## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj u-iii-185/1995. od 5. srpnja 1995

### NN 47/1995 (12.7.1995.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj u-iii-185/1995. od 5. srpnja 1995

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić predsjednik
Suda, te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, lvan Marijan Severinac i Mladen Žuvefa; odlučujući o ustavnoj
tužbi V. G. iz Z, na sjednici održanoj dana 5. srpnja 1995. godine, donio
je slijedeću

## ODLUKU

### USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE BROJ U-III-185/1995. OD 5. SRPNJA 1995

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama", službenom
listu Republike Hrvatske.

#### Obrazloženje

V. C. iz Z. podnio je Sudu ustavnu tužbu smatrajući da su mu odlukom
Državnog sudbenog vijeća (nastavno Vijeće) broj: I-2/1995 od 17. veljače
1995, kojom je imenovan mr. N. Š, sudac Trgovačkog suda u Z, za predsjednika
Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske, povrijeđena ustavna prava iz
članka 3, članka 14, članka 19, članka 26. i članka 44. Ustava Republike
Hrvatske. Predlaže da se ukine t. 2. glave I. te odluke, te istodobno da
se odgodi njeno izvršenje u osporenom dijelu, budući da bi izvršenje iste
prouzročilo podnositelju tužbe štetu, a izvršenje bi se protivilo i Javnom
interesu.

Navedene povrede ustavnih prava predlagatelj obrazlaže slijedećim razlonma:

- oglašavanjem slobodnim mjesto predsjednika Visokog trgovačkog suda
Republike Hrvatske povrijedena je odredba članka 120. Ustava, budući je
predsjednik Visokog trgovačkog suda, a podnositelj tužbe, imenovan 12.
prosinca 1990.;

- Vijeće, nakon odluke Suda o ukidanju odredbi Poslovnika Vijeća, nije
moglo pristupiti postupku imenovanja bez prethodne dopune i izmjene Poslovnika;
provedenim postupkom imenovanja nije poštivano načelo javnosti u postupanju
Vijeća jer je, isključivanJem javnosti za vrijeme odlučkvanja o imenovanju
pojedinih kandidata te nepozivanjem podnositelja ustavne tužbe na sjednici
Vijeća, doveden u nejednak položaj;

- osporena odluka ne sadrži razloge, što onemogućuje ostvarenje prava
na sudsku zaštitu i ostvarenje sudske kontrole zakonitosti;

- nedonošenjem ocjene obnašanja sudačke dužnosti za podnositelja ustavne
tužbe postupljeno je protivno odredbama Zakona o sudovima, što je dovelo
do nezakonitosti u postupku imenovanja.

Tijekom postupka, u skladu s odredbama članka 55. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 29/94 - nastavno:
Poslovnik Suda), Sudu je dostavljeno mišljenje i izjašnjenje Vijeća o navodima
ustavne tužbe te spis koji se odnosi na predmet ustavne tužbe.

Ustavna tužba je dostavljena kandidatu s Liste kandidata koji ispunjava
uvjete za imenovanje za predsjednika Visokog trgovačkog suda Republike
Hrvatske od 19. siječnja 1995, mr.

N. Š. (kandidat I. K. je povukao prijavu), s naputkom da na navode ustavne
tužbe može dati izjašnjenje. Izjašnjenje nije dano.

U dostavljenom mišljenju i izjašnjenju na navode ustavne tužbe Vijeće,
u bitnome navodi: obveza Vijeća na davanje pisanih razloga u odluci o imenovanju
nije propisana odredbama Ustava Republike Hrvatske, odredbama Zakona o
sudovima ("Narodne novine", br. 3/94), odredbama Zakona o Državnom
sudbenom vijeću ("Narodne novine", br. 58/93) i odredbama Poslovnika
Državnog sudbenog vijeća ("Narodne novine", br. 85/94); obveza
davanja ocjene obnašanja sudačke dužnosti propisana Zakonom o sudovtma,
vezana je uz rok od tri godine koji se ima računati od dana stupanja na
snagu tog Zakona te se ne odnosi na suce imenovane po dosadašn,pm propisima;
Poslovnik Vijeća može se primijeniti i bez, odlukom Suda, ukinutih odredbi;
sjednica Vijeća na kojoj se odlučivalo o imenovanju predsjednika Visokog
trgovačkog suda bila je javna, a napuštanje sjednice Vijeća od strane novinara
povcemeno tijekom sjednice, nije bilo pod prisilom niti po zahtjevu članova
Vijeća.

Ustavna tužba nije osnovana.

Prvi razlog ustavne tužbe kojim podnositelj obrazlaže neustavnost i
nezakonitost ospocene odluke Vijeća nije osnovan.

Podnositelj ustavne tužbe đinjenicu svog imenovanja predsjednikom Visokog
trgovačkog suda u prosincu 1990. veže uz odredbu članka 120. Ustava, odnosno
uz odredbu o stalnosti sudačke dužnosti te o razlozima zbog kojih će sudac
biti razriješen te dužnosti.

Takvo gledište nije zasnovano na Ustavu i zakonu, jer iz same tužbe
proizlazi da je tužitelj imenovan predsjednikom Visokog trgovačkog suda
prije proglašenja i stupanja na snagu Ustava - dan imenovanja je 12. prosinca
1990, a Ustavje proglašen dana 22. prosinca 1990. godine. Podnositelj tužbe
je prema tome, imenovan predsjednikom Suda po odredbama tada važećeg Ustava
bivše SRH ("Narodne novine", br. 8/74 i dr.) i Zakona o redovnim
sudovima ("Narodne novine", br: 32/88 i dr.), što znači da mu
je sudački mandat bio vremenski ograničen. Zbog toga se na njega ne može
nikako odnositi članak 120. Ustava Republike Hrvatske i odredbe o stalnosti
sudačke dužnosti.

Drugi razlog ustavne tužbe, glede nužnosti izmjene i dopune Poslovnika
Vijeća nakon ukupne odluke Suda te u svezi isključenja javnosti na sjednici
Vijeća od 17. veljače 1995. također nije osnovan.

Ukinućem dijela dviju odredbi Poslovnika Vijeća, Poslovnik kvalitativno
nije toliko izmijenjen da bi bila dovedena u pitanje primjenjivost njegovih
odredbi u ostalom, neukinutom dijelu, a glede pitanja koja su Poslovnikom
uređena. Stoga je neprihvatljiva tvrdnja podnositelja ustavne tužbe da
Vijeće nije moglo postupati u svom djelokrugu bez prethodne izmjene i dopune
Poslovnika.

U svezi navoda podnositelja ustavne tužbe o isključenju javnosti tijekom
navedene sjednrce Vijeća za istaći je da podnositelj ustavne tužbe ne navodi
da je javnost bila isključena u vrijeme odlučivanja Vijeća o imenovanju
predsjednrka Visokog trgovačkog suda, već uopćeno govori o isključcnju
javnosti kada se raspravljalo o pojedinim kandidatima. Protivno takvim
navodima, iz sadržaja verificiranog zapisnika Vijeća sa sjednice od 11.
veljače 1995. proizlazi da Vijeće nije donijelo odluku o tajnosti rada
Vijeća tijekom sjednrce, odnosno odluku o isključenju javnosti. '

Iz spomenutog zapisnika proizlazi da su novinari u netoliko navrata
zamoljeni da napuste sjednicu radi toga da se mogu iznijeti neki strogo
osobni podaci za pojedine kandidate, ali im je ostavljeno na volju hoće
li napustitl sjednicu; proizlazi, dalje, da se ova zamolba za napuštanje
sjednice od strane novinara nije odnosilo na onaj dio postupka kada se
je raspravljalo i odlučivalo o podnositelju ustavne tužbe. Zbog toga se
podnositelj tužbe ne može s uspjehom pozivati na povredu svojih ustavnih
prava sve kad bi opisani postupak i predstavljao povredu načela javnosti
- jer u dijelu postupka koji se odnosio na podnositelja tužbe takvih situacija
nlje bilo.

U svezi navoda podnositelja ustavne tužbe o obvezi Vijećapozvati ga
na sjednicu na kojoj se odlučuje o imenovanju, takva obveza Vijeća ne proizlazi
iz zakonskih (niti ustavnih) odredbi

U svezi navoda ustavne tužbe koji se odnose na (ne)davanje razloga u
osporenoj udluci, za navesti je da je načelno točno da nedostatak razloga
u odluci kojima bi se obrazložilo zašto je donijeta upravo u određenom
sadržaju, otežava učinkoviti put zaštite.No, osporena odluka je odluka
o imenovanju, donijeta natječajnom postupku, pa u njenom sadržaju nema
imena kandidata koji nisu imenovani te i ne može sadržavati razloge njihova
neimenovanja. Stoga se mora utvrditi da osporena odluka; unatoč činjenici
da bi sadržaj takvih odluka zbog svog značenja mogao biti određen na drugi
način, nije protivna zakonskim odredbama.

Konačno, u svezi navoda ustavne tužbe, koji se odnose na pitanje ocjene
obnašanja sudačke dužnosti nakon analize i ocjene sadržaja odredbi članka
51, 52, 53. i 54. Zakona o sudovima te odredbi članka 17. Zakona o Državnom
sudbenom vijeću Sud ocjenjuje da ni u tom dijelu ustavna tužba nije osnovana

Sustav praćenja i ocjene stručnog znanja i sposobnosti za obnašanje
sudačke dužnosti na način kako je propisan navedenim odredbama Zakona o
sudovima, dakle, kroz ocjene obnašanja sudačke dužnosti, u svezi je sa
stalnošću sudačke dužnosti sustavom napredovanja sudaca te se može i treba
primjenjivati novom, nastajućem sudbenom sustavu, onom nakon proveden imenovanja
od strane Državnog sudbenog vijeća, kojim se suci imenuju bez ograničenja
mandata, ali im se mora omogućiti napredovanje, znači, prelazak na viši
sud.

No, u postupku imenovanja od strane Državnog sudbenog vijeća, dakle
u postupku ustrojavanja novog sudbenog sustava sa stalnošću sudačke dužnosti,
davanje mišljenja za svakog kandidata u postupu imenovanja je onaj kvalitativni
element, koji treba omogućiti Vijeću najkvalitetniji izbor između utvrđenih
kandidata. To proizlazi i iz odredbi sadržanih u članku 11. Zakona o Državnom
sudbenom vijeću, a Vijeće je tako i postupilo što je vidljivo iz sadržaja
zapisnika sa sjednice na kojoj je donijeta osporena odluka.Činjenica je
da su na sjednici Vijeća održanoj dana 17. veljače 1995, na kojoj se odlučivalo
o imenovanju predsjednika Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske od
strane predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske kao' predsjednika
neposredno višeg suda od suda za koji se provodio postupak imenovanja predsjednika,
dana mišljenja za oba kandidata posebice i odnosila su se na osobine kandidata
koje su po ocjeni davatelja mišljenja, važne za donošenje odluke, čime
je dan zakonski temelj za izjašnjavanje članova Vijeća o svakom kandidatu.

No, ova mišljenja, bez obzira na njihovu kvalitetu i sadržaj ipak nisu
dana na zakonom propisan način. Iz oskudnih i uvijek jasnih odredaba zakona
ipak nesumnjivo proizlazi da mišljenja predsjednika sudova u koje se imenuju
kandidati i mišljenja predsjednika neposredno viših sudova (u ovom slučaju
to su mišljenja predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske) iz članka
17. stavak 1. Zakona o Državnom sudbenom vijeću moraju biti dana u pisanom
obliku, jer se u Zakonu govoc "traženju" tih mišljenja i o njihovom
dostavljanju" Državnom sudbenom vijeću (stavak 1. i 3.). Prema tome,
ta mišljenja moraju biti dana pismeno i dostavljena Državnom sudbenom vijeću
što znači i svim članovima tog Vijeća. U daljnjoj, interpretaciji zakona
nameće se zaključak da ona moraju svim članovima Državnog sudbenog vijeća
biti dostavljena u primjerenom roku

prije sjednice Vijeća, kako bi ih članovi mogli proučiti. Na taj način
omogućuje se da svaki član posebice, a onda i Vijeće kao cjelina, donesu
promišljene i utemeljene odluke o imenovanju predsjednika sudova i sudaca.

Zaključak da mišljenja moraju biti dana u pisanom obliku slijedi i iz
članka 11. stavak 2. Poslovnika Državnog sudbenog vijeća, u kojem se propisuje
da će se uz pisani poziv za sjednicu svim članovima Vijeća dostaviti i
materijali za predloženi dnevni red, a mišljenja o suštinskim i osobnim
kvalitetama sudaca o kojima treba odlučivati nesumnjivo Spadaju među materijale
za zakazanu sjednicu Vijeća.

Ipak, u konkretnom slučaju, članovi Državnog sudbenog vijeća blli su
u dovoljnoj mjeri upoznati s činjenicama i ocjenama o kojima je ovisila
odluka Suda o imenovanju (neimenovanju). Ovo stoga što su se za dužnost
predsjednika Visokog trgovačkog suda javkla samo dva kandidata, pa su članovi
Vijeća mogli razložito ocijeniti njihove kvalitete i na temelju samo usmenog
mišljenja; što su, barem neki od njih, osobe poinate široj pravničkoj javnosti,
pa za njih iznošenje mišljenja nije od presudne važnosti ; što su članovima
Vijeća bili dostupni ; i drugi materijali važni za donošenje odluke, kao
što su, npr. životopisi kandidata, prilozi koji ukazuju na stručnu i drugu
djelatnost i podaci koje je dostavilo Ministarstvo pravosuđa. Oslm toga,
u spisu pred Državnim sudbenim vijećem nalazilo se i mišljenje koje je
podnositelj tužbe, kao tadašnji predsjednik Visokog trgovačkog suda, pismeno
izrazio o kandidatima koji su se prijavili na natječaj za predsjednika
tog Suda.

Treba zaključiti da je Državno sudbeno vijeće, propuštajući da ishodi
donošenje pisanih mišljenja, povrijedilo pravila postupanja u natječaju
za imenovanja sudaca, ali da ta postupovna povreda u konkretnom slučaju
nije od bitnog značenja, tj. ona nije mogla utjecati na donošenje odluke.
Ovom greškom u postupanju nisu bila povrijeđena ustavna prava podnositelja
ustavne tužbe.

Zbog toga, osporenom odlukom nisu povrijeđena ustavna prava iz članka
14,19, 26. i 44. Ustava· također, nije povrijedena bilo koja od najviših
ustavnih vrednota iz članka 3. Ustava.

Iz tih je razloga, temeljem članka 59. u svezi članka 61. Poslovnika
Suda, odlučeno kao u izreci.

Uslijed odluke o odbijanju ustavne tužbe, nema razloga za odlučivanje
o stavljenom prijedlogu za odgodu izvršenja, a u smislu članka 53. Poslovnika
Suda.

Odredba dispozitiva pod II. o objavljivanju odluke u "Narodnim
novinamai" temelji se na članku 20. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-185/1995

Zagreb, 5. srpnja 1995.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić**, v. r.

Odluka, NN 47/1995-987
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)