## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIVs-786/2007 od 16. travnja 2008.

### NN 53/2008 (9.5.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIVs-786/2007 od 16. travnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1849**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio S. B. iz Z., na sjednici
održanoj 16. travnja 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gžzp-202/06 od 2.
siječnja 2007., te se predmet vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni
postupak.
III. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je donijeti novo rješenje u najkraćem
mogućem roku, ali ne duljem od trideset (30) dana, računajući od prvog idućeg
dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelj je, na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio 28. veljače 2007. ustavnu tužbu
zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku u radnom sporu koji se vodi pred
Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem: Pr-2478/07 (ranije: Pr-25041/04).
U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da je u smislu odredbi članka 27. Zakona o
sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05. i 16/07.) podnio zahtjev za zaštitu
prava na suđenje u razumnom roku (u daljnjem tekstu: zahtjev) Županijskom sudu u
Zagrebu, koji je rješenjem broj: Gzp-176/06 od 27. lipnja 2006., prihvatio
njegov zahtjev, ali da je, povodom žalbe Republike Hrvatske kao protustranke,
Vrhovni sud Republike Hrvatske rješenjem, broj: Gžzp-202/06 od 2. siječnja 2007.
godine, preinačio rješenje Županijskog suda u Zagrebu, na način da je odbio
zahtjev kao neosnovan. Oba rješenja podnositelj je priložio uz ustavnu tužbu.
Podnositelj smatra da mu je povrijeđeno ustavno pravo na suđenje u razumnom roku
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 41/01. – pročišćeni tekst), te predlaže Ustavnom sudu da donese odluku na
temelju odredaba članka 63. Ustavnog zakona, odnosno usvoji ustavnu tužbu i
odredi primjerenu naknadu zbog povrede navedenog ustavnog prava.

2. ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju navoda ustavne
tužbe, uvida u spis Županijskog suda u Zagrebu poslovni broj: Gzp-176/06, i
uvida u spis Općinskog suda Zagrebu poslovni broj: Pr-2478/07 (ranije:
Pr-25041/04), utvrdio pravno relevantne činjenice za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

2.1. PARNIČNI POSTUPAK

Podnositelj je 23. prosinca 2004. podnio Općinskom sudu u Zagrebu tužbu protiv
tuženika, HŽ – H. ž. d.o.o., radi naknade štete.
Rješenjem od 3. siječnja 2005. tuženik je pozvan na davanje odgovora na tužbu.
Tuženik je 20. siječnja 2005. dao odgovor na tužbu.
Podnositelj se 2. veljače 2005. očitovao na odgovor na tužbu.
Na ročištu održanom 11. listopada 2005. podnositelj je predložio saslušanje dva
svjedoka, a sud je riješio ročište odgoditi i sljedeće zakazati pismenim putem.
Podneskom od 28. veljače 2006. podnositelj je predložio zakazivanje ročišta.
Sud je izvanraspravnim rješenjem od 27. ožujka 2006. zakazao ročište za 3.
listopada 2006.
Na ročištu održanom 3. listopada 2006. sud je saslušao dva svjedoka te je
raspravnim rješenjem pozvao tuženika da u roku od 15 dana dostavi podatke o
ostvarenim dnevnicama dva usporedna radnika za utuženo razdoblje, te Pravilnik o
radu ili Pravilnik o plaćama kojima je regulirana dnevnica u tom razdoblju.
Tuženik je 27. listopada 2006. izvijestio sud da ne raspolaže traženim podacima,
te je dostavio samo Pravilnik o plaćama odnosno Pravilnik o radu, koji
reguliraju naknadu za službeno putovanje u utuženom razdoblju.
Nakon provođenja postupka za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku (vidi
točku 2.2. obrazloženja ove odluke), poduzimane su sljedeće radnje u spornom
parničnom postupku.
Podneskom od 22. siječnja 2007. HŽ v. v. d.o.o. je predložila prekid postupka
navodeći da je temeljem rješenja Trgovačkog suda u Zagrebu, broj: Tt-06/9090-2
od 29. prosinca 2006., donesenog u registarskom predmetu, tuženik HŽ – H. ž.
d.o.o. prestao postojati podjelom odnosno razdvajanjem na četiri nova društva s
ograničenom odgovornošću i to: HŽ i. d.o.o., HŽ v. v. d.o.o., HŽ p. p. d.o.o. i
HŽ c. d.o.o., u skladu sa Zakonom o podjeli trgovačkog društva HŽ – H. ž. d.o.o.
(»Narodne novine«, broj 153/05.).
Podneskom od 3. travnja 2007. podnositelj je uredio tužbeni zahtjev u skladu sa
statusnom promjenom tuženika naznačivši kao tuženike sva četiri novoosnovana
društva.
Općinski sud u Zagrebu je rješenjem, broj: Pr-25041/04 od 27. travnja 2007.,
utvrdio prekid postupka zbog prestanka postojanja tuženika i pozvao po službenoj
dužnosti pravne sljednike ranijeg tuženika, budući da su poznati, da preuzmu
postupak, ističući da će se po pravomoćnosti rješenja postupak nastaviti.
HŽ v. v. d.o.o., kao drugotuženik, podnio je 14. svibnja 2007. žalbu protiv
rješenja.
Podnositelj je 28. svibnja 2007. predložio zakazivanje ročišta te donošenje
presude.
Spis je 4. lipnja 2007. otpremljen Županijskom sudu u Zagrebu koji je rješenjem,
broj: Gžr-1087/07 od 18. rujna 2007., odbio žalbu drugotuženika kao neosnovanu i
potvrdio rješenje Općinskog suda u Zagrebu, te je ono postalo pravomoćno.
Županijski sud u Zagrebu je 15. listopada 2007. vratio spis Općinskom sudu u
Zagrebu.
Općinski sud u Zagrebu dostavio je drugostupanjsko rješenje podnositelju i
drugotuženiku.
Drugotuženik je 24. prosinca 2007. dostavio podnesak sudu.
Postupak je i dalje u tijeku.

2.2. POSTUPAK ZA ZAŠTITU PRAVA NA SUĐENJE U RAZUMNOM ROKU (VOĐEN PRED
ŽUPANIJSKIM SUDOM U ZAGREBU I VRHOVNIM SUDOM REPUBLIKE HRVATSKE)

2.2.1. Podnositelj je 3. travnja 2006. godine, na temelju odredbe članka 27.
stavka 1. Zakona o sudovima, podnio Županijskom sudu u Zagrebu zahtjev za
zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u parničnom predmetu Općinskog suda u
Zagrebu broj: Pr-2478/07 (ranije: Pr-25041/04).
Županijski sud u Zagrebu je rješenjem broj: Gzp-176/06 od 27. lipnja 2006.,
donijetim na temelju odredbi članka 27. stavka 1. i članka 28. stavka 1. Zakona
o sudovima, prihvatio zahtjev podnositelja, naložio Općinskom sudu u Zagrebu da
u spornom parničnom predmetu donese odluku u najkraćem mogućem roku, ali ne
duljem od deset mjeseci, te dosudio podnositelju primjerenu naknadu u iznosu od
1.200,00 kn za utvrđenu povredu prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog
odredbom članka 4. stavka 1. Zakona o sudovima i naložio Republici Hrvatskoj da
dosuđenu primjerenu naknadu isplati u roku od tri mjeseca od dana kada
podnositelj zahtjev za njezinu isplatu podnese Ministarstvu financija Republike
Hrvatske.
Županijski sud u Zagrebu zauzeto je stajalište da u spornom parničnom postupku
nije udovoljeno zahtjevu suđenja u razumnom roku obrazložio svojim utvrđenjima
da se sporni parnični postupak do podnošenja zahtjeva vodio u trajanju od jedne
(1) godine, tri (3) mjeseca i jedanaest (11) dana, da podnositelj nije doprinio
duljini trajanja postupka, da je Općinski sud u Zagrebu bio neaktivan od 2.
veljače do 30. kolovoza 2005. te da je nakon ročišta održanog 11. listopada
2005. sljedeće ročište zakazao za 3. listopada 2006., čime je svojim
neučinkovitim postupanjem uzrokovao zastoje u postupku, a povrh toga nije
meritorno odlučio o tužbenom zahtjevu iako se radilo o radnom sporu koji je
žurne naravi.
2.2.2. Republika Hrvatska kao protustranka, zastupana po Županijskom državnom
odvjetništvu u Zagrebu, na temelju odredbe članka 28. stavka 3. Zakona o
sudovima, podnijela je 15. rujna 2006. godine žalbu protiv rješenja Županijskog
suda u Zagrebu.
Odlučujući o žalbi, Vrhovni sud Republike Hrvatske ju je rješenjem broj: Gžzp-202/06
od 2. siječnja 2007. godine, donesenim na temelju odredbe članka 28. stavka 3.
Zakona o sudovima, prihvatio te preinačio rješenje Županijskog suda u Zagrebu na
način da je odbio zahtjev podnositelja kao neosnovan.
Vrhovni sud Republike Hrvatske zauzeo je stajalište da se duljina spornog
parničnog postupka, za kojeg je utvrdio da se u pravno relevantnom razdoblju od
podnošenja tužbe 23. prosinca 2004. do donošenja odluke o zahtjevu podnositelja
vodio u trajanju od jedne (1) godine, šest (6) mjeseci i četiri (4) dana, u
datom trenutku ne može smatrati prekoračenjem razumnog roka, usprkos utvrđenjima
da se radi o parnici iz radnog odnosa koja je žurne naravi, te usprkos
održavanju samo jednog ročišta i nedonošenju meritorne odluke. On je, u
obrazloženju svog rješenja, napomenuo da odbijanjem zahtjeva podnositelj nije
izgubio mogućnost ponovnog podnošenja zahtjeva u budućnosti ukoliko za to budu
postojali objektivni razlozi.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1. Postupak za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku (vidi točku 2.2.
obrazloženja ove odluke), zajamčenog odredbom članka 4. stavka 1. Zakona o
sudovima, propisan je odredbama članaka 27. i 28. Zakona o sudovima. Navedene
odredbe glase:

*Članak 4.

(1) Svatko ima prvo da zakonom ustanovljeni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*

(...)

*III. ZAŠTITA PRAVA NA SUĐENJE U RAZUMNOM ROKU

Članak 27.*

*(1) Stranka u sudskom postupku koja smatra da nadležni sud nije odlučio u
razumnom roku o njezinom pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi za kažnjivo
djelo, može neposredno višem sudu uputiti zahtjev za zaštitu prava na suđenje u
razumnom roku.
(2) Ako se zahtjev odnosi na postupak koji je u tijeku pred Visokim trgovačkim
sudom Republike Hrvatske, Visokim prekršajnim sudom Republike Hrvatske ili
Upravnim sudom Republike Hrvatske, o zahtjevu će odlučiti Vrhovni sud Republike
Hrvatske.
(3) Postupak odlučivanja o zahtjevu iz stavka 1. ovoga članka je hitan.*

*Članak 28.*

*(1) Ako sud iz članka 27. ovoga Zakona utvrdi da je zahtjev podnositelja
osnovan, odredit će rok u kojem sud pred kojim je postupak u tijeku mora
odlučiti o pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi za kažnjivo djelo
podnositelja zahtjeva, te odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju
zbog povrede njegovog prava na suđenje u razumnom roku.
(2) Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od 3 mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.
(3) Protiv rješenja o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku može
se u roku od 15 dana podnijeti žalba Vrhovnom sudu Republike Hrvatske. Protiv
rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske žalba nije dopuštena ali se može
pokrenuti ustavna tužba.*3.2. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu na temelju odredbi članka 63. Ustavnog
zakona, zbog povrede ustavnog prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske propisano je:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).
Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je:
(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je
iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u
razumnom roku odlučio sud (...).
(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.*
(*3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu
naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je
sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«*
3.3. Međutim, u konkretnom slučaju Ustavni sud je ustavnu tužbu podnositelja
uzeo u razmatranje kao da je podnijeta na temelju članka 62. Ustavnog zakona
protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Gžzp-202/06 od 2.
siječnja 2007., i u roku iz članka 64. Ustavnog zakona.
3.3.1. Navedenim odredbama Ustavnog zakona propisano je:

*Članak 62.*

*(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti (...) kojim je odlučeno o njegovim
pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).
(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba
može se podnijeti tek nakon što je pravni put iscrpljen.
(3) U stvarima u kojima je dopušten upravni spor, odnosno revizija u parničnom
ili izvanparničnom postupku, pravni put je iscrpljen nakon što je odlučeno i o
tim pravnim sredstvima.*

*Članak 64.*

*Ustavna se tužba može podnijeti u roku od 30 dana računajući od dana primitka
odluke.*3.3.2. Ustavni sud napominje da je u Republici Hrvatskoj prije 29. prosinca
2005., odnosno stupanja na snagu Zakona o sudovima, jedino u ustavnosudskom
postupku pokrenutom ustavnom tužbom podnijetom na temelju članka 63. Ustavnog
zakona bila pružana zaštitu prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava.
Međutim, nakon stupanja na snagu Zakona o sudovima, u Republici Hrvatskoj
postoji drugi dopušteni pravni put, a to je postupak za zaštitu prava na suđenje
u razumnom roku. Pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno je odredbom članka
4. stavka 1. Zakona o sudovima, a postupak za zaštitu tog prava propisan je
odredbama članaka 27. i 28. Zakona o sudovima (vidi točka 3.1. obrazloženja ove
odluke).
Na temelju odredbe članka 27. stavka 1. Zakona o sudovima, stranka u sudskom
postupku koja smatra da nadležni sud nije odlučio u razumnom roku o njezinom
pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi za kažnjivo djelo, može neposredno
višem sudu uputiti zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Odredbom
članka 28. stavka 3. Zakona o sudovima propisano je, među ostalim, da se protiv
rješenja o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku može u roku od
15 dana podnijeti žalba Vrhovnom sudu Republike Hrvatske, te da protiv rješenja
Vrhovnog suda Republike Hrvatske žalba nije dopuštena.
Stoga, za razliku od dosadašnjeg postupanja Ustavnog suda u predmetima koji su
se odnosili na zaštitu prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava, nakon stupanja na snagu Zakona u sudovima, kada
postoji drugi dopušteni pravni put, ustavna se tužba radi zaštite navedenog
ustavnog prava može podnijeti na temelju članka 62. Ustavnog zakona nakon što je
taj pravni put iscrpljen, dakle protiv rješenja Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, i u roku iz članka 64. Ustavnog zakona to jest u roku od 30 dana
računajući od dana primitka rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske.
Nasuprot tome, prije stupanja na snagu Zakona o sudovima ustavne tužbe su se
podnosile radi zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku na temelju
članka 63. Ustavnog zakona i prije nego što je iscrpljen pravni put jer tada
pravnog puta propisanog Zakonom o sudovima nije bilo.

3.3.3. USTAVNI SUD PRIMJEĆUJE DA JE PODNOSITELJ U USTAVNOJ TUŽBI NAVEO DA JE
PODNOSI NA TEMELJU ČLANKA 63. USTAVNOG ZAKONA

U konkretnom slučaju, tijekom ustavnosudskog postupka, Ustavni sud je utvrdio da
je podnositelj ovlašten podnijeti ustavnu tužbu temeljem članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona, da je iscrpio dopušteni pravni put u smislu odredbi članka 62.
stavaka 2. i 3. (rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gžzp-202/06 od
2. siječnja 2007.), te da je ustavnu tužbu podnio pravodobno odnosno u roku iz
članka 64. Ustavnog zakona (podnositelj je rješenje Vrhovnog suda broj: Gžzp-202/06
od 2. siječnja 2007. primio 9. veljače 2007., a ustavnu tužbu je podnio 28.
veljače 2007.).
Slijedom navedenih utvrđenja, Ustavni sud je ustavnu tužbu podnositelja uzeo u
razmatranje kao da je podnijeta temeljem članka 62. Ustavnog zakona protiv
rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Gžzp-202/06 od 2. siječnja
2007.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:
4.1. U ovom slučaju Ustavni sud treba ispitati je li način na koji je Vrhovni
sud Republike Hrvatske tumačio i primijenio mjerodavne odredbe Zakona o sudovima
u skladu s Ustavom zajamčenim pravom na suđenje u razumnom roku na način kako ga
tumači Ustavni sud.
4.2. Ustavni sud prvo primjećuje da je u konkretnom slučaju Vrhovni sud
Republike Hrvatske, pri utvrđivanju pravno relevantnog razdoblja pravilno uzeo u
obzir ukupno trajanje spornog parničnog postupka od podnošenja tužbe u spornom
parničnom postupku do donošenja rješenja o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje
u razumnom roku (vidi točku 2.2.2. obrazloženja ove odluke).
Ustavni sud, nadalje, primjećuje da je Vrhovni sud Republike Hrvatske svoje
stajalište da u spornom parničnom postupku podnositelju nije povrijeđeno pravo
zajamčeno odredbom članka 4. stavka 1. Zakona o sudovima utemeljio prvenstveno
na činjenici da se sporni parnični postupak vodio više od jedne godine i šest
mjeseci u vrijeme odlučivanja o zahtjevu.
Međutim, Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine trajanja postupka mora
ocijeniti u svjetlu okolnosti svakog pojedinog predmeta i to primjenom svih
sljedećih kriterija: složenosti predmeta, ponašanja podnositelja i nadležnih
sudova te važnosti za podnositelja onoga o čemu se u postupku odlučuje. Pri
utvrđivanju postojanja eventualne povrede prava na suđenje u razumnom roku
potrebno je ocijeniti svaki kriterij posebno te zatim sve zajedno.
Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je već u razdoblju koje je bilo podvrgnuto
ispitivanju Županijskog suda u Zagrebu, i iz istih razloga iz kojih je taj sud
utvrdio povredu prava zajamčenog odredbom članka 4. stavak 1. Zakona o sudovima
(vidi točka 2.2.1. obrazloženja ove odluke), došlo do povrede ustavnog prava
podnositelja zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.
Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da je osporenim rješenjem Vrhovnog
suda Republike Hrvatske podnositelju povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.
4.3. U skladu s utvrđenjem u točki 4.2. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud
primjećuje da utvrđena povreda ustavnog prava podnositelja, zajamčenog odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava, postoji i kroz cijelo naknadno razdoblje sve do
sada jer prvostupanjski sud još uvijek nije nijednom meritorno odlučio o
tužbenom zahtjevu iako je sporni parnični postupak u tijeku više od tri godine.
Budući da se od podnositelja u takvim okolnostima ne može tražiti ponovno
podnošenje zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku, Ustavni sud, na
temelju odredbi članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona, nalaže Vrhovnom sudu
Republike Hrvatske da pri ponovnom odlučivanju uzme u obzir i vrijeme proteklo u
spornom parničnom postupku do donošenja svog novog rješenja, kako pri
utvrđivanju pravno relevantnog razdoblja tako i pri određivanju primjerene
naknade.
5. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2.
Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke, a na temelju
odredaba članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u
točki III. izreke.
6. Objava odluke (točka IV. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.
7. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske dužan je dostaviti Ustavnom sudu
pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme rješenja u roku osam (8) dana od
dana njegove otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u
točki III. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i
5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIVs-786/2007
Zagreb, 16. travnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 53/2008-1849
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)