## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1266/2002 od 5. listopada 2004.

### NN 147/2004 (22.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1266/2002 od 5. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2590

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan Vuković, članovi Vijeća, odluču­jući
o ustavnoj tužbi S. Š. iz V. G., kojeg zastupa mr. sc. A. Š., odvjetnik iz V.
G., na sjednici održanoj dana 5. listopada 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Velikoj Gorici dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi
pred tim sudom pod brojem: P-766/99, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od
šest (6) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe, S. Š. iz V. G., K. 80, određuje
se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u
iznosu od 5.700,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je dana 5. lipnja 2002. godine, na temelju ovlaštenja sadržanog u
odredbi članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), podnio ustavnu tužbu.

U ustavnoj tužbi ističe da je univerzalni
nasljednik iza svoje pok. majke K. Š. koja je 8. listopada 1987. godine kod
Općinskog suda u Velikoj Gorici podnijela tužbu protiv tuženih M. i M. M., a
radi raskida ugovora o doživotnom uzdržavanju, predaje u posjed i vlasništvo
nekretnine upisane u zk.ul. br. 1913 k.o. G., te uspostavu prijašnjeg zemljišnoknjižnog
stanja prije zaključivanja ugovora o doživotnom uzdržavanju, ali da taj sud
nije u razumnom roku odlučio o tužbi, odnosno donio odluku u predmetu koji se
sada vodi pod brojem: P-766/99.

Smatra da mu je nedonošenjem odluke u razumnom
roku, jer postupak traje više od 15 godina, povrijeđeno ustavno pravo sadržano
u članku 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske (»Na­rod­ne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst i 55/01 – ispravak, u daljnjem tekstu: Ustav).

Predlaže da Ustavni sud odredi Općinskom sudu u
Velikoj Gorici rok za donošenje odluke u predmetu, broj: P-766/99, te mu dosudi
primjerenu naknadu u iznosu od 75.000,00 kn sa zakonskom kamatom od donošenja
odluke do isplate.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U VELIKOJ GORICI

2.
Dopisom od 26. lipnja 2002. godine ustavna tužba podnositelja dostavljena je,
temeljem članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, na očitovanje predsjedniku
Općinskog suda u Velikoj Gorici.

U
zaprimljenom očitovanju predsjednika suda navodi se:

–
da je pok. K. Š. protiv tuženika M. i M. M. kod tog suda dana 6. listopada
1987. godine podnijela tužbu radi raskida ugovora o doživotnom uzdržavanju,

– da je taj sud donio presudu pod brojem:
P-900/87 od 26. siječnja 1989. godine na koju je uložena žalba,

– da je odlukom tadašnjeg Okružnog suda u Zagrebu,
broj: Gž-4866/89 od 28. studenoga 1989. godine, prvostupanjska presuda dijelom
potvrđena, a dijelom ukinuta te je predmet vraćen na ponovno suđenje, a
postupak nastavljen pod brojem: P-48/90,

– da je na navedenu odluku drugostupanjskog suda
uložena revizija dana 20. veljače 1990. godine koju je Vrhovni sud Re­pub­like
Hrvatske, pod brojem: Rev-1205/90 od 21. lipnja 1990. godine, dijelom odbio, a
dijelom prihvatio i predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje,

– da je prvostupanjski sudac koji je sudio u tom
predmetu razriješen sudačke dužnosti, radi odlaska u odvjetnike, pa je pred­met
u srpnju 1991. godine dodijeljen u rad drugome sucu koji je vodio postupak sve
do srpnja 1994. godine kada isti također biva razriješen sudačke dužnosti radi
odlaska u odvjetnike,

–
da je predmet dodijeljen na rad drugome sucu koji donosi presudu 10. listopada
1996. godine, na koju je uložena žalba i presuda potvrđena odlukom Županijskog
suda u Zagrebu, broj: Gž-873/97 od 21. travnja 1998. godine,

–
da je na odluku Županijskog suda uložena revizija 24. rujna 1998. godine, a
Vrhovni sud je svojom odlukom, broj: Rev-180/99 od 1. srpnja 1999. godine,
djelomično prihvaća i vraća prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje, te se
postupak pred prvostupanjskim sudom nastavlja pod brojem: P-766/99.

Provjerom
izvršenom dana 27. rujna 2004. godine kod Općinskog suda u Velikoj Gorici, ovaj
Sud je utvrdio da u predmetu podnositelja, broj: P-766/99 još nije donijeta
meritorna odluka.

 PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
U konkretnom slučaju Ustavni sud neposredno mjerodavnom odredbom za ocjenu
postojanja povrede ustavnih prava podnositelja u materijalnopravnom smislu
utvrđuje odredbu članka 29. stavka 1. Ustava. Navedenom odredbom propisano je
sljedeće:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...)«.

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je sljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra s obzirom na osobite okolnosti
svakoga pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja
i dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u Velikoj Gorici, Ustavni sud utvrdio
je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u
smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak radi raskida ugovora o doživotnom uzdrža­vanju pokrenut je 6.
listopada 1987. godine, tužbom Općinskom sudu u Velikoj Gorici. Budući da je
ustavna tužba podnesena dana 5. lipnja 2002. godine, a do tog dana postupak još
nije pravomoćno okončan, to Ustavni sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne
tužbe parnični postupak pred Općinskim sudom u Velikoj Gorici traje ukupno (14)
godina, sedam (7) mjeseci i dvadeset devet (29) dana.

Ustavni
sud napominje, međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5.
studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutarnjega
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje
sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza
građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na
donošenje sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjega pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
(5. studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti
trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine u pravilu ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog
zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da
se pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 5. lipnja
2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe podnositelja), što
ukupno iznosi četiri (4) godine i sedam (7) mjeseci.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud utvrđuje da je u razmatranom
razdoblju Općinski sud u Velikoj Gorici imao razdoblje neučinkovitosti i to od
donošenja odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-180/99, srpanj
1999. godine, pa do podnošenja ustavne tužbe 5. lipnja 2002. godine.

Iako ne ulazi u pravno relevantno razdoblje za
odlučivanje u konkretnom slučaju, Sud je donoseći svoju odluku imao u vidu i
potpunu neučinkovitost suda od srpnja 1991. godine do listopada 1996. godine,
tj. u trajanju od pet (5) godina i dva (2) mjeseca, kada su se u radu na
predmetu podnositelja izredala tri suca, a koja je neučinkovitost nastala prije
5. studenoga 1997. godine.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE

Prema ocjeni ovog Suda podnositelj ustavne
tužbe, kao stranka u parničnom postupku, svojim ponašanjem nije pridonio
duljini cjelokupnoga sudskog postupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U konkretnom postupku radi se o složenoj
parničnoj stvari, ali Ustavni sud ocjenjuje da unatoč tomu sudski postupak
traje nerazumno dugo.

4.5. DRUGE OKOLNOSTI OD
UTJECAJA NA DULJINU SUD­SKOG POSTUPKA

Iz očitovanja predsjednika Općinskog suda u
Velikoj Gorici razvidno je utvrđenje da su velikim dijelom na neaktivnost suda
u konkretnom slučaju utjecali kadrovski problemi (odlazak dvojice sudaca koji
su radili na predmetu podnositelja u odvjetničku službu). Ustavni sud utvrđuje
da se organizacijski ili kadrovski problemi suda ili sudstva, u pravilu, ne bi
mogli smatrati opravdanim razlogom za nerazumno dugo nepostupanje sudova u sud­skim
postupcima.

Navedeno pravno stajalište Ustavnog suda
sukladno je pravnom stajalištu Europskog suda za ljudska prava, koji je u više
svojih presuda izrijekom utvrdio da su države-ugovornice obvezne organizirati
svoje pravne poretke na način koji omogućava sudovima da ispune zahtjeve
propisane člankom 6. stavkom 1. Europske konvencije, opetovano ističući
naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i uredno vođenje sudskih postupaka
(v., primjerice, presude Europskog suda u predmetima Buchholz protiv Njemačke
od 6. svibnja 1981. godine, Guincho protiv Portugala od 10. srpnja 1984.
godine, Union Alimentaria Sanders SA od 7. srpnja 1989. godine, Brigandi protiv
Italije od 19. veljače 1991. godine i dr.).

5. Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da
je nerazumno dugim nepostupanjem Općinskog suda u Velikoj Gorici povrijeđeno
ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava.

Imajući u vidu sve navedene činjenice i
okolnosti, te posebno vrijeme potpune neučinkovitosti suda u konkretnom sudskom
predmetu, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke.

6. Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu mogućnost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja. Određivanje
primjerene naknade nije ovisno o vrsti postupka i imovinskom interesu stranaka,
već je to satisfakcija strankama koja se dosuđuje zbog dužine postupka i
neefikasnosti pravosudnog sustava Republike Hrvatske.

Pri utvrđivanju visine naknade, na temelju
članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti
slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u
Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, na temelju
članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, u svakome pojedinom slučaju odrediti i
rok za donošenje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala
je i činjenica da je Općinskom sudu u Velikoj Gorici, točkom II. izreke ove
odluke, određen primjeren rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u
predmetu, broj: P-766/99, čime se na djelotvoran način ostvaruje i svrha samog
sudskog postupka.

Iznos
pravične naknade, kojeg je podnositelj zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu
koji prelazi utvrđenu svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio
neprimjerenim.

Slijedom
svega iznijetoga, sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) utemeljena je na odredbi članka 29. stavka 1.
Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-1266/2002
Zagreb, 5. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 147/2004-2590