### NN 67/2020 (10.6.2020.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-5286/2019 od 6. svibnja 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1347

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Branko Brkić, predsjednik Vijeća, te suci Andrej Abramović, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko i Goran Selanec, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenulo trgovačko društvo ANSA CHARTER d. o. o. sa sjedištem u Zagrebu, zastupano po zakonskom zastupniku Anti Samardžiću, a koje zastupa Feliks Dukan, odvjetnik u Solinu, na sjednici održanoj 6. svibnja 2020. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Porezna uprava, Područni ured Zagreb, Ispostava Medveščak dužna je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim tijelom pod klasom: UP/I-415-02/2013-001/01457, ur. broj: 513-007-01-65/2013-01 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od tri (3) mjeseca, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe ANSA CHARTER d. o. o. iz Zagreba, OIB: 91544787190, Pavla Hatza 3, 10000 Zagreb određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) u iznosu od 11.400,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu pravosuđa Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), trgovačko društvo ANSA CHARTER d. o. o. iz Zagreba, zastupano po zakonskom zastupniku Anti Samardžiću (u daljnjem tekstu: podnositelj), koje zastupa Feliks Dukan, odvjetnik u Solinu podnijelo je 27. prosinca 2019. ustavnu tužbu zbog duljine upravnog postupka i upravnog spora vođenih radi ovrhe javnih davanja, smatrajući da mu je povrijeđeno ustavno pravo na donošenje odluke u razumnom roku, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Ministarstva financija Republike Hrvatske, Porezne uprave, Područnog ureda Zagreb, Ispostave Medveščak (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko tijelo) klasa: UP/I-415-02/13-001/01458, ur. broj: 513-007-01-65/13-01 i spis Upravnog suda u Zagrebu broj: UsI-2562/19.

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

3. Prvostupanjsko tijelo, u postupku ovrhe radi naplate poreza i drugih javnih davanja, donijelo je rješenje o ovrsi klasa: UP/I-415-02/2013-001/01458, ur. broj: 513-007-01-65/2013-01 od 16. prosinca 2013.

Podnositelj je zaprimio navedeno rješenje 13. siječnja 2013. protiv kojeg je 20. siječnja 2014. izjavio žalbu Ministarstvu financija, Samostalnom sektoru za drugostupanjski upravni postupak (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko tijelo). Podnositeljevu žalbu i spis predmeta drugostupanjsko tijelo zaprimilo je 25. veljače 2014.

Rješenjem drugostupanjskog tijela klasa: UP/II-415-02/14-01/897, ur. broj: 513-04-19-2 od 29. svibnja 2019. odbijena je podnositeljeva žalba.

Podnositelj je podnio tužbu Upravnom sudu u Zagrebu (u daljnjem tekstu: Upravni sud) 8. kolovoza 2019. kojom je tražio poništenje rješenja drugostupanjskog tijela od 29. svibnja 2019.

Podnositelj je 21. kolovoza 2019. predsjednici Upravnog suda podnio zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. U tom zahtjevu podnositelj je naveo da je postupak pokrenut po službenoj dužnosti 16. prosinca 2013. i da je postupak hitan.

Rješenjem predsjednice Upravnog suda broj: Su-Uzp I-27/19-3 od 11. listopada 2019. određen je rok od 6 mjeseci za donošenje odluke u predmetu broj: UsI-2562/19.

Podnositelj je protiv rješenja predsjednice Upravnog suda od 11. listopada 2019. izjavio žalbu.

Rješenjem predsjednika Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Su-UžzpI-10/19-2 od 15. studenoga 2019. odbijena je podnositeljeva žalba.

Presuda Upravnog suda broj: UsI-2562/19-8 donesena je 14. siječnja 2020.

Navedenom presudom poništeno je rješenje drugostupanjskog tijela od 29. svibnja 2019., te je tom tijelu naloženo da u roku od 60 dana od dana dostave presude riješi o žalbi podnositelja.

Drugostupanjsko tijelo donijelo je rješenje kojim je postupajući po presudi Upravnog suda od 14. siječnja 2020. uvažilo podnositeljevu žalbu, poništilo rješenje prvostupanjskog tijela od 16. prosinca 2013. i predmet vratilo tom tijelu na ponovni postupak.

Postupak je i dalje u tijeku pred prvostupanjskim tijelom.

III. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

4. U odnosu na dopuštenost ustavne tužbe zbog dugotrajnosti upravnog postupka i upravnog spora Ustavni sud izrazio je stajališta u odluci broj: U-IIIA-4885/2005 od 20. lipnja 2007. (»Narodne novine« broj 67/07.) i rješenju broj: U-IIIA-1527/2013 od 7. veljače 2017. (»Narodne novine« broj 29/17.).

U odluci broj U-IIIA-4885/2005 Ustavni sud izrazio je sljedeća stajališta:

»4.2. Ustavni sud ocjenjuje, međutim, da sredstva pravne zaštite protiv šutnje administracije vrlo često nisu djelotvorna za ubrzanje samih upravnih postupaka, što jasno pokazuje upravna praksa u Republici Hrvatskoj, pa se i dosadašnje pravno stajalište Ustavnog suda u tom pitanju mora promijeniti.

Ustavni sud stoga utvrđuje da i neaktivnošću, odnosno neučinkovitošću tijela državne uprave, drugih državnih tijela i pravnih osoba s javnim ovlastima, kad u upravnim stvarima odlučuju o pravima, obvezama ili pravnim interesima stranaka u upravnom postupku, promatranom zajedno s trajanjem započetog upravnog spora, može doći do povrede članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu odlučivanja o pravima i obvezama stranaka. Trajanje samog upravnog spora pred Upravnim sudom Republike Hrvatske, naime, ne pokazuje stvarno trajanje 1397967985spornog’ razdoblja odlučivanja o konkretnoj upravnoj stvari.

Stoga se ubuduće pri odlučivanju o eventualnoj povredi članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije, u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, u obzir treba uzimati razdoblje trajanja upravnog spora zajedno s razdobljem trajanja prethodnog upravnog postupka u istoj upravnoj stvari, s tim da se ono računa od dana kada je nastao 1397967985spor’ u smislu članka 6. stavka 1. Konvencije.

(…)

Na kraju se posebno napominje da – u situacijama u kojima je moguće koristiti sredstva pravne zaštite protiv šutnje administracije – Ustavni sud neće razmatrati duljinu 1397967985spornog’ dijela prethodno okončanog upravnog postupka ako se podnositelji izrijekom ne pozovu na njegovo nerazumno trajanje i ujedno ne dokažu da su u tom postupku koristili sredstva pravne zaštite protiv šutnje administracije.

(…)

4.3. Od prethodne pravne situacije treba razlikovati onu kod koje na nerazumnu duljinu odlučivanja o pravima, obvezama ili pravnim interesima stranaka u upravnim i upravnosudskim postupcima utječe činjenica što Upravni sud Republike Hrvatske i više puta vraća upravnu stvar na ponovni upravni postupak, najčešće zbog nepotpuno ili pogrešno utvrđenih činjenica. Takva upravna i upravnosudska praksa ukazuju na bitne nedostatke u sustavu postupovnog upravnog prava u Republici Hrvatskoj.

Budući da ni žalba ni tužba zbog šutnje administracije nisu namijenjene za ispravljanje tih nedostataka niti se tim pravnim sredstvima oni mogu ispraviti, Ustavni sud zaključuje da pravna sredstva namijenjena zaštiti protiv šutnje administracije sama po sebi ne predstavljaju djelotvorno domaće pravno sredstvo za navedene situacije.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da u situacijama opetovanog ponavljanja upravnih postupaka zbog poništavanja upravnih akata i vraćanja predmeta na ponovni upravni postupak od strane Upravnog suda Republike Hrvatske ima razumnog opravdanja sagledavati ukupno trajanje upravnih i upravnosudskih postupaka zajedno, i na toj osnovi prosuđivati eventualnu povredu podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i konvencijskog prava zajamčenog člankom 6. stavkom 1. Konvencije.«

4.1. U rješenju broj: U-IIIA-1527/2013 Ustavni sud je, u odnosu na dopuštenost ustavne tužbe, zauzeo sljedeće stajalište:

»2.1. Nadalje, Ustavni sud primjećuje da je ustavna tužba podnesena nakon stupanja na snagu Zakona o sudovima (‘Narodne novine’ 28/13. i 33/15.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13) koji u glavi VI. naslova ‘Zaštita prava na suđenje u razumnom roku’ propisuje novi, drugačiji, model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na razdoblje prije njegova stupanja na snagu (14. ožujka 2013.).

Novi model uređenja ustavnog prava na suđenje u razumnom roku obuhvaća dva pravna sredstva zaštite: zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i zahtjev za isplatu primjerene naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku (članak 64. stavak 1. točke 1. i 2. ZoSud-a/13.).

Člankom 65. stavkom 1. ZoSud-a/13 propisano je da se zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku podnosi sudu pred kojim se postupak vodi, dok o zahtjevu odlučuje predsjednik suda odnosno njegov zamjenik (stavak 2. članka 65. ZoSud-a/13).

Iz ustavne tužbe ne proizlazi da su podnositelji iskoristili pravna sredstva iz članka 64. Zakona o sudovima (‘Narodne novine’ broj 28/13., 33/15. i 82/15.).

3. Ustavni sud podsjeća na svoje stajalište izraženo u rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (‘Narodne novine’ broj 8/15.) prema kojem je, pored općih postupovnih pretpostavki koje mora ispunjavati svaka ustavna tužba, pretpostavka za odlučivanje o ustavnoj tužbi u kojoj je istaknuta povreda ustavnog prava na suđenje u razumnom roku na temelju članka 63. Ustavnog zakona, u pravilu i ta da je podnositelj koristio sva dopuštena pravna sredstva protiv nerazumne duljine postupka.«

5. Uvažavajući činjenicu da je u konkretnom slučaju došlo do poništavanja upravnog akta i vraćanja predmeta na ponovni postupak te da se podnositelj koristio sredstvom za ubrzavanje upravnog spora, te da je postupak (spor) u ovoj pravnoj stvari još uvijek u tijeku, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

IV. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

6. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i nadležnih tijela, te važnost predmeta postupka za podnositelja.

1) Duljina upravnog i sudskog postupka

7. U skladu s praksom Ustavnog suda (stajališta izražena u odluci broj: U-IIIA-4885/2005) potrebno je sagledati ukupno trajanje upravnog i upravnosudskog postupka zajedno.

Razmatrano razdoblje započelo je 20. siječnja 2014. kada je podnositelj podnio žalbu protiv rješenja od 16. prosinca 2013. jer je tada nastao »spor« u smislu članka 29. stavka 1. Ustava. Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovoj pravnoj stvari od podnošenja žalbe u upravnom postupku do donošenja ove odluke traje ukupno šest (6) godina, tri (3) mjeseca i šesnaest (16) dana.

2) Složenost upravnog predmeta

8. Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju nije riječ o složenijem predmetu.

3) Postupanje nadležnog upravnog tijela i upravnih sudova

9. U konkretnom slučaju duljina trajanja postupka uzrokovana je neučinkovitim postupanjem drugostupanjskog tijela. Naime, podnositelj je 20. siječnja 2014. izjavio žalbu protiv prvostupanjskog rješenja o kojoj je drugostupanjsko tijelo odlučilo tek 29. svibnja 2019. Postupak je u tijeku (ponovno) pred prvostupanjskim tijelom.

4) Ponašanje podnositelja ustavne tužbe

10. Ustavni sud ocjenjuje da podnositelj nije pridonio duljini trajanja postupka.

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

11. Ustavni sud utvrđuje da je postupak (upravni i sudski) u razmatranom razdoblju trajao više od šest (6) godina. Imajući u vidu duljinu trajanja postupka te da nije riječ o složenijoj pravnoj stvari i da postupak nije okončan, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

1) Izreka odluke i nalog prvostupanjskom tijelu

12. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

13. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Ustavni sud utvrđuje visinu naknade, zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

14. Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka V. izreke).

Broj: U-IIIA-5286/2019

Zagreb, 6. svibnja 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
 dr. sc. Branko Brkić, v. r.