## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-220/1996 od 8. srpnja 1998.

### NN 97/1998 (17.7.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-220/1996 od 8. srpnja 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom ustavne tužbe Z. L. iz K.,
K. H. 81, radi zaštite ustavnih prava, na sjednici održanoj dana 8. srpnja
1998. godine, donio je

## ODLUKU

I. Usvaja se ustavna tužba te se ukidaju:

- presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-1007/1993 od 4.
travnja 1995.

- presuda Okružnog suda u Bj., broj: Gž-940/92 od 28. svibnja 1992.

- presuda Općinskog suda u K., broj: P-112/92 od 24. ožujka 1992.

II. Predmet se vraća sudu prvog stupnja na ponovno suđenje.

III. Ova odluka objavit će se u ŻNarodnim novinamaŽ.

Obrazloženje

Z. L. je ovom Sudu podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu u povodu
presuda citiranih u izreci ove odluke. Tim su presudama odbijeni njegov
tužbeni zahtjev, žalba, odnosno revizija u parničnom postupku u kojem je
podnositelj tražio da mu tuženik ŻPrivredna bankaŽ d.d. Z. isplati deviznu
kamatu temeljem ugovora o namjenskom oročenom novčanom depozitu, zaključenog
dana 26. studenoga 1980. na rok oročenja od 10 godina i kamatnom stopom
od 10%, koja se obračunava u devizama na dan 31. prosinca svake godine,
a sa svrhom osiguranja otplate stambenog kredita.

Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da mu tužena banka nije na ugovoreni
i propisani način isplatila deviznu kamatu, a sudovi da su to ocijenili
opravdanim jer su u jednom dijelu razdoblja oročenja (1984-1988.) bili
na snazi propisi koji su tu mogućnost dopuštali samo za građane na privremenom
radu u inozemstvu za vrijeme boravka u inozemstvu. Stoga je podnositelj
za sporno razdoblje primio isplatu dinarske kamate na ime djelomičnog ispunjenja
ugovorne obveze, a za preostali dio svojih potraživanja ustao je tužbom
smatrajući da se izmijenjeni propis u spornom razdoblju uopće ne odnosi
na ugovore o oročenom namjenskom novčanom depozitu, već samo na devizne
štedne uloge i devizne račune građana, da se radi o nedopustivoj retroaktivnoj
primjeni propisa i da je banka bila dužna izvijestiti komitenta o izmijenjenim
okolnostima i nemogućnosti ispunjenja ugovora.

Smatra, stoga, da je odbijanjem njegovog tužbenog zahtjeva došlo do
povrede odredaba članka 14. stavka 2. u svezi s člankom 26. i člankom 116.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (jednakost svih pred zakonom; jednakost
pred sudovima i drugim državnim tijelima; Vrhovni sud Republike Hrvatske
osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana), do povrede
odredaba članka 49. stavka 4. Ustava (prava stečena ulaganjem kapitala
ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim pravnim aktom) te povreda odredaba
članka 115. stavka 3. u svezi s člankom 118. Ustava (sudovi sude na temelju
Ustava i zakona; u suđenju sudjeluju i suci porotnici u skladu sa zakonom).

Ustavna tužba je osnovana.

U konkretnom slučaju, ovaj je Sud utvrdio da su povrijeđena ustavna
prava na zakonito suđenje i na jednakost pred zakonom i sudovima, dok nije
našao da bi postojale ostale povrede ustavnih prava na koje podnositelj
ukazuje.

Razlozi za takvo stajalište Suda su sljedeći:

Analizom dokumentacije u spisu predmeta, osporavanih odluka te navoda
i razloga ustavne tužbe, utvrđeno je da se osporavane odluke temelje na
odredbi članka 19. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju
i kreditnim odnosima s inozemstvom (ŻSlužbeni list SFRJŽ, br. 70/83) -
nastavno: ZID, kojom je noveliran članak 91. ranijeg Zakona o deviznom
poslovanju i kreditnim odnosima s inozemstvom (ŻSlužbeni list SFRJŽ, br.
15/77) - nastavno: Zakon. Ranija odredba članka 91. Zakona propisivala
je isplatu devizne kamate na devizne račune i devizne štedne uloge građana
i građanskih pravnih osoba. Člankom 19. ZID, koji je stupio na snagu 1.
siječnja 1984., propisana je isplata dinarske kamate na devizne štedne
uloge i devizne račune građana i građanskih pravnih osoba, a isplata devizne
kamate (odnosno po zahtjevu komitenta kombinirane devizno-dinarske ili
samo dinarske) dopuštena je jedino na devizne račune i devizne štedne uloge
jugoslavenskih građana na privremenom radu u inozemstvu, za vrijeme njihovog
boravka u inozemstvu.

U slučaju podnositelja ustavne tužbe, ne radi se o deviznom štednom
ulogu niti o deviznom računu građana, već o oročenom namjenskom novčanom
depozitu. Ta je kategorija bankarskih ugovora normirana odredbama članka
1035. do uključivo članka 1042. Zakona o obveznim odnosima (ŻNarodne novineŽ,
br. 53/91, 73/91, 3/94 i 7/96) - nastavno: ZOO, dok su ostale vrste bankarskih
ugovora zasebno regulirane u odredbama članka 1043. ZOO-a pa nadalje (npr.
ulog na štednju - članak 1043. do 1046.; bankarski tekući račun - članak
1052. do 1060. ZOO-a, itd.).

Revizijski sud u obrazloženju svoje presude navodi, između ostalog,
i to da je banka, sukladno članku 1035. ZOO, dužna vratiti deponirani novac
prema uvjetima iz ugovora te da ona, prema članku 1036. ZOO, otvara račun
koji je u smislu članka 1039. ZOO otvoreni račun deponenta pa se radi o
deviznom računu deponenta.

Ovakvo obrazloženje, osim što je samo sebi proturječno, nema temelja
u Zakonu jer se poziva na nepostojeći sadržaj zakonske norme. Naime, članak
1036. sadrži odredbu prema kojoj banka deponentu otvara račun, ali stoga
da bi, između ostalog, na taj račun polagala novac na ime dospjele kamate
u tijeku razdoblja oročenja. Zakon u ovom kontekstu ne poznaje kategoriju
Żotvorenog računa deponentaŽ, a osobito o toj kategoriji ne govori istaknuti
članak 1039. ZOO-a. On, naime, propisuje obvezu banke da redovito izvješćuje
deponenta o stanju računa, a što, uzgred, u konkretnom slučaju banka nije
činila. Neutemeljeno je, dakle, stajalište koje proizlazi iz citiranog
dijela obrazloženja, da bi jednostavnom činjenicom otvaranja računa na
ime deponenta njegov oročeni namjenski novčani depozit postao ŻobičniŽ
devizni štedni ulog građana na deviznom računu jer bi to značilo temeljitu
izmjenu pravne prirode zaključenog ugovora jednostranim aktom.

Iz svega navedenog slijedi da je, u konkretnom slučaju, došlo do primjene
zakonskih odredaba koje u tom slučaju nisu mogle biti primijenjene pa je,
stoga, utvrđeno da je došlo do povrede ustavnih prava podnositelja.

Slijedom toga, a na temelju odredaba članaka 59. i 62. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske (ŻNarodne novineŽ, br. 29/94) i članka 30. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (ŻNarodne novineŽ, br. 13/91),
donesena je odluka kao u izreci.

Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji se na odredbi članka 20.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-220/1996

Zagreb, 8. srpnja 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Jadranko Crnić, v. r.

Odluka, NN 97/1998-1344