## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-183/2009 od 27. svibnja 2010.

### NN 92/2010 (24.7.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-183/2009 od 27. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2598

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula S. K. iz Č., P., koju zastupa punomoćnik D. Č., odvjetnik u R., na sjednici održanoj 27. svibnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-6210/2008-5 od 6. studenoga 2008. godine.

III. Predmet se vraća Upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. S. K. (podnositeljica ustavne tužbe) podnijela je ustavnu tužbu protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-6210/2008-5 od 6. studenoga 2008. godine, kojom je odbijena njezina tužba podnesena protiv rješenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske, klasa: UP/II-555-05/08-02/41, ur. broj: 534-09-2-1-2/1-08-3 od 30. travnja 2008. godine.

Tim je rješenjem odbijena podnositeljičina žalba izjavljena protiv rješenja Centra za socijalnu skrb Rijeka, klasa: UP/I-555-01/07-06/1, ur. broj: 2170-20-04/27-07-4 od 17. listopada 2007. godine, kojim je odbijen njezin zahtjev za priznavanje prava na status roditelja njegovatelja radi njegovanja mldb. I. K.

2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim aktima povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 29. stavkom 1. i 57. stavkom 2. Ustava Republike Hrvatske.

U ustavnoj tužbi podnositeljica, među ostalim, navodi:

»Dakle, Upravni sud drži da se pod pojmom boravka u navedenom Zakonu o socijalnoj skrbi smatra i boravak u školskoj ustanovi te da tužiteljica stoga ne ispunjava propisane uvjete za stjecanje statusa roditelja njegovatelja budući je njezin sin uključen u »program boravka«, odnosno pohađa prvi razred P. s. h. g.

Naprijed navedeni stav Upravnog suda da se pohađanje prvog razreda srednje škole (gimnazije) može izjednačiti sa programom boravka u potpunosti je neosnovan i suprotan odredbi članka 65 stavaka 1 i 2 Zakona o socijalnoj skrbi.

Naime, odredbom čl. 65 st. 2 Zakona o socijalnoj skrbi propisano je da se poludnevnim boravkom smatra boravak u trajanju od 4 do 8 sati dnevno, u kojem vremenu se osigurava pružanje usluga iz stavka 1 istoga članka, odnosno osigurava se zadovoljenje svih životnih potreba: boravak, prehrana, održavanje osobne higijene, briga o zdravlju, čuvanje, odgoj i obrazovanje, njega, radne aktivnosti, psihosocijalna rehabilitacija, korištenje slobodnog vremena, organiziranje prijevoza i druge potrebe ovisno o vrsti korisnika.

Pohađanje prvog razreda P. s. h. g. ne može se smatrati programom boravka budući da polaznicima nije osigurano zadovoljenje životnih potreba kako to propisuje čl. 65 st. 1 i 2 Zakona o socijalnoj skrbi, a riječ je o prehrani, održavanju osobne higijene, brizi o zdravlju, čuvanju, njezi, radnim aktivnostima, psihosocijalnoj rehabilitaciji, korištenju slobodnog vremena, organiziranju prijevoza i drugim potrebama.

Nadalje, pohađanje prvog razreda P. s. h. g. mldb. I. K. omogućuje upravo tužiteljica koja ga vozi i odvozi u školu, boravi s njim na nastavi kako bi ga vodila od učionice do učionice te na toalet jer škola nema osobu koja bi to obavljala umjesto nje. (...) «.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene presude.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. - pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Iz spisa u bitnome proizlazi sljedeće:

– rješenjem Centra za socijalnu skrb Rijeka, klasa: UP/I-555-01/07-06/1, ur. broj: 2170-20-04/27-07-4 od 17. listopada 2007. godine, odbijen je podnositeljičin zahtjev za priznavanje prava na status roditelja njegovatelja radi njegovanja mldb. I. K.;

– rješenjem Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske, klasa: UP/II-555-05/08-02/41, ur. broj: 534-09-2-1-2/1-08-3 od 30. travnja 2008. godine, odbijena je podnositeljičina žalba izjavljena protiv prvostupanjskog rješenja. U obrazloženju drugostupanjsko upravno tijelo navelo je sljedeće:

»(...) Iz medicinske dokumentacije nesporno proizlazi da kod mlt. I. K. ne postoji oštećenje zdravlja radi kojega bi mu za održavanje kvalitete života bilo potrebno pružanje specifične njege izvođenjem medicinsko-tehničkih zahvata, koji podrazumijevaju primjerice: zbrinjavanje stoma (toaleta i promjena kanile), traheostoma, urostoma, nefrostoma, gastrostoma, ileostoma, kolostoma. kateterizacija mokraćnog mjehura, klizme, postavljanje i izmjena nazogastrične sonde, primjena terapije kisikom i slični zahvati. Zbog navedenih razloga ne postoji zakonska osnova za priznavanje prava na status roditelja njegovatelja žaliteljici temeljem odredbe članka 77.a, stavka 1. Zakona o socijalnoj skrbi.

Zakonom o socijalnoj skrbi propisano je da se pravo na status roditelja njegovatelja iznimno priznaje jednom od roditelja ako dijete ima težinu oštećenja zbog kojega je u potpunosti nepokretno i uz pomoć ortopedskih pomagala ili kod djeteta postoji više vrsta težih oštećenja, zbog čega je potpuno ovisno o brizi roditelja (članak 77.a, stavak 2).

Pravo iz stavka 2. navedenog članka, priznaje se jednom od roditelja ako zbog težine oštećenja ili bolesti djeteta njegovo zbrinjavanje nije moguće osigurati uključivanjem u programe boravka (stavak 3. istog članka).

Uvidom u spise predmeta utvrđeno je da je Prvostupanjsko tijelo vještačenja u Rijeci provelo vještačenje mlt. I. K. te o utvrđenom zdravstvenom stanju donijelo Nalaz i mišljenje 6. ožujka 2007. godine (br. ev.: 326-Š) iz kojega proizlazi da kod njega postoji težina oštećenja zbog koje je u potpunosti nepokretan i uz pomoć ortopedskih pomagala i zbog koje nije u mogućnosti samostalno održavati osobnu higijenu i obavljati fiziološke potrebe te samostalno se svlačiti i oblačiti, u smislu mjerila propisanih odredbom člankom 38. stavka 2. al. 1. i 3. Pravilnika o sastavu i načinu rada tijela vještačenja u postupku ostvarivanja prava iz sustava socijalne skrbi i drugih prava po posebnim propisima (Narodne novine broj 64/02 i 105/07, u daljnjem tekstu Pravilnika).

Iz spisa predmeta, međutim, nadalje nesporno proizlazi da mlt. I. K. redovito polazi 1. razred P. s. h. g. u R. gdje dnevno boravi 6 sati.

Pod pojmom boravka Zakon o socijalnoj skrbi smatra između ostalog i boravak u školskoj ustanovi (članak 65. stavak 1. i 2., članak 58. stavak 1. Zakona).

Cijeneći pravno i činjenično stanje na temelju navoda u izreci i obrazloženju pobijanog rješenja, kao i podataka u spisima predmeta, ovo drugostupanjsko tijelo je ocijenilo da je prvostupanjsko tijelo pravilno odlučilo da žaliteljica ne ispunjava uvjete za priznavanje prava na status roditelja njegovatelja. Naime, unatoč nesporno utvrđenoj okolnosti da njen mlt. sin I. K. ima težinu oštećenja zdravlja u smislu odredbe članka 11.a, stavka 2. Zakona o socijalnoj skrbi, činjenica da on redovito polazi 1. razred P. s. h. g. u R., gdje dnevno boravi 6 sati, zapreka je za priznavanje prava na status roditelja njegovatelja u smislu odredbe članka 77. stavka 3 Zakona iz naprijed obrazloženih razloga.

Stoga je ocijenjeno i da su žalbeni navodi žaliteljice neosnovani, radi čega je, sukladno odredbi članka 240. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku (Narodne novine, broj 53/91 i 103/06) valjalo odlučiti kao u izreci ovog rješenja, iz razloga pobliže navedenih u obrazloženju istog.«

- Upravni sud je presudom broj: Us-6210/2008-5 od 6. studenoga 2008. godine odbio podnositeljičinu tužbu protiv drugostupanjskog rješenja, navevši, među ostalim, sljedeće:

»(...) U postupku je nesporno da maloljetni I. K. polazi prvi razred P. s. h. g. u R.. Po ocjeni suda je tuženo tijelo pravilno ocijenilo da se pod pojmom boravka u navedenom Zakonu smatra i boravak u školskoj ustanovi te da tužiteljica ne ispunjava propisane uvjete za stjecanje statusa roditelja njegovatelja. Stoga je osnovano odbilo tužiteljičinu žalbu uz razložno obrazloženje s kojim je sud suglasan.

Na osnovi svega izloženog Sud ne nalazi povreda zakona na štetu tužiteljice, već cijeni da je tuženo tijelo pri donošenju rješenja poštivalo zakonske odredbe, da je rješenje doneseno na osnovi potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu zakona. (...)«.

5. Mjerodavne odredbe Zakona o socijalnoj skrbi (»Narodne novine« broj 73/97., 27/01., 59/01. i 82/01., u daljnjem tekstu: ZSS) glase:

Članak 58.

(1) Ako roditelji osobe koja ostvaruje pravo na osobnu invalidninu koriste: porodni dopust, dopust do sedme godine djetetova života po posebnim propisima, pravo na rad s polovicom punog radnog vremena radi njege teže tjelesno ili mentalno oštećenoga djeteta, a dijete dnevno boravi u predškolskoj, školskoj ili zdravstvenoj ustanovi ili domu socijalne skrbi, osobna se invalidnina isplaćuje u iznosu od 125% osnovice iz članka 16. stavka 1. ovoga Zakona.

(2) Dnevnim boravkom iz stavka 1. ovoga članka smatra se boravak u trajanju od 4 i više sati tijekom dana.

(...)

Članak 65.

(1) Cjelodnevni boravak je boravak dulji od 8 sati u sklopu kojega se osigurava zadovoljavanje životnih potreba: boravak, prehrana, održavanje osobne higijene, briga o zdravlju, čuvanje, odgoj i obrazovanje, njega, radne aktivnosti, psihosocijalna rehabilitacija, korištenje slobodnog vremena, organiziranje prijevoza i druge potrebe ovisno o vrsti korisnika.

(2) Poludnevnim boravkom smatra se boravak u trajanju od 4 do 8 sati dnevno, u kojem vremenu se osigurava pružanje usluga iz stavka 1. ovoga članka.

(...)

Članak 77.a

(1) Pravo na status roditelja njegovatelja priznaje se jednom od roditelja djeteta, kojemu je zbog održavanja kvalitete života potrebno pružanje specifične njege izvođenjem medicinsko-tehničkih zahvata, a za koje je prema preporuci liječnika roditelj osposobljen.

(2) Iznimno, pravo na status roditelja njegovatelja priznaje se jednom od roditelja ako dijete ima težinu oštećenja zbog kojega je u potpunosti nepokretno i uz pomoć ortopedskih pomagala ili kod djeteta postoji više vrsta težih oštećenja, zbog čega je potpuno ovisno o brizi roditelja.

(3) Pravo iz stavka 2. ovoga članka priznaje se jednom od roditelja ako zbog težine oštećenja ili bolesti djeteta njegovo zbrinjavanje nije moguće osigurati uključivanjem u programe boravka.

(4) Pravo iz stavka 1. i 2. ovoga članka, pod uvjetima i na način propisan ovim Zakonom, roditelj ostvaruje i nakon punoljetnosti djeteta dok takva potreba traje, a najdulje do dana ispunjenja uvjeta za ostvarivanje prava na starosnu mirovinu.

(5) Postupak iz stavka 1. i 2. ovoga članka pokreće se na zahtjev roditelja.

6. Iz članka 77.a stavaka 2. i 3. ZSS-a proizlazi, dakle, da će se status roditelja njegovatelja priznati jednom od roditelja ako dijete ima težinu oštećenja zbog kojeg je u potpunosti nepokretno i uz pomoć ortopedskih pomagala ili kod djeteta postoji više vrsta težih oštećenja, zbog čega je potpuno ovisno o brizi roditelja, pod uvjetom da zbog težine oštećenja ili bolesti djeteta njegovo zbrinjavanje nije moguće osigurati uključivanjem u programe boravka.

U ovom je postupku nesporno da podnositeljičin sin ima teško oštećenje u smislu članka 77.a stavka 2. ZSS-a.

Članak 58. stavci 1. i 2., te članak 65. stavci 1. do 3. ZSS-a propisuju uvjete za (polu)dnevni boravak. Iz navedenih je odredaba vidljivo da faktično boravljenje u boravku u određenom trajanju nije jedini uvjet koji je potreban da bi se isti mogao smatrati (polu)dnevnim boravkom. Za njega je bitno i osiguravanje zadovoljavanja životnih potreba, kao što su prehrana, održavanje osobne higijene, briga o zdravlju, čuvanje, odgoj i obrazovanje, njega, radne aktivnosti, psihosocijalna rehabilitacija, korištenje slobodnog vremena, organiziranje prijevoza i druge potrebe ovisno o vrsti korisnika. Pretpostavlja se da navedene životne potrebe osigurava ustanova u kojoj korisnik boravi.

6.1. Tijekom postupka (u zapisniku pred prvostupanjskim upravnim tijelom od 3. listopada 2007. godine, žalbi protiv drugostupanjskog rješenja i u tužbi Upravnom sudu Republike Hrvatske) podnositeljica je tvrdila da kroz cijelo vrijeme pohađanja škole mora biti uz sina, jer on ne može hodati stepenicama, te ga vodi od učionice do učionice i na toalet, budući da škola ne raspolaže osobom koja bi to mogla izvršavati umjesto nje. Iz navedenog bi proizlazilo da za vrijeme boravka svog sina u školi podnositeljica, a ne škola, osigurava neke od njegovih životnih potreba izrijekom navedenih u članku 65. stavku 1. ZSS-a.

6.2. U svjetlu podnositeljičinih navoda za odlučivanje o njezinom statusu roditelja-njegovatelja bitno je bilo utvrditi ispunjava li školska ustanova, koju pohađa njezin sin, doista uvjete za (polu)dnevni boravak u smislu navedenih zakonskih odredbi.

Naime, kako je već prethodno navedeno, faktično boravljenje u boravku u određenom trajanju samo za sebe nije jedini uvjet, koji je potreban, da bi se isti mogao smatrati (polu)dnevnim boravkom. Drugim riječima, nadležna su upravna tijela u konkretnom slučaju bila dužna utvrditi je li njezin sin i stvarno, a ne samo formalno uključen u (polu)dnevni boravak.

Međutim, suprotno navedenom, presuda Upravnoga suda, osim pozivanja na razložnost obrazloženja upravnih tijela, ne sadrži očitovanje o činjenicama iz točke 6.1. obrazloženja ove odluke, koje činjenice su bitne za utvrđenje je li u konkretnom slučaju (ili ne) riječ o (polu)dnevnom boravku.

Proizlazi dakle, da ove činjenice, bitne za pravilnu primjenu mjerodavnog materijalnog prava za koje su »prije svih« nadležni i odgovorni sudovi, u konkretnom slučaju nisu razmatrane u postupku pred Upravnim sudom.

Slijedom navedenog Ustavni sud utvrđuje, da osporena presuda Upravnog suda ne sadrži primjereno obrazloženje razloga na kojima se temelji. Iako se obveza obrazlaganja odluka, prema stajalištu Ustavnog suda, ne može shvatiti kao zahtjev za detaljnim odgovorom na svaki navod, već opseg obrazlaganja odluke ovisi o prirodi odluke, a utvrđuje se prema okolnostima određenog slučaja, imajući u vidu prirodu postupka koji je prethodio osporenoj presudi Upravnog suda te okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni sud utvrđuje da Upravni sud nije proveo učinkovitu kontrolu zakonitosti odluke nadležnih upravnih tijela.

Takva presuda Upravnog suda predstavlja miješanje u podnositeljevo ustavno pravo na pravično suđenje, jer ostavlja dvojbe u pogledu zakonitosti presuđenja na štetu podnositelja, budući da iz obrazloženja presude nije moguće donijeti razuman zaključak o pravičnosti sudskog postupka u smislu članka 29. stavka 1. Ustava.

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je osporenom presudom Upravnog suda Republike Hrvatske podnositelju, arbitrarnom (proizvoljnom) primjenom mjerodavnog materijalnog prava, povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Upravni sud bi u ponovljenom postupku morao uzeti u obzir navedene činjenice i pravna stajališta Ustavnog suda te predmet razmotriti u svjetlu obveze države na posebnu skrb o osobama iz članka 57. stavka 2. Ustava.

7. Slijedom iznijetog, na temelju članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

8. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-183/2009

Zagreb, 27. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 92/2010-2598