## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1745/2002 od 21. travnja 2005.

### NN 59/2005 (9.5.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1745/2002 od 21. travnja 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1148**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Matija, Agata Račan i Smiljko Sokol,
članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom K., T. n. v. i m., Z.,
koju zastupa direktor A. P.-M., na sjednici održanoj 21. travnja 2005. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova će se odluka objaviti u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude
Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-11976/99
od 13. veljače 2002. godine, kojom je odbijena tužba podnositelja u upravnom
sporu protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske, Porezne
uprave, Središnjeg ureda.

Rješenjem Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Porezne uprave, Središnjeg ureda, klasa: UP/II-415-02/99-01/549, urbroj: 513-07/99-2 od 10. studenoga 1999. godine, odbijena
je žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Ministarstva, Porezne uprave,
Područnog ureda Virovitica, klasa: UP/I-415-06/99-01/397, urbroj:
513-07-10/99-9 od 4. listopada 1999. godine. Tim je rješenjem odbijen prigovor
podnositelja protiv rješenja istog tijela od 24. rujna 1999. godine, kojim je,
u predmetu prisilne naplate poreznom dužniku »T. š. V.« d.d. iz V., zabranjeno
raspolaganje potraživanja od »K.« d.d. iz Z. (dužnik poreznog dužnika), i
naloženo »K.« d.d. da to potraživanje uplaćuje do podmirenja ukupnog poreznog
duga u korist računa poreza na dodanu vrijednost, prireza na dohodak od
nesamostalnog rada, poreza na cestovna motorna vozila, članarina turističkim
zajednicama i poreza na promet nekretnina u novčanom iznosu navedenom u
prvostupanjskom rješenju.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da su
osporenim odlukama povrijeđene odredbe članaka 3., 18., 19., 26., 29., 48., 49.
i 51. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelj ponavlja činjenične navode koje je
iznosio u tijeku upravnog i upravnosudskog postupka o
tome da više nije dužnik poreznog dužnika »T. š. V.« d.d., jer je svoju obvezu
podmirio preuzimanjem duga koje je porezni obveznik imao prema trećem. Nadalje
u ustavnoj tužbi ponavlja navod tužbe Upravnom sudu, da je prvostupanjsko
rješenje doneseno u skraćenom postupku suprotno mjerodavnim odredbama Zakona o
općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91. i 103/96.).

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Odredbom članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/92. i
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), propisano je da
svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno
o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela,
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno
Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja ustavne tužbe, ne ispitujući povrede zakona, nego povrede ustavnih
prava.

4. Upravni sud Republike Hrvatske, rješavajući o
tužbi podnositelja, prihvatio je činjenična utvrđenja i pravno stajalište
drugostupanjskog upravnog tijela, ocjenjujući zakonitim, odnosno, utemeljenim
na mjerodavnim zakonskim odredbama.

Analizom osporene presude i ustavne tužbe
razvidno je:

– dana 23. rujna 1999. godine T. š. V. d.d. iz
V. podnijela je zahtjev Poreznoj upravi Područni ured Virovitica da se dug po
osnovi PDV naplati od njihovog dužnika K. d.d. iz Z.,

– dana 24. rujna 1999. godine, dan nakon
podnošenja zahtjeva, Područni ured donio je rješenje kojim se poreznom dužniku
T. š. V. d.d. zabranjuje raspolaganje potraživanjem koje ima u određenom iznosu
kod Konzuma d.d. i nalaže dužniku poreznog dužnika,
K. d.d. iz Z., podnositelju ustavne tužbe, da potraživanje na koje je stavljena
zabrana uplaćuje, do podmirenja ukupnog poreznog duga poreznog dužnika, u
korist određenih računa,

– podnositelj je protiv tog rješenja podnio
prigovor koji je odbijen rješenjem Područnog ureda Virovitica 4. listopada
1999. godine, s obrazloženjem da je upravno tijelo postupilo suglasno članku
82. Zakona o porezu na dohodak (»Narodne novine«, broj 25/95.),

– nakon odbijenog prigovora, 20. listopada 1999.
godine, predsjednik Uprave T. š. V. d.d. daje izjavu ovjerenu kod javnog
bilježnika, da T. š. nema dospjelih potraživanja od K. d.d. iz Z., budući da je
preuzeo ispunjenje duga T. š. prema K. L. und H. A. g., te da tu izjavu daje
kao dokazno sredstvo u upravnom postupku prisilne naplate poreza,

– uz žalbu na prvostupanjsko rješenje kojim je
odbijen prigovor, podnositelj prilaže ovu izjavu. Žalba je odbijena rješenjem
drugostupanjskog tijela. Prema drugostupanjskom rješenju, koje je Upravni sud
ocijenio zakonitim, zaključeno je da do prestanka potraživanja ne dolazi samim
time što je dužnikov dužnik preuzeo isplatu dužnikova duga prema trećoj osobi.
U konkretnom slučaju utvrđeno je da je dužnik dao izjavu o prestanku
potraživanja prema podnositelju ustavne tužbe nakon što je Porezna uprava
stavila zabranu na to potraživanje, te je zbog toga prvostupanjsko tijelo
odbilo prigovor podnositelja protiv prvostupanjskog rješenja o prisilnoj
naplati.

Upravni sud u obrazloženju osporene presude
utvrdio je da je izjava predsjednika Uprave »T. š. V.« d.d. od 20. listopada
1999. godine, kojom on izjavljuje da ta tvornica nema nikakvih potraživanja od
»K.« d.d., dana tek nakon što je prvostupanjsko tijelo odbilo prigovor. Stoga
ta izjava nije pravno relevantna za zakonitost prvostupanjskog rješenja, jer je
prvostupanjsko tijelo pravilno donijelo rješenje o prisilnoj naplati po
skraćenom postupku. Činjenice relevantne za donošenje prvostupanjskog rješenja
utvrđene su temeljem priloženih dokumenata a izjava na koju se podnositelj
poziva u ustavnoj tužbi, dana je nakon toga i priloži tek uz žalbu na
prvostupanjsko rješenje.

S obzirom da su navodi ustavne tužbe, i u odnosu
na donošenje rješenja u skraćenom postupku, istovjetni navodima podnositelja
koje je isticao u prigovoru na prvostupanjsko rješenje u žalbi drugostupanjskom
upravnom tijelu, i u tužbi Upravnom sudu, na njih su upravna tijela i Upravni
sud opsežno i okolnosno odgovorili, posebno se
očitujući na Ugovor i sporazum o poslovnoj suradnji, i izjavu u svezi prestanka
potraživanja od podnositelja. Dokumenti koji nisu postojali u vrijeme donošenja
prvostupanjskog rješenja nisu niti mogli biti temelj njegovog donošenja.

U osporenim odlukama navedeni su razlozi zašto
navodi prigovora i žalbe nisu od pravnog značaja za utvrđeno činjenično stanje
i primjenu mjerodavnih zakonskih odredbi, a u sudskoj kontroli upravnih akata,
Upravni sud je to ocijenio pravilnim i na zakonu osnovanim.

5. Odredbom članka 18. stavka 1. Ustava jamči se
pravo na žalbu protiv pojedinačnih akata donesenih u postupku prvog stupnja
pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom.

Iz spisa Upravnog suda Republike Hrvatske
razvidno je da je podnositelj koristio sve zakonom predviđene pravne mogućnosti
pobijanja prvostupanjskog rješenja te su nadležna tijela i sud odlučivali u
okviru svoje nadležnosti i temeljem zakonskih odredbi postupovnog
i materijalnog prava.

Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio da
takvim na zakonu utemeljenim odlukama podnositelju nije povrijeđeno ustavno
pravo na žalbu zajamčeno člankom 18. stavkom 1. Ustava.

6. Odredbom članka 19. stavka 2. Ustava jamči se
sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja
imaju javne ovlasti.

Upravni sud Republike Hrvatske je, odbijajući
tužbu podnositelja, za svoja utvrđenja dao valjane razloge, očitovavši se pri
tome o svim navodima tužbe sukladno mjerodavnim odredbama Zakona o upravnim
sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.)

7. Odredbom članka 26. Ustava propisano je da su
svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim
državnim tijelima koja imaju javne ovlasti. Ova ustavna odredba nije mjerodavna
u ovom slučaju, s obzirom da su stranke u vođenim postupcima domaće pravne
osobe.

8. Člankom 29. stavkom 1. Ustava propisano je da
svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni, neovisni i nepristrani sud pravično i
u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.

U konkretnom je slučaju Upravni sud, u okviru
svoje nadležnosti, proveo postupak i odlučio sukladno mjerodavnim postupovnim propisima, na podlozi činjenica utvrđenih u
upravnom postupku, koje je prihvatio kao pravilno utvrđene, te u osporenoj
presudi izložio valjane razloge za svoja stajališta.

Slijedom svega izloženog Ustavni sud ocjenjuje
da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno
člankom 29. stavak 1. Ustava,

Iz istih razloga nije povrijeđeno ustavno pravo
iz odredbe članka 19. stavka 2. Ustava koje jamči sudsku kontrolu zakonitosti
pojedinačnih akata upravnih vlasti.

9. Člankom 48. stavkom 1. Ustava jamči se pravo
vlasništva. Ustavni sud, temeljem članka 48. Ustava štiti pravo vlasništva na
ustavnopravnoj razini na način da priječi tijelima državne vlasti ograničavanje
ili oduzimanje tog prava, osim ako je ograničavanje ili oduzimanje zasnovano na
zakonu. U slučaju zadiranja u vlasništvo od strane drugih pravnih subjekata
(fizičkih ili pravnih osoba) radi se u pravilu o imovinskim sporovima privatnog
prava. Ustavni sud ispituje i takvu odluku sudbene i druge vlasti kada ocijeni
da je osporena odluka, prosuđujući je kroz zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda zajamčenih Ustavom, utemeljena na nepravilnom ili neprihvatljivom
pravnom stajalištu.

Međutim, u konkretnom slučaju nadležno tijelo
sudbene vlasti nije odlučivalo o postojanju prava vlasništva podnositelja. Iz
navedenog je utvrđeno da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo sadržano u
članku 48. stavku 1. Ustava.

10. Podnositelju također nisu povrijeđena
ustavna prava zajamčena člankom 49. Ustava koji navodi da su poduzetnička i
tržišna sloboda temelj gospodarskog ustroja Republike Hrvatske, s obzirom da je
osporena odluka donesena u zakonom propisanom postupku primjenom mjerodavnih
materijalnih propisa.

11. Odredbe članaka 3., 51. i 19. stavka 1.,
Ustava, na čiju povredu podnositelj također ukazuje, ne sadrže ljudska prava i
temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje bi Ustavni sud štitio u ustavnosudskom
postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

12. Zbog izloženog, a na temelju odredaba
članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u izreci.

13.
Objava odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1745/2002

Zagreb, 21. travnja 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 59/2005-1148