## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3101/2003 od 17. lipnja 2004. godine

### NN 93/2004 (9.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3101/2003 od 17. lipnja 2004. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1766

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučiva­­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Že­­ljko Potoč­­njak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija,
Agata Račan, Smi­­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi
Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi I. B. iz S., koje­g zastupa punomoćnica V.
P., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 17. lip­­nja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Pr-3925/00 (prije Pn-2423/91) u najkraćem mogućem roku,
ali ne du­­ljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog iduće­g dana nakon
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst) podnosite­­lju ustavne tužbe I. B. iz S., B. b.b., određuje
se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u
iznosu od 6.150,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­­nja
zahtjeva podnosite­­lja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za ­­njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazlože­­nje

1.
Podnosite­­lj ustavne tužbe podnio je 2. listopada 2003. godine, teme­­ljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­­lj­­njem tekstu: Ustavni zakon),
ustavnu tužbu zbog nedonoše­­nja sudske odluke u razumnom roku. Smatra da je
Općinski sud u Zagrebu, neodlučivši o ­­nje­govim pravima i obvezama u razumnom
roku u predmetu koji se pred tim sudom vodi pod brojem: Pr-3925/00 (ranije
broj: Pn-2423/91) povrijedio nje­govo ustavno pravo zajamčeno člankom 6.
Konvencije za zaštitu prava čovjeka i teme­­ljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 ispravak), odnosno
prava na pošteno suđe­­nje i donoše­­nje presude u razumnom roku.

Podnosite­­lj
navodi da je 17. siječ­­nja 1989. podnio tužbu Osnovnom sudu udruženog rada u
Zagrebu, kojom je tražio naknadu štete zbog pogoršanog zdravstvenog sta­­nja,
koje je uzrokovano nesrećom na radu kod RO »D.« Z. (broj predmeta: S-320/89).
Nakon ukida­­nja sudova udruženog rada predmet je preuzeo Općinski sud u
Zagrebu te je zaprim­­ljen pod brojem: Pn-2423/91. Nada­­lje, nakon zak­­ljučka
suda da zahtjevi za naknadu štete zbog povreda na radu ulaze u kate­goriju
radnih sporova, predmet se vodi pod brojem: Pr-3925/00.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u presliku spisa Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pr-3925/00, utvrdio s­­ljedeće či­­njenice koje su pravno relevantne za
odlučiva­­nje o povredi ustavnog prava podnosite­­lja zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– tužba
podnosite­­lja Osnovnom sudu udruženog rada u Zagrebu podnijeta je dana 17.
siječ­­nja 1989. radi naknade štete zbog duševnih bolova radi uma­­njene životne
i radne sposobnosti nastale kao pos­­ljedice oz­­ljede na radu, obzirom da se
od dana ranije­g dosuđe­­nja takve iste štete dogodilo da­­lj­­nje pogorša­­nje
zdravstvenog sta­­nja podnosite­­lja;

–
ročište je održano 12. svib­­nja 1989.;

–
provedeno je medicinsko vještače­­nje od strane vještaka koji je svoj nalaz i
miš­­lje­­nje izradio 6. svib­­nja 1991.;

–
podneskom od 20. kolovoza 1991. podnosite­­lj je tražio da se zakaže ročište i
okonča postupak;

–
ročište je održano 5. prosinca 1991. (zbog promjene suca rasprava je započela
iznova);

–
ročište je održano 6. svib­­nja 1992.;

– dana
2. rujna 1992. dopu­­njen je nalaz vještaka medicinske struke;

–
ročišta su održana 12. listopada 1992. i 5. studenoga 1992.;

– s­­ljedeće
ročište održano je 6. rujna 1993.;

– dana
8. listopada 1993. dopu­­njen je nalaz vještaka medicinske struke;

– 18.
listopada 1993. podnosite­­lj je uputio podnesak sudu u kojemu navodi da nema
primjedbi na dopu­­njeni nalaz vještaka te je tražio da se zakaže ročište i
okonča postupak;

–
podneskom od 18. siječ­­nja 1994. podnosite­­lj je ponovno tražio zakaziva­­nje
ročišta i okonča­­nje postupka;

– s­­ljedeće
ročište održano je 21. siječ­­nja 1997. pred novim raspravnim sucem;

– dana
17. prosinca 1997. godine zaprim­­ljeno je dopunsko medicinsko vještače­­nje;

–
podneskom od 5. ve­­ljače 1999. godine podnosite­­lj traži zakaziva­­nje ročišta;

–
ročište je zakazano za 17. studenoga 1999. (odgođeno zbog promjene punomoćnika
tuženika);

–
ročište je zakazano za 18. siječ­­nja 2000., potom za 6. studenoga 2001. (novi
sudac), 22. siječ­­nja 2004. i 24. rujna 2002. (na prijedlog podnosite­­lja sud
je donio rješe­­nje o provođe­­nju novog vještače­­nja od strane vještaka
neurokirurškog i psihijatrijskog profila).

Provjerom
u prijamnoj kancelariji Općinskog suda u Zagrebu utvrđeno je da je predmet
trenutno stav­­ljen u kalendar do 26. svib­­nja 2004. godine.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
teme­­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je 22.
listopada 2003. godine zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

Uz
pismo predsjednika parničnog odjela Općinskog suda u Zagrebu od 31. listopada
2003. godine, dostav­­ljeno je očitova­­nje raspravnog suca. U očitova­­nju je
naveden tijek parničnog postupka te obrazlože­­nje za iznimno dugo traja­­nje
postupka. Navodi se da je svaki od dostav­­ljenih vještačkih nalaza i miš­­lje­­nja
iziskivao određeno razdob­­lje prije i poslije ­­nje­ga, što obuhvaća postupak
oko nalaga­­nja predujm­­ljiva­­nja troškova, prijema dokaza o izvršenoj
uplati, dostav­­lja­­nja spisa vještaka radi izrade nalaza i miš­­lje­­nja,
postupak izrade i dr. Navodi se da je takav postupak uzrokovao veći vremenski
razmak između pojedinih ročišta te ­­njihov veći broj. Navodi se i nekoliko
izmjena sudaca u postupku, preinake tužbe, nedovo­­ljna ažurnost u postupa­­nju
stranaka i vještaka prema sudskim rješe­­njima, a sve to u kontekstu izuzetne
opterećenosti sudaca brojem predmeta.

U očitova­­nju sudac Općinskog suda u Zagrebu navodi
da je, obzirom da je rješe­­njem Trgovačkog suda u Zagrebu, broj: St-954/02 od
22. trav­­nja 2003. godine, otvoren stečajni postupak nad tuženikom, Općinski
sud u Zagrebu donio rješe­­nje kojim je utvrdio nastupa­­nje prekida postupka
po zakonu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o ­­nje­govim pravima i obvezama (...)«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi, i prije no što je iscrp­­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­­nje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnosite­­lja.
Rok za donoše­­nje akta poči­­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­­lju zbog povrede ­­nje­gova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnosite­­lja (...) nije odlučio u razumnom
roku.

Naknada
se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­­nja
zahtjeva stranke za ­­njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donoše­­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­­lja, dostav­­ljenog očitova­­nja Općinskog
suda u Zagrebu te uvida u presliku spisa predmeta, Ustavni sud utvrdio je da su
se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za ­­nje­govo postupa­­nje u smislu
odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­­ljedećim utvrđe­­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak započeo je 17. siječ­­nja 1989. godine
podnoše­­njem tužbe Osnovnom sudu udruženog rada u Zagrebu. Ustavna tužba
podnesena je 2. listopada 2003. godine, a do tog dana sudski postupak u prvom
stup­­nju nije bio okončan. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­­nja
ustavne tužbe prvostupa­­njski postupak pred nadležnim sudovima trajao ukupno
četrnaest (14) godina, osam (8) mjeseci i petnaest (15) dana. U tom razdob­­lju
u predmetu su se izmijenila čak četiri suca – predsjednika raspravnog vijeća.

Ustavni sud je, u konkretnom
slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdob­­ljem, s aspekta povrede
prava na razumnu du­­ljinu traja­­nja sudskog postupka, smatra razdob­­lje od
5. studenoga 1997. godine, to jest od dana stupa­­nja na snagu Zakona o
potvrđiva­­nju Konvencije za zaštitu ­­ljudskih prava i teme­­ljnih sloboda i
protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­­ljudskih prava i
teme­­ljnih sloboda (»Narodne novine«, Među­narodni ugovori, broj 18/97, 6/99 –
pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak, u da­­lj­­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­­nju
Konvencije) do 2. listopada 2003., to jest do dana podnoše­­nja ustavne tužbe
podnosite­­lja, što ukupno iznosi pet (5) godina, deset (10) mjeseci i dvadeset
i sedam (27) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdob­­lju prvostupa­­njski
sud, od rad­­nji koje su relevantne za meritorno odlučiva­­nje o tužbenom
zahtjevu podnosite­­lja, zakazao sve­ga 5 ročišta za glavnu raspravu, odredio
ponovno provođe­­nje medicinskog vještače­­nja (koje je provedeno u više
navrata prije toga) te odredio prekid postupka.

Potrebno
je istaknuti potpunu neaktivnost suda u razdob­­lju prije 5. studenoga 1997.
godine i to od raspravnog ročišta od 6. rujna 1993. godine do s­­ljedeće­g
zakazanog raspravnog ročišta za 21. siječ­­nja 1997. godine, kada u predmetu
nisu poduzimane bitne rad­­nje od strane suda.

Ocjena
je Ustavnog suda da prvostupa­­njski sud nije koristio procesne ovlasti,
propisane Zakonom o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92,
112/99 i 88/01), koje nalažu efikasnije i učinkovitije vođe­­nje parničnog
postupka.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­­lj
ustavne tužbe, kao tužite­­lj u sudskom postupku, prema utvrđe­­nju Ustavnog
suda, svojim ponaša­­njem nije pridonio du­­ljini sudskog postupka. Dapače,
podnosite­­lj je u više navrata pisanim putem požurivao zakaziva­­nje ročišta
te okonča­­nje postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ocjena
je Ustavnog suda da predmet spora (naknada štete zbog duševnih bolova radi uma­­njene
životne i radne sposobnosti, nastale kao pos­­ljedice oz­­ljede na radu,
obzirom da se od dana ranije­g dosuđe­­nja takve iste štete dogodilo da­­lj­­nje
pogorša­­nje zdravstvenog sta­­nja) ne može opravdati traja­­nje parničnog
postupka preko četrnaest godina u prvom stup­­nju suđe­­nja.

6. Ustavni
sud utvrđuje da postupak u predmetu broj: Pr-3925/00, koji se vodi pred
Općinskim sudom u Zagrebu, traje preko četrnaest godina. Dugotrajnost postupka
pos­­ljedica je okolnosti koje se mogu pripisati neučinkovitom postupa­­nju
nadležnog suda. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je nerazumno dugim traja­­njem
sudskog postupka, koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem:
Pr-3925/00, povrijeđeno ustavno pravo podnosite­­lja da zakonom ustanov­­ljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­­nje­govim pravima ili
obvezama, zajamčenim član­kom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Iz tih
razloga, na teme­­lju odredbi članka 63. stavka 1. i 2. Ustavnog zakona,
donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

8. Sukladno
odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i
IV. izreke ove odluke.

Visinu
naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­­nje sudske odluke u razumnom
roku Ustavni sud, u pravilu, određuje samo za razmatrano pravno relevantno
razdob­­lje, uz iznimnu mogućnost uvažava­­nja nerazumno dugog razdob­­lja
potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997., što ovisi o osobitim
okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­­nju
visine naknade, teme­­ljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud
uzima u obzir sve okonosti slučaja, uz istodobno uvažava­­nje ukupnih
gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je
Ustavni sud ovlašten, teme­­ljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, u svakom
pojedinom slučaju odrediti i rok za donoše­­nje sudske odluke, na visinu
naknade u konkretnom slučaju utjecala je i či­­njenica da je Općinskom sudu u
Zagrebu, teme­­ljem točke II. izreke ove odluke, određen kratak rok u kojemu je
taj sud dužan donijeti odluku u predmetu broj:
P-3925/00, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog
postupka.

Iznos
pravične naknade, koju je podnosite­­lj zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu
koji prelazi utvrđenu svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio
neprimjerenim.

9. Odluka o
objavi (točka V. izreke) teme­­lji se na odredbi članka  29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-3101/2003
Zagreb, 17. lip­­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Že­­ljko Potoč­­njak,** v. r.

Odluka, NN 93/2004-1766