih društava za osiguranje u međunarodnim institucijama osiguranja,
obavlja Hrvatski ured za osiguranje.

Članak 10.

Ovaj Zakon ne primjenjuje se na: 1. udruženja osoba koja svojim članovima
pružaju pomoć, kao i organizacije i udruženja za pripomoć koje
spadaju u profesionalna udruženja uključujući sindikat i organizacije
poslodavaca, 2. tijela i institucije javnog prava kod kojih neposredno
po zakonu nastaju osiguravajući odnosi ili koji se zbog zakonske
prirode moraju uspostaviti.

II. DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

1. Dioničko društvo za osiguranje

Članak 11.

Dioničko društvo za osiguranje mogu osnovati fizičke i
pravne osobe ako ispunjavaju uvjete propisane ovim Zakonom.

Članak 12.

Iznos temeljnog kapitala uplaćenog u novcu u domaćoj valuti
pri osnivanju dioničkog društva za osiguranje ne može biti manji
od:

1. 1,000.000 DEM, ako se društvo osniva za obavljanje poslova životnih
osiguranja.

2. 1,000.000 DEM, ako se društvo osniva za obavljanje poslova jednog
od ovih osiguranja:

- osiguranje civila, osiguranje industrije i osiguranje od opće
odgovornosti,

- osiguranje automobilskog kaska i osiguranje od automobilske odgovornosti,

- osiguranje transporta-karga, osiguranje transporta-kaska i osiguranje
od odgovornosti u transportu,

- osiguranje kredita,

- osiguranje od nezgode i bolesničko osiguranje. 3. 500.000 DEM,
ako se društvo osniva za obavljanje poslova jednog od ovih osiguranja:

- osiguranje usjeva,

- osiguranje životinja,

- osiguranje pravne zaštite. 4. 2,000.000 DEM, ako se društvo osniva
za obavljanje poslova više vrsta osiguranja. 5. 2.000.000 DEM, ako se društvo
osniva za obavljanje poslova reosiguranja.

Članak 13.

Odobrenje za rad dioničkom društvu za osiguranje izdaje Direkcija
za nadzor društava za osiguranje. Zahtjev za izdavanje odobrenja za rad
podnose osnivači ili u njihovo ime osobe ili osoba koju oni odrede.
Osobe iz stavka 2. ovoga članka dužne su uz zahtjev za izdavanje
odobrenja Direkciji za nadzor društava za osiguranje dostaviti

- statut društva s potpisima osnivača,

- dokaz da su osigurana novčana sredstva u visini iznosa temeljnog
kapitala društva,

- akte poslovne politike (posebno uvjeta osiguranja i cjenika premija
za sve vrste osiguranja za koje se društvo osniva, tehničke osnove,
tablice maksimalnog pokrića),

- poslovni plan društva za naredne tri godine poslovanja,

- broj i kvalifikacijsku strukturu kadrova potrebnih za početak
rada društva,

- prijedlog za imenovanje upravitelja matematičke rezerve, ako
će se društvo za osiguranje baviti poslovima osiguranja života.

Članak 14.

Poslovni plan sadrži osobito: očekivani premijski prihod, očekivane
štete, troškove provođenja osiguranja i očekivanu dobit i druge
podatke koji dokazuju trajnu mogućnost podmirivanja budućih
obveza.

Članak 15.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje dužna je u roku od 60 dana
od dana podnošenja zahtjeva i dokaza iz članka 13. stavka 3. ovoga
Zakona donijeti rješenje kojim odlučuje o zahtjevu ili traži ispravku
ili dopunu zahtjeva iz članka 13. ovoga Zakona. Izdavanjem odobrenja
za rad društva smatra se da su prihvaćeni i akti društva iz članka
13. stavka 3. ovoga Zakona. Rješenje Direkcije za nadzor društava za osiguranje
iz stavka 1. ovoga članka konačno je i protiv njega se može
pokrenuti upravni spor.

2. Društvo za uzajamno osiguranje

Članak 16.

Društvo za uzajamno osiguranje je društvo u kojem članovi uplatom
uloga (doprinosa) međusobno jamče da će se na načelima
uzajamnosti i solidarnosti pokriti štete nastale ostvarenjem ugovorenih
rizika. Društvo za uzajamno osiguranje ne posluje radi stjecanja dobiti,
nego se sredstva prikupljaju doprinosom samo u onom opsegu koji je potreban
za ispunjenje obveza prema osiguranicima i za stvaranje rezervi sigurnosti.
O sredstvima društva odlučuju osiguranici koji sami upravljaju društvom.

Članak 17.

Društvo za uzajamno osiguranje mogu osnovati domaće pravne i fizičke
osobe. Za osnivanje društva za uzajamno osiguranje potrebno je da uguvor
o uzajamnom osiguranju od istih rizika sklopi najmanje 250 osoba.

Članak 18.

Društvo za uzajamno osiguranje može se osnovati kao društvo za uzajamno
osiguranje s neograničenim doprinosom ili kao društvo za uzajamno
osiguranje s ograničenim doprinosom. Društvo za uzajamno osiguranje
s neograničenim doprinosom može od svakog osiguranika zahtijevati
uplatu dodatnog doprinosa potrebnog za namirenje nepokrivenih šteta, bez
ograničenja. Društvo za uzajarmno osiguranje s ograničenim
doprinosom može od svakog osiguranika zahtijevati da plati dodatni doprinos
koji nije veći od njegovog prethodno uplaćenog cijelog doprinosa
ako su štete i ostali rashodi veći od prethodno uplaćenog doprinosa
i ostalih prihoda društva.

Članak 19.

Za osnivanje društva za uzajamno osiguranje s neograničenim doprinosom
članova osnivači moraju uplatiti najmanje 30%, a ako se društvo
osniva s ograničenim doprinosom članova najmanje 50% iznosa
temeljnog kapitala iz članka 12. ovoga Zakona zavisno od toga osniva
li se društvo za obavljanje jedne ili više vrsta osiguranja.

Članak 20.

Ugovor o osnivanju društva mora sadržavati: imena, odnosno tvrtke osnivača,
tvrtku, sjedište i djelatnost društva, iznos temeljnog kapitala društva,
visinu pojedinačnog osnivačkog uloga, broj pojedinačnih
osnivačkih uloga koje osnivači upisuju, odredbe o načinu,
uvjetima i rokovima uplate osnivačkih i eventualnih kasnijih uloga
te vraćanju uplaćenih osnivačkih uloga s kamatom, upravljanju
i vođenju poslova društva, način formiranja i upotrebe fondova
i rezervi, o posljedicama promjene statuta, općih uvjeta osiguranja
i odluke o prestanku rada društva na sklopljene ugovore osiguranja, poslovanju
društva, način na koji članovi društva jamče pojedinom
članu za štetu i način kako se postaje ili prestaje biti
članom uzajamnog društva te druga pitanja značajna za osnivanje
i poslovanje društva za uzajamno osiguranje.

Članak 21.

Statutom društva određuje se osobito način utvrđivanja,
uvjeti i rokovi uplate doprinosa (uloga); pravo na naknadu štete, odredbe
o neograničenom, odnosno ograničenom doprinosu (ulogu); obveza
uplate dodatnog doprinosa (uloga) za pokriće gubitka ili mogućnost
da se gubitak društva pokrije smanjenjem naknade svim članovima;
uvjeti i način raspodjele dobiti (vraćanje dijela doprinosa
ili njegovog prijenosa u narednu godinu, odnosno u rezerve sigurnosti);
odredbe o početku i prestanku članstva u društvu, prava i
obveze članova koji istupe iz članstva.

Članak 22.

Osnivači društva za uzajamno osiguranje, odnosno osoba ili osobe
koje oni ovlaste podnose Direkciji za nadzor društava za osiguranje zahtjev
za izdavanje dozvole za osnivanje društva za uzajamno osiguranje. Uz zahtjev
za izdavanje dozvole iz stavka 1. ovoga članka osnivači društva
za uzajamno osiguranje dužni su dostaviti dokaze o ispunjavanju uvjeta
za osnivanje društva za uzajamno osiguranje, i to:

- ugovor o osnivanju društva za uzajamno osiguranje,

- statut društva za uzajamno osiguranje,

- dokaz o uplati sredstava početnog fonda sigurnosti.

Članak 23.

Direkcija za nadzor društva za osiguranje dužna je donijeti rješenje
kojim odlučuje o zahtjevu iz članka 22. ovoga Zakona u roku
od 60 dana od dana podnošenja zahtjeva i dokaza iz članka 22. ovoga
Zakona. Rješenje Direkcije za nadzor društava za osiguranje iz stavka 1.
ovoga članka konačno je i protiv njega se može voditi upravni
spor.

Članak 24.

Društvo za uzajamno osiguranje je pravna osoba s pravima, obvezama i
odgovornostima utvrđenim ovim Zakonom i ugovorom o osnivanju.

Članak 25.

Društvom za uzajamno osiguranje upravljaju članovi. Organi upravljanja,
sastav i način rada organa društva za uzajamno osiguranje utvrđuje
se statutom društva zavisno o uloženom doprinosu. Na upravljanje društvom
odgovarajuće se primjenjuju propisi o društvu s ograničenom
odgovornošću.

3. Vlastito društvo za osiguranje

Članak 26.

Pravne osobe koje imaju značajniji opseg poslovanja, veća
materijalna dobra i veliki broj djelatnika mogu osnivati vlastito društvo
za osiguranje svoje imovine i svojih djelatnika kao i radi osiguranja imovine
i djelatnika u trgovačkom društvu u kojemu imaju više od polovice
svih dionica, odnosno udio koji je veći od polovice svih udjela.
Vlastito društvo za osiguranje može se osnivati kao dioničko društvo
ili društvo s ograničenom odgovornošću. Visina novčanog
iznosa temeljnog kapitala pri osnivanju vlastitog društva za osiguranje
ne može biti manja od polovice najmanjeg novčanog iznosa temeljnog
kapitala iz članka 12. ovoga Zakona. Glede izdavanja odobrenja za
rad vlastitom društvu za osiguranje odgovarajuće se primjenjuju odredbe
ovoga Zakona koje se odnose na izdavanje odobrenja za rad dioničkom
društvu za osiguranje.

4. Javno društvo za osiguranje

Članak 27.

Republika Hrvatska, županija, kotar ili grad mogu osnovati javno društvo
za osiguranje, radi osiguranja od rizika za koje su uvedena obvezna osiguranja
ili za osiguranja javnih dobara.

Članak 28.

Javno društvo za osiguranje obavlja djelatnost na teritoriju Republike,
odnosno na području županije, kotara ili grada koji su ga osnovali.

Članak 29.

Osnivači javnog društva za osiguranje osiguravaju novčana
sredstva temeljnog kapitala najmanje u visini iznosa utvrđenog u članku
12. ovoga Zakona, a glede izdavanja Odobrenja za rad odgovarajuće
se primjenjuju odredbe ovoga Zakona koje se odnose na izdavanje odobrenja
za rad dioničkom društvu za osiguranje. Ako osnivač javnog
društva za osiguranje supsidijarno jamči za Obveze društva kod osnivanja
društva, osigurava sredstva u visini 50% iz stavka 1. ovoga članka.

5. Pool za suosiguranje i reosiguranje

Članak 30.

Dva ili više dioničkih društava za osiguranje iz članka
11. ovoga Zakona mogu radi zajedničkog preuzimanja izvanrednih rizika
osnovati društvo s ograničenom odgovornošću za suosiguranje
i reosiguranje tih rizika (POOL). Društvo iz stavka 1. ovoga članka
posluje u svoje ime i za račun osnivača, a za njegove obveze
odgovaraju osnivači uz uvjete i na način utvrđen ugovorom
o osnivanju i statutom. Odredbe članka 12. ovoga Zakona o iznosu
temeljnog kapitala ne primjenjuju se na osnivanje društva iz stavka 1.
ovoga članka.

III. POSLOVANJE DRUŠTVA ZA OSlGURANJE

Članak 31.

Poslove osiguranja i reosiguranja društvo za osiguranje obavlja u svoje
ime i za svoj račun. Poslove osiguranja iz članka 2. ovoga
Zakona društvo za osiguranje može obavljati u svoje ime, a za račun
drugih osoba ili u ime i za račun drugih osoba ili može posredovati
kod tih poslova.

Članak 32.

Za obveze iz ugovora o osiguranju i ugovora o reosiguranju društvo za
osiguranje odgovara svim sredstvima. Za ukupni iznos naknade nastalih šteta
i ostalih obveza društva za uzajamno osiguranje koje se ne mogu namiriti
iz sredstava društva jamče osiguranici svojim sredstvima sukladno
ugovoru o osnivanju društva.

Članak 33.

Sredstva s kojima društvo za osiguranje posluje su sredstva temeljnog
kapitala, premija osiguranja, tehnička rezerviranja, sredstva preventive,
rezerve sigurnosti i ostala sredstva društva.

Članak 34.

Premija za osiguranje sastoji se od funkcionalne premije i dijela premije
za obavljanje djelatnosti osiguranja. Funkcionalna premija sadrži tehničku
premiju, a može sadržavati dio za preventivu, ako je on uračunat
u premiju. Tehnička premija je dio premije namijenjen ispunjavanju
obveza iz osiguranja.

Članak 35.

Tehničke rezerve društva za osiguranje čine: prijenosne
premije i rezervirane štete, matematička rezerva osiguranja života,
rezerviranje za povrate premija ovisne i neovisne o rezultatu, zakonski
propisano rezerviranje za kolebanje šteta, ostala osigurateljno-tehnička
rezerviranja i neosigurateljno-tehnička rezerviranja.

Članak 36.

Sredstva osiguranja života društvo za osiguranje dužno je voditi na
posebnom računu i ona se ne mogu koristiti niti se nad njima može
provoditi prisilno izvršenje za pokrivanje obveza društva za osiguranje
koje ne proizlaze iz osiguranja života. Sredstva osiguranja života imaju
karakter štednje.

Članak 37.

Iz sredstva osiguranja života društvo za osiguranje dužno je oblikovati
matematičku rezervu osiguranja života. Matematička rezerva
osiguranja života jest razlika između sadašnje vrijednisti svih budućih
obveza osiguratelja po ugovorima iz osiguranja života i sadašnje vrijednosti
svih budućih obveza ugovaratelja osiguranja po tim ugovorima. Pod
osiguranjem života u smislu ovoga Zakona smatraju se sve vrste dugoročnih
ugovora o osiguranju osoba kod kojih se kumuliraju sredstva štednje ili
sredstva za pokriće povećanih rizika u kasnijim godinama osiguranja
(mirovinsko osiguranje, osiguranje invalidskih renti i sl.).

Članak 38.

Društvo za osiguranje koje se bavi osiguranjem života dužno je pri osnivanju
donijeti akt o oblikovanju, vođenju i korištenju matematičke
rezerve.

Članak 39.

Prihodi društva za osiguranje formiraju se iz premije osiguranja, premije
aktivnih poslova suosiguranja i reosiguranja i ostalih prihoda poslova
osiguranja, prihoda od sudjelujučih interesa i ostalih ulaganja,
ostalih poslovnih prihoda i izvanrednih - neuobičajenih prihoda.

Članak 40.

Pod rashodima društva za osiguranje, u smislu ovoga Zakona, razumijevaju
se troškovi za plaćanje premije i šteta, po osnovi suosiguranja i
reosiguranja, rashodi za preventivu, ostali troškovi poslovanja osiguranja,
troškovi za provedbu djelatnosti osiguranja i reosiguranja i izvanredni
troškovi. Troškovi za plaćanje odšteta po osnovi, osiguranja, suosiguranja
ili reosiguranja i ugovorenih svota, uređuju se na temelju ugovora,
odnosno općeg akta društva za osiguranje. Troškovima za štete smatraju
se i troškovi utvrđivanja i procjenjivanja šteta, troškovi ostvarivanja
regresnih zahtjeva, sudski troškovi, troškovi vještačenja i drugi
troškovi u svezi s likvidiranjem šteta.

Članak 41.

Rashodima društva za Osiguranje smatraju se i:

1. izdvajanja iz premije osiguranja života za matematičku rezervu
osiguranja života,

2. izdvajanja krajem obračunskog razdoblja koja se odnose na:
vrijeme trajanja osiguranja, odnosno reosiguranja u idućem razdoblju
(prijenosne premije), nastale, a nenamirene obveze po osnovi osiguranja,
odnosno reosiguranja (rezervirane štete), rezervacije za masovne i katastrofalne
štete u dužem razdoblju kao i rezerve za rente za osiguranja odgovornosti
i nezgode. Izdvajanja iz stavka 1. točke 2. ovoga članka
istovremeno su prihodi u idućoj godini. Pod nastalim a nenamirenim
obvezama razumijevaju se i neprijavljene štete, čiji se iznos utvrđuje
na način predviđen općim aktom društva za osiguranje.
Način obračunavanja i visina dijela premije osigranja, odnosno
reosiguranja koja se izdvaja na ime prijenosnih premija, rezerviranih šteta
i rezervacije za masovne katastrofalne štete te način obračunavanja
matematičke rezerve uređuje se općim aktom društva za
osiguranje.

Članak 42.

Društvo za osiguranje dužno je sastavljati temeljna financijska izvješća
o poslovanju i objaviti osnovne podatke iz bilance koje utvrdi Direkcija
za nadzor društava za osiguranje.

Članak 43.

Dio prihoda iz poslovanja društva za osiguranje koji po godišnjem obračunu
preostane poslije podmirenja rashoda, iskazuje se kao ostvarena dobit.
Dobit iz stavka 1. ovoga članka, na temelju odluke nadležnog tijela
društva za osiguranje, koristi se za:

1.pokrićegubitakaizprethodnegodine,

2.izdvajanjeurezervesigurnosti,

3.isplatudijeladobitidioničarima,odnosnoulagačimaidjelatn
nicima društva, a kod društva za uzajamno osiguranje - članovima
(osiguranicima) povrat dijela uloga,

4. izdvajanje za udio u dobiti ugovorenih svota osiguranja žlvota,

5. izdvajanje u druge rezerve društva,

6. zadržanu dobit.

Članak 44.

Društvo za osiguranje koje je formiralo rezerve sigurnosti najmanje
u visini polovice od ostvarene prosječne premije osiguranja u posljednje
dvije godine, pri čemu se premija iz prethodne godine uvećava
indeksom porasta cijena na malo računajući i godinu za koju
se raspoređuje ostvarena dobit nije obvezno izdvojiti iz dobiti u rezerve
sigurnosti.

Članak 45.

Ako prihod društva za osiguranje po godišnjem obračunu nije dovoljan
za pokriće rashoda, društvo za osiguranje iskazuje gubitak iz poslovanja.

Članak 46.

Gubitak iz članka 45. ovoga Zakona društvo za osiguranje pokriva
iz:

1. zadržane dobiti,

2. dodatnog doprinosa (uloga osiguranika kod društva za uzajamno osiguranje),

3. rezerve sigurnosti,

4. fond preventive ako nadležni organ društva donese takvu odluku,

5. ostalih rezervi. Ako društvo za osiguranje nastali gubitak u cijelosti
ne namiri na način iz stavka 1. ovoga članka, za nepokriveni
dio gubitka smanjuje se temeljni kapital društva.

Članak 47.

Društvo za osiguranje dužno je, u toku iduće poslovne godine namiriti
nepokriveni gubitak iz prethodne godine, te nadoknaditi sredstva garancijskog
fonda, ako su ta sredstva korištena za pokriće gubitka i smanjena
ispod visine iznosa utvrđenih člankom 12. ovoga Zakona.

Članak 48.

Društvo za osiguranje koje se bavi osiguranjem života utvrđuje posebno
dobit, odnosno gubitak za tu vrstu osiguranja. Društvo za osiguranje koje
se bavi poslovima osiguranja i poslovima reosiguranja dužno je posebno
utvrđivati dobit, odnosno gubitak iz tih poslova i iskazivati jedinstveni
rezultat.

Članak 49.

Ako se društvo za osiguranje bavi osiguranjem života i drugim vrstama
osiguranja i predstoji mu likvidacija ili stečaj, a ispunjeni su
zakonom predviđeni uvjeti za osnivanje društva za osiguranje života,
osiguranici života sredstvima tog društva mogu osnovati novo društvo za
osiguranje života. Ako ne postoje uvjeti iz stavka 1. ovoga članka,
sva osiguranja života, sa sredstvima, ustupaju se drugim društvima za osiguranje,
ako ih ona prihvate. U slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga članka
ne mijenjaju se preuzete obveze prema osiguranicima. Ako ne postoje uvjeti
za osnivanje novog društva za osiguranje života, odnosno za ustupanje ugovora
o osiguranju života drugim društvima radi osnivanja novog društva za osiguranje
života ili ustupanje tih osiguranja drugim društvima za osiguranje, ugovorene
svote osiguranja mogu se smanjiti. Za donošenje odluke o osnivanju, odnosno
ustupanju osiguranja iz stavka 1. i 2. ovoga članka, osiguranici
života osnivaju odbor koji poduzima sve pripremne radnje za osnivanje novog
društva za osiguranje života u skladu s odredbama ovoga Zakona ili za ustupanje
osiguranja života drugim društvima za osiguranje. Za osnivanje novog društva
za osiguranje života i za smanjenje svota osiguranja odbor iz stavka 5.
ovoga članka zatražit će stručno mišljenje Direkcije
za nadzor društava za osiguranje.

IV. POTREBNA SREDSTVA DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

Članak 50.

Društvo za osiguranje mora trajno raspolagati vlastitim sredstvima -
garancijskim fondom dovoljnim da se njima jamči stalno ispunjenje
obveza društva iz ugovora o osiguranju. Vlastita sredstva - garancijski
fond čine:

1) uplaćeni temeljni kapital umanjen za knjižnu vrijednost vlastitih
dionica u vlasništvu društva,

2) rezerve sigurnosti,

3) prenesena dobit.

Članak 51.

Vlastita sredstva moraju iznositi najmanje:

a) za osiguranje života najmanje 3,5% od matematičke rezerve
osiguranja života i najmanje 5% od sredstva tehničke premije svih
rizika osiguranja života, za koja se ne obračunava matematička
rezerva, s time da se osnovica za obračun umanjuje za dio predan
u reosiguranje, ali najviše do 15%.

b) za bolesnička osiguranja najmanje 12% od iznosa tehničke
premije.

c) za ostala osiguranja i reosiguranja u iznosu većem koji se
dobija primjenom jednog od ovih kriterija:

- 12% od bruto premije osiguranja, odnosno reosiguranja, umanjene za
poreze i takse iz premije i za stornirane, odnosno otpisane iznose premija,
te za predane premije suosigurateljima i reosigurateljime, odnosno retrocesionerima,
time da umanjenje može iznositi najviše 50%, a za prekooceanske brodove,
nuklearna postrojenja i odgovornost brodara i nuklearnog poduzetnika i
osiguranje avijacije s umanjenjem najviše 85%.

- 20% od prosječnog iznosa šteta koji se dobije na način
da se bruto isplate za osigurane događaje za protekle tri godine uvećaju
za bruto rezervu šteta na koncu protekle godine, i umanje za naplaćene
regrese za protekle tri godine i rezervu šteta na početku tog razdoblja,
time da se tako dobiveni iznos množi sa stopom koja se dobiva iz odnosa
isplata za osigurane događaje za vlastiti račun i bruto isplata
za osigurane događaje u posljednoj godini. Ako je ovako dobivena stopa
manja od 50%, primjenjuje se stopa od 50%. Pri računanju visine
vlastitih sredstava iz alineje druge stavka 1. ovoga članka, društvo
za osiguranje revalorizirat će indeksom porasta cijena na malo isplaćene
štete i naplaćene regrese te rezervu šteta na početku razdoblja
koja služi za izračunavanje izdvajanja, ako je porast cijena na
malo u jednoj ili obje prethodne godine bio veći od 10%.

Članak 52.

Vlastita sredstva - garancijski fond ne može u tijeku poslovanja biti
manji od iznosa predviđenih u članku 12. ovoga Zakona.

Članak 53.

Društvo za osiguranje dužno je u poslovanju voditi brigu o tome da budu
usklađeni visina vlastitih sredstava iz članka 51. ovoga Zakona
i visina premije osiguranja u samopridržaju. Ako se vlastita sredstva smanje
za iznos od 25% od u članku 51. ovoga Zakona propisanog iznosa,
društvo za osiguranje dužno je donijeti program mjera kojim se u roku od
12 mjeseci usklađuje poslovanje radi osiguranja propisanog iznosa vlastitih
sredstava, a ako se vlastita sredstva smanje za više od 25%, društvo je
dužno uskladiti poslovanje u roku od 18 mjeseci. Ako se programom mjera
u rokovima iz stavka 2. ovoga članka ne osigura iznos vlastitih
sredstava u visini iz članka 51. ovoga Zakona, društvo za osiguranje
dužno je u roku od idućih šest mjeseci uskladiti opseg premijskog
prihoda i visinu premije samopridržaja.

Članak 54.

Društvo za osiguranje drži sredstva iz članka 50. ovoga Zakona
na računima i u plasmanima u Republici Hrvatskoj i u poslovanju
tim sredstvima dužno je brinuti o sigurnosti plasmana, odnosno ulaganja,
kako ne bi ugrozilo njihovu vrijednost i vlastitu likvidnost u izvršenju
svojih obveza. Ulaganje sredstava u nekretnine, opremu i uređenje poslovnog
prostora, vlasničke uloge u društvu za osiguranje i druga trgovačka
društva ne može prijeći 50% raspoloživih sredstava društva. Ulaganje
u pojedinu nekretninu, ili više nekretnina, koje se mogu smatrati jednim
ulaganjem, ne smije prijeći 10% raspoloživih sredstava društva. Ulaganje
u zajmove osigurane hipotekom upisanom na nekretninama i pokretnim stvarima
ili garancijom na puni iznos zajma s kamatama, koju dade banka, država,
županija, grad ili kotar, ne mogu prijeći 40% raspoloživih sredstava
društva, time da iznos zajma koji se osigurava hipotekom ne može prijeći
60% prometne vrijednosti stvari na kojoj je hipoteka upisana. Ulaganje
u dionice i druge utržive vrijednosne papire, kao obveznice, udjele u investicijskim
fondovima i druge instrumente tržišta novca i kapitala, kojima se trguje
na uređenim tržištima, ne može prijeći 40% raspoloživih sredstava
društva. Ulaganje u vrijednosne papire iz stavka 5. ovoga članka
kojima se ne trguje na uređenim tržištima novca i kapitala ne može
prijeći 10% raspoloživih sredstava društva. Pojedinačno ulaganje
sredstava društva za osiguranje u dionice ili udjele u trgovačkim
društvima i zajmove ne može prijeći 5% raspoloživih sredstava društva.
Iznimno od stavka 7. ovoga članka, ulaganje sredstava društva u
državne vrijednosne papire i odobravanje zajmova državi može iznositi do
10% raspoloživih sredstava društva. Akontacije i zajmovi, koje društvo
prema općim uvjetima osiguranja odobrava uz predočenje svojih
vlastitih polica, ne mogu prijeći 10% raspoloživih sredstava društva.
Zajmovi osiguranicima, obrtnicima, poljodjelcima ili slobodnim profesijama
osigurani hipotekom upisanom na nekretninama i pokretnim stvarima ne mogu
prijeći 20% raspoloživih sredstava društva. Pojedinačno ulaganje
društva u ovakve zajmove ne može prijeći 3% raspoloživih sredstava
društva. Sredstva osiguranja mogu se bez ograničenja, uz uvjet održavanja
stalne likvidnosti, koristiti za odobravanje kredita bankama ili pravnim
osobama, čiji povrati zajedno s kamatama moraju biti osigurani odgovarajućim
garancijama ili jamstvima. Direkcija za nadzor društava za osiguranje propisuje
način utvrđivanja raspoloživih sredstava za ulaganje, odnos
između sredstava i plasmana, glede njihove ročnosti i može društvu
za osiguranje dozvoliti ulaganja koja nisu navedena u ovom članku
ili koja ne ispunjavaju navedene uvjete, ako time nisu ugroženi interesi
osiguranika. Iznimno od stavka 1. ovoga članka, sukladno propisima
o deviznom poslovanju, društvo za osiguranje uz suglasnost Direkcije za
nadzor društava za osiguranje može držati dio sredstava na računima
u inozemstvu.

V. NADZOR NAD POSLOVANJEM DRUŠTVA ZA OSIGURANJE

Članak 55.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje iz članka 8. ovoga
Zakona izdaje odobrenja za rad i nadzire posluju li društva za osiguranje
po ekonomskim načelima i pravilima struke osiguranja. Direkcija
za nadzor društava za osiguranje ima svojstvo pravne osobe. Sjedište Direkcije
je u Zagrebu. U obavljanju poslova utvrđenih ovim Zakonom Direkcija
je samostalna i odgovara Vladi Republike Hrvatske. Sredstva za pokriće
troškova financiranja Direkcije u visini 10% osiguravaju se u državnom
proračunu, a 90% sredstava izdvajaju društva za osiguranje, time
da izdvajanje tih sredstava ne može iznositi više od 0,8 0/00 (tisućinki)
od fakturirane premije osiguranja.

Članak 56.

Upravni odbor Direkcije donosi statut kojeg potvrđuje Vlada Republike
Hrvatske, donosi godišnji program rada Direkcije i prati njegovo izvršavanje,
donosi proračun prihoda i rashoda Direkcije, utvrđuje visinu
sredstava koja izdvajaju društva za osiguranje za financiranje Direkcije,
potvrđuje izvješća koja Direkcija podnosi Vladi Republike Hrvatske
i odlučuje o drugim pitanjima utvrđenim statutom Direkcije.

Članak 57.

Upravni odbor Direkcije ima pet članova koje imenuje i razrješava
Vlada Republike Hrvatske. Članovi upravnog odbora imenuju se na
četiri godine.

Članak 58.

Radom Direkcije rukovodi direktor kojeg imenuje i razrješava Vlada Republike
Hrvatske na prijedlog ministra financija. Direktor Direkcije imenuje se
na četiri godine.

Članak 59.

Direktor rukovodi Direkcijom, zastupa je, predstavlja i odgovara za
njezin rad te u sklopu prava i dužnosti utvrđenih zakonom organizira
i osigurava zakonito i učinkovito obavljanje poslova iz djelokruga
Direkcije, predlaže Upravnom odboru donošenje akata iz njegove nadležnosti
i izvršava odluke odbora, te obavlja druge poslove koji su mu ovim Zakonom,
statutom ili drugim aktom Direkcije stavljeni u nadležnost.

Članak 60.

U okviru prava i dužnosti utvrđenih ovim Zakonom Direkcija za nadzor
društava za osiguranje utvrđuje vrste osiguranja i raspoređuje
rizike u pojedine vrste osiguranja, jesu li osigurana vlastita sredstva
u godišnjem obračunu društva za osiguranje sukladno odredbama članka
50. i 51. ovoga Zakona, i je li imovina društva uložena u skladu s odredbama
članka 54. ovoga Zakona, te daje mišljenje o:

- pravilnicima o načinu utvrđivanja prijenosnih premija i
rezerviranih šteta, te o rezervacijama za masovne i katastrofalne štete
i načinu kako su ti pravilnici primijenjeni u godišnjem obračunu.

- primjeni članka 7. ovoga Zakona,

- tehničkim osnovama, uvjetima osiguranja, tarifama premija,
te o pravilniku o utvrđivanju matematičke rezerve i njegovoj
primjeni kod osiguranja života, kao i kod mirovinskih osiguranja, invalidskih
i bolesnićkih osiguranja (osiguranja s višegodišnjim trajanjem).

- uvjetima osiguranja i tarifama premija kod svih obveznih osiguranja,

- uvjetima osiguranja kod ostalih vrsta osiguranja osim transportnih
i kreditnih osiguranja, - ispravnosti godišnjih financijskih izvješća.

Članak 61.

O aktima iz članka 60. ovoga Zakona društvo za osiguranje dužno
je tražiti mišljenje Direkcije za nadzor društava za osiguranje prilikom
osnivanja društva, te prilikom svake izmjene akata. O primjeni ovih akata,
o dovoljnosti vlastitih sredstava i njihovu ulaganju te o cjelovitoj ispravnosti
obračuna, Direkcija za nadzor društava za osiguranje daje mišljenje
uz svaki godišnji obračun.

Članak 62.

Radi osiguranja podataka za obavljanje kontrole nad osiguranjem, aktuarskih
poslova i izrade tehničkih osnova i tarifa premija, društvo za osiguranje
dužno je Direkciji za nadzor društava za osiguranje dostavljati statističke
i druge podatke po vrstama i grupama osiguranja na način koji odredi
Direkcija.

Članak 63.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje može prenijeti pojedine poslove
nadzora na za to ovlaštene institucije i stručne osobe (ovlašteni
aktuar, ovlašteni revizor ili druga stručna osoba). Potanje uvjete
za dobivanje ovlaštenja za obavljanje aktuarskih poslova propisuje ministar
financija. Potvrdu o ispunjavanju uvjeta iz stavka 2. ovoga članka
i dozvolu za rad ovlaštenog aktuara izdaje Ministarstvo financija.

Članak 64.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje ima pravo u svako doba provesti
kontrolu poslovanja društva za osiguranje i izdavati naloge radi:

- osiguranja obavljanja djelatnosti na temelju zakonskih odredbi i plana
poslovanja,

- uklanjanja posljedica učinjenih na štetu interesa vlasnika
polica ili posljedica kojima su kršene odredbe pravilnog poslovanja. Ti
nalozi uključuju

- ovisno o pojedinim slučajevima:

- poduzimanje odredenih financijskih mjera (npr. izradu plana solventnosti
u svrhu ponovnog zauzimanja stabilnih pozicija u slučaju da društvo
više ne raspolaže nenamjenskim sredstvima u iznosu vlastitih sredstava
ili izradu financijskog plana kojim bi se u kratkom roku osigurala potrebna
vlastita sredstva, ili ograničenje slobodnog raspolaganja sredstvima
društva),

- sazivanje upravnog odbora društva,

- zahtjev za promjenu poslovnog plana društva, što se također može
odnosi i na postojeće uvjete osiguranja i cjenike premija.

Članak 65.

Ako društvo za osiguranje više ne ispunjava uvjete pod kojima je izdano
odobrenje za rad ili ako dođe do tako ozbiljnih prekršaja da je takva
mjera neizbježna Direkcija za nadzor društava za osiguranje može:

- ukinuti odobrenje za obavljanje pojedinih vrsta osiguranja,

- predati zahtjev za otvaranje stečajnog postupka s obzirom na
stanje sredstava društva za osiguranje,

- zahtijevati smanjenje isplate osiguranja i zabraniti plaćanje
u svrhu izbjegavanja stečaja,

- zahtijevati promjenu postojećih uvjeta osiguranja, cjenike premija
i ostalih akata,

- zabraniti poslovanje, odnosno pokrenuti kazneni postupak za slučaj
nedozvoljenog nastavljanja poslovanja,

- obustaviti izvršenje odluka i drugih akata društva za koje ocijeni
da su u suprotnosti s propisima i statutom društva.

Članak 66.

Direkcija za nadzor društava za osiguranje može oduzeti odobrenje za
obavljanje pojedinih ili svih vrsta osiguranja, ako društvo za osiguranje
više ne zadovoljava uvjete za dodjelu odobrenja, u velikoj mjeri krši svoje
zakonske obveze ili obveze preuzete planom poslovanja, ili ako dođe
do tako ozbiljnih prekršaja da bi nastavak poslovanja mogao ugroziti interese
osiguranika ili ako društvo posluje protivno vlastitim općim aktima.
Direkcija za nadzor društava za osiguranje može oduzeti odobrenje za cjelokupni
opseg poslovanja ako društvo nije u mogućnosti u zadanom vremenskom
razdoblju izvršiti mjere predviđene u planu o solventnosti ili financijskom
planu. Oduzimanjem odobrenja onemogućava se daljnje izdavanje polica
i zabranjuje se povećanje svota i produženje trajanja već izdatih
polica. U slučaju oduzimanja odobrenja Direkcija poduzima mjere
zaštite interesa osiguranika i u tome smislu može ograničiti ili
zabraniti slobodno raspolaganje sredstvima društva. Kod društva za uzajamno
osiguranje oduzimanje odobrenja za obavljanje ukupnog poslovanja osiguranja
ima učinak odluke o prestanku društva. Oduzimanje odobrenja upisuje
se u trgovačkom registru na temelju obavijesti Direkcije za nadzor
društava za osiguranje. Rješenje o oduzimanju odobrenja, koje donosi Direkcija
za nadzor društava za osiguranje je konačno i protiv njega društvo
može voditi upravni spor.

Članak 67.

Društvo za osiguranje može ustupiti portfelj drugom društvu za osiguranje
ali samo onda ako ustupa pripadajuća sredstva i obveze. Društvo za
osiguranje može prenijeti svoj portfelj drugom osiguravajućem društvu
svojevoljno ili po nalogu Direkcije za nadzor društava za osiguranje u
slučaju oduzimanja odobrenja za rad. Ako društvo za osiguranje ne
postupi prema nalogu Direkcije o ustupanju portfelja drugom društvu za
osiguranje Direkcija može opunomoćiti posebnog povjerenika kojem
će ustupiti ovlasti nadležnih organa društva. Kada je ustupanje portfelja
provedeno po nalogu Direkcije za nadzor društava za osiguranje, vlasnici
polica nemaju pravo na žalbu.

Članak 68.

U slučaju otvaranja postupka likvidacije društvo za osiguranje
dužno je obustaviti zaključivanje novih osiguranja. Ako društvo
za osiguranje svojevoljno obustavlja poslovanje ili mu je zabranjen daljnji
rad ili mu je oduzeto odobrenje, nadzor se provodi i nad likvidacijom društva
i nad gašenjem postojećih ugovora o osiguranju.

Članak 69.

U slučaju likvidacije društva za osiguranje, vlasnici i korisnici
polica imaju preferencijalno pravo i to: - u slučaju svih osobnih
osiguranja njihovo pravo na sredstva raspoređena u tehničku
rezervu ima prednost pred pravima svih drugih vjerovnika, - u drugim vrstama
osiguranja dio prijenosne premije (što znači dio koji se odnosi
na razdoblje nakon što su ugovori zbog insolventnosti društva prekinuti)
i sva potraživanja koja potječu iz razdoblja prije proglašenja insolventnosti
predstavljaju dugove prvog reda.

VI. OBVEZNA OSIGURANJA

Članak 70.

Po ovom Zakonu obvezno se osiguravaju:

1) putnici u javnom prometu od posljedica nesretnog slučaja,

2) vlasnici, odnosno korisnici motornih vozila od odgovornosti za štete
počinjene trećim osobama,

3) vlasnici, odnosno korisnici zrakoplova od odgovornosti za štete počinjene
trećim osobama,

4) vlasnici, odnosno korisnici brodica na motorni pogon od odgovornosti
za štete počinjene trećim osobama.

Članak 71.

Vlasnici prijevoznih sredstava na koje se primijenjuju odredbe ovoga
Zakona o obveznim osiguranjima dužni su sklopiti ugovor o obveznom osiguranju
s ovlaštenim društvom za osiguranje. Društva za osiguranje, članovi
Hrvatskog ureda za osiguranje koja se bave osiguranjem od automobilske
odgovornosti donose zajedničke uvjete i premijski sustav s jedinstvenim
osnovicama dijela premije za naknadu štete. Zajedničke uvjete i
tarifnu premiju objavljuje Hrvatski ured za osiguranje. Društvo za osiguranje
iz stavka 1. ovoga članka ne može odbiti ponudu za sklapanje ugovora
o osiguranju, ako ponuditelj prihvaća uvjete osiguranja pod kojim
to osiguranje obavlja.

Članak 72.

Odredbe ovoga Zakona o obveznim osiguranjima ne odnose se na prijevozna
sredstva oružanih snaga Republike Hrvatske.

1. Osiguranje putnika u javnom prometu od posljedica nesretnog
slučaja

Članak 73.

Vlasnici, odnosno korisnici vozila koja služe za prijevoz putnika u
javnom prometu dužni su zaključiti ugovor o osiguranju putnika od
posljedica nesretnog slučaja. Ugovor iz stavka 1. ovoga članka
dužni su zaključiti vlasnici, odnosno korisnici:

1) autobusa kojim se obavlja javni prijevoz u gradskom, međugradskom
i međunarodnom linijskom i izvanlinijskom prometu,

2) taksi - automobila i rent-a-car vozila kad se iznajmljuju s vozačem,

3) autobusa koji prevoze radnike na posao i s posla,

4) tračnih vozila za prijevoz putnika,

5) svih vrsta pomorskih, jezerskih i riječnih plovila, uključujući
skele i splavove, koji na redovnim linijama slobodno prevoze putnike, uključujući
i krstarenje i prijevoz turista,

6) svih vrsta rent-a-car plovila iz točke 5. ovoga članka
koja se iznajmljuju s najmanje jednim članom posade,

7) zrakoplova kojima se obavlja javni prijevoz putnika na redovnim i
posebnim linijama ili slobodno,

8) turističkih zrakoplova koji se koriste za kraće prelete
i panoramske letove i rent-a-car zrakoplova koji se iznajmljuju s pilotom,

9) autobusa kojima turistička poduzeća prevoze turiste,
10) svih ostalih prijevoznih sredstava, bez obzira, na vrstu pogona, kojima
se prevoze putnici uz naplatu prijevoza u obliku djelatnosti.

Članak 74.

Putnicima se smatraju osobe koje se radi putovanja nalaze u jednom od
prijevoznih sredstava određenih za obavljanje javnog prijevoza, bez
obzira na to jesu li već kupile putnu kartu, a također i osobe
koje se nalaze u krugu kolodvora, pristaništa, luke, zrakoplovne luke ili
u neposrednoj blizini prijevoznog sredstva prije ukrcavanja, odnosno nakon
iskrcavanja, koje su imale namjeru putovati određenim prijevoznim sredstvom
ili su njime putovale, osim osoba koje su zaposlene na prijevoznom sredstvu.
Putnicima iz stavka 1. ovoga članka smatraju se i osobe koje imaju
pravo na besplatnu vožnju.

Članak 75.

Najniže visine osiguranih svota, na koje mora biti ugovoreno osiguranje
po jednom putniku u slučaju smrti i trajnog invaliditeta utvrđuje
na prijedlog Direkcije za nadzor društva za osiguranje Vlada Republike
Hrvatske.

Članak 76.

Putnik kome se dogodi nesretni slučaj, odnosno prema uvjetima
osiguranja određeni korisnik u slučaju smrti putnika, ima pravo
zahtijevati da društvo za osiguranje kod kojeg je zaključeno osiguranje
neposredno njemu izvrši svoju obvezu iz ugovora o osiguranju. Ako je za
nastalu štetu odgovoran prijevoznik koji je sklopio ugovor o osiguranju,
u naknadu štete što je duguje prijevoznik neće se uračunati
iznos koji je društvo za osiguranje isplatilo po osnovi obveznog osiguranja
putnika u javnom prometu. Ako vlasnik, odnosno korisnik vozila nije sklopio
ugovor o osiguranju putnika po odredbama ovoga Zakona, a dogodio se nesretni
slučaj, putnik, odnosno osoba koja bi bila korisnik osiguranja,
da je ugovor o osiguranju bio sklopljen, može isplatu osigurane svote zahtijevati
od bilo kojeg društva za osiguranje koje na teritoriju Republike obavlja
ovu vrstu osiguranja. Društvo za osiguranje kojem se obratila osoba iz
stavka 3. ovoga članka postupit će kao da je ugovor o osiguranju
bio sklopljen uz osiguranu svotu iz članka 75. ovoga Zakona. Društvo
za osiguranje iz stavka 3. ovoga članka koje je izvršilo isplatu
osigurane svote ima prema vlasniku vozila, odnosno osobi odgovornoj za
štetu pravo na regres za isplaćeni iznos, kamatu i troškove. Ako
društvo za osiguranje ne može ni u sudskom postupku ni u slučaju
prestanka društva ostvariti pravo na regres iz stavka 5. ovoga članka
ono ima pravo zahtjev za isplatu nenadoknadenih iznosa istaknuti prema
ostalim društvima za osiguranje koja provode ovu vrstu osiguranja i to
razmjerno premiji ostvarenoj u obveznom osiguranju putnika u javnom prometu
u odnosu na ukupnu premiju ostvarenu na teritoriju Republike u toj vrsti
osiguranja. U slučaju prestanka društva za osiguranje, osoba iz
stavka 1. ovoga članka može zahtijevati naknadu od društva za osiguranje
iz stavka 3. ovoga članka.

2. Osiguranje vlasnika, odnosno korisnika motornih vozila od odgovornosti
za štete trećim osobama

Članak 77.

Vlasnik, odnosno korisnik motornog vozila i priključnog vozila
dužan je sklopiti ugovor o osiguranju od odgovornosti za štetu koju uporabom
motornog vozila (u daljem tekstu osiguranje od automobilske odgovornosti)
nanese trećim osobama zbog smrti, tjelesne ozljede, narušavanja zdravlja,
uništenja ili oštećenja stvari. Štetom koja je nanesena uporabom
motornog vozila smatra se i šteta koja je trećoj osobi prouzročena
padom stvari s motornog ili priključnog vozila.

Članak 78.

Motorna i priključna vozila, u smislu ovoga Zakona, jesu sva
vozila na motorni pogon koja se kreću javnim putern i ostalim površinama
na kojima se odvija promet, a koja podliježu obvezi registracije po propisima
o cestovnom prometu. Od dužnosti sklapanja ugovora o osiguranju od odgovornosti
oslobođeni su vlasnici, odnosno korisnici motornih i priključnih
vozila koja se kreću tračnicama. Registracija motornog vozila
i prikljućnog vozila koje podliježe propisima o registraciji, produženje
registracije i izdavanje probnih pločica može se obaviti nakon što
se nadležnom tijelu za registraciju, odnosno nadležnom tijelu za izdavanje
probnih pločica podnose dokaz o sklopljenom ugovoru o osiguranju.

Članak 79.

Nema pravo na naknadu štete po osnovi osiguranja od automobilske odgovornosti
za štete trećim osobama:

1) vozač vozila,

2) vlasnik, suvlasnik i svaki drugi korisnik vozila u slučaju
štete na stvarima.

Članak 80.

Obveza društva za osiguranje na naknadu štete po osnovi osiguranja od
automobilske odgovornosti ne može po jednom štetnom događaju biti veća
od iznosa što ga na prijedlog Direkcije za nadzor društava za osiguranje
utvrdi Vlada Republike Hrvatske, ako ugovorom o osiguranju nije utvrđen
veći iznos. lznos iz stavke 1. ovoga članka posebno se utvrđuje
za štetu na osobama, a posebno za štetu na stvarima. Ako ima više oštećenih
osoba, a ukupna naknada premašuje iznos iz stavka 1. ovoga članka,
prava oštećenih osoba prema društvu za osiguranje razmjerno se smanjuju.
Društvo za osiguranje koje je isplatilo jednoj oštećenoj osobi iznos
veći od onog koji joj pripada s obzirom na razmjerno sniženje naknade,
jer nije znalo niti je moglo znati da postoje i druge oštećene osobe,
ostaje u obvezi prema tim drugim osobama samo do visine iznosa iz stavka
1. ovoga članka.

Članak 81.

Kad pravna osoba koja obavlja poslove zdravstvenog, invalidskog ili
mirovinskog osiguranja istakne odštetni zahtjev, društvo za osiguranje
dužno je u okviru odgovornosti svojeg osiguranika platiti naknadu u visini
troškova liječenja i drugih nužnih troškova koji su učinjeni
u skladu s propisima o zdravstvenom osiguranju, odnosno razmjerni iznos
doprinosa za invalidsko i mirovinsko osiguranje. Razmjerni iznos doprinosa
za mirovinsko i invalidsko osiguranje određuje se u kapitaliziranom
iznosu prema preostalom vremenu radnog staža i godina života fizičke
osobe potrebnih za stjecanje prava na starosnu mirovinu.

Članak 82.

Ako oštećena osoba istakne odštetni zahtjev neposredno prema društvu
za osiguranje, društvo za osiguranje ne može u odgovoru na takav zahtjev
isticati prigovare koji bi na temelju zakona ili uvjeta za osiguranje od
automobilske odgovornosti moglo istaknuti prema osiguranoj osobi zbog nepridržavanja
zakona ili uvjeta za osiguranje od automobilske odgovornosti. Društvo za
osiguranje koje nadoknadi štetu oštećenoj osobi a nije bilo u obvezi
isplate prema uvjetima za osiguranje od automobilske odgovornosti, ima
pravo regresa prema osobi koja je odgovorna za štetu i to za isplaćeni
iznos štete, kamatu i troškove.

Članak 83.

Osiguranjem od automobilske odgovornosti obuhvaćene su, u skladu
s odredbama ovoga Zakona i štete prouzročene uporabom vozila kojim
se koristila, odnosno kojim je upravljala osoba koja za to nije bila ovlaštena.
Neovlaštenim korisnikom motornog vozila, u smislu ovoga Zakona smatra se:

1) osoba koja upravlja motornim vozilom bez odgovarajuće vozačke
isprave.

2) osoba koja se bez nadzora ovlaštenog vozača, instruktora uvježbava
u upravljanju motornim vozilom u prometu na cesti.

3) osoba koja bez znanja i odobrenja vlasnika, odnosno korisnika motornog
vozila upotrijebi to vozilo,

4) osoba koja na protupravan način dođe u posjed motornog
vozila. Društvo za osiguranje koje nadoknadi štetu iz stavka 1. ovoga članka
ima pravo regresa prema osobi koja je odgovorna za štetu, i to za isplaćeni
iznos naknade štete, kamatu i troškove.

Članak 84.

Ako se za trajanja osiguranja promijeni vlasnik, odnosno korisnik motornog
vozila, prava i obveze iz ugovora o osiguranju od automobilske odgovornosti
mogu se prenijeti na novog vlasnika, odnosno korisnika i traju do istjeka
tekućeg razdoblja osiguranja.

Članak 85.

Društvo za osiguranje kod kojeg se vlasnik, odnosno korisnik vozila
osigurao od automobilske odgovornosti dužno je štetu koja je uporabom vozila
nanesena u zemljama sustava zelene karte osiguranja, a koja prelazi iznos
štete iz članka 80. stavka 1. ovoga Zakona nadoknaditi trećoj
osobi do visine određene propisima o obveznom osiguranju države u kojoj
je šteta nastala.

Članak 86.

Oštećena osoba kojoj je šteta nanesena uporabom vozila čiji
se vlasnik, odnosno korisnik nije osigurao od automobilske odgovornosti
podnosi odštetni zahtjev jednom od društva za osiguranje koje se bavi osiguranjem
od automobilske odgovornosti. Društvo za osigursnje iz stavka 1. ovoga
članka za isplaćeni iznos štete i trošak obrade tereti fond
za naknadu šteta pri Hrvatskom uredu za osiguranje. Osoba koja nije hrvatski
državljanin, a kojoj je na teritoriju Republike Hrvatske nanesena šteta
uporabom vozila čiji se vlasnik, odnosno korisnik nije osigurao
od automobilske odgovornosti, ima pravo na naknadu štete po osnovi stavka
1. ovoga članka samo ako po zakonu države čiji je državljanin,
hrvatski državljani imaju pravo na naknadu štete nanesene uporabom neosiguranog
vozila. Hrvatski ured za osiguranje ima pravo na regres prema osobi koja
je odgovorna za štetu i to za isplaćeni iznos štete, kamatu i troškove.

Članak 87.

Oštećena osoba kojoj je šteta nanesena uporabom nepoznatog motornog
vozila ima pravo na naknadu štete zbog smrti, tjelesne ozljede ili oštećenja
zdravlja i podnosi odštetni zahtjev jednom od društava za osiguranje koje
se bavi osiguranjem od automobilske odgovornosti. Društvo za osiguranje
iz stavka 1. ovoga članka za isplaćeni iznos štete i trošak
obrade tereti fond za naknadu šteta pri Hrvatskom uredu za osiguranje.
Osoba koja nije hrvatski državljanin, a kojoj je na teritoriju Republike
Hrvatske nanesena šteta uporabom nepoznatog motornog vozila ima pravo na
naknadu štete po osnovi stavka 1. ovoga članka, samo ako po zakonu
države čiji je državljanin, hrvatski državljani imaju pravo na naknadu
štete nanesene uporabom nepoznatog motornog vozila. Ako se pronađe
vozilo čijom je uporabom nanesena šteta, Hrvatski ured za osiguranje
ima pravo na regres prema društvu kod kojeg je sklopljeno osiguranje od
automobilske odgovornosti i to za isplaćeni iznos štete, kamatu i
troškove.

Članak 88.

Isplaćene štete od neosiguranih vozila iz članka 86., štete
od nepoznatih vozila iz članka 87., štete iz članka 100.
stavka 1. ovoga Zakona kao i štete koje oštećena osoba nije mogla
naplatiti zbog prestanka društva, snose sva društva za osiguranje koja
obavljaju poslove osiguranja od automobilske odgovornosti razmjerno premiji
u toj vrsti osiguranja. Međusobni obračun svih isplaćenih
šteta obavlja se putem fonda za naknadu šteta pri Hrvatskom uredu za osiguranje.

Članak 89.

Osoba koja motornim vozilom inozemne registracije ulazi na teritorij
Republike Hrvatske mora imati valjanu međunarodnu ispravu o osiguranju
od automobilske odgovornosti koja vrijedi za teritorij Republike Hrvatske
ili neki drugi dokaz o postojanju takvog osiguranja, koja pokriva štete
najmanje do iznosa iz članka 80. stavka 1. ovoga Zakona. Granična
policija i carina dužni su kontrolirati je li udovoljeno uvjetima iz stavka
1. ovoga članka.

Članak 90.

Međunarodnim ispravama i dokazima iz članka 89. stavka 1.
ovoga Zakona smatraju se oni dokumenti čiju valjanost priznaje Hrvatski
ured za osiguranje. Priznavanje valjanosti međunarodnih isprava i dokaza
Hrvatski ured za osiguranje priznaje unaprijed, obavješćivanjem Ministarstva
unutrašnjih poslova i Uprave carine. Priznavanje valjanosti međunarodnih
isprava i dokaza uključuje i garantiranje Hrvatskog ureda za osiguranje
za obveze utemeljene tim ispravama i dokazima, do iznosa iz članka
80. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 91.

Osobe koje nemaju valjanu međunarodnu ispravu ili dokaz iz članka
89. stavak 1. ovoga Zakona moraju na granici sklopiti s domačim
društvom za osiguranje ugovor o osiguranju od automobilske odgovornosti
koji vrijedi na teritoriju Republike Hrvatske.

Članak 92.

Oštećena osoba kojoj je šteta nanesena uporabom vozila s inozemnom
registracijom za koje vozilo postoji valjana međunarodna isprava ili
dokaz o postojanju osiguranja od automobilske odgovornosti iz članka
89. stavka 1. ovoga Zakona podnosi odštetni zahtjev Hrvatskom uredu za
osiguranje. Obradu i isplatu ovakvih šteta Hrvatski ured za osiguranje
može povjeriti svojim članovima ili specijaliziranim organizacijama
za obradu navedenih šteta, koji su dužni odštetni zahtjev obraditi i likvidirati
sukladno s međunarodnim sporazumom o osiguranju motornih vozila u roku
60 dana. Ako Hrvatski ured za osiguranje ili osoba iz stavka 2. ovoga članka
ne isplati naknadu štete u roku od 60 dana od dana podnošenja odštetnog
zahtjeva s potrebnom dokumentacijom, oštećena osoba može podnijeti
tužbu protiv Hrvatskog ureda za osiguranje.

Članak 93.

Štetu nanesenu uporabom vozila inozemne registracije koje je osigurano
kod društva za osiguranje iz članka 91. ovoga Zakona, nadoknađuje
to društvo prema odredbama ovoga Zakona koje važe za vozila Hrvatske registracije.

Članak 94.

Za naknadu štete koja je nanesena uporabom vozila inozemne registracije
koje nema valjanu međunarodnu ispravu ili dokaz o osiguranju od automobilske
odgovornosti važe odredbe iz članka 86. ovoga Zakona.

Članak 95.

Vlasnik, odnosno vozać motornog vozila mora na zahtjev ovlaštene
osobe Ministarstva unutarnjih poslova dati na uvid važeću policu
osiguranja od automobilske odgovornosti kao i Europsko izvješće o
nezgodi.

Članak 96.

Društvo za osiguranje dužno je uz policu osiguranja od automobilske
odgovornosti izdati Europsko izvješće o nezgodi. Sudionici prometne
nezgode moraju popuniti i potpisati Europsko izvješće o nezgodi,
ako nije obavljen očevid nadležnog tijela unutarnjih poslova. Tijela
unutarnjih poslova kao i pravosudna i druga tijela koja vode postupak o
prometnim nezgodama dužna su na zahtjev društva za osiguranje pružiti podatke
o prometnoj nezgodi.

3.

Osiguranje vlasnika, odnosno korisnika zrakoplova od odgovornosti
za štete nanesene trećim osobama

Članak 97.

Vlasnik, odnosno korisnik zrakoplova dužan je osigurati se od odgovornosti
za štete koje zrakoplov može nanijeti trećim osobama. Za inozemni
zrakoplov koji ulazi u zračni prostor države mora postojati osiguranje
od odgovornosti za štete iz stavka 1. ovoga članka, ako nije pruženo
drugo osiguranje za naknadu štete ili ako međunarodnim ugovorom nije
drugačije određeno.

Članak 98.

Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Direkcije za nadzor društava za
osiguranje utvrđuje najniže iznose na koje pojedine vrste zrakoplova
moraju biti osigurane. Obveza društva za osiguranje na naknadu štete po
osnovi članka 97. ovoga Zakona ograničena je iznosom iz stavka
1. ovoga članka, ako ugovorom o osiguranju nije predviđen veći
iznos.

4.

Osiguranje vlasnika, odnosno korisnika brodice na motorni pogon
od odgovornosti za štete nanesene trećim osobama

Članak 99.

Vlasnik, odnosno korisnik brodice na motorni pogon registrirane za šport
i razonodu, upisanoj u očevidnik brodica dužan je osigurati se od
odgovornosti za štete koju brodica na motorni pogon može nanijeti trećim
osobama zbog tjelesne ozljede, oštećenja zdravlja ili smrti. Za brodicu
na motorni pogon upisanu u strani upisnik brodica koja ulazi u obalno more
Republike Hrvatske ili unutrašnje plovne putove mora postojati osiguranje
od odgovornosti za štete iz stavka 1. ovoga članka, ako nije pruženo
drugo odgovarajuće osiguranje za naknadu štete ili ako međunarodnim
ugovorom nije drukčije određeno. Od dužnosti sklapanja ugovora
o osiguranju od odgovornosti kod registracije, odnosno produženja registracije
brodice na motorni pogon, oslobođeni su vlasnici brodica upisanih u
očevidnik brodica na motorni pogon čija snaga motora ne prelazi
15 kW. Obveza društva za osiguranje za naknadu šteta po osnovi ovoga članka
ograničena je iznosom koji utvrđuje Vlada Republike Hrvatske
na prijedlog Direkcije za nadzor društava za osiguranje, ako ugovorom o
osiguranju nije predviđen veći iznos. Odredbe ovoga Zakona koje
se odnose na osiguranje vlasnika, odnosno korisnika od odgovornosti za
štete trećim osobama, ako je štetu prouzročilo nepoznato,
neosigurano ili strano motorno vozilo odgovarajuće se primjenjuju
i na odgovornost za naknadu šteta prouzročenih uporabom nepoznate,
neosigurane ili strane brodice na motorni pogon.

VII. HRVATSKI URED ZA OSIGURANJE

Članak 100.

Pored poslova iz članka 9. ovoga Zakona Ured obavlja poslove
usklađivanja, nadzora i međusobnog izravnanja šteta nastalih od
nepoznatog motornog vozila, odnosno brodica na motorni pogon te motornog
vozila i brodice za koje vlasnik, odnosno korisnik nije sklopio ugovor
o osiguranju, poslove obrade i isplate šteta koje oštećene osobe
nisu mogle naplatiti zbog prestanka rada društva za osiguranje: Radi obavljanja
poslova iz stavka 1. ovoga članka na razini Ureda osniva se fond
za naknadu šteta. Obradu i isplatu šteta iz stavka 1. ovoga članka
koje nisu mogle biti isplaćene zbog prestanka društva za osiguranje
Ured može povjeriti jednom od svojih članova. Ured obavlja i druge
poslove od općeg i od zajedničkog interesa za djelatnost osiguranja.

Članak 101.

Hrvatski ured za osiguranje je pravna osoba i stječe svojstvo
pravne osobe upisom u sudski registar.

Članak 102.

Izdvajanje sredstava u fond iz članka 100. stavka 2. ovoga Zakona
i troškove financiranja Hrvatskog ureda za osiguranje snose svi članovi
Ureda. Statutom Hrvatskog ureda za osiguranje utvrđuje se naročito
njegova organizacija, djelatnost i financiranje, te način obračuna
i međusobnog izravnanja šteta iz članka 100. stavka 1. ovoga
Zakona. U slučaju da član Ureda ne izvršava obveze financiranja
utvrđene statutom, Direkcija za nadzor društava za osiguranje će
na prijedlog Hrvatskog ureda za osiguranje povući društvu za osiguranje
dozvolu izdanu za obavljanje poslova osiguranja.

VIII. KAZNENE ODREDBE

Članak 103.

Novčanom kaznom u protuvrijednosti u domaćoj valuti od
5.000 do 50.000 DEM kaznit će se za prekršaj društvo za osiguranje:

1) ako ulaže sredstva osiguranja suprotno namjenama i bez instrumenata
jamstva povrata sredstava, kao i suprotno razmjerima iz članka 54.
ovoga Zakona,

2) ako sredstva osiguranja života ne vodi na posebnom računu
i ako ih koristi za prisilno izvršenje za pokrivanje obveza iz drugih vrsta
osiguranja, odnosno reosiguranja ili drugih obveza društva za osiguranje
(članak 36.),

3) ako tijekom iduće poslovne godine ne namiri nepokriveni gubitak
iz protekle godine i ne nadoknadi sredstva garancijskog fonda (članak
47.),

4) ako posebno ne utvrdi dobit, odnosno gubitak za osiguranje života
i ne iskaže rezultat po poslovima ostalih osiguranja i poslovima reosiguranja
(članak 48.),

5) ako ne oblikuje i trajno ne drži vlastita sredstva najmanje u visini
propisanoj u članku 12. i članku 51. ovoga Zakona,

6) ako u slučaju smanjenja vlastitih sredstava do 25% od iznosa
iz članka 53. ovoga Zakona ne donose program mjera za usklađivanje
poslovanja radi osiguranja propisanog iznosa vlastitih sredstava u roku
od 12 mjeseci ili u slučaju smanjenja vlastitih sredstava za više
od 25% ne donese takav program u roku od 18 mjeseci ili u roku od idućih
6 mjeseci ne uskladi opseg premijskog prihoda, odnosno visine premije samopridržaja
(članak 53.),

7) ako ne primjenjuje zajedničke uvjete i premijski sustav iz
članka 71. ovoga Zakona,

8) ako ne dostavlja statističke i druge podatke po vrstama i
grupama osiguranja na način koji je odredila Direkcija za nadzor
društava za osiguranje (članak 62.),

9) ako ne plati pristojbu Direkciji za nadzor društava za osiguranje
(članak 55.) i Hrvatskom uredu za osiguranje (članak 102.),

10) ako posreduje ili osigurava imovinu i osobe suprotno odredbama ovoga
Zakona. Novčanom kaznom u protuvrijednosti u domaćoj valuti
od 100 do 3.000 DEM kaznit će se za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka
i odgovorna osoba u društvu za osiguranje.

Članak 104.

Novčanom kaznom u protuvrijednosti u domaćoj valuti od
50 do 1.000 DEM kaznit će se odogovorna osoba:

1) ako ne sklopi ugovor o obveznom osiguranju s društvom za osiguranje
prije nego što se prijevozno sredstvo stavi u promet (članak 77.
i 78.),

2) ako ne sklopi ugovor o obveznom osiguranju od odgovornosti za štete
prouzročene uporabom zrakoplova (članak 97.) i brodice na
motorni pogon (članak 99.),

3) ako ne pokaže nadležnom tijelu unutarnjih poslova policu osiguranja
i Europsko izvješće o nezgodi (članak 91.).

Članak 105.

Iznosi novčanih kazni iz članka 103. i 104. ovoga Zakona
izriču se u domaćoj valuti po srednjem tečaju Narodne
banke Hrvatske za DEM na dan izricanja kazne.

IX. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 106.

Društva za osiguranje dužna su uskladiti svoje poslovanje s odredbama
ovoga Zakona u roku od 12 mjeseci njegova stupanja na snagu.

Članak 107.

U roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu ovoga Zakona Direkcija
za nadzor društava za osiguranje počet će obavljati poslove
utvrđene ovim Zakonom. Do početka rada Direkcije za nadzor društava
za osiguranje odobrenja za obavljanje poslova osiguranja društava za osiguranje
i kontrolu njihova poslovanja obavljat će sukladno odredbama ovoga
Zakona Ministarstvo financija,

Članak 108.

Stupanjem na snagu ovoga Zakona prestaje važiti Zakon o osiguranju imovine
i osoba ("Narodne novine", br. 53/77.), Zakon o osnovama sistema
osiguranja imovine i osoba ("Narodne novine", br. 53/91.) i Odluka
o visini minimalnog iznosa početnoga fonda sigurnosti i ukupnog
uloga u trenutku osnivanja dioničkoga društva za osiguranje ("Narodne
novine", br. 17/93.).

Članak 109.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u "Narodnim
novinama".

Klasa: 453-02/93-01/02

Zagreb, 27. siječnja 1994.

ZASTUPNIČKI DOM SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Zastupničkog doma Sabora

**Stjepan Mesić, v. r.**

Zakon, NN 9/1994-158