## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-905/2003 od 5. svibnja 2004.

### NN 58/2004 (7.5.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-905/2003 od 5. svibnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1321

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući
o ustavnoj tužbi M. B. iz Z., na sjednici održanoj 5. svibnja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe
M. B. iz Z. odre­đuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz
članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 –
pročišćeni tekst) u iznosu od 6.800,00 kuna.

III.
Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u
roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1.
Podnositeljica ustavne tužbe, na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijela je 13. ožujka 2003. godine ustavnu
tužbu radi duljine parničnog postupka koji se vodio pred Općinskim sudom u
Zagrebu i Županijskim sudom u Zagrebu, smatrajući da je time povrijeđeno njeno
ustavno pravo na suđenje u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu, broj: Pn-3168/95 i
spis Županijskog suda u Zagrebu, broj: Gž-12753/01 utvrdio činjenice koje su
pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Dana 20. prosinca 1984. godine podnositeljica je
Općinskom sudu u Zagrebu podnijela tužbu protiv tuženika, tadašnjeg SIZ-a stanovanja
i komunalnih djelatnosti općine Medveščak, a kasnije Fonda grada Zagreba za
vodoprivredu, promet, stambeno i komunalno gospodarstvo, radi naknade štete
koju je pretrpjela uslijed loše izvedenih radova na krovu zgrade u kojoj
stanuje.

U razdoblju do 5. studenoga 1997. godine
prvostupanjski sud je donio presudu kojom je u cijelosti prihvatio tužbeni
zahtjev, te je istu ukinuo Županijski sud u Zagrebu. Spis je vraćen Općinskom
sudu u Zagrebu dana 7. travnja 1995. godine.

Sljedeće ročište održano je dana 15. veljače 1999.
godine te je tuženoj strani dodijeljen rok od petnaest dana radi očitovanja na
raniji podnesak tužiteljice.

Dana 19. travnja 1999. godine tužena se očitovala na
podnesak tužiteljice.

Na ročištu od 11. svibnja 2000. godine tužiteljica je
pozvana da dostavi troškovnik sanacije stana.

Dana 11. svibnja 2000. tužiteljica je dostavila
traženi troš­kovnik, sačinjen po sudskom vještaku.

Na ročištu održanom 6. rujna 2000. godine tuženi se
usprotivio nalazu sudskog vještaka.

Na
ročištu zakazanom za dane 11. listopada i 17. studenoga 2000. godine nije
pristupio pozvani sudski vještak.

Na ročištu održanom 15. prosinca 2000. godine
saslušan je sudski vještak.

Rješenjem od 1. veljače 2001. godine određeno je da
će se provesti dokaz građevinskim vještačenjem.

Dana 9. veljače 2001. godine u spis je zaprimljen
nalaz i mišljenje građevinskog vještaka.

Dana 2. listopada 2001. godine tužiteljica je
uskladila tužbeni zahtjev s nalazom i mišljenjem vještaka.

Dana 3. listopada 2001. godine zaključena je glavna
rasprava, te je donijeta presuda kojom je tužbeni zahtjev djelomično usvojen.

Dana 16. studenoga 2001. godine tužena strana je
izjavila žal­bu protiv prvostupanjske presude.

Dana 20. svibnja 2003. godine Županijski sud u
Zagrebu odbio je žalbu tužene i potvrdio prvostupanjsku presudu.

OČITOVANJE
ŽUPANIJSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od
Županijskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju od 2. travnja 2004. godine Županijski
sud u Zagrebu navodi kronologiju postupanja u predmetu, te obrazlaže trajanje
postupka pred tim sudom činjenicom da se radi o naj­opterećenijem sudu u
Republici Hrvatskoj, te da u konkretnom predmetu nije predviđeno hitno
postupanje.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«.

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

*»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).*

*(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.*

*(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.«.*

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pn-3168/95 i spis Županijskog suda u Zagrebu, broj: Gž-12753/01 Ustavni sud je
utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupanje temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 20. prosinca 1984. godine, tužbom podnositeljice
protiv tuženika, tadašnjeg SIZ-a stanovanja i komunalnih djelatnosti općine
Medveščak, a kasnije Fonda grada Zagreba za vodoprivredu, promet, stambeno i
komunalno gospodarstvo, radi naknade štete koju je pretrpjela uslijed loše
izvedenih radova na krovu zgrade u kojoj stanuje.

Ustavna tužba podnesena je dana 12. ožujka 2003.
godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud
utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje
ukupno osamnaest (18) godina, dva (2) mjeseca i dvadeset i dva (22) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni
ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, na temelju članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostalog propisuje:

*»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza
građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.*

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno
relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 13. svibnja 2003. godine
(to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina,
četiri (4) mjeseca i sedam (7) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, u postupku
pred prvostupanjskim sudom razdoblje potpune neaktivnosti suda trajalo od 5.
studenoga 1997. godine do 15. veljače 1999. godine, što iznosi jednu (1)
godinu, tri (3) mjeseca i deset (10) dana.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TU­ŽITELJA U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica
ustavne tužbe, kao tužiteljica u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog
suda, nije doprinijela duljini trajanja sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST
SUDSKOG PREDMETA

Navodi
tužbe ne ukazuju da bi se radilo o složenom predmetu.

5.5.                        DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU
SUDSKOG POSTUPKA

U
povodu isticanja nadležnog žalbenog suda o opterećenosti brojem predmeta,
Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na organizacijske ili kadrovske probleme
suda ne bi moglo smatrati oprav­danim razlogom za nerazumno dugo trajanje
sudskog postupka.

Napominje
se da je Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio
da su države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima *Bucholoz protiv Njemačke* od 6. svibnja 1981., *Guincho protiv
Portugala* od 10. srpnja 1984., *Union Alimentaria Sanders SA* od 7.
srpnja 1989., *Brigandi protiv Italije* od 19. veljače 1991. i dr.).

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom razdoblju postupak pred Općinskim sudom u
Zagrebu trajao tri (3) godine, devet (9) mjeseci i dvadeset i osam (28) dana,
te je u tom razdoblju održano sedam ročišta za glavnu raspravu i donijeta
prvostupanjska presuda. Nakon toga, postupak po žalbi protiv te presude pred
Županijskim sudom u Zagrebu trajao je jednu (1) godinu, pet (5) mjeseci i deset
(10) dana.

U
odnosu na duljinu postupka pred Općinskim sudom u Zagrebu, Ustavni sud nalazi
da je taj sud bezrazložno uzrokovao odugovlačenje postupka u gore navedenom
razdoblju neaktivnosti od preko jedne (1) godine i tri (3) mjeseca, dok je
nakon toga rasprave zakazivao u razumnim, redovnim razmacima, te proveo
potrebno vještačenje.

U
odnosu na postupanje Županijskog suda u Zagrebu, Ustavni sud nalazi duljinu
postupka razumnom.

Međutim,
nikako se ne može smatrati da bi ukupno trajanje sudskog postupka u parnici
radi naknade štete u kojoj, prema ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito
složenih niti činjeničnih niti pravnih pitanja, udovoljilo zahtjevu suđenja u
razumnom roku zajamčenom člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stoga, Ustavni sud utvrđuje
da je povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni
i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

POSEBNE
OKOLNOSTI SLUČAJA

6. Županijski
sud u Zagrebu izvijestio je Ustavni sud da je u konkretnom predmetu donio
presudu 20. svibnja 2003. godine. Na dan donošenja presude Županijskog suda u
Zagrebu postupak pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

Prema dosadašnjoj praksi, u slučaju donošenja sudske
presude prije okončanja ustavnosudskog postupka pokrenutog temeljem članka 63.
stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud odbacivao je ustavne tužbe po osnovi
članka 32. Ustavnog zakona, s obrazloženjem da su prestale postojati
pretpostavke za odluči­vanje o biti stvari, jer je sudska odluka u međuvremenu
donesena.

Prema stajalištu Ustavnog suda, ispunile su se
pretpostavke za preispitivanje navedene ustavnosudske prakse u svjetlu či­njenica
i okolnosti nastalih u pravnom poretku Republike Hrvat­ske nakon što su ustavne
tužbe, podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona, postale djelotvorno
sredstvo pravne zaštite ustavnog prava na donošenje sudskih odluka u razumnom
roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni
sud u tom smislu utvrđuje da se sve veći broj sud­skih odluka donosi nakon
podnošenja ustavnih tužbi zbog nerazumne duljine sudskih postupaka, a prije
okončanja postupaka pred Ustavnim sudom. Stoga je obveza Ustavnog suda da svoju
dosadašnju praksu preispita u svjetlu navedenih novonastalih činjenica i
okolnosti s ciljem unapređenja zaštite ustavnog prava zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava, koje obuhvaća i pravo stranke da joj se prizna primjerena
naknada za povredu ustavnog prava koja je učinjena i traje sve do dana podnošenja
ustavne tužbe.

Sukladno
navedenom, u skladu je s načelom vladavine prava da u primjeni članka 63.
Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno relevantnom
razdoblju koje prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi završava danom
podnošenja ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o tome je li sudska
odluka ipak donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski postupak.

7. U
konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne
tužbe Ustavnom sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud
utvrdio povredu ustavnog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, trajalo od 5. studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne tužbe
12. ožujka 2003. godine.

Za
navedeno razdoblje, u kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo
na primjerenu naknadu u iznosu od 6.800,00 kuna. Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u
obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se
radi.

Uvažavajući
činjenicu da je sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka
trajanja pravno relevantnog razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i
utvrdio povredu ustavnog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje
sudske odluke u određenom roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog
zakona, u konkretnom slučaju nije potrebno primijeniti.

8.
Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i
III. izreke ove odluke.

9.
Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-905/2003
Zagreb, 5. svibnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 58/2004-1321