## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-546/2003 od 23. rujna 2004.

### NN 143/2004 (15.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-546/2003 od 23. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2528

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Ivan
Mrkonjić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom K. T. iz K., koju zastupa Č. P., odvjetnik
iz Z., na sjednici održanoj 23. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv presude Vrhovnog suda Republike
Hrvatske broj: Revr-624/02-2 od 15. listopada 2002. godine, kojom je odbijena
revizija podnositeljice izjavljena protiv presude Županijskog suda u Karlovcu
broj: Gž-478/01 od 27. lipnja 2001. godine. Tom presudom odbijena je žalba
podnositeljice podnijeta protiv presude Općinskog suda u Karlovcu broj:
P-1385/95 od 10. veljače 2000. godine, kojom je odbijen tužbeni zahtjev
podnositeljice da se ponište: Program rješavanja trajnog viška radnika donesen
od strane tuženika, K. b. d.d., od 10. listopada 1995., u dijelu u kojem je
podnositeljica uvrštena u Popis radnika koji predstavljaju organizacijski,
tehnološki odnosno ekonomski višak, Odluka tuženika od 12. listopada 1995. o
prestanku radnog odnosa podnositeljici, Odluka tuženika od 31. listopada 1995.
o odgađanju provedbe Odluke o prestanku radnog odnosa, i Odluka tuženika od 30.
studenoga 1995. kojom je odbijen prigovor podnositeljice. Odbijen je i tužbeni
zahtjev podnositeljice da je se vrati u radni odnos i rasporedi na radno mjesto
»referent tekućih i žiro računa«, odnosno drugo radno mjesto odgovarajuće stručnoj
spremi i radnoj sposobnosti podnositeljice.

2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim
presudama, zbog počinjenih povreda odredaba parničnog postupka povrije­đena
ustavna prava zajamčena člancima 26. i 54. Ustava Republike Hrvatske.
Ponavljajući navode koje je isticala u žalbenom i revizijskom postupku, u
ustavnoj tužbi u bitnome ističe da je u prvostupanjskom postupku povrijeđeno načelo
neposrednosti, jer je prvostupanjski sud utvrdio da je sindikalna organizacija
sudjelovala u donošenju Programa rješavanja viška radnika tuženika uvidom u
spis Općinskog suda u Karlovcu broj: P-1385/95, a ne saslušanjem predloženih
svjedoka. Smatra naime, da su svi radni sporovi bivših djelatnika K. b. d.d.
različiti s obzirom na radno mjesto na kojem su radili pa je trebalo dokaze na
okolnost sudjelovanja sindikata u donošenju Programa provesti neposredno.

Osim
toga smatra da Program rješavanja viška radnika nije donesen uz sudjelovanje
sindikata, što je u suprotnosti s odredbama članka 24. Zakona o radnim odnosima
(»Narodne novine«, broj 25/92. – pročišćeni tekst, 26/93. i 29/94.), te da joj
pri prestanku radnog odnosa poslodavac nije osigurao prava koja proizlaze iz
odredbe članka 21. Zakona o radnim odnosima, kao što su pravo na rad u drugoj
organizaciji, pravo na dokvalifikaciju ili prekvalifikaciju, pravo na dokup staža,
pravo na otpremninu ili pravo na novčanu naknadu.

Predlaže
da Sud usvoji ustavnu tužbu, ukine osporene presude i predmet vrati
prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

3. Iz
spisa Općinskog suda u Karlovcu razvidno je da prvostupanjski sud na spornu
okolnost sudjelovanja sindikata u donošenju Programa rješavanja viška radnika
nije provodio dokaz saslušanjem predloženih svjedoka, već je izvršio uvid u
spis tog suda broj: P-1384/95, vođenim povodom tužbe bivše djelatnice K. b.
d.d. kojoj je prestao radni odnos temeljem istog Programa rješavanja viška
radnika. Naime, u tom postupku pravomoćnim presudama, koje su potvrđene
presudom Vrhovnog suda utvrđeno je da je sindikat sudjelovao u donošenju tog
programa.

Uvidom
u navedeni spis prvostupanjski sud je utvrdio da je Uprava tuženika upoznala
predstavnike sindikata s izradom Programa trajnog rješavanja viška radnika, te
da je poslodavac 10. listopada 1995. godine izrađeni Program rješavanja viška
radnika zajedno s popisom viška radnika dostavio Izvršnom odboru sindikata radi
davanja mišljenja, koji se očitovao svojim dopisom od 12. listopada 1995.
godine.

Utvrdivši
da je podnositeljici radni odnos prestao na temelju Programa donijetog u skladu
sa zakonom, odbio je njen tužbeni zahtjev.

Županijski
sud je ocijenio da je sud prvog stupnja takvim izvođenjem dokaza i utvrđenim činjeničnim
stanjem pravilno zaključio kako je sindikatu bilo omogućeno sudjelovanje u donošenju
programa kojeg podnositeljica pobija. Očitujući se na žalbene navode Županijski
sud smatra da se podnositeljica neosnovano poziva na primjenu članka 21. stavka
2. Zakona o radnim odnosima jer se ta odredba odnosi na slučajeve kada
poslodavac utvrdi da je privremeno prestala potreba za radom radnika, dok je
podnositeljici utvrđen trajni prestanak potrebe za radom.

Odlučujući
o reviziji podnositeljice Vrhovni sud je ocijenio da time što su nižestupanjski
sudovi utvrdili da je sindikat sudjelovao u donošenju Programa uvidom u spis Općinskog
suda u kojem je pravomoćno utvrđeno sudjelovanje sindikata u dono­še­nju
Programa, bez provođenja neposrednih dokaza na tu okolnost (saslušanjem
svjedoka) nije počinjena relativno bitna povreda odredaba parničnog postupka iz
članka 354. stavka 1. u svezi s odredbom članka 4. Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.), budući da
prema stajalištu Vrhovnog suda i tako provedeni dokaz daje dovoljno uporišta
sudu za ocjenu tog spornog pitanja.

Na
temelju utvrđenja nižestupanjskih sudova Vrhovni sud je ocijenio da je Program
obuhvatio sve okolnosti predviđene odred­bom članka 25. stavka 1. Zakona o
radnim odnosima, te da je na temelju istog sačinjen popis viška radnika imajući
u vidu kriterije iz stavka 3. istog članka. S obzirom na navedeno ocijenio je
da su osporene odluke o prestanku radnog odnosa, odgodi provedbe te odluke i o
odbijanju prigovora, zakonito donesene.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

4. U
postupku pokrenutom ustavnom tužbom temeljem od­red­be članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili
o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno
pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i
potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud
relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi
ustavnog prava.

5. Iako
u ustavnoj tužbi podnositeljica izrijekom ne navodi povredu ustavnog prava na
pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, iz sadržaja ustavne
tužbe proizlazi da podnositeljica smatra povrijeđenim i to ustavno pravo.
Naime, imajući u vidu sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje, koji je
ograničen na postupovna jamstva, te činjenicu da podnositeljica u ustavnoj tužbi
ističe postupovne povrede učinjene u sudskom postupku, ocjena je Suda da se
podnositeljica u suštini poziva na povredu ustavnog prava na pravično suđenje.

Povredu
odredaba parničnog postupka, a time i povredu navedenog ustavnog prava,
podnositeljica nalazi u tome što je prvostupanjski sud sporno pitanje
sudjelovanja sindikata u donošenju Programa ocijenio bez provođenja neposrednih
dokaza, uvidom u drugi parnični spis, te svoju presudu temelji na rezultatima
dokaznog postupka provedenog u drugom parničnom postupku.

Prema odredbama Zakona o parničnom postupku načelo
neposrednog izvođenja dokaza nije apsolutno; odredbom članka 4. Zakona o parničnom
postupku propisano je da sud odlučuje o tužbenom zahtjevu, u pravilu, na
temelju usmenog, neposrednog i javnog raspravljanja.

Pritom, povreda procesnih pravila o neposrednom izvođenju
dokaza može u pravilu imati samo značaj razloga relativno bitne povrede
odredaba parničnog postupka. Prema odredbi članka 354. stavka 1. Zakona o parničnom
postupku bitna povreda odredaba parničnog postupka postoji ako sud u tijeku
postupka nije primijenio ili je nepravilno primijenio koju odredbu ovog zakona,
a to je bilo ili je moglo biti od utjecaja na donošenje zakonite i pravilne
presude.

U konkretnom slučaju, osiguravajući jedinstvenu primjenu
zakona i štiteći ravnopravnost građana sukladno odredbi članka 118. stavka 1.
Ustava, Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, potvrdio je zakonitost
nižestupanjskih presuda, ocijenivši pritom da provedenim dokazom na način na
koji ga je proveo prvostupanjski sud nije počinjena bitna povreda postupka.
Ujedno je za svoju ocjenu dao valjane pravne razloge.

Polazeći od navedenog a sagledavajući postupak koji
je prethodio ustavnosudskom kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je
isti vođen na način koji podnositeljici osigurava pravično suđenje.

6. U ustavnoj tužbi podnositeljica je istaknula
povredu ustav­nog prava zajamčenog člankom 54. stavka 1. Ustava kojim je
propisano:

Svatko ima pravo na rad i slobodu rada.

Pod pravom na rad i slobodom rada podrazumijeva se i
pravo pojedinca da mu radni odnos ne prestane na način suprotan od onog utvrđenog
mjerodavnim zakonom. Imajući u vidu sadržaj tog ustavnog prava, kao i u parničnom
postupku utvrđene činjenice, primijenjeno materijalno pravo te provedeni
postupak, Ustavni sud je utvrdio da prestankom radnog odnosa podnositeljice,
uslijed utvrđenja trajnog prestanka potrebe za njezinim radom na zakonom uređen
način, podnositeljici nije povrijeđeno navedeno ustavno pravo.

Osvrćući
se na navode ustavne tužbe o primjeni članka 21. stavka 2. Zakona o radnim
odnosima, Sud ističe da se na te navode, istaknute i u žalbi, očitovao Županijski
sud. Svoje stajalište da se podnositeljica neosnovano poziva na primjenu te
odredbe, Županijski sud je pritom obrazložio valjanim pravnim razlozima.

7.
Odredba članka 26. Ustava sadrži ustavno jamstvo jednakosti hrvatskih državljana
i stranaca u postupcima pred nadležnim tijelima Republike Hrvatske. Ta Ustavom
zajamčena procesna garancija obvezuje nadležna tijela da u sudskim, upravnim
ili u postupcima pred drugim tijelima koja imaju javne ovlasti prema strankama
postupaju jednako, neovisno o njihovom državljanstvu.

S
obzirom na sadržaj navedenog ustavnog prava, u konkretnoj pravnoj stvari ne
postoje razlozi temeljem kojih bi se moglo ocjenjivati da je osporenim rješenjima
povrijeđeno to ustavno pravo.

8. Iz
navedenih razloga je, na temelju odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
odlučeno kao u izreci.

Odluka
iz točke II. izreke temelji se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-546/2003

Zagreb,
23. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 143/2004-2528