## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-787/94, U-II-290/95, U-II-120/98 od 8. ožujka 2000.

### NN 30/2000 (17.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-787/94, U-II-290/95, U-II-120/98 od 8. ožujka 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**623**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski,
dr. iur., dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić,
mr. sc. Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, dr. iur., dr. sc. Jasna
Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević, dr. iur. i
Milan Vuković, dr. iur., u povodu više prijedloga za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom,
na sjednici održanoj dana 8. ožujka 2000., donio je

## ODLUKU

I. Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom i
zakonom i ukidaju se odredbe članaka 2. i 3. Pravilnika
o radu zdravstvenih djelatnika izvan punog radnog vremena (»Narodne
novine«, broj 48/94 i 55/94).

II. Ukinute odredbe prestaju važiti 1. srpnja 2000. godine.

Obrazloženje

Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
i zakonom odredbe članaka 2. i 3. Pravilnika o radu zdravstvenih
djelatnika izvan punog radnog vremena (»Narodne novine«,
broj 48/94 i 55/94) - nastavno: Pravilnik, podnijeli su 1) dr.
Ivo Navratil iz Karlovca, 2) dr. Željan Gabrić, dr.
Boris Poljak, dr. Pero Kaliterna, dr. Srđan Vuković,
dr. Boris Grzunov, dr. Tomislav Strinić, dr. Zorica Branica,
dr. Sašenko Čečuk, dr. Ljubo Božić,
dr. Aljoša Barišić, dr. Ivica Tadin, dr. Dobrila
Karlica, dr. Franko Kuzmanić, dr. Davor Galetović,
dr. Miljenko Ozretić, dr. Robert Stanić, dr. Anđelka
Jelovac-Gjeldum, dr. Ivica Štambuk, dr. Dobroslav Medić,
dr. Lovre Bajić, dr. Juraj Matulić, dr. Mladen Puharić,
dr. Arsen Markičević, dr. Ivica Bilić, dr.
Ivo Glunčić, dr. Senio Tošić, dr. Goran
Račić, dr. Dragan Kurtović, dr. Lenko Ivanišević,
dr. Siniša Maslovara, dr. Ante Šestanović, dr.
Jadranka Vela-Ljubić, dr. Marin Ivanišević i
dr. Željko Mimica, svi iz Splita, koje zastupa punomoćnik
Silvio Ćurin, odvjetnik iz Splita i 3) Sindikalna podružnica
Poliklinike za medicinsku dijagnostiku iz Zagreba, koju zastupa
povjerenik Tomislav Rukavina.

Predlagatelji smatraju da su osporene odredbe u nesuglasju s odredbom
članka 14. stavka 1. Ustava, kojom su svakom čovjeku
i građaninu u Republici Hrvatskoj zajamčena sva prava
i slobode i s odredbom članka 54. Ustava kojom se jamči
pravo na rad i slobodu rada, kao i slobodan izbor poziva i zaposlenja
svakome i pod jednakim uvjetima.

Tijekom postupka Sud je prijedloge dostavio na odgovor ministru
zdravstva.

Prijedlozi su dostavljeni na mišljenje Hrvatskom liječničkom
zboru i nadležnim komorama.

U dostavljenom odgovoru, ministar zdravstva ističe da se
propisivanjem uvjeta za obavljanje poslova u struci izvan punog
radnog vremena na način da te poslove mogu obavljati samo
izvanredni i redovni profesori i primarijusi s doktoratom znanosti
nastojalo »u cilju osiguranja kvalitete zdravstvene djelatnosti
koja se obavlja kao javna služba utjecati na smanjenje odlaska
vrhunskih stručnjaka iz zdravstvenih ustanova u državnom
i županijskom vlasništvu u privatnu praksu«. Smatra
da osporene odredbe nisu u nesuglasju s Ustavom.

Očitovanje na podnesene prijedloge dostavili su Hrvatski
liječnički zbor, Hrvatska ljekarnička komora,
Hrvatska stomatološka komora i Hrvatska liječnička
komora.

Hrvatski liječnički zbor smatra da se upravo osporenim
odredbama omogućava najveća razina zdravstvene zaštite
pučanstva od strane dokazanih, znanstveno-stručnih
medicinskih djelatnika.

Hrvatska ljekarnička komora u dostavljenom očitovanju
iznosi da je osporenim odredbama Pravilnika povrijeđena odredba
članka 54. Ustava, jer u neravnopravan položaj stavlja
magistre farmacije koji ne mogu steći naziv primarijusa
i time im je onemogućeno pravo na rad izvan punog radnog
vremena iako su stekli doktorat znanosti. Također ukazuje
na nelogičnost i neravnopravnost koja proizlazi iz odredbe
članka 1. Pravilnika o izmjenama i dopunama Pravilnika,
prema kojoj primarijusi s doktoratom znanosti izvan punog radnog
vremena mogu raditi u domovima zdravlja, općim i specijalnim
bolnicama, lječilištima i poliklinikama, ali ne i
u kliničkim ustanovama, dok prema odredbi članka
3. Pravilnika, primarijusi s doktoratom znanosti, ukoliko su zaposleni
u kliničkoj ustanovi imaju pravo na rad izvan punog radnog
vremena i u toj kliničkoj ustanovi.

Hrvatska stomatološka komora smatra da se mogućnost
rada izvan punog radnog vremena treba omogućiti jedino u
zdravstvenoj ustanovi, u kojoj je zdravstveni djelatnik zaposlen.
Navedeno iz razloga što omogućavanje rada izvan punog
radnog vremena u drugoj zdravstvenoj ustanovi, odnosno u vlastitoj
ili privatnoj praksi drugog zdravstvenog djelatnika iste struke,
ima za posljedicu zanemarivanje radnih obveza na radnom mjestu,
upućivanje bolesnika u privatne ordinacije, skraćivanje
radnog vremena i sl.

Hrvatska liječnička komora u dostavljenom očitovanju,
kao i Hrvatska ljekarnička komora, ukazuje na nejednakost
primarijusa s doktoratom znanosti koji izvan punog radnog vremena
mogu raditi u domovima zdravlja, općim i specijalnim bolnicama,
lječilištima i poliklinikama, ali ne i u kliničkim
ustanovama. Također smatra da se osporenim odredbama protivno
odredbi članka 49. st. 2. Ustava, u neravnopravan položaj
dovode liječnici koji samostalnim radom obavljaju privatnu
praksu u odnosu na liječnike koji privatnu praksu obavljaju
nakon punog radnog vremena u zdravstvenim ustanovama. Ovo iz razloga
jer su mogućnosti daljnjeg bolničkog liječenja
ili drugog oblika zbrinjavanja pacijenata znatno olakšane
liječnicima koji rade u zdravstvenim ustanovama.

Završno Hrvatska liječnička komora iznosi da
je Pravilnik donijet prije njezina osnivanja, zbog čega
nije bila u mogućnosti dati svoje mišljenje, u smislu
odredbe članka 105. Zakona o zdravstvenoj zaštiti.

Tijekom postupka u Sudu je zaprimljeno priopćenje Hrvatskog
društva bolničkih liječnika u dopunskom radu
Hrvatskog liječničkog zbora. U navedenom priopćenju
izložili su svoja gledišta u svezi predstojeće
reforme sustava zdravstva i zdravstvenog osiguranja i brojčane
pokazatelje o radu profesora koji rade i izvan punog radnog vremena.
Priopćenju prileže i pretisci faksimila odgovora liječničkih
udruga nekih europskih zemalja (Švedska, Finska, Danska,
Engleska, Švicarska, Bugarska, Turska, Češka,
Slovačka, Španjolska, Austrija, Belgija) iz kojih
je razvidan način organiziranja rada zdravstvenih djelatnika
izvan punog radnog vremena, posebice sveučilišnih
profesora, u tim državama.

Prijedlozi su osnovani.

Osporene odredbe glase:

Članak 2.

»U kliničkim ustanovama (klinici, kliničkoj
bolnici i kliničkom bolničkom centru) poslove u
svojoj struci izvan punog radnog vremena mogu obavljati izvanredni
i redovni profesori. U domovima zdravlja, općim i specijalnim
bolnicama, lječilištima i poliklinikama poslove u
svojoj struci izvan punog radnog vremena mogu obavljati izvanredni
i redovni profesori te primarijusi s doktoratom znanosti.

Članak 3.

Izvanredni i redovni profesor, odnosno primarijus s doktoratom
znanosti može obavljati poslove u svojoj struci izvan punog
radnog vremena na sljedeći način:

1. u zdravstvenoj ustanovi u kojoj je u radnom odnosu, odnosno
u drugoj zdravstvenoj ustanovi

2. kod zdravstvenog djelatnika iste struke koji ima privatnu praksu

3. koristeći vlastiti prostor i medicinsko-tehničku
opremu«.

Razmatranjem prijedloga, osporenih odredaba Pravilnika i Zakona
o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine«, broj
1/97 - pročišćeni tekst), Sud je utvrdio da
nije sporno ovlaštenje ministra zdravstva da propiše
uvjete koje zdravstveni djelatnici moraju ispunjavati da bi mogli
obavljati poslove u svojoj struci izvan punog radnog vremena.
Naime, odredbom članka 105. Zakona o zdravstvenoj zaštiti
dano je ovlaštenje ministru zdravstva da propiše uvjete
koje zdravstveni djelatnici trebaju ispunjavati da bi mogli obavljati
poslove u svojoj struci izvan punog radnog vremena, ali ne dulje
od jedne trećine punog radnog vremena. Načini na
koji zdravstveni djelatnici mogu obavljati rad izvan punog radnog
vremena, koje sadrži osporena odredba članka 3. Pravilnika,
već su određeni odredbom članka 105. stavak 2.
Zakona.

Pri propisivanju uvjeta ministar zdravstva potpuno je samostalan
i protivno stajalištu Hrvatske liječničke komore,
mišljenje nadležne komore, nije zakonom propisana pretpostavka
za donošenje Pravilnika, već prema odredbi članka
105. st. 1. u svezi s odredbom članka 174. st. 1. toč.
4. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, nadležne komore daju
pojedinačna mišljenja za rad zdravstvenih djelatnika
izvan punog radnog vremena, a ne na uvjete koje za ovu vrstu rada
propiše ministar zdravstva.

Pravo na rad izvan punog radnog vremena odnosi se na sve zdravstvene
djelatnike, a to su osobe koje imaju obrazovanje zdravstvenog
usmjerenja i neposredno pružaju zdravstvenu zaštitu
pučanstvu, uz obvezno poštovanje moralnih i etičkih
načela zdravstvene struke (čl. 108. st. 1. Zakona
o zdravstvenoj zaštiti). Zdravstveni djelatnici obrazuju
se na medicinskom, stomatološkom ili farmaceutskom fakultetu,
na višim i srednjim školama zdravstvenog usmjerenja
(čl. 110. Zakona).

Osporenim odredbama, međutim, određeni su uvjeti, koje
moraju ispunjavati da bi mogli obavljati poslove u svojoj struci
izvan punog radnog vremena, samo za zdravstvene djelatnike visoke
stručne spreme. Uvjeti utvrđeni osporenim odredbama
dovode do nejednakosti među zdravstvenim djelatnicima visoke
stručne spreme i iste struke, jer u potpunosti isključuju
mogućnost obavljanja poslova izvan punog radnog vremena,
brojnim zdravstvenim djelatnicima visoke stručne spreme,
uključujući i vrsne specijaliste pojedinih struka,
te doktore i magistre znanosti, koji nisu profesori ili primarijusi.

Pri tome, Ustavni sud ima posebice u vidu da je usavršavanje
zdravstvenih djelatnika radi održavanja i unapređivanja
kvalitete zdravstvene zaštite, Zakonom o zdravstvenoj zaštiti,
određeno kao njihovo pravo, ali i obveza (čl. 120.).
Upravo radi ostvarenja ovog cilja zdravstveni djelatnici visoke
stručne spreme obvezni su svakih šest godina proći
provjeru stručnosti da bi produljili odobrenje za samostalan
rad na poslovima zdravstvene zaštite.

Osim toga, zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme
(doktori medicine, doktori stomatologije, magistri farmacije i
inženjeri medicinske biokemije) mogu se stručno usavršavati
u obliku specijalizacije, a doktori medicine specijalisti i u
granama uže specijalizacije, sve u skladu s planom i programom
specijalizacija i užih specijalizacija (članak 121.
Zakona o zdravstvenoj zaštiti, članak 2. Pravilnika
o specijalističkom usavršavanju zdravstvenih djelatnika
- »Narodne novine«, broj 33/94).

Iz navedenog slijedi da je osporenim odredbama onemogućen
rad izvan punog radnog vremena, pretežitom dijelu zdravstvenih
djelatnika visoke stručne spreme, iako poslove koji se
obavljaju izvan punog radnog vremena svakodnevno obavljaju na
svojim radnim mjestima u okviru redovnog radnog vremena.

Propisivanjem uvjeta za rad izvan punog radnog vremena na način
kako je to učinjeno osporenim odredbama Pravilnika, zdravstveni
djelatnici iste struke stavljeni su u neravnopravan položaj
obzirom na naobrazbu što je u suprotnosti s odredbom članka
14. Ustava. Prava dijela zdravstvenih djelatnika visoke stručne
spreme, su protivno odredbi članka 16. Ustava, ograničena
podzakonskim aktom, a propisivanjem ovakvih uvjeta povrijeđeno
je pravo na rad i slobodu rada zajamčeno odredbom članka
54. Ustava.

Obzirom na utvrđenu nesukladnost s navedenim odredbama Ustava,
kao razlog za određivanje osporenih kriterija ne može
se prihvatiti isticanje ministra zdravstva u dostavljenom odgovoru
na podnesene prijedloge. Naime, sprječavanje odlaska vrhunskih
stručnjaka iz zdravstvenih ustanova u državnom i županijskom
vlasništvu u privatnu praksu, ne može se rješavati
njihovim stavljanjem u povlašteni položaj u odnosu na
druge zdravstvene djelatnike iste struke.

Iz izloženih razloga, Sud je temeljem odredbe članka
54. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99), osporene odredbe ukinuo. Uvažavajući
potrebu propisivanja uvjeta koje zdravstveni djelatnici moraju
ispunjavati da bi mogli raditi izvan punog radnog vremena, Ustavni
sud je odredio rok, istekom kojeg ukinute odredbe prestaju važiti,
kao primjereni rok u kojemu je moguće izvršiti prilagodbe
Pravilnika izreci ove odluke.

Broj: U-II-787/1994
U-II-290/1995
U-II-120/1998
Zagreb, 8. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 30/2000-623