## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-666/2002 od 13. prosinca 2002.

### NN 9/2003 (17.1.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-666/2002 od 13. prosinca 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

117

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući
u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe J.D. iz R., kojeg zastupa I.D.,
odvjetnik u R., na sjednici Vijeća održanoj dana 13. prosinca 2002. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.Ustavna
tužba se usvaja.

II.Općinski
sud u R. dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod
brojem: P-100/95, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci,
računajući od prvoga idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III.Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni tekst), podnositelju ustavne
tužbe, J.D. iz R., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava
iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01
– pročišćeni tekst) u iznosu od 1.000,00 kuna.

IV.Naknada
iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna, u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu isplatu.

V.Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Podnositelj
ustavne tužbe na temelju ovlaštenja iz odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) podnio je dana 28. ožujka 2002. godine
ustavnu tužbu protiv Općinskog suda u R. zbog nedonošenja sud­ske odluke u
razumnom roku.

U
ustavnoj tužbi podnositelj ističe da je nedonošenjem presude u razumnom roku tuženik
povrijedio odredbu članka 6. stav­ka 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda Vijeća Europe. Navedena odredba, između ostaloga, određuje da
radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi ili u slučaju podizanja
optužnice za kazneno djelo, svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni i nepristrani
sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. Navedeno načelo
sadržano je i u članku 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01-pročišćeni tekst, 55/01-ispravak, u daljnjem tekstu:
Ustav), prema kojemu svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Također,
podnositelj ističe da su zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku povrijeđene
i ustavne odredbe sadržane u članku 3., članku 14. stavku 2., članku 26., članku
48. i članku 140. Ustava.

U
ustavnoj tužbi podnositelj zahtijeva da Ustavni sud odredi Općinskom sudu u R.
rok od tri mjeseca za donošenje meritorne odluke u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod poslovnim brojem: P-100/95. Podnositelj od suda zahtijeva i dosuđivanje
primjerene naknade u iznosu od 3.800,00 kuna zbog povrede njegovih ustavnih
prava, a koje je Općinski sud u R. prouzročio kada o pravima i obvezama podnositelja
nije odlučio u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice, koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredama ustavnih prava podnositelja:

– dana
25. svibnja 1995. godine podnositelj je po puno­moćniku sastavio tužbu protiv
tuženika S.Ž. i M.Ž., oba iz R., kojom je od Općinskog suda u R. zahtijevano
obvezati tuženike na platež novčanog iznosa od 2.495,00 kuna s pripadajućim
zakonskim zateznim kamatama, a na ime izvršenih vodoinstalaterskih radova.

–
podnesena tužba zaprimljena je u Općinskom sudu u R. 29. svibnja 1995. godine,

– u
konkretnom slučaju radi se o sporu male vrijednosti,

– nakon
proteka šest godina od dana podnošenja tužbe podnositelj je požurnicom zatražio
zakazivanje prvog raspravnog ročišta,

–
podnositelj je dana 28. ožujka 2002. godine podnio ustavnu tužbu,

– nakon
podnošenja ustavne tužbe, u konkretnom slučaju, pred Općinskim sudom u R.,
zakazano je prvo ročište za dan 22. listopada 2002. godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U S.

3.Na
temelju članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio je dana 20.
rujna 2002. godine od Općinskog suda u R. izjasniti se o navodima ustavne tužbe
u roku od 15 dana od dana primitka zahtjeva.

U očitovanju
dostavljenom 17. listopada 2002. godine Op­ćin­ski sud u R. ističe:

– da u
parničnom predmetu male vrijednosti, koji se vodi pred tim sudom pod poslovnim
brojem: P-100/95, nije donesena prvostupanjska rješidba,

– da je
u konkretnom slučaju prvo ročište zakazano za dan 22. listopada 2002. godine,

– da je
ročište zakazao sudac Općinskog suda u V., gospodin M.M., koji je privremeno
raspoređen u Općinski sud u R. radi ažuriranja spisa, a iz razloga što u Općinskom
sudu u R. postoji »kroničan problem nepopunjenosti sudačkih mjesta«.

Zaključno,
Općinski sud u R. cijeni ustavnu tužbu podnositelja, podnijetu na temelju
ovlasti iz članka 63. Ustavnog zakona, neosnovanom, te istu predlaže odbiti.
Obrazlažući iznijeti stav, tuženi sud ističe da je i podnositelj pridonio dužini
trajanja postupka, jer da je u tužbi pogrešno naznačio adresu drugotuženika,
uslijed čega drugotuženome nije uručen poziv na zakazano ročiš­te.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.U
konkretnom slučaju, Ustavni sud neposredno mjerodavnom odredbom za ocjenu
postojanja povrede ustavnih prava podnositelja u materijalnopravnom smislu utvrđuje
odredbu članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske. Navedenom odredbom
propisano je sljedeće:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je sljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.Povredu
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra
s obzirom na osobite okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe podnositelja i dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u
R., Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA
SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak, u sporu male
vrijednosti, započeo je 25. svibnja 1995. godine, podnošenjem tužbe Općin­skom
sudu u R. Budući da je ustavna tužba podnesena dana 28. ožujka 2002. godine, a
do tog dana sudski postupak u prvom stupnju nije bio okončan, Ustavni sud utvrđuje
da je do dana podnošenja ustavne tužbe prvostupanjski postupak pred Općin­skim
sudom u R. trajao ukupno šest (6) godina, deset (10) mjeseci i tri (3) dana.

Ustavni sud napominje, međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine«, Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99-pročišćeni tekst, 8/99-ispravak,
u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5.
studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutarnjeg
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donošenje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvr­đivanju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/2000). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti
trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine u pravilu ne bi
moglo biti predmetom ustavnosud­skih postupaka temeljenih na članku 63.
Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 28. ožujka
2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe podnositelja), što
ukupno iznosi četiri (4) godine, četiri (4) mjeseca i dvadeset tri (23) dana.

5.2. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud utvrđuje da u razmatranom razdoblju Općinski
sud u R. nije poduzeo niti jednu radnju koja bi bila relevantna za meritorno
odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku.

Radi se, dakle, o razdoblju potpune neaktivnosti
nadležnog suda u parničnom postupku prvog stupnja u stvari građanske naravi.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom postupku, svojim ponašanjem nije pridonio
duljini prvostupanjskog sudskog postupka. Podnositelj se pisanim podneskom obraćao
nadležnom sudu, požurujući postupak i zahtijevajući od nadležnog suda pro­vo­đenje
odgovarajućih radnji u tom postupku. Pogrešno navođe­nje adrese drugotuženika u
parničnom postupku nije okolnost koja bi bila relevantna za doprinos
podnositelja dužini trajanja parničnog postupka iz razloga što je ta okolnost
po tuženom sudu utvrđena poslije podnošenja ustavne tužbe ovom Sudu.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

S
obzirom na sadržaj tužbenog zahtjeva podnositelja postav­ljenog u parničnom
postupku, ovaj Sud cijeni da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj sudskoj
stvari. Ovakav zaključak se poglavito nameće i uslijed činjenice da se u
spornoj pravnoj situaciji radi o sporu male vrijednosti, za kojega je Zakon o
parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99) predvidio i
poseban postupovni režim.

5.5. DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA
DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U
povodu tvrdnje tuženog suda o postojanju »kroničnog problema nepopunjenosti
sudačkih mjesta«, a što bi trebalo predstav­ljati objektivnu okolnost koja
opravdava neažurnost u radu, Us­tav­ni sud utvrđuje da se pozivanje na
organizacijske ili kadrovske probleme suda ili sudstva u pravilu ne bi moglo
smatrati opravdanim razlogom za nerazumno dugo nepostupanje sudova u sud­skim
postupcima.

Navedeno pravno stajalište Ustavnog suda sukladno je
pravnom stajalištu Europskog suda za ljudska prava, koji je u više svojih
presuda izrijekom utvrdio da su države-ugovornice obvezne organizirati svoje
pravne poretke na način koji omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom
6. stavkom 1. Europske konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog
zahtjeva za pravilno i uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice,
presude Europskog suda u predmetima Buchholz protiv Njemačke od 6. svibnja
1981. godine, Guincho protiv Portugala od 10. srpnja 1984. godine, Union
Alimentaria Sanders SA od 7. srpnja 1989. godine, Brigandi protiv Italije od
19. veljače 1991. godine i dr.).

6.Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje
da je nerazumno dugim nepostupanjem Općinskog suda u Rabu povrijeđeno ustavno
pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Utvrdivši
postojanje povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, postojanje
povreda drugih ustavnih odredaba na koje je podnositelj u ustavnoj tužbi upućivao,
Sud nije ocjenjivao.

Imajući
u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, te posebno vrijeme potpune
neaktivnosti suda prvog stupnja u konkretnom sudskom predmetu, u smislu odredbe
članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i
II. izreke.

7.Visinu
naknade zbog povrede ustavnog prava na dono­šenje sudske odluke u razumnom roku
Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz
iznimnu mogućnost uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti
suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog
pojedinog slučaja. Određivanje primjerene naknade nije ovisno o vrijednosti
predmeta spora, već je to satisfakcija strankama koja se dosuđuje zbog dužine
postupka i neefikasnosti pravosudnog sustava Republike Hrvatske. Dosuđe­na
naknada nije ovisna niti o činjenici hoće li postavljeni tužbeni zahtjev pred
nadležnim tijelom sudbene vlasti biti ocijenjen osnovanim.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, temeljem članka
63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donošenje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i činjenica
da je Općinskom sudu u S., temeljem točke II. izreke ove odluke, određen kratak
rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu broj: Ip-394/94, čime
se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

Iznos pravične naknade, kojeg je podnositelj
zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki III.
izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

Slijedom svega iznijetoga, sukladno odredbi članka
63. stav­ka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

8.Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-666/2002
Zagreb, 13. prosinca 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 9/2003-117