### NN 112/2015 (16.10.2015.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4296/2012 od 23. rujna 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2172

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić i Aldo Radolović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Jure Sabalić, kojeg zastupa Ruđer Anić, odvjetnik Odvjetničkog društva Anić i Partneri iz Zagreba, na sjednici održanoj 23. rujna 2015. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10287/2009-4 od 16. svibnja 2012.

– rješenje Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalne službe za drugostupanjski upravni postupak, klasa: UP/II-410-20/09-01/1769, ur. broj: 513-04/09-02 od 20. srpnja 2009. i

– rješenje Ministarstva financija – Porezne uprave, Područnog ureda Zadar, Ispostave Pag, klasa: UP/I-410-20/2007-001/00265, ur. broj: 513-007-13-005/2007-0006 od 12. prosinca 2007.

III. Predmet se vraća Ministarstvu financija – Poreznoj upravi, Područnom uredu Zadar, Ispostavi Pag na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Postupak pred Ustavnim sudom pokrenut je pravodobnom i dopuštenom ustavnom tužbom koju je podnio Jure Sabalić iz Paga (u daljnjem tekstu: podnositelj), hrvatski državljanin, a nakon okončanja upravnog postupka u kojem je podnositelju razrezan porez na promet nekretnina.

1.1. Podnositelj ustavnom tužbom osporava sljedeće odluke:

– presudu Visokog upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: VUS) broj: Us-10287/2009-4 od 16. svibnja 2012. kojom je odbijena tužba podnositelja u upravnom sporu (u daljnjem tekstu: presuda VUS-a);

– rješenje Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalne službe za drugostupanjski upravni postupak (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko upravno tijelo), klasa: UP/II-410-20/09-01/1769, ur. broj: 513-04/09-02 od 20. srpnja 2009. (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko rješenje) kojim je odbijena podnositeljeva žalba i

– rješenje Ministarstva financija – Porezne uprave, Područnog ureda Zadar, Ispostave Pag (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko upravno tijelo), klasa: UP/I-410-20/2007-001/00265, ur. broj: 513-007-13-005/2007-0006 od 12. prosinca 2007. (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko rješenje), kojim je podnositelju utvrđena osnovica poreza na promet nekretnina u iznosu od 5.070.556,00 kn i obveza poreza na promet nekretnina u iznosu od 253.527,80 kn.

1.2. Podnositelj smatra da su mu osporenim odlukama povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčene člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), kao i člancima 3. i 5. stavkom 2. Ustava.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Ministarstva financija – Porezne uprave, Područnog ureda u Zadar, Ispostave Pag, klasa: UP/I-410-20/2007-001/00265

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. U konkretnom je slučaju podnositelj ustavne tužbe (kao I. tužitelj, od tri tužitelja) u parničnom postupku radi utvrđenja prava vlasništva i izdavanja tabularne isprave protiv tuženika, Republike Hrvatske, a koji se vodio pred Općinskim sudom u Pagu, ishodio presudu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006., izreka koje glasi:

»Utvrđuje se da su tužitelji i to: Sabalić Jure u 1/2 dijela, Sabalić Ivo u 1/4 dijela i Sabalić Jure-Jurić u 1/4 dijela, stekli nasljeđivanjem oca i djeda, a otac i djed i njihovi prednici temeljem odredbi Zakona o likvidaciji agrarnih odnosa na području ranije pokrajine Dalmacije iz 1930. g. pravo vlasništva dijela kčbr. 8389/33 k.o. Pag koji dio prema parcelacionom elaboratu broj: Kl. ozn. 930-03/01-01/63 ur. broj: 2198-06/5-00-2 od 21. rujna 2000. g. nose oznake kčbr. 8389/1025 pašnjak od 248704 m2 i kčbr. 8389/1026 pašnjak od 677.425 m2 obje k.o. Pag, a koji parcelacioni elaborat čini sastavni dio presude, pa im je slijedom toga tužena dužna dozvoliti cijepanje kčbr. 8389/33 k.o. Pag sukladno parcelacionom elaboratu te dozvoliti da se kroz katastarski elaborat i zemljišnu knjigu provede navedena parcelacija, te nakon toga izdati tabularnu ispravu podobnu za novonastale kčbr. 8389/1025 i kčbr. 8389/1026 obje k.o. Pag podobnu za uknjižbu prava vlasništva na ime tužitelja, jer će u protivnom, po proteku roka od 15 dana takovu ispravu, kao i dozvolu za provedbu parcelacionog elaborata kroz katastarski operat i zemljišnu knjigu zamijeni ova presuda.«

3.1. Podnositelju je na temelju presude Općinskog suda u Pagu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006. rješenjem Općinskog suda u Pagu broj: Z-788/06 od 26. siječnja 2007. dopuštena uknjižba prava vlasništva na zem. čest. 8389/1025 pašnjak Sv. Petar sa 248.704 m2 i zem. čest. 8389/1026 pašnjak Sv. Petar sa 677.425 m2 uknjižene u vlasništvu Republike Hrvatske, te prijenos tih čestica u novi zk. ul. br. 6992 k. o. Pag, uz uknjižbu prava vlasništva u korist:

1. Sabalić Jure iz Paga, Antonija Danielli 23 u 1/2 dijela

2. Sabalić Iva iz Paga, Vela Gušterna 26 u 1/4 dijela

3. Sabalić Jure-Jurića iz Paga, Alojzija Stepinca 6 u 1/4 dijela.

U tom rješenju navedeno je da presuda (Općinskog suda u Pagu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006., op. Ustavnog suda) nije prijavljena kod Ministarstva financija, Porezne uprave, Područnog ureda Zadar, Ispostave Pag.

3.2. Slijedom navedenog prvostupanjsko upravno tijelo podneskom klase: 410-20/2007-0171, ur. broja: 513-07-13-2007-02 od 22. svibnja 2007., pozvalo je sva tri suvlasnika, među kojima je i podnositelj da suglasno članku 17. Zakona o porezu na promet nekretnina prijave nastanak porezne obveze u roku od osam (8) dana od primitka tog dopisa, a što je podnositelj učinio 28. svibnja 2007.

Nakon toga je 12. prosinca 2007. prvostupanjsko upravno tijelo izvršilo je očevid i vještačenje u cilju utvrđivanja tržišne vrijednosti nekretnine te utvrdilo prometnu vrijednost u iznosu od 21,90 kn po m2 nekretnine.

Osporenim prvostupanjskim rješenjem utvrđena je podnositelju osnovica na porez nekretnina u iznosu od 5.070.556,00 kn, a porez na promet po stopi od 5 % u iznosu od 253.527,80 kn.

3.3. Protiv navedenog prvostupanjskog rješenja podnositelj je izjavio žalbu.

Iz žalbe se izdvaja:

»Prvostupanjsko tijelo je prilikom donošenja pobijanog rješenja kojim sam obvezan platiti porez na promet nekretnina u iznosu od 253.527,80 kn, propustilo utvrditi činjenicu da sam vlasništvo 1/4 dijela kč 8389/1025 pašnjak ukupne površine 248.704 m2 i kč 8389/1026 ukupne površine 677.425 m2 u Pagu, Sv. Petar Gradac koja je i predmet oporezivanja, stekao bez naknade nasljeđivanjem mog pok. oca, a moj pok. otac i njegovi prednici, u prvom nasljednom redu, stupanjem na snagu Zakona o likvidaciji agrarnih odnosa na području ranije pokrajine Dalmacije iz 1930 g. od 19.10.1930. (sl. Novine 279 od 4. 12. 1930).«

3.4. Drugostupanjsko upravno tijelo odbilo je žalbu podnositelja protiv prvostupanjskog rješenja uz sljedeće obrazloženje:

»Žalitelj smatra kako nije u obvezi plaćanja poreza jer je vlasništvo navedenih čestica stekao nasljeđivanjem od svojih predaka.

Iz spisa predmeta je vidljivo kako je žalitelj prijavio nastanak porezne obveze po predmetnoj presudi tek na poziv Porezne uprave.

Iz spisa predmeta i obrazloženja presude je vidljivo kako su k.č. 8389/1025 površine 248704,00 m2 i k.č. 8389/1026 površine 677.425,00 m2 k.o. Pag formirane tek parcelacijskim elaboratom od 21. rujna 2000. godine, a u vlasništvu su Republike Hrvatske.

Kako se u konkretnom slučaju radi o stjecanju nekretnina temeljem presude, a ne nasljeđivanjem navedeno oslobođenje ne može se koristiti.

Stoga kraj takvog stanja stvari kod kojega je, u nedostatku druge valjane pravne osnove o stjecanju i prijenosu navedene nekretnine u vlasništvo žalitelja, upravo ova presuda zakonska osnova stjecanja, odnosno prijenosa i upisa promjene vlasništva te nekretnine u zemljišnoj knjizi sa imena uknjižene Republike Hrvatske na ime žalitelja, to je u smislu cit. odredbi Zakona danom njene pravomoćnosti na strani žalitelja nastala porezna obveza, pa je prvostupanjsko tijelo pravilno postupilo donošenjem pobijanog rješenja.«

3.5. VUS odbio je tužbu podnositelja protiv drugostupanjskog rješenja i u obrazloženju osporene presude naveo sljedeće:

»Tuženo tijelo utemeljeno nije prihvatilo prigovor tužitelja da se u ovom slučaju radilo o nasljeđivanju nekretnina, te je pravilno ocijenilo da se radilo o stjecanju nekretnina na temelju odluke suda, koje stjecanje sukladno odredbama članka 4. stavka 1. i 2. Zakona o porezu na promet nekretnina, podliježe oporezivanju.

Prema odredbi članka 4. stavka 1. Zakona o porezu na promet nekretnina, predmet oporezivanja je promet nekretnina, pod kojim se u smislu ovoga zakona smatra svako stjecanje vlasništva nekretnine u Republici Hrvatskoj, a stavkom 2. istog članka Zakona propisano je da se stjecanjem nekretnina u smislu stavka 1. ovog članka, smatra kupoprodaja, zamjena, nasljeđivanje, darovanje, unošenje i izuzimanje nekretnina iz trgovačkog društva, stjecanje nekretnina u postupku likvidacije ili stečaja, stjecanje na temelju odluka suda ili drugog tijela te ostali načini stjecanja nekretnina od drugih osoba.

Navedena presuda Općinskog suda u Pagu predstavlja pravni temelj za upis tužiteljevog prava vlasništva nad predmetnim nekretninama, pa je porezno tijelo po istoj presudi utemeljeno izvršilo razrez poreza na promet nekretnina, pozivom na odredbe članka 4. stavka 1. i 2. Zakona o porezu na promet nekretnina.

Prema ocjeni Suda tužitelj neosnovano prigovara da se u ovom slučaju nije radilo o stjecanju nekretnina prema navedenoj odredbi članka 4. Zakona o porezu na promet nekretnina, uz obrazloženje da na temelju presude Općinskog suda u Pagu nije stekao pravo vlasništva, već je tom presudom utvrđeno da je nasljeđivanjem stekao pravo vlasništva, da je navedena presuda deklaratorne prirode i nije stvorila novi pravni odnos niti preinačila postojeći, već je utvrdila odnos koji je postojao nezavisno od nje i prije nje. Ovo zbog toga jer se u ovom slučaju prometom nekretnina odnosno stjecanjem nije moglo smatrati nasljeđivanje u smislu članka 4. stavka 2. u svezi s člankom 13. Zakona o porezu na promet nekretnina, već se stjecanjem smatra odluka suda, a svaka, pa i deklaratorna jer je i deklarotorna odluka pravna osnova upisa prava vlasništva, kao konstitutivnog akta za stjecanje prava vlasništva. Dakle, u konkretnom slučaju stjecanje odlukom suda, kako je već navedeno, podliježe oporezivanju.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Podnositelj u ustavnoj tužbi ponavlja žalbene navode i navode iz tužbe upućene VUS-u te ističe sljedeće:

»Presudom Općinskog suda u Pagu utvrđeno je da je podnositelj Jure Sabalić predmetnu nekretninu stekao nasljeđivanjem – dakle nije stečena naplatnim pravnim poslom, niti na temelju odluke suda ili drugog tijela, niti na temelju zakona (u smislu odjeljka 4. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima) niti na bilo koji drugi način, već isključivo nasljeđivanjem.

Odredba čl. 114. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima propisuje koji su sve pravni temelji stjecanja prava vlasništva pa tako:

'vlasništvo se može steći na temelju pravnog posla, odluke suda, odnosno druge nadležne vlasti, nasljeđivanjem i na temelju zakona'.

Dakle, ako je pravo vlasništva stečeno na jednom temelju, onda ne može u isto vrijeme biti stečeno i na nekom drugom zakonom propisanom pravnom temelju.«

Podnositelj navedenu tvrdnju nadalje obrazlaže slijedećim:

»Dakle, presuda Općinskog suda u Pagu ne predstavlja temelj stjecanja prava vlasništva, već je ona dokaz da je vlasništvo ranije stečeno, da je upravo tužitelj nasljednik, odnosno stjecatelj predmetne nekretnine te je kao takav ovlašten ishoditi uknjižbu prava vlasništva, a pri čemu će mu presuda poslužiti kao deklaracija, odnosno kao legitimacija trećima ili dokaz da je upravo on taj koji se želi uknjižiti i da se želi uknjižiti upravo na nekretninu opisanu u izreci presude Općinskog suda u Pagu.

U ovom slučaju presuda Općinskog suda u Pagu ima upravo onu funkciju koju inače ima rješenje o nasljeđivanju – predstavlja konstitutivni akt za sam upis u zemljišne knjige, ali nije konstitutivni akt za sam čin stjecanja prava vlasništva, niti je upis u zemljišne knjige odlučujući za stjecanje prava vlasništva jer vlasništvo je stečeno puno ranije i puno prije nego što je nastupila pravomoćnost presude Općinskog suda u Pagu, a i puno prije nego je proveden upis stečenog vlasništva u zemljišnim knjigama – stečeno je u času otvaranja nasljedstva, odnosno u času smrti tužiteljeva oca.

(...)

Obzirom da tužitelj vlasništvo nije stekao časom pravomoćnosti presude Općinskog suda u Pagu, nastupom pravomoćnosti iste nije mogao niti postati obveznik poreza na promet nekretnina jer je pravo vlasništva stekao ranije i na temelju koji ne podliježe oporezivanju, a što proizlazi iz čl. 13. Zakona o porezu na promet nekretnina.«

Podnositelj zaključno navodi:

»Stoga je nepravično i protuustavno da je podnositelju ove tužbe bez pravnog temelja razrezan porez na promet nekretnina, a u namjeri da svoje ranije stečeno pravo vlasništva uknjiži u zemljišne knjige i tako ga učini javnim te zaštiti sebe od svih nepoštenih stjecatelja, podnositelj ove tužbe proglašen je obveznikom poreza na promet nekretnina plaćanjem kojeg poreza je neosnovano došlo do umanjenja njegove imovine, a on je stavljen u nejednak položaj pred zakonom u odnosu na ostale osobe koje su pravo vlasništva na nekretninama također stekle nasljeđivanjem i zbog toga bile oslobođene poreza na promet nekretnina.«

Podnositelj predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih akata i vraćanje predmeta prvostupanjskom upravnom tijelu na ponovni postupak i odlučivanje.

IV. MJERODAVNO PRAVO

5. Mjerodavne odredbe Zakona o porezu na promet nekretnina (»Narodne novine« broj 69/97., 26/00., 127/00., 153/02.; u daljnjem tekstu: ZoPPN) glase:

»Članak 4.

(1) Predmet oporezivanja je promet nekretnina. Prometom nekretnina, u smislu ovoga Zakona, smatra se svako stjecanje vlasništva nekretnine (u daljnjem tekstu: stjecanje nekretnine) u Republici Hrvatskoj.

(2) Stjecanjem nekretnine, u smislu stavka 1. ovoga članka, smatra se kupoprodaja, zamjena, nasljeđivanje, darovanje, unošenje i izuzimanje nekretnina iz trgovačkog društva, stjecanje nekretnina u postupku likvidacije ili stečaja, stjecanje na temelju odluka suda ili drugog tijela te ostali načini stjecanja nekretnina od drugih osoba.

(3) Nekretnine, u smislu ovoga Zakona, su zemljišta i građevine.

(4) Zemljištima iz stavka 3. ovoga članka smatraju se poljoprivredna, građevinska i druga zemljišta.

(...)«

»Članak 6.

(1) Obveznik poreza na promet nekretnina je stjecatelj nekretnine.

(...)

(3) Ako se stječe idealni dio nekretnine, obveznik poreza na promet nekretnina je svaki stjecatelj posebno.«

»Članak 13.

Porez na promet nekretnina pri nasljeđivanju, darovanju i drugom stjecanju nekretnina bez naknade ne plaćaju:

1. bračni drug, potomci i preci te posvojenici umrlog ili darovatelja,

(...)«

»Članak 14.

(1) Porezna obveza nastaje u trenutku sklapanja ugovora, odnosno drugoga pravnog posla, kojim se stječe nekretnina.

(2) Ako se stječe nekretnina na temelju odluke suda ili drugog tijela, porezna obveza nastaje u trenutku pravomoćnosti te odluke.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. Ustavna je obveza Ustavnog suda zaštita ustavnih prava podnositelja ustavnih tužbi u slučajevima kad su ta prava povrijeđena presudom suda ili drugim pojedinačnim aktom nadležnog tijela državne ili javne vlasti. Ustaljeno je stajalište Ustavnog suda da je zadaća u prvom redu nadležnih tijela državne i javne vlasti da tumače i primjenjuju pravo. Uloga Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takvog tumačenja odnosno primjene prava suglasni s Ustavom i jesu li u konkretnom slučaju doveli do povrede ustavnih prava podnositelja ustavne tužbe. U postupcima pokrenutim ustavnom tužbom, Ustavni sud se u pravilu ne upušta u ispitivanje činjenica, jer njegova zadaća nije bavljenje pogreškama o činjenicama ili o pravu, osim ako i u mjeri u kojoj te pogreške mogu povrijediti ustavna prava.

Ustavni sud podsjeća da je u odluci broj: U-III-1001/2007 od 7. srpnja 2010., objavljenoj u »Narodnim novinama« broj 90/10. i na www.usud.hr, utvrdio da se jamstva prava na pravično suđenje, sadržana u članku 29. stavku 1. Ustava, primjenjuju i na sudski postupak pred Upravnim sudom (upravni spor) koji je uređen člankom 19. stavkom 2. Ustava.

7. Ustavni sud je za ocjenu osnovanosti ustavne tužbe podnositelja utvrdio mjerodavnim članak 29. stavak 1. Ustava, s kojeg je aspekta razmatrao osnovanost ustavne tužbe.

Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

(...) Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično ... odluči o njegovim pravima ...

(...)«

7.1. U konkretnom slučaju u provedenom upravnom postupku sporno je bilo pitanje postoji li podnositeljeva obveza na podmirenje poreza na promet nekretnina suglasno odredbama ZoPPN-a, odnosno da li, polazeći od okolnosti konkretnog slučaja, postoje kod podnositelja razlozi za njegovo oslobađanje od te obveze suglasno članku 13. ZoPPN-a.

8. Ustavni sud primjećuje da je tijekom parničnog postupka koji je prethodio upravnom postupku u kojem su donesene osporene odluke, nespornim utvrđeno da su tužitelji (podnositelj i njegova braća) te njihovi pravni prednici dugogodišnji posjednici spornih nekretnina, te da su tužitelji odnosno njihovi pravni prednici stekli pravo vlasništva na spornim nekretninama stupanjem na snagu Zakona o likvidaciji agrarnih odnosa na području ranije pokrajine Dalmacije iz 1930. g. od 19. 10. 1930. g. (Sl. novine 279 od 4. 12. 1930.). Stoga su tužitelji među kojima je i podnositelj ustavne tužbe presudom Općinskog suda u Pagu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006. utvrđeni (su)vlasnicima spornih nekretnina, a koje su (su)vlasništvo stekli nasljeđivanjem od svojih pravnih prednika (od oca i djeda, a oni od svojih pravnih prednika).

U obrazloženju presude Općinskog suda u Pagu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006. se navodi:

»Temeljem iskaza tužitelja, a koji je logičan i uvjerljiv te suglasan ostalim izvedenim dokazima osobito iskazima svjedoka, iste nekretnine koriste za ispašu ovaca, kao pašnjak za ispašu ovaca koristio je to i njegov pradjed, djed i otac, nikada ih nitko nije ometao u njihovom posjedu, niti njega niti njegove prednike, te potvrđeno zapisnicima od 15.06.1988. g. Sekretarijata za poslove uprave, te Općinske komisije za procjenu kultura uništenih izgradnjom objekata u društvenom vlasništvu kada su dobili naknadu radi premještanja suhozida radi izgradnje ceste.

Obzirom na naprijed istaknuto sporno ostaje na temelju kojeg pravnog osnova su tužitelji stekli pravo vlasništva na utuženim nekretninama. Tužitelji bi mogli tvrditi i dokazati da su vlasništvo na predmetnim nekretninama stekli dosjelošću, ali je u tom slučaju potrebno dokazivati, ne samo kontinuirani posjed tužitelja i njihovi pravnih prednika kroz vremensko razdoblje od najmanje 40 godina prije 06.04.1991. g. nego i drugi bitan uvjet, a to je tzv. savjesni ili pošten posjed prijeporne nekretnine. U nedostatku odgovarajućih dokaza, kao npr. svjedoka starijih preko 100 godina, te u nedostatku odgovarajućih evidencija, kako u katastru i u zemljišnim knjigama, tužitelju je otežano dokazivanje stjecanja prava vlasništva na prijepornoj nekretnini temeljem dosjelosti.

Za ovu pravnu stvar odlučnije je utvrditi na koji je i da li je vlasništvo na prijepornim nekretninama stekao prije tužitelja njihov prednik.

Naime, Ured za katastarske poslove Ispostava Pag nema evidenciju o posjedu i promjenama posjeda do revizije 1954. g. radi čega je bilo nužno u ovom postupku drugim dokazima utvrditi posjed na predmetnim nekretninama do te revizije. Iz iskaza svjedoka proizlazi da su nekretnine uvijek bile u posjedu obitelji tužitelja ... i sami tužitelji koristili kao pašnjak za ispašu ovaca, te je iste koristila samo obitelj tužitelja, a tužitelji iste koriste od kada su ih dobili nasljeđivanjem od svojeg oca, koji ih koriste za ispašu ovaca, budući se bave proizvodnjom sira, bavljenjem ovčarstvom.

Međutim na naprijed istaknute nesporne činjenice, tužitelji odnosno njihovi pravni prednik stekli su pravo vlasništva na utuženoj nekretnini stupanjem na snagu Zakona o likvidaciji agrarnih odnosa na području ranije pokrajine Dalmacije iz 1930. g. od 19. 10 1930 g. (Sl. novine 279 od 4. 12. 1930. g.) budući je utvrđeno da su nekretnine u naravi pašnjak te je to bila oduvijek što nije sporno za stranke, a niti je sporno da su predmetne nekretnine nastale od matične nekretnine, koja je bila izvorno državno vlasništvo, još iz vremena kada je cijela Dalmacija predstavljala dio Austrougarske države, a prema navedenom Zakonu pretpostavke pod kojima se pojedinim težacima moglo priznati pravo vlasništva pašnjaka odnosno livade bile su:

– da se radilo o pašnjaku državnog odnos samoupravnog tijela,

– da ga je pojedini težak samovlasno zaposjeo,

– da ga je svojim radom priveo kulturi do 28. srpnja 1914. g.

– da ga obrađuje sam na dan stupanja na snagu Zakona o likvidaciji agrarnih odnosa iz 1930. g.

(...)

Tijekom trajanja ovog postupka tužena se nije očitovala na tvrdnje tužitelja kako su stekli valjani pravni temelj za stjecanje vlasništva na označenim nekretninama od svog pok. oca te je sud utvrdio da su isti stekli temeljem nasljeđivanja od svojeg oca.«

Po pravomoćnosti presude Općinskog suda u Pagu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006., kojom je podnositelj utvrđen (su)vlasnikom spornih nekretnina, rješenjem Općinskog suda u Pagu broj: Z-788/06 od 26. siječnja 2007., dopuštena je uknjižba prava vlasništva na zem. čest. 8389/1025 pašnjak Sv. Petar sa 248.704 m2 i zem. čest. 8389/1026 pašnjak Sv. Petar sa 677.425 m2 uknjižene u vlasništvu Republike Hrvatske, te prijenos tih čestica u novi zk. ul. br. 6992 k. o. Pag, uz uknjižbu prava vlasništva u korist podnositelja i njegove braće.

9. Podnositelj je u tijeku upravnog postupka u kojem mu je prvostupanjskim rješenjem utvrđena osnovica poreza na promet nekretnina i razrezan porez na promet nekretnina u iznosu od 253.527,80 kn, kao i u upravnom sporu koji se je vodio pred VUS-om, isticao da u njegovu slučaju ne postoji obveza plaćanja poreza na promet nekretnina, budući da je vlasništvo spornih nekretnina stekao nasljeđivanjem od svojih neposrednih predaka.

9.1. Ustavni sud primjećuje da su ti prigovori podnositelja u tijeku upravnog postupka i u upravnom sporu pred VUS-om odbijeni kao neosnovani.

Ustavni sud primjećuje da je VUS u obrazloženju osporene presude utvrdio da prigovori podnositelja nisu osnovani, odnosno da su upravna tijela zakonito odredila podnositelja kao poreznog obveznika i odredila mu poreznu osnovicu te razrezala porez na promet nekretnina, pri čemu je ocijenio da presuda Općinskog suda u Pagu broj: P-388/04-28 od 9. veljače 2006., predstavlja »pravni temelj za upis podnositeljevog prava vlasništva na predmetnim nekretninama« jer «... se stjecanjem smatra odluka suda, a svaka, pa i deklaratorna jer je i deklaratorna odluka pravna osnova upisa prava vlasništva, kao konstitutivnog akta za stjecanje prava vlasništva.

Dakle, u podnositeljevu slučaju ocjena je upravnih tijela i VUS-a da je riječ o stjecanju nekretnine sukladno članku 4. stavku 1. i 2. ZoPPN-a koje podliježe oporezivanju pozivom na članak 14. stavak 2. ZoPPN-a.

U svezi s navedenim stajalištem izraženim u presudi VUS-a, kao i nižestupanjskim osporenim rješidbama upravnih tijela, Ustavni sud mora primijetiti da su upravna tijela kao i VUS strogo formalističkom primjenom članka 14. stavka 2. ZoPPN-a, ocijenili da je podnositelj u konkretnom slučaju vlasništvo spornih nekretnina stekao odlukom suda, a pri čemu nisu ulazili u sam sadržaj pravomoćne sudske odluke kojom je podnositelj utvrđen (su)vlasnikom spornih nekretnina.

Iz sadržaja pravomoćne presude nadležnog parničnog suda nesporno proizlazi utvrđenje (iz izreke i obrazloženja) činjenice da su tužitelji, među kojima je i podnositelj ustavne tužbe, vlasništvo spornih nekretnina stekli nasljeđivanjem od svojih prednika, a ovi od njihovih. Slijedom navedenog, prema ocjeni Ustavnog suda, tu su nespornu činjenicu trebala cijeniti nadležna upravna tijela u upravnom postupku, te VUS u upravnom sporu u kojem je odlučivao o zakonitosti rješenja upravnih tijela.

Zbog toga je, prema ocjeni Ustavnog suda, pogrešan zaključak upravnih tijela i VUS-a da se u konkretnom podnositeljevom slučaju ne radi o stjecanju nekretnina na temelju nasljeđivanja već o stjecanju nekretnina na temelju odluke suda te da zbog toga podnositelj kao porezni obveznik (iz članka 4. stavka 1. i 2. ZoPPN-a) ne može biti oslobođen obveze plaćanja poreza na promet nekretnina na temelju članka 13. ZoPPN-a.

Polazeći od navedenog, ocjena je Ustavnog suda da se način na koji su upravna tijela i VUS protumačili i primijenili relevantne norme materijalnog prava može smatrati arbitrarnim budući da za svoje tumačenje da je podnositelj u obvezi podmiriti porez na promet nekretnina nisu dali jasne, dostatne i relevantne razloge, a koji bi imali svoje uporište u činjenicama koje su utvrđene tijekom postupka.

Slijedom navedenog, utvrđeno je da je podnositelju osporenim rješenjima nadležnih upravnih tijela, te presudom VUS-a povrijeđeno pravo na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava.

10. Slijedom navedenog, a na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) odlučeno je kao u izreci.

11. Objava ove odluke (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4296/2012

Zagreb, 23. rujna 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

Antun Palarić, v. r.

112 16.10.2015 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4296/2012 od 23. rujna 2015.