## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-766/2008-4 od 18. studenoga 2010.

### NN 16/2011 (4.2.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-766/2008-4 od 18. studenoga 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

304

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš Beroš, kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća, te sudskog savjetnika Daria Mađaroša kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa predsjednik Uprave Ivica Mudrinić i članica Uprave Ivana Šoljan, a po punomoći Siniša Đuranović, izvršni direktor, protiv rješenja tuženog Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije, klasa: 344-01/06-01/678, urbroj: 376-11-07-27 od 21. prosinca 2007. godine, radi suglasnosti na dodatak standardnoj ponudi, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 18. studenoga 2010.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela dana je suglasnost trgovačkom društvu HT-Hrvatskim telekomunikacije d.d. Zagreb, Savska cesta 32 na »Dodatak Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koji se odnosi na širokopojasni pristup internetu« od 11. prosinca 2007. koji je sastavni dio te odluke s time što se Dodatak ponudi primjenjuje od 1. veljače 2008. godine.

Pravovremenom tužbom osporio je tužitelj navedeno rješenje navodeći razloge nepravilne primjene zakona. U tužbi ističe da se tuženo tijelo poziva na odredbe članka 12. stavka 1. točka 5. Zakona o telekomunikacijama a u obrazloženju na članak 54. stavak 4. Zakona o telekomunikacijama te članak 6. stavak 9. Pravilnika o pristupu mreži i međusobnom povezivanju, koje odredbe ne daju ovlaštenje tuženom kao regulatornom tijelu za nametanje specifičnih regulatornih obveza operatoru. Naprotiv, nametanje regulatornih obveza mora biti izričito propisano pa u tom smislu upućuje na određenu presudu Upravnoga suda za koju drži da svojim razlozima podupire njegovo stanovište.

Tužitelj priznaje tuženom tijelu ovlaštenje za odobravanje uvjeta i cijena pružanja usluga pristupa mreži međutim ne i da daje suglasnost na ponudu tužitelja za veleprodajnu uslugu ADSL pristupa pa sve spomenute odredbe Zakona ne mogu biti valjana osnova za donošenje predmetnog rješenja.

Tužitelj napominje da već nekoliko godina pruža širokopojasni pristup svojoj telekomunikacijskoj mreži putem ADSL transport usluge i to kao regulirane usluge pristupa mreži pa smatra da nema osnove da mu se ista obveza nameće u okviru standardne ponude.

Tužitelj upozorava da zakonska definicija usluge pristupa mreži nigdje ne spominje mogućnost preprodaje usluga već isključivo mogućnost korištenja usluga pa je tuženo tijelo postupilo u prekoračenju zakonskih ovlaštenja namećući mu navedenu obvezu.

Posebno tužitelj osporava da bi tuženo tijelo utvrdilo na zakonit način postojanje znatnije tržišne snage na mjerodavnom tržištu, konkretno tržištu širokopojasnoga pristupa a što je preduvjet za nametanje tužitelju bilo kakvih regulatornih obveza.

Zaključno tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo u svom odgovoru protivi se tužbi upozoravajući da u svemu ostaje kod svojih navoda u odgovoru na tužbu istog tužitelja a koji se vodi kod Upravnog suda pod poslovnim brojem Us-314/2008 s obzirom da se radi o istoj upravnoj stvari koja se temelji na istom činjeničnom i pravnom stanju. Tuženo tijelo upućuje na odredbu članka 52. stavka 1. Zakona o telekomunikacijama, članka 54. stavka 4. i članka 56. stavka 3. istog Zakona koje su valjana zakonska osnova za pozivanje tužitelja na dopunu njegove standardne ponude u smislu kako je načinjeno u predmetnoj stvari i za donošenje odluke o davanju suglasnosti. Pri tome tuženo tijelo smatra da je nebitno kako će se definirati usluga u smislu da li korištenje ili preprodaja već je bitno da se mreža HT-a mora dati na korištenje drugim operatorima sukladno navedenim člancima Zakona o telekomunikacijama u smislu Zakona.

Posebno tuženi ukazuje na proturječnosti tužbe u dijelu u kojem se tužitelj poziva kako već nudi veleprodajnu uslugu ADSL transporta ali u okviru komercijalne ponude, osporavajući da bi u smislu zakona tu uslugu pružati u okviru standardne ponude što je proturječno samome sebi pa proizlazi da tužitelj ne poriče obavezu dopuštanja pristupa mreži već samo poriče opseg toga pristupa.

Tuženo tijelo naglašava položaj tužitelja kao proglašenog operatera sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja koji je već sačinio standardnu ponudu koja je još uvijek na snazi a budući da je širokopojasni pristup internetu samo jedan od mogućih pristupa HT-ovoj mreži koji omogućava operatorima i davateljima usluga pristup mreža radi pružanja usluga svojim krajnjim korisnicima, tuženi ne vidi razloga da bi tužitelj bio izuzet od obveza propisanih Zakonom o telekomunikacijama.

U odnosu na ovlaštenje za donošenje odluke o promjeni minimalne ponude međusobnog povezivanja ukazuje na odredbe zakona koje mu daju to ovlaštenje.

Tuženi predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Na osnovi stanja spisa predmeta proizlazi da je osporenom odlukom tuženog dana suglasnost tužitelju na Dodatak Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koji se odnosi na širokopojasni pristup internetu od 11. prosinca 2007. a koji je sastavni dio te odluke, s primjenom od 1. veljače 2008.

Navedena odluka odnosno suglasnost uslijedila je nakon provedenoga postupka koji je pokrenut zaključkom tuženog od 20. ožujka 2007. kojim je naložio tužitelju da u roku od 15 dana od primitka zaključka dostavi tuženome, a radi izdavanja suglasnosti, Dodatak važećoj Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu od 21. srpnja 2005. koji će sadržavati tehničke, tehnološke i komercijalne uvjete širokopojasnog pristupa davatelja usluga pristupa internetu.

U postupku koji je uslijedio tužitelj je dostavio na zahtjev tuženoga Dodatak Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija kako je zatraženo, iako je osporavao rješenje tuženog od 30. studenog 2007. koje je doneseno tijekom navedenoga postupka a kojim se tražila dostava navedenog dokumenta koji je objedinio uvjete HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za pružanje veleprodajne usluge ADSL pristupa od 22. studenog 2007. i opće uvjete HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za pružanje ADSL transport usluge od 15. listopada 2007.

Nije sporno u postupku da je tužitelj proglašen operatorom sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja odlukom Vijeća za telekomunikacije klasa: UP/I-344-01/06-01/916, urbroj: 383-07-20 od 30. ožujka 2007., pa je osnovano u zakonu tuženo tijelo, a pozivom na odredbe članka 54. stavka 4. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj: 122/03, 177/03, 60/04 i 70/05) zatražilo dopunu standardne ponude pristupa međusobnog povezivanja, na način da dopuni postojeću standardnu ponudu od 21. srpnja 2005. tehničkim, tehnološkim i komercijalnim uvjetima širokopojasnog pristupa davatelja usluga pristupa internetu.

Prema odredbi članka 51. stavka 10. Zakona o telekomunikacijama propisana je obveza operatora ili davatelja usluga sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu da pruža svim sudionicima na tržištu usluge pod usporedivim okolnostima, jednakim uvjetima i na istoj razini na kojoj obavljaju te usluge za vlastite potrebe ili za potrebe povezanih društava, poštujući pri tome načela nediskriminacije, transparentnosti i troškovne usmjerenosti tarifnih sustava te otvorenog pristupa mreži. Slijedom navedenog, tuženo tijelo osnovano je i zakonito odlučilo omogućiti drugim operatorima i davateljima usluga pružanje širokopojasnog pristupa internetu krajnjim korisnicima koristeći mrežu tužitelja pod reguliranim uvjetima s obzirom da je prema odredbi članka 5. stavka 1. točke 4. Zakona o telekomunikacijama tuženo tijelo jedna od njegovih osnovnih zadaća osigurati i promicati djelotvorno i održivo tržišno natjecanje na telekomunikacijskom tržištu, s jednakim mogućnostima za sve sudionike na tržištu.

Nadalje, odredba članka 56. Zakona o telekomunikacijama propisuje što sve obuhvaća pojam međusobnog povezivanja, obveze operatora za međusobno povezivanje sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu, sadržaj popisa standardnih ponuda operatora sa znatnijom tržišnom snagom te ovlaštenja Agencije za telekomunikacije u postupcima međusobnog povezivanja te obveze komuniciranja operatora sa Agencijom.

Prema odredbi stavka 19. članka 56. proizlazi da u slučaju kada vijeće za telekomunikacije procijeni da minimalna ponuda međusobnog povezivanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom nije u skladu s odredbama ovog Zakona donosi rješenje kojim se određuje operatoru način promjene te ponude. Iz navedenog proizlazi da je tuženo tijelo ovlašteno u okviru zakona odrediti tužitelju izmjenu standardne ponude kako je načinjeno u predmetnoj upravnoj stvari pa se ne prihvaćaju navodi i razlozi tužbe o pogrešnoj primjeni materijalnog propisa.

Na osnovi izloženog, ne nalazi se povreda zakona na štetu tužitelja već se tužba odbija u smislu odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92).

Broj: Us-766/2008-4
Zagreb, 18. studenoga 2010.

Predsjednica vijeća
Lidija Rostaš Beroš, v. r.

Presuda, NN 16/2011-304