## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4083/2006 od 24. ožujka 2009.

### NN 50/2009 (22.4.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4083/2006 od 24. ožujka 2009.

50 22.04.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4083/2006 od 24. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1192

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli I. B. i B. B., oboje iz O., koje zastupaju odvjetnici iz Zajedničkog odvjetničkog ureda B. K. i A. M. u O., na sjednici održanoj 24. ožujka 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-3132/06 od 12. listopada 2006. godine.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Osijeku na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-3132/06-2 od 12. listopada 2006., kojom su prihvaćene, kao osnovane, žalbe stranaka te je preinačena presuda Općinskog suda u Osijeku broj: P-1519/04-6 od 11. svibnja 2006., na način da je odbijen tužbeni zahtjev podnositelja (tužitelja-protutuženika u parničnom postupku radi uklanjanja nasada i isplate) i protutužbeni zahtjev tuženika-protutužitelja.

Presudom Općinskog suda u Osijeku naloženo je tuženicima-protutužiteljima da podnositeljima predaju u posjed dio kč.br. 2072 upisanu u zk.ul. 458 k.o. Osijek te da s tog dijela čestice uklone sve nasade i svoje stvari. Isto tako sud je utvrdio pravo korištenja koje se pretvorilo u pravo vlasništva u korist tuženika-protutužitelja, u dijelovima pobliže označenim točkom II. izreke pobijane presude, a što su podnositelji dužni priznati i izdati tuženicima-protutužiteljima valjanu tabularnu ispravu podobnu za upis prava vlasništva na predmetnoj nekretnini u zemljišnim knjigama. Točkom III. izreke pobijane presude sud je preostali dio tužbenog zahtjeva tuženika-protutužitelja odbio kao neosnovan.

2. Podnositelji smatraju da su im presudom Županijskog suda u Osijeku povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava. Međutim, iz razloga ustavne tužbe proizlazi da podnositelji zapravo ukazuju na povredu ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, zbog čega je Ustavni sud, ustavnu tužbu razmatrao s aspekta povrede navedenog ustavnog prava.

U ustavnoj tužbi podnositelji ističu da je Županijski sud u Osijeku, protivno odredbi članka 2. stavka 2. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99. i 117/03.) odbio odlučivati o zahtjevu za koji je nesumnjivo nadležan i tako povrijedio ustavno pravo podnositelja na jednakost pred zakonom. Ističu naime, da je osporenom odlukom Županijski sud u Osijeku preinačio prvostupanjsku odluku i odbio tužbeni zahtjev podnositelja iz razloga što je utvrdio da Općinski sud u Osijeku odlukom od 11. svibnja 2006. nije mogao donijeti presudu jer, po mišljenju Županijskog suda u Osijeku, nije riješeno prethodno pitanje za konkretni spor. Podnositelji smatraju da je Županijski sud u Osijeku, u tom slučaju, umjesto što je odbio tužbeni zahtjev, trebao prekinuti postupak do donošenja odluke o prethodnom pitanju ili je trebao sam odlučiti o prethodnom pitanju i meritorno riješiti konkretnu pravnu stvari.

Zbog navedenog, Ustavnom sudu predlažu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporene presude i vraćanje predmeta na ponovni postupak.

Ustavna tužba je osnovana.

3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. –
pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom, Županijski sud u Osijeku osporenom odlukom prihvatio je žalbe stranaka ali iz drugih razloga nego što su ih iznijele stranke.

Sud je utvrdio kako je nesporno da su podnositelji 1993. od prijašnjih vlasnika kupili kuću sagrađenu na spornoj čestici. Isto tako, nespornim je utvrđena činjenica da je stambenoj zadruzi »Š.« ondašnja Općinska skupština Osijek dodijelila na korištenje, radi izgradnje, nacionalizirano građevinsko neizgrađeno zemljište na kojem su, između ostalog, izgrađeni i stambeni objekti tuženih-protutužitelja. Nadalje, nesporno je da su objekti tuženika-protutužitelja djelomično izgrađeni i na dijelu građevinske čestice 2072, koja je u vrijeme izgradnje objekta tuženika-protutužitelja bila u društvenom vlasništvu s pravom korištenja ovog zemljišta u korist vlasnika zgrade na kojoj je ista izgrađena. Isto tako, sud je utvrdio da su se podnositelji na spornoj čestici, stupanjem na snagu Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, upisali kao vlasnici u cijeloj njenoj površini, dakle i na dijelu na kojem je izgrađena zgrada tuženih-protutužitelja i dijelu koji isti koriste kao dvorište.

Podnositelji su tužbom, a na temelju prava vlasništva, zatražili posjed spornog zemljišta odnosno dijela zemljišta koji tuženi-protutužitelji koriste kao dvorište smatrajući da se radi o dijelu koji nije neophodan za redovnu upotrebu objekata tuženih-protutužitelja. U tijeku postupka tuženi-protutužitelji postavili su protutužbeni zahtjev tvrdeći da su dosjelošću odnosno građenjem na tuđem zemljištu kao savjesni graditelji, stekli vlasništvo kako dijela čestice podnositelja koju koriste kao dvorište tako i na dijelu na kojem je njihova zgrada izgrađena.

Pored ovakvog činjeničnog stanja, Županijski sud u Osijeku osporenom odlukom utvrdio je da osnovanost tužbenog zahtjev podnositelja ovisi o prethodnom postupku koji se mora provesti pred nadležnim upravnim tijelima, a u svrhu usklađivanja stvarnog stanja sa zemljišno-knjižnim stanjem. Naime, Županijski sud u Osijeku utvrdio je da pitanje koje je zemljište neophodno za redovnu upotrebu zgrade tuženika-protutužitelja (je li to samo dio čestice 2072 koji tuženici-protutužitelji drže u posjedu kao svoje dvorište, ili je to čestica 2072 u cjelini ili u manjem dijelu) ne može riješiti sud vještačenjem već nadležni upravni organ u postupku u kojem će se sporna čestica cijepati, a sve u skladu s odredbom članka 10. Zakona o zemljišnim knjigama te odredbama Zakona o državnoj izmjeri i katastru nekretnina (»Narodne novine« broj 128/99.).

Zbog navedenog razloga Županijski sud u Osijeku odbio je postavljeni tužbeni i protutužbeni zahtjev.

5. Analizom razloga ustavne tužbe i uvidom u osporenu odluku Županijskog suda u Osijeku, Ustavni sud je u konkretnom slučaju utvrdio povredu odredbe članka 29. stavka 1. Ustava na štetu podnositelja. Navedenim ustavnim pravom jamči se pravo na pravično suđenje, koje, između ostalog, može biti povrijeđeno i ako nadležni sud propusti primijeniti neko postupovno načelo ili propis.

U konkretnom slučaju Županijski sud u Osijeku preinačio je prvostupanjsku odluku i odbio tužbeni zahtjev podnositelja, kao preuranjen, i protutužbeni zahtjev tuženika-protutužitelja, sve iz razloga što je utvrdio da Općinski sud u Osijeku nije mogao riješiti konkretnu pravnu stvar budući nije riješeno prethodno pitanje odnosno pitanje je li je dio kč.br. 2072 koji tuženici-protutužitelji drže u posjedu kao svoje dvorište neophodno za redovnu upotrebu njihove zgrade ili ne (bilo u cjelini i manjem dijelu). Navedeno, smatra Županijski sud u Osijeku, sud ne može utvrditi vještačenjem već je za to potrebno provesti postupak cijepanja predmetne čestice od strane upravnog organa, sukladno odredbi članka 10. Zakona o zemljišnim knjigama te odredbama Zakona o državnoj izmjeri i katastru nekretnina.

S obzirom na ovakvo stajalište Županijskog suda u Osijeku, ocjena je Ustavnog suda da je Županijski sud u Osijeku u konkretnom slučaju propustio postupiti u smislu odredbe članka 213. stavka 1., a u vezi s člankom 12. stavka 1. Zakona o parničnom postupku. Odredbom članka 213. stavka 1. citiranog Zakona propisano je da će sud odrediti prekid postupka ako je odlučio da sam ne rješava o prethodnom pitanju.

Slijedom navedenog ukoliko je Županijski sud u Osijeku smatrao da odluka u konkretnom slučaju ovisi o rješavanju prethodnog pitanja i ako je, sukladno citiranoj odredbi Zakona o parničnom postupku, sud odlučio da to pitanje sam ne riješi, Ustavni sud utvrđuje da je tada Županijski sud u Osijeku, umjesto što je odbio odlučiti o tužbenom zahtjevu podnositelja (odnosno odbiti ga kao preuranjenog), trebao predmet vratiti prvostupanjskom sudu radi donošenja rješenja kojim se utvrđuje prekid konkretnog parničnog postupka te postupak sukladno članku 215. stavku 2. Zakona o parničnom postupku nastaviti kada se za to ispune uvjeti i meritorno riješiti ovu pravnu stvar.

Postupajući protivno odredbi članka 213. stavka 1. Zakona o parničnom postupku, Ustavni sud utvrđuje da je podnositeljima ustavne tužbe u konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

6. Slijedom navedenog, a na temelju odredbe članaka 74. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I, II i III.

7. Odluka iz točke IV izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4083/2006

Zagreb, 24. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 50/2009-1192