## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1555/2003 od 1. srpnja 2004.

### NN 102/2004 (23.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1555/2003 od 1. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2003

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Nevenka Šernhorst,
Smiljko Sokol i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi Đ.
E., D. P. i T. P., zastupane po majci i zakonskoj zastupnici Đ. E., na sjednici
održanoj 1. srpnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod poslovnim brojem: P2-1068/03
u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1) godine, računajući od
prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III.Na temelju članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) i to:

Đ. E. iz Z., H. 16, iznos od 10.400,00 kuna

D. P. iz Z., H. 16, iznos od 10.400,00 kuna

T. P. iz Z., H. 16, iznos od 10.400,00 kuna

IV.Naknada iz točke III. izreke ove
odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu isplatu Ministarstvu financija
Republike Hrvatske.

V.Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1.Ustavna tužba podnijeta je temeljem
odredaba članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne
novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), jer
podnositelji smatraju da postupak koji su tužbom Općinskom sudu u Zagrebu
pokrenuli 26. kolovoza 1994. godine radi isplate i uzdržavanja, predugo traje,
čime im je povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku iz članka 29. stav­ka
1. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelj predlaže da Sud odredi Općinskom
sudu u Zagrebu rok od dva mjeseca za donošenje odluke u predmetu po­slov­ni
broj: P3-256/94. Ujedno predlažu da im Sud odredi primjerenu naknadu u iznosu
od 20.000,00 kuna.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.Ustavni sud je u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice
koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava
podnositeljice, zajamčenog u članku 29. stavku 1. Ustava:

– podnositelji, Đ. E.,
te malodobni D. i T. P. zastupani po majci Đ. E., tužbom podnesenom 26.
kolovoza 1994. godine pred Općinskim sudom u Zagrebu pokrenuli su postupak
protiv tuženika Z. P., a radi isplate i uzdržavanja,

– prvo ročište za
glavnu raspravu zakazano je za 9. ožujka 1995. godine, održano je bez
nazočnosti tuženika, te je doneseno rješenje da se ročište zakazuje za dan 21.
lipnja 1995. godine,

– dopisom od 13. ožujka 1995. godine Sud je
zatražio podat­ke o visini prihoda koje ostvaruje tuženik, a koji dopis je
uputio nadležnom tijelu u K.,

– na ročištu zakazanom za 21. lipnja 1995.
godine Sud donosi rješenje kojim se to ročište odgađa zbog nedolaska tuženika,
te se određuje da će se drugo zakazati pisanim putem kad budu dostavljeni
podaci o visini prihoda tuženika,

– dana 23. lipnja 1995. godine Centar za
socijalni rad dostavlja izvješće o socijalnim prilikama podnositelja ustavne
tužbe (tužitelja),

– pismom od 6. rujna 1995. godine Sud požuruje
dostavu traženih podataka iz K.,

– podneskom od 23. prosinca 1996., 19. svibnja
1997., 16. lipnja 1997. i 6. listopada 1997. godine podnositelji požuruju
rješavanje spora,

– Sud podneskom od 15. listopada 1997. godine
izvještava podnositelje o zamolnici upućenoj Ministarstvu pravosuđa 25. rujna
1995. godine,

– podneskom od 14. svibnja 1998. godine,
Ministarstvo pravosuđa izvještava Sud da po njihovoj zamolbi nije bilo moguće
postupiti,

– pismom od 11. rujna 1998. godine tuženik
izvještava sud o njegovu dolasku u Z., te moli zakazivanje rasprave u tom
razdoblju,

– na ročištu održanom 5. listopada 1998. godine
saslušane su stranke u postupku, te je doneseno rješenje kojim se pozivaju
tužitelji da postave konačan tužbeni zahtjev, te se pozivaju stranke da dostave
podatke o svojim prihodima,

– podneskom od 9.
studenoga 1998. godine podnositelji specificiraju tužbeni zahtjev,

– podneskom od 1.
prosinca 1998. godine tuženik udovoljava raspravnom rješenju od 11. rujna 1998.
godine,

– podneskom od 5.
srpnja 1999. godine podnositelji odgovaraju na podnesak tuženika od 1. prosinca
1998. godine,

– dana 14. srpnja 1999.
godine tuženik dostavlja očitovanje na podnesak tužitelja od 5. srpnja 1999.
godine

– podneskom od 29.
listopada 1999. godine podnositelji ustavne tužbe dostavljaju sudu podatke o
primanjima,

– na ročištu održanom
15. ožujka 2000. godine sud donosi rješenje kojim se pozivaju podnositelji da
dostave točan iznos sredstava isplaćenih od strane tuženika, te da se to
ročište odgađa za 11. svibnja 2000. godine,

– podneskom od 25.
travnja 2000. godine podnositelji specificiraju tužbeni zahtjev,

– slijedeće ročište
održano je 11. svibnja 2000. godine i na njemu je doneseno rješenje da se
daljnji dokazni postupak neće provoditi, da se zaključuje glavna rasprava i da
će odluka uslijediti pisanim putem,

– rješenjem od 20. veljače 2001. godine sud
preotvara glavnu raspravu zaključenu 11. svibnja 2000. godine radi dopune
postupka,

– pismom od 20. veljače 2001. godine Sud je
zatražio od Ministarstva rada i socijalne skrbi podatak o mjesečnim iznosima
stalne novčane pomoći,

– podnositelji požuruju zakazivanje rasprave
podnescima od 30. ožujka 2001. i 18. travnja 2001. godine,

– podneskom dostavljenim sudu 24. svibnja 2001.
godine Ministarstvo rada i socijalne skrbi dostavlja tražene podatke,

– na ročištu održanom 1. listopada 2001. godine
zaključuje se glavna rasprava, te donosi presudu kojom nalaže tuženiku da je
dužan za uzdržavanje malodobnih D. P. i T. P., platiti iznose određene u
dispozitivu te presude,

– 19. veljače 2002. godine tuženik izjavljuje
žalbu na presudu,

– 7. ožujka 2002. godine podnositelji
dostavljaju sudu odgovor na žalbu,

– presudom Županijskog suda u Zagrebu, broj:
Gž2-104/02-2 od 21. svibnja 2002. godine ukida se djelomično presuda u dijelu
kojim se usvaja tužbeni zahtjev podnositelja, te se predmet vraća sudu prvog
suda na ponovno suđenje,

– presudu drugostupanjskog suda Općinski sud u
Zagrebu primio je 21. lipnja 2002. godine, a otpremljena je strankama 19.
srpnja 2002. godine,

– podneskom od 7. ožujka 2003. godine Centar za
socijalni rad dostavlja sudu tražene podatke,

– rasprava zakazana za 11. ožujka 2003. godine
odgođena je zbog bolesti suca,

– na ročištu održanom 14. travnja 2003. godine,
sud donosi rješenje kojim određuje da se imaju zatražiti podaci o primanjima
stranaka,

– podneskom od 24. travnja 2003. godine
punomoćnik tuženika otkazuje punomoć budući da više od deset mjeseci ne može
stupiti u vezu sa strankom,

– slijedeće ročište zakazano je za 11. listopada
2004. godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3.Na temelju članka 69. stavka 1.
alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je 16. lipnja 2003. godine zatražio od
Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju od 9. srpnja 2003. godine Općinski
sud u Zagrebu ukratko opisuje redoslijed rada opisan u točki 2. ovog
obrazloženja.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.Za ovaj ustavnosudski postupak
mjerodavne su odredbe članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i članka
63. Us­tav­nog zakona.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5.Razmatrajući navode ustavne tužbe i
dostavljenog očitovanja Općinskog suda u Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su
se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu
odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični
postupak započeo je 26. kolovoza 1994. podnošenjem tužbe Općinskom sudu u
Zagrebu. Ustavna tužba podnesena je 26. travnja 2003. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak trajao ukupno osam (8)
godina i osam (8) mjeseci.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine –  Međunarodni ugovori«, broj
18/97. i 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) stupio je na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu, Europska konvencija čini, temeljem članka 140. Ustava Republike
Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od 5. studenoga 1997.
godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u
Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine, izmjenama članka 29. stavka
1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 113/00.). Iz navedenih
razloga ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga
1997. godine, u pravilu, nije predmet ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije po­stojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju,
pravno relevantnim razdobljem za povredu prava na razumnu duljinu trajanja
sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. (kada su odredbe Konvencije
postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske) do 26. travnja 2003.
(dana podnošenja ustavne tužbe podnositeljice), što ukupno iznosi pet (5)
godina, pet (5) mjeseci i dvadest jedan (21) dan.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Pregledom sudskog spisa predmeta utvrđeno je da
je pred prvostupanjskim sudom u osam (8) godina i osam mjeseci (8) mjeseci,
koliko je prošlo od dana podnošenja tužbe Općinskom sudu do dana podnošenja
ustavne tužbe održano svega šest ročišta, od čega četiri u pravno relevantnom
razdoblju (5. listopada 1998., 15. ožujka 2000., 11. svibnja 2000. i 1.
listopada 2001.), da je prvostupanjska presuda koja je donijeta nakon skoro
punih osam (8) godina vođenja prvostupanjskog postupka, ukinuta presudom
Županijskog suda, a iz razloga jer se ne može ispitati budući da ne sadrži
razloge o odlučnim činjenicama, te je predmet vraćen na ponovni postupak sudu
prvog stupnja a kako bi se činjenično stanje pravilno utvrdilo. Također, nakon
donošenja drugostupanjske odluke, do dana podnošenja ustavne tužbe održano je
samo jedno ročište (11. travnja 2003.). Sve to upućuje na zaključak da sud u
svojem postupanju nije bio učinkovit.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelji ustavne
tužbe, kao tužitelji u sudskom postupku nisu pridonijeli duljini sudskog
postupka. Što više majka podnositelja i zakonska zastupnica u više je navrata
požurivala zakazivanje ročišta i rješenje predmeta spora upirući na činjenicu
da je riječ o hitnom postupku, te da se dugotrajnim rješavanjem gubi sama svrha
zbog kojeg se predmetni postupak vodi, a to je uzdržavanje malodobne djece.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz spisa predmeta je
razvidno da dosadašnji tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u konkretnom
slučaju radi o složenoj sudskoj stvari, jer je parnični postupak pokrenut radi
uzdržavanja malodobne djece, a tuženik je saslušan u postupku na ročištu
održanom još 5. listopada 1998. godine. Prema stajalištu Ustavnog suda okolnost
da tuženik ima prebivalište u K., te da je određene podatke valjalo pribaviti
iz K., sama za sebe nije dovoljna da bi opravdala dugotrajnost vođenja
predmetnog parnič­nog postupka.

6.Sukladno
navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je nera­zum­no dugim trajanjem sudskog
postupka u konkretnom slučaju, povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da
zakonom ustanovljeni, neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njihovim pravima ili obvezama, koja su zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske, posebno s obzirom na činjenicu da se radi o statusnoj
stvari koja treba imati prednost u rješavanju.

7.Imajući u vidu sve navedene činjenice
i okolnosti te posebno sveukupno vrijeme trajanja sudskog postupka, u smislu
odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod
točkama I. i II. izreke ove odluke.

8.Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog
povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud,
u pravilu, određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje.

Pri utvrđivanju visine
naknade temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se
radi, a napose značaj koji postupak ima za podnositelje, uz istodobno
uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni
sud ovlašten temeljem članka 63. stav­ka 2. Ustavnog zakona u svakom pojedinom
slučaju odrediti i rok za donošenje sudske odluke, na visinu naknade u
konkretnom slučaju utjecala je i činjenica da je Općinskom sudu u Zagrebu
određen kratak rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu poslovni
broj: P3-256/94 čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog
sudskog postupka.

9.Imajući u
vidu sve navedene činjenice i okolnosti, na temelju odredaba članaka 73. i 75.
Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u izreci.

10.Odluka o objavi (točka V. izreke)
temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1555/2003
Zagreb, 1. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 102/2004-2003