## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1146/2008 od 9. srpnja 2008.

### NN 93/2008 (11.8.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1146/2008 od 9. srpnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2959**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća,
u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli A. T., F. T. i T. T., svi iz D.,
koje zastupa D. K., odvjetnik iz O., na sjednici održanoj 9. srpnja 2008.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-1253/06-2 od
12. travnja 2007., te se predmet vraća tom sudu na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelji su ustavnu tužbu (s prijedlogom za odgodu ovrhe) podnijeli
protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-1253/06-2 od 12.
travnja 2007., kojom je usvojena revizija HTC D. – B. K. d.d. iz D. (tužitelja u
parničnom postupku) i preinačene su presude Županijskog suda u Dubrovniku, broj:
Gž-701/04 od 27. travnja 2006. godine i Općinskog suda u Duborvniku, broj:
P-89/02 od 9. travnja 2002. godine.
Osporenom presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske usvojen je tužbeni zahtjev
tužitelja te je utvrđeno da su ništavi i bez pravnog učinka sljedeći pravni
poslovi: Ugovor o prodaji koji je tužitelj kao prodavatelj zaključio 27. srpnja
1999. godine s B. T. (prednicom podnositelja ustavne tužbe) kao kupcem;
poslovnog prostora P. koja se nalazi u zgradi H. A. sagrađenoj na čest. zgr.
2666 z.k.ul.br. 1789 K.O. G., dva skladišna prostora izgrađenog na dijalu čest.
1130/11, kuhinje i dijela kavane koji čine dio čest. zgr. 2666 z.k.ul.br. 1879
K.O. G., Anex (dodatak) tog ugovora od 30. srpnja 1999. godine i Anex 2
(dodatak) istog ugovora od 8. studenoga 1999. godine.
2. Podnositelji smatraju da su osporenom presudom Vrhovnog suda Republike
Hrvatske povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 48.
stavkom 1., 49. stavcima 1. i 4. Ustava Republike Hrvatske.
U bitnome navode da su *»predmetni Ugovor o prodaji od 27. srpnja 1999. godine i
oba Anexa (od 30. srpnja 1999. i 8. studenoga 1999.) u cijelosti ispoštovani u
svojim ugovornim klauzulama i da je njihova pravna prednica (B. T.) prodavatelju
u cijelosti isplatila ugovorenu kupoprodajnu cijenu, te na temelju tako stečenog
vlasništva stekla i pravo na etažiranje navedene zgrade H. A., a prodavatelj se
nakon provedenog postupka i izvršenog etažiranja obvezao izdati valjanu
tabularnu ispravu sposobnu za prijenos prava vlasništva«*. Utvrđenje ništavosti i
bez pravnog učinka takvog pravnog posla koji je u cijelosti ispoštovan i
predstavlja *»odraz suglasne volje ugovornih strana«*, po mišljenju podnositelja
prvenstveno rezultira povredom ustavnog prava zajamčenog člankom 14. stavkom 2.
Ustava (jednakost sviju pred zakonom), jer su zanemarene mjerodavne odredbe
Zakona o obveznim odnosima.
Osporenom presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske podnositelji smatraju da je
*»grubo povrijeđeno«* i njihovo pravo vlasništva na spornim dijelovima zgrade H.
A. (članak 48. stavak 1. Ustava), kao nasljednika pok. B. T.
Budući da je prednica podnositelja naznačeni Ugovor o prodaji i Anexe istog
zaključila s prodavateljem *»radi pokretanja poduzetničke djelatnosti u što je
uložila i znatan iznos kapitala«* osporenom presudom Vrhovnog suda Republike
Hrvatske podnositelji nalaze i *»obezvrijeđenje poduzetničkih ulaganja«*, čime
obrazlažu i povredu ustavnih prava zajamčenih člankom 49. stavcima 1. i 4.
Ustava.
Predlažu da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, ukine osporenu presudu Vrhovnog
suda Republike Hrvatske i predmet vrati tom sudu na ponovni postupak. Predlažu
ujedno da Ustavni sud privremeno odgodi provedbu svih radnji posljedično vezanih
uz osporenu presudu do donošenja odluke o njihovoj ustavnoj tužbi.

*Ustavna tužba je osnovana.*
3. Iz spisa predmeta Općinskog suda u Dubrovniku, broj: P-89/02, kao i
dokumentacije koju su uz ustavnu tužbu dostavili podnositelji, razvidno je
sljedeće:
3.1. Podnositelji ustavne tužbe, rješenjem Općinskog suda u Dubrovniku, broj:
O-1034/02 od 8. siječnja 2003. godine, proglašeni su nasljednicima iza pok. B.
T.
Navedeni Ugovor o prodaji određenih (definiranih) dijelova zgrade H. A. od 27.
srpnja 1999. godine, kao i Anexi tog ugovora (od 30. srpnja 1999. godine i 8.
studenoga 1999. godine) valjano su potpisani od obje ugovorne strane (za
prodavatelja – glavni direktor, a za kupca vlastoručno potpisana B. T., prednica
podnositelja ustavne tužbe) i ovjereni u javnobilježničkom uredu.
Predmet i osnova kupoprodaje ugovoreni su suglasno mjerodavnim odredbama Zakona
o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94.,
7796., 112/99. i 88/01.), na način da su odredivi i dopušteni.
U članku 1. Ugovora o prodaji od 27. srpnja 1999. godine ugovorne strane
nespornim su utvrdile zemljišnoknjižno i izvanknjižno vlasništvo prodavatelja za
dijelove zgrade H. A. (u naravi prizemlje) koji su predmet kupoprodaje. U
člancima 6. i 7. Ugovora o prodaji od 27. srpnja 1999. godine prodavatelj se
obvezao prednici podnositelja (kupcu) nakon isplate kupoprodajne cijene u
cijelosti, izdati ispravu podobnu za knjiženje njezinih vlasničkih prava, a
prednica podnositelja se obvezala provesti postupak etažiranja predmetnih
nekretnina. Također, nesporno je između stranaka utvrđeno da je prednica
podnositelja ustavne tužbe prodavatelju u cijelosti isplatila kupoprodajnu
cijenu, ugovorenu u članku 2. Ugovora o prodaji od 27. srpnja 1999. godine.
3.2. Spisu predmeta prvostupanjskog suda prileži potvrda Ureda državne uprave u
Dubrovačko-neretvanskoj županiji Ureda za prostorno uređenje, stambeno-komunalne
poslove, graditeljstvo i zaštitu okoliša klasa: 360-02/02-01780 ur.broj:
2117-05/3-02-2 od 27. veljače 2002. godine iz koje je razvidno da je *»prizemlje
zgrade označeno sa čest. zem. 2666 K.O. G. samostalna uporabna cjelina i da kao
takvo može biti predmet etažnog vlasništva u smislu odredbe članka 67. Zakona o
vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine«, broj 91/96., 68798.,
137/99., 22/00. i 73/00.)«.*
3.3. Presudom, broj: P-89/02 od 9. travnja 2002. godine, Općinski sud u
Dubrovniku odbio je tužbeni zahtjev tužitelja i između ostalog naveo: *»Stranke
su ugovorile kupoprodaju poslovnog prostora i ostalih dijelova nekretnine u
točno određenoj površini, kao samostalnih cjelina unutar naznačenih čestica
zemlje k.o. G. Bez obzira što etažiranje zgrade u vrijeme zaključenja
kupoprodajnog ugovora nije provedeno i bez obzira što ugovorom nije primijenjeno
načelo jedinstvenosti nekretnine, te činjenice predmetni ugovor ne čine
ništavim. Naime, u smislu čl. 2. i 3. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim
pravima, predmet kupoprodaje (poslovni prostor i ostali ugovoreni dijelovi
zgrade H. A.) nesporno su bile stvari u pravnom prometu, a očevidom na licu
mjesta sud je utvrdio da iste predstavljaju i samostalnu uporabnu cjelinu.
Suglasno navedenom dakle, iako Ugovorom o prodaji i nije određen idealni dio
čestica zemlje k.o. G. koji se nalazi ispod dijelova zgrade H. A., a koji su
predmet kupoprodaje, navedeno Ugovor o prodaji i oba Anexa ne čini ništavima u
smislu odredbe članka 103. Zakona o obveznim odnosima.«*
Županijski sud u Dubrovniku, ispitujući prvostupanjsku presudu, u smislu odredbe
članka 365. stavka 2. Zakona o parničnom postupku, nije utvrdio postojanje niti
jedne od bitnih povreda odredaba parničnog postupka, propisanih odredbom članka
354. stavka 2. točaka 1. do 13. Zakona o parničnom postupku. U cijelosti je
drugostupanjski sud prihvatio činjenična utvrđenja i pravno stajalište suda u
prvom stupnju, navodeći između ostalog: *»(...) Valja istaknuti da su ugovorne
strane u cjelini izvršile svoje obveze koje su nastale iz ugovora, pa eventualni
pravni nedostaci (neodređen suvlasnički dio nekretnine koja je kupljena) mogu
biti uklonjeni u smislu odredbe članka 366. stavka 4. Zakona o vlasništvu i
drugim stvarnim pravima. Uostalom i sam tužitelj u žalbi napominje da pristaje
na »pravednu izmjenu ugovora«(čl. 366. st. 4. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima)«.*
Odlučujući o reviziji HTC D. – B. K. d.d. iz D. (tužitelja u parničnom postupku)
u osporenoj presudi, kao osnovni razlog za ukidanje nižestupanjskih presuda i
usvajanje tužbenog zahtjeva, Vrhovni sud Republike Hrvatske navodi da su
ugovorne strane, zaključujući predmetni Ugovor o prodaji od 27. srpnja 1999.
godine (kao i kasnije Anexse tog ugovora), postupile suprotno članku 66. stavku
2. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kojim je propisano da
*»vlasništvo posebnog dijela nekretnine može biti uspostavljeno na odgovarajućem
suvlasničkom dijelu nekretnine koji se sastoji od zemljišta sa zgradom«.*
Stajalište je Vrhovnog suda Republike Hrvatske da je sadržajem Ugovora o prodaji
od 27. srpnja 1999. godine (kao i sadržajem Anexa) povrijeđeno načelo
jedinstvenosti nekretnine, propisano u članku 9. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima, vezano uz članak 366. istog Zakona.
4. Analizom razloga ustavne tužbe, kao i navoda i razloga istaknutih u osporenoj
presudi Vrhovnog suda Republike Hrvatske, Ustavni sud je u slučaju podnositelja
utvrdio povredu odredbe članka 14. stavka 2. Ustava.
4.1. U konkretnom slučaju, Ustavni sud pošao je od normativnog sadržaja odredbi
članaka 26., 28., 46. stavak 2. i 51. stavak 1. Zakona o obveznim odnosima (u
daljnjem tekstu: ZOO), mjerodavnih u odnosu na zaključenje ugovora kojima je
propisano sljedeće:

*Članak 26.*

*Ugovor je zaključen kada su se ugovorne strane suglasile o bitnim sastojcima
ugovora.*

*Članak 28.*

*(1) Volja za zaključenje ugovora može se izjaviti riječima, uobičajnim znacima
ili drugim ponašanjem iz kojeg se sa sigurnošću može zaključiti o njezinom
postojanju.
(2) Izjava volje mora biti učinjena slobodno i ozbiljno.*

*Članak 46.*

*(2) Predmet ugovorne obveze mora biti moguć, dopušten i određen odnosno odrediv.*

*Članak 51.*

*(1) Svaka ugovorna obveza mora imati dopuštenu osnovu.*Također, u slučaju podnositelja mjerodavne su i odredbe članka 454. stavka 1. i
članka 455. ZOO-a kojima je propisano sljedeće:

*Članak 454.*

*(1) Ugovorom o prodaji obvezuje se prodavatelj da stvar koju prodaje preda kupcu
tako da kupac stekne pravo raspolaganja odnosno pravo vlasništva, a kupac se
obvezuje prodavatelju platiti ugovorenu cijenu.*

*Članak 455.*

*Ugovor o prodaji nekretnina koje pravne osobe stavljaju u pravni promet u okviru
svog redovnog poslovanja mora biti zaključen u pismenoj formi.*

Nadovezujući se na navode iz točke 3.1. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud
opetovano ističe da su u konkretnom slučaju, u postupku zaključenja spornog
Ugovora o prodaji od 27. srpnja 1999. godine (kao i oba kasnija Anexa) prednica
podnositelja ustavne tužbe (kupac) i HTC D. – B. K. d.d. iz D. (prodavatelj) za
kupnju/prodaju točno određenih (definiranih) dijelova zgrade H. A. postupili
sukladno citiranim mjerodavnim odredbama ZOO-a.
Predmetni ugovor o prodaji (kao i oba kasnija Anexa) u cijelosti su provedeni u
svojim ugovornim klauzulama i prodavatelj HTC D. – B. K. d.d. iz D. (tužitelj u
parničnom postupku), nakon što mu je prednica podnositelja ustavne tužbe u
cijelosti isplatila ugovorenu kupoprodajnu cijenu, prema istoj s tog osnova više
nije imao nikakva daljnja potraživanja.
4.2. Odlučujući u konkretnom slučaju o povredi ustavnog prava podnositelja
zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava (svi su pred zakonom jednaki) Ustavni
sud razmotrio je i normativni sadržaj članka 9. stavka 1. i članka 366. stavaka
1., 3. i 4. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kojima je propisano
sljedeće.

*Članak 9.*

*(1) Pojedinačnu nekretninu čini zemljišna čestica, uključujući i sve što je s
njom razmjerno trajno povezano na njezinoj površini ili ispod nje; ali kad je
više zemljišnih čestica upisano u zemljišnoj knjizi u isti zemljišnoknjižni
uložak, one su pravno sjedinjene u jedno tijelo (zemljišnoknjižno tijelo), koje
je kao takvo jedna nekretnina.*

*Članak 366.*

*(1) Od dana stupanja na snagu ovog Zakona, u Republici Hrvatskoj vrijedi načelo
pravne jedinstvenosti određeno člankom 9. ovoga Zakona, ako posebnim zakonom
nije što drugo određeno.
(3) Od dana stupanja na snagu ovog Zakona pravni poslovi koji su suprotni načelu
jedinstvenosti nekretnine ne proizvode pravne učinke.
(4) Kad dvostrano ili jednostrano obvezni ugovor ne proizvodi pravne učinke zbog
suprotnosti načelu jedinstvenosti nekretnine, svaka ugovorna strana, a i treći u
čiju je korist ugovor sklopljen, ima pravo zahtijevati pravednu izmjenu ugovora
kojim bi se taj nedostatak uklonio.*Analizirajući još jednom volju ugovornih stranaka, koja je izjavljena u sadržaju
članka 6. i članka 7. Ugovora o prodaji od 27. srpnja 1999. godine (kao i
identičan sadržaj članaka 7. i 8. oba Anexa tog ugovora) Ustavni sud ističe
sljedeće.
U članku 6. Ugovora o prodaji od 27. srpnja 1999. godine stranke (HTC D. – B. K.
d.d. iz D. kao prodavatelj i prednica podnositelja ustavne tužbe kao kupac)
suglasno su ugovorile da se prodavatelj obvezuje kupcu, nakon što isti u
cijelosti isplati ugovorenu cijenu, izdati ispravu podobnu za knjiženje
vlasničkog prava u zemljišne knjige. U članku 7. istog Ugovora o prodaji
ugovorne strane suglasno utvrđuju da će kupac o svom trošku izvršiti geodetsku
izmjeru i etažiranje predmetnih poslovnih prostora i ucrtavanje u katastarske i
zemljišne knjige, te da prodavatelj ovlašćuje kupca da izvrši parcelaciju dijela
čest. zem. 1130/11 z.k.ul.br. 2596 K.O. G. na kojem se nalazi skladišni prostor
površine 20,85 m2 i pripadajući dio zemljišta površine 16,27 m2.
Ustavni sud primjećuje da su već u vrijeme zaključenja Ugovora o prodaji od 27.
srpnja 1999. godine (kao i oba kasnija Anexa) ugovorne strane bile svjesne da
zbog činjenice što zgrada H. A. nije etažirana u pogledu (u naravi) samostalnih
građevinskih cjelina niti je provedena parcelacija zemljišta ispod zgrade,
predmetnim pravnim poslovima ne poštuju načelo jedinstvenosti nekretnine
propisano člankom 9. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima.
Međutim, upravo iz razloga što su i Ugovor o prodaji od 27. srpnja 1999. godine
(kao i oba kasnija Anexa) bili sačinjeni na temelju nesporno izražene prave
volje stranaka (prodaja/kupnja točno određenih – definiranih dijelova zgrade H.
A., uz nedvojbenu naznaku čestica na kojima se oni nalaze), te što su navedeni
Ugovor i Anexi sačinjeni sukladno mjerodavnim odredbama ZOO-a (citiranima u
točki 4.1. obrazloženja ove odluke), ugovorne strane su upravo u člancima 6. i
7. Ugovora o prodaji (članci 7. i 8. Anexa), a sukladno odredbi članka 366.
stavka 4. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, ugovorile mogućnost i
način uklanjanja navedenog nedostatka i eventualne protuzakonitosti.
Slijedom navedenog, Ustavni sud smatra da se u slučaju kada je prilikom
zaključenja pravnog posla volja stranaka u tolikom stupnju nedvojbeno izražena i
pravni posao zaključen u cijelosti sukladno odredbama ZOO-a mjerodavnima za
ugovore o prodaji, ne može, zbog eventualne povrede načela jedinstvenosti
nekretnine, govoriti o pravnom poslu koji ne proizvodi pravni učinak u smislu
članka 366. stavka 3. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Tim više
kada su i same stranke posebnim ugovornim klauzulama dogovorile postupanje za
usklađenje pravnog posla sa zakonom koji je po svojoj snazi lex generalis u
konkretnom slučaju.
Stoga osporenom presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske, Ustavni sud nalazi
povrijeđenim ustavno pravo podnositelja (kao nasljednika pok. B. T. – kupca)
zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.
5. Utvrđujući da je osporenom presudom podnositeljima povrijeđeno ustavno pravo
zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava, Sud nije smatrao potrebnim razmatrati i
ostale povrede ustavnih prava na koje u svojoj ustavnoj tužbi upućuju
podnositelji.
6. Budući da je ustavna tužba podnositelja usvojena, ukinuta osporena presuda
Vrhovnog suda Republike Hrvatske i da se predmet vraća tom sudu na ponovni
postupka (odlučivanje o izjavljenoj reviziji), Ustavni sud nije razmatrao
prijedlog podnositelja za privremenu odgodu provedbe svih radnji posljedično
vezanih uz osporenu presudu.
7. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama I. i II. izreke, a odluka iz točke III. izreke temelji se na odredbi
članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1146/2008
Zagreb, 9. srpnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 93/2008-2959
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)