## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-360/1993 od 24

### NN 78/1999 (23.7.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-360/1993 od 24

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Mladen Žuvela, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, Ivan Marijan Severinac i Milan Vuković,
u povodu prijedloga za ocjenu ustavnosti i zakonitosti članaka 3. i 32.
Tarifnog sustava za prodaju električne energije, na sjednici održanoj dana
24. lipnja 1999. godine, donio je

## **RJEŠENJE**

1. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti
i zakonitosti odredaba članka 3. i članka 32. Tarifnog sustava za prodaju
električne energije ("Narodne novine", broj 8/91, 10/91, 23/92, 33/93,
43/93 i 20/94).

2. Odbacuje se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti
Obračuna utroška električne energije.

3. Ovo rješenje će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Mr. Drago Vuković iz Dubrovnika, podnio je prijedlog za ocjenu ustavnosti
i zakonitosti odredaba članaka 3. i 32. Tarifnog sustava za prodaju električne
energije ("Narodne novine", broj 8/91, 10/91, 23/92, 33/93, 43/93 i 20/94,
nastavno: Tarifni sustav) i Obračuna utroška električne energije.

Podnositelj prijedloga smatra da su odredbe članaka 3. i 32. Tarifnog
sustava, nesuglasne odredbama članaka 49. stavka 2. i 50. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske kao i odredbama članaka 49. i 51. Zakona o obveznim
odnosima ("Narodne novine", broj 53/91, 73/91, 111/93, 3/94, 107/95 i 7/96,
nastavno: ZOO), dok Obračun utroška električne energije smatra suprotnim
odredbi članka 14. stavka 2. Ustava.

Osporene odredbe članaka 3. i 32. Tarifnog sustava glase:

Članak 3.

Obračunski elementi Tarifnog sustava na temelju kojih potrošači plaćaju
korištenu električnu energiju su:

1. snaga u kW,

2. radna energija u kWh,

3. jalova energija u kVArh,

u daljnjem tekstu električna energija.

Članak 32.

Mjesečna obračunska snaga za kategorije potrošnje kućanstva i ostali
potrošači na 0,4 kV utvrđuje se prema vršnom opterećenju u kilovatima koje
je utvrđeno uređajem za mjerenje snage ili izabranom snagom potrošačkog
prekidača (limitatora) koji onemogućava prekoračenje izabranog opterećenja.

Snaga potrošačkog prekidača (limitatora) može se mijenjati jednom tijekom
godine.

Potrošači kategorije potrošnje kućanstva čija se ostvarena potrošnja
iz prethodnog godišnjeg obračunskog razdoblja kreće u granicama od 5.000
do 20.000 kWh, kao i svi potrošači kategorije ostali na 0,4 kV, obvezno
ugrađuju potrošački prekidač (limitator) ili uređaj za mjerenje snage.

Potrošači kategorije potrošnje kućanstva i ostali na 0,4 kV čija je
ostvarena potrošnja iz prethodnog godišnjeg obračunskog razdoblja veća
od 20.000 kWh, obvezno ugrađuju uređaj za mjerenje snage.

Za potrošače kategorije potrošnje kućanstva koji nemaju ugrađene uređaje
iz stavka 1. ovoga članka, a čija se godišnja potrošnja u prethodnom godišnjem
obračunskom razdoblju kreće do 5.000 kWh, mjesečna se obračunska snaga
utvrđuje na temelju ostvarene potrošnje u prethodnom godišnjem obračunskom
razdoblju prema izrazu:

P = 0,28 + 2,41 ´ W- 0,10 ´
W

gdje je:

P - mjesečna obračunska snaga u kW,

W - ukupna godišnja potrošnja u prethodnom godišnjem obračunskom razdoblju
u kWh/1000.

Za određene vrijednosti godišnje potrošnje (radi ilustracije) obračunska
snaga prema gornjem izrazu iznosi:

W (kWh) P (kW) W (kWh) P (kW) W (kWh) P (kW)

0-300 1.00 1900 4.49 3500 7.49 ...

Minimalna obračunska mjesečna snaga iznosi 1 kW.

Obrazlažući prijedlog za ocjenu ustavnosti i zakonitosti navedenih odredaba
članka 3. i članka 32. Tarifnog sustava, podnositelj prijedloga ističe
da Hrvatska elektroprivreda za isporučenu električnu energiju građanima
obračunava i naplaćuje dvije komponente isporučenog dobra: snagu i energiju,
a što zapravo znači dvostruku naplatu istog dobra. Mišljenja je da snaga
koja je plaćena kroz izdatak za energiju ne može potrošaču biti ponovno
zaračunata kroz dodatnu cijenu za snagu.

Podnositelj prijedloga navodi da su osporene odredbe u nesuglasju s
odredbom članka 49. stavka 2. Ustava kojom je propisano da država osigurava
svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu, te da su zabranjeni
monopoli.

Osim toga smatra da su osporene odredbe nesuglasne i odredbi članka
50. stavka 2. Ustava prema kojoj se poduzetnička sloboda i vlasnička prava
mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike
Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi, obrazlažući svoje
stajalište tvrdnjom da je nametanjem obveze plaćanja naknade za "obračunsku
snagu", a koja je utvrđena osporenim odredbama Tarifnog sustava, ograničena
poduzetnička sloboda podzakonskim aktom a što je u suprotnosti s odredbom
članka 50. stavka 2. Ustava.

Podnositelj prijedloga ukazuje i na nesuglasnost osporenih odredaba
odredbama članaka 49. i 51. ZOO-a.

Obrazlažući suprotnost osporenih odredaba Tarifnog sustava navedenim
zakonskim odredbama, podnositelj navodi da je propisivanje obveze naplate
tzv. obračunske snage, u suprotnosti s moralom.

Odredbom članka 49. ZOO-a propisano je da je predmet obveze nedopušten
ako je protivan Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima i moralu
društva.

Prema stavku 1. članka 51. ZOO-a, svaka ugovorna obveza mora imati dopuštenu
osnovu. Stavkom 2. istog članka propisano je da je osnova nedopuštena ako
je protivna Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima i moralu društva.

Prijedlog za ocjenu ustavnosti i zakonitosti odredaba članka 3. i članka
32. Tarifnog sustava za prodaju električne energije, nije osnovan.

Na temelju analize relevantnih ustavnih i zakonskih odredaba, odredaba
osporenog Tarifnog sustava, te navoda predlagatelja, Ustavni sud je utvrdio
da je Vlada Republike Hrvatske donošenjem osporenog Tarifnog sustava, u
konkretnom slučaju postupila u okviru svojih ustavnih i zakonskih ovlasti.

Tijekom ustavnosudskog postupka utvrđeno je da je utvrđivanje snage
u kW kao jednog od obračunskih elemenata na temelju kojih potrošači plaćaju
korištenu električnu energiju i način utvrđivanja mjesečne obračunske snage
za određene kategorije potrošača, ne dovodi u sumnju da bi osporene odredbe
bile u nesuglasju s odredbama Ustava i zakona na koje predlagatelj u svom
prijedlogu ukazuje.

U članku 52. Ustava utvrđena su dobra koja imaju osobitu zaštitu Republike
Hrvatske za koja je zakonom određeno da su od interesa za Republiku Hrvatsku,
a način na koji ta dobra mogu upotrebljavati i iskorištavati ovlaštenici
prava na njima i vlasnici, te naknada za ograničenja kojima su podvrgnuti,
određuje se zakonom. U smislu te ustavne odredbe, električna energija i
elektroenergetski sustav spadaju u dobra od osobitog gospodarskog značenja
za Republiku Hrvatsku.

Prema članku 1. Zakona o elektroprivredi ("Narodne novine", broj 31/90,
47/90, 61/91, 26/93 i 78/94), proizvodnja, prijenos, upravljanje elektroenergetskim
sustavom i distribucija električne energije je elektroprivredna djelatnost
i ona je od interesa za Republiku Hrvatsku.

Taj interes se, pored ostalog, ostvaruje i kroz donošenje Tarifnog sustava
za prodaju električne energije (članak 10. točka 1. i 3. Zakona o elektroprivredi).

Prema odredbi članka 21. Zakona o elektroprivredi, Tarifni sustav donosi
Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Ministarstva gospodarstva.

Člankom 20. Zakona o elektroprivredi propisan je obvezatni sadržaj Tarifnog
sustava. Prema odredbi stavka 1. tog članka, Tarifnim sustavom za prodaju
električne energije utvrđuju se, između ostalog, načela i kriteriji za
određivanje tarifnih stavova (angažiranje snage, doba dana, sezone, upravljanje
potrošnjom, blok-tarifa i drugo), te način utvrđivanja obračunskih elemenata
na koje se primjenjuju tarifni stavovi.

Nisu protivne Ustavu i zakonu osporene odredbe članka 3. Tarifnog sustava
kojim su utvrđeni obračunski elementi na temelju kojih potrošači plaćaju
korištenu električnu energiju, kao niti odredbe članka 32. Tarifnog sustava
kojim je propisan način utvrđivanja mjesečne obračunske snage za određene
kategorije potrošača, jer je upravo tim odredbama izvršena obveza utvrđivanja
kriterija za određivanje tarifnih stavova kao i postupka za utvrđivanje
obračunskih elemenata, a koja proizlazi iz Zakona o elektroprivredi.

Slijedom iznijetog, na temelju odredbe članka 45. stavka 1. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94, nastavno:
Poslovnik Suda) riješeno je kao pod točkom 1. izreke.

U dijelu prijedloga kojim se osporava Obračun utroška električne energije,
podnositelj iznosi mišljenje da je izražavanje cijene električne energije
u stranoj valuti (kako to čini Hrvatska elektroprivreda u navedenom Obračunu),
u suprotnosti s odredbom članka 14. stavka 2. Ustava kojom je svima zajamčena
jednakost pred zakonom.

Ovaj je dio prijedloga za ocjenu ustavnosti obrazložen tvrdnjom da je
izražavanjem cijene električne energije u stranoj valuti, Hrvatska elektroprivreda
zaštićena od djelovanja inflacije dok građani tu zaštitu nemaju, a što
dovodi do povrede zajamčene jednakosti pred zakonom iz članka 14. stavka
2. Ustava.

Prijedlog za ocjenu ustavnosti Obračuna utroška električne energije
nije dopušten.

U okviru nadležnosti Ustavnog suda, utvrđene odredbom članka 125. Ustava,
Sud odlučuje, između ostalog, o suglasnosti zakona s Ustavom i o suglasnosti
drugih propisa s Ustavom i zakonom.

Ustavni sud Republike Hrvatske odbacio je prijedlog u dijelu kojim se
osporava Obračun utroška električne energije jer je utvrdio da navedeni
Obračun nije propis koji podliježe ustavnosudskoj ocjeni u smislu odredbe
članka 125. alineje 1. i 2. Ustava.

Iz navedenih razloga, Sud je, na temelju članka 26. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91.) riješio
kao pod točkom 2. izreke.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-II-360/1993.
Zagreb, 24. lipnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Mladen Žuvela**, v. r.

Rješenje, NN 78/1999-1408