## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1733/2000 od 24. studenoga 2004.

### NN 179/2004 (17.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1733/2000 od 24. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3129

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom Vijeću za odlu­či­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom J. C. iz V. L., kojeg zastupa S. J.,
odvjetnik iz D., na sjednici održanoj dana 24. studenoga 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.Ukida
se rješenje Županijskog suda u Dubrovniku, broj: Kž-72/00-3 od 9. listopada
2000. godine, te se predmet vraća tom sudu na ponovni postupak.

III.Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Dubrovniku, broj:
Kž-72/00-3 od 9. listopada 2000. godine, kojom je odbačena žalba podnositelja
kao nepravodobna, izjavljena protiv presude Općinskog suda u Korčuli, broj:
K-14/99 od 18. svibnja 2000. godine.

Presudom
Općinskog suda u Korčuli podnositelj je proglašen krivim za počinjeno kazneno
djelo protiv javnog reda – sprje­čavanje službene osobe u obavljanju službene
dužnosti iz članka 317. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj
110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03. i 190/03., u daljnjem tekstu:
KZ), te je podnositelju izrečena kazna zatvora u trajanju od 3 (tri) mjeseca,
uz vrijeme provjeravanja uvjetno u trajanju od 1 (jedne) godine.

2.
Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjem Županijskog suda u Dubrovniku
povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 18., 26. i 29.
Ustava Republike Hrvat­ske, kao i ustavne odredbe članaka 3. i 177. stavka 3.
Ustava Republike Hrvatske.

Povrede navedenih ustavnih prava podnositelj obrazlaže
navodima kako pogrešna uputa o pravnom lijeku Općinskog suda u Korčuli ne može
imati za posljedicu odbacivanje žalbe zbog nepravodobnosti, ako je ta žalba
podnesena u skladu s danom uputom o dopuštenom pravnom lijeku.

Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis
Općinskog suda u Korčuli, broj: K-14/99.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavni
sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
povrijeđeno ustavno pravo podnositelja ustavne tužbe. Ustavni sud ne ispituje
povrede zakona, nego povrede ustavnih prava. Stoga je pozivanje na nepotpuno
utvrđeno činjenično stanje, pogrešnu primjenu materijalnog prava i/ili bitne
povrede postupka kao polazište za podno­šenje ustavne tužbe neosnovano, jer
Ustavni sud nije žalbeni sud. Odlučujući o ustavnoj tužbi Ustavni sud ispituje
jesu li aktima protiv kojih je ustavna tužba podnesena povrijeđena ustavna
prava, a sudska kontrola njihove zakonitosti zajamčena je Ustavom pred redovnim
sudovima. Zato bi se takvim razlozima Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi,
mogao baviti samo kad bi se oni pojavili kao odrednice sadržaja povrijeđenog
ustavnog prava ili kao neki oblik njegove povrede*.*

Isto
tako, u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni sud ispituje
eventualne povrede samo onih ustav­nih prava koja podnositelj navodi u ustavnoj
tužbi, istodobno označujući mjerodavne odredbe Ustava u kojima su ta prava
zajamčena.

4. Iz
stanja spisa razvidno je da je presudom Općinskog suda u Korčuli, broj: K-14/99
od 18. svibnja 2000. godine, podnositelj proglašen krivim za počinjenje
kaznenog djela protiv javnog reda – sprječavanje službene osobe u obavljanju
službene dužnosti, te je istom presudom osuđen na uvjetnu kaznu zatvora u
trajanju od 3 (tri) mjeseca, uz vrijeme provjeravanja u trajanju od 1 (jedne)
godine.

Temeljem
članka 122. stavka 1., u svezi s člankom 119. Zakona o kaznenom postupku
(»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02. i 143/02., u
daljnjem tekstu: ZKP), podnositelj je obvezan na nadoknadu troškova kaznenog
postupka u paušalnom iznosu od 300,00 kuna, u roku od 15 dana pod prijetnjom
ovrhe.

U
presudi Općinskog suda u Korčuli dana je sljedeća uputa o pravnom lijeku:
Protiv ove presude nezadovoljna stranka može uložiti žalbu u roku od 15 dana računajući
od dana primitka iste. Žalba se podnosi ovom sudu za Županijski sud u
Dubrovniku u 3 primjerka.

Ta je presuda suda prvog stupnja dostavljena
branitelju podnositelja 7. lipnja 2000. godine, a podnositelju 13. lipnja 2000.
godine.

5. Branitelj podnositelja postupio je po uputi suda
prvog stupnja i podnio je protiv sporne presude žalbu 23. lipnja 2000. godine,
u roku navedenom u uputi o pravnom lijeku.

Prema utvrđenjima drugostupanjskog suda, za kazneno
djelo iz članka 317. stavka 1. KZ-a zakonom je propisana kazna zatvora u
trajanju od 3 mjeseca do 3 godine, tako da su u konkretnom slučaju bile
mjerodavne odredbe o skraćenom postupku sadržane u člancima 430. do 445. ZKP-a,
uz koji se vezuje kraći rok za podnošenje žalbe.

Odredbom članka 442. stavka 4. ZKP-a propisano je
sljedeće:

Protiv presude žalba se može podnijeti u roku od osam
dana od dana dostave prijepisa presude.

Županijski sud u Dubrovniku, pozivajući se na tu
zakonsku odredbu, rješenjem je odbacio žalbu izjavljenu protiv presude Općinskog
suda u Korčuli, s obrazloženjem da je podnositelj »...žalbu protiv presude
prvostupanjskog suda mogao podnijeti u roku od 8 dana od dana dostave prijepisa
te presude, a ne u roku od 15 dana, kako je to pogrešno naznačeno u uputi
prvostupanjskog suda o pravu na žalbu, pošto stranke pogrešnom uputom suda ne
mogu steći pravo koje im po zakonu ne pripada.«

6.
Podnositelj izrijekom navodi u ustavnoj tužbi da su mu osporenim rješenjem Županijskog
suda u Dubrovniku povrijeđena ustavna prava propisana odredbama članka 18. i članka
29. stavka 1. Ustava.

Odredbama
članka 18. Ustava propisano je:

Jamči
se pravo na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog
stupnja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom.

Pravo
na žalbu može biti iznimno isključeno u slučajevima određenim zakonom ako je
osigurana druga pravna zaštita.

Odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava propisano je:

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.

7.
Ustavni sud ocjenjuje da je u konkretnom slučaju osporenim rješenjem Županijskog
suda u Dubrovniku podnositelju, osim prava na žalbu, zajamčenog odredbom članka
18. stavka 1. Ustava, povrijeđeno i pravo na pravično suđenje, propisano odred­bom
članka 29. stavka 1. Ustava.

Pitanje
osiguranja djelotvornog pravnog lijeka, jedno je od temeljnih procesnih
jamstava u svim pravnim postupcima, koje je zbog svog iznimnog značenja zajamčeno
Ustavom kao temeljno ljudsko pravo. Ustavni sud u ustavnosudskom postupku utvrđuje
je li tijekom postupka pred nadležnim sudom počinjena povreda takvog značenja
da sudski postupak kao jedinstvenu cjelinu čini nepravičnim za podnositelja.

Pri
tome neće svaka postupovna povreda dovesti do povrede ustavnog prava na pravično
suđenje, već će to biti samo ona povreda koja je takvog značenja da
podnositelju ugrožava pravo na pravično suđenje. Tako Europski sud za ljudska
prava, u predmetima Stromberg protiv Danske (Odluka o dopuštenosti zahtjeva od
20. lipnja 2002. godine) i Pedersen protiv Danske (Odluka o dopuštenosti
zahtjeva od 12. lipnja 2003. godine), navodi:Sud podsjeća da je njegova
jedina uloga u odnosu na članak 6. Konvencije da ispituje navodne postupovne
povrede u postupcima pred domaćim sudovima te da na temelju toga, sagledavajući
postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocijeni je li postupak bio vođen na način
koji podnositelju osigurava pošteno/pravično suđenje.

Analizom navoda ustavne tužbe i rješenja Općinskog
suda u Korčuli i Županijskog suda u Dubrovniku, Ustavni sud ocijenio je da
pogrešna pouka o pravu na žalbu, dana u rješenju suda prvog stupnja, ne smije ići
na štetu podnositelja, bez obzira što je podnositelja zastupao odvjetnik, koji
kao stručna osoba treba biti upoznata sa zakonskim rokovima za podnošenje žalbe.
S druge strane, temeljna je pretpostavka da sudovi poznaju propise i da daju
pravilnu i zakonitu uputu o pravnom lijeku. Stoga stranke postupanjem po pogrešnoj
uputi o pravnom lijeku danoj od strane nadležnog suda, ne smiju trpjeti štetne
posljedice.

Tako je i Vrhovni sud Republike Hrvatske u svojoj
odluci, broj: Kzz-26/1996 od 4. ožujka 1997. godine, utvrdio da je počinjena
postupovna povreda radi pogrešno dane pouke o pravnom lijeku, te je takvo
stajalište izrazio u svojoj sentenci koja glasi: »U slučaju kad se strankama u
ovjerenom prijepisu presude dala uputa da žalbu mogu podnijeti u roku od 15
dana, iako je propisan rok za žalbu od 8 dana, žalba podnesena u roku od 15
dana ima se smatrati pravovremenom, jer uputa za žalbu mora biti ne samo
pravilna nego i potpuna, da se kod stranaka ne bi stvorilo pogrešno uvjerenje o
njihovu pravu zbog čega im može biti uskraćeno pravo na izjavu pravnog lijeka.«

Sukladno
svim prethodnim navodima, Ustavni sud utvrdio je da je odbacujući žalbu
podnositelja zbog nepravodobno izjavljene žalbe, Županijski sud u Dubrovniku
podnositelju uskratio pravo na žalbu i time mu onemogućio pravo na pristup žalbenom
sudu, uslijed čega su, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu,
podnositelju povrijeđena Ustavom zajamčena prava propisana odredbama članka 18.
stavka 1. i članka 29. stavka 1. Ustava.

8. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe povredu
odredbe članka 14. stavka 2. Ustava kojom je propisano:

Svi su pred zakonom jednaki.

Ovo ustavno pravo bilo bi povrijeđeno ako sud ne bi
uzeo u obzir materijalnopravni propis koji je očigledno mjerodavan ili bi
mjerodavan materijalnopravni propis na grubi način bio pogrešno shvaćen, a što
bi moglo izazvati sumnju da je osporena odluka donesena samovoljno, te ako bi
sud bez ikakvih ili bez valjanih razloga odstupio od sudske prakse.

Uvažavajući specifične okolnosti konkretnog slučaja,
Ustavni sud nije utvrdio da je podnositelju osporenim rješenjem Županijskog
suda u Dubrovniku povrijeđeno ustavno pravo na jednakost pred zakonom,
propisano odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.

9. Odredbama članka 16. Ustava propisano je:

Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi
se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i
zdravlje.

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti
razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.

Polazeći od predmeta postupka (kazneni postupak),
imajući u vidu sadržaj odredbi članka 16. Ustava, na koje se podnositelj poziva
u ustavnoj tužbi, Ustavni sud utvrdio je da u konkretnom slučaju te odredbe
nisu mjerodavne.

Odredbom članka 26. Ustava propisano je:

Svi su državljani Republike Hrvatske i stranci
jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne
ovlasti.

U ustavnoj tužbi podnositelj nije naveo niti jedan
ustavnopravno relevantan razlog koji bi upućivao na postojanje povrede ustavnog
prava, sadržanog u članku 26. Ustava, kojim se jamči jednak pravni položaj državljana
Republike Hrvatske i stranaca pred sudovima.

Odredbom članka 117. stavka 3. Ustava propisano je:

Sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Ta odredba Ustava ne sadrži ljudska prava i temeljne
slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u
smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

10. Slijedom iznijetoga, utvrdivši da su podnositelju
rješe­njem Županijskog suda u Dubrovniku povrijeđena ustavna prava propisana
odredbama članka 18. stavka 1. i članka 29. stav­ka 1. Ustava, temeljem
odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci. Odluka o
objavi temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1733/2000
Zagreb, 24. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 179/2004-3129