## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1137/2002 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1137/2002 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1923

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući o ustavnoj tužbi M. i J. H. iz B.,
koje zastupa A. N., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 7. srpnja 2004.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
presudu u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pn-215/04 (ranije
broj: Pn-1826/94) u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1) godine,
računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena naknada
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst):

– M. H., B., u iznosu 4.400,00 kuna, te

– J. H., B., u iznosu 4.400,00 kuna.

IV. Naknade iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćene iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njihovu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon) radi nedonošenja odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi
podnositelji navode da su 7. ožujka 1994. godine Općinskom sudu u Zagrebu, pod
brojem: Pn-1826/94, podnijeli tužbu protiv Republike Hrvatske radi naknade
štete prouzročene miniranjem obiteljskih kuća i gospodarskih zgrada u V. P.,
koje je u ožujku, listopadu i studenom 1992. godine razorio nepoznati
počinitelj.

Podnositelji navode da
je u parničnom postupku u povodu kojeg je podnesena ustavna tužba, Općinski sud
u Zagrebu održao jedno ročište 23. studenoga 1995. godine, da su temeljem
rješenja suda kao tužitelji specificirali svoj tužbeni zahtjev, te da je 7. lip­nja
1999. godine donio rješenje o prekidu postupka, od čijeg donošenja do
podnošenja ustavne tužbe nadležni sud u predmetnoj pravnoj stvari nije
postupao.

Podnositelji smatraju da su nedonošenjem
meritorne odluke u razumnom roku povrijeđena njihova ustavna prava zajamčena
odredbama članka 14. stavka 2., članka 26., članka 29. stavka 1. i članka 48.
Ustava, i načelo vladavine prava koje je propisano člankom 3. Ustava. Stoga
predlažu da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži Općinskom sudu u Zagrebu
donošenje presude u predmetu broj: Pn-1826/94 u roku od jedne godine od
donošenja odluke Ustavnog suda, te odredi primjerenu naknadu podnositeljima u
iznosu od 150.000,00 kuna.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku,
pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje
su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 7. ožujka 1994. godine podnositelji su
pokrenuli postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu, protiv Republike Hrvatske,
tužbom radi naknade štete prouzročene miniranjem obiteljskih kuća i
gospodarskih zgrada u V.P., koje je u ožujku, listopadu i studenom 1992. godine
razorio nepoznati počinitelj,

– 25. travnja 1994. godine tuženik je dao
odgovor na tužbu,

– ročište je zakazano i održano 23. studenoga
1995. godine,

– podnositelji su specificirali tužbeni zahtjev
podneskom od 20. prosinca 1995. godine,

– 7. lipnja 1999. godine doneseno je rješenje o
prekidu pos­tupka primjenom članaka 1. i 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96),

– do dana podnošenja ustavne tužbe, 21. svibnja
2002. godine, postupak je i dalje bio u prekidu,

– provjerom (dana 7. svibnja 2004.) kod
Općinskog suda u Zagrebu predmet je dobio novi broj: Pn-215/04 te je 15.
travnja 2004. godine dodijeljen sucu na postupanje i u njemu nije donesena
odluka suda.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1. Podnositelj je pokrenuo postupak pred
Općinskim sudom u Zagrebu 22. veljače 1995. godine tužbom podnesenom temeljem
članka 180. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91,
3/94), koji je glasio:

Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili
oštećenjem odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili
terora te prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara
društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni
spriječiti takvu štetu.

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996. godine,
bilo je propisano:

Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«,
br. 53/91, 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama
članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će
se nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99) koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

3.2. Hrvatski sabor je na sjednici održanoj dana
14. srpnja 2003. godine donio Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03),
koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

Članak 10.

Sudski postupci radi naknade štete prekinuti
stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) nastavit će se po odredbama ovoga Zakona.

Iz navedenog slijedi da
je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u
kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed terorističkih akata i
javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija, odnosno da je navedenim
zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom
razdoblja od sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3. Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stav­kom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i
dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom
slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63.
Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelji ustavne tužbe pokrenuli su parnični
postupak radi naknade štete 7. ožujka 1994. godine. Ustavna tužba podnijeta je
21. svibnja 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja
parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo ukupno osam (8)
godina, dva (2) mjeseca i četrnaest (14) dana.

Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine
do dana podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustav­ni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća četiri (4) godine, šest
(6) mjeseci i šesnaest (16) dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se
vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem: Pn-1826/94 nastupio je po sili
zakona (ex lege) dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Rješenje o prekidu postupka koje je donio
Općinski sud u Zagrebu imalo je deklaratorno značenje.

Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na rješavanje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje
postoje li zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupanje
Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona, te je li zbog takvog
prekida postupka povrijeđeno člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositelja da o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i
nepristrani sud.

U vezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje, odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona, utvrđene pretpostavke za postupanje po
podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U vezi s pitanjem je li
u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje
da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene
terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada
šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i
za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije smio onemogućiti ostvarivanje
Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju
vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada
1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest
mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Nakon
proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru
podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak
prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će
se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o
činjenici da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete
prouzročenih terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao sedam (7) godina,
pet (5) mjeseci i dvadeset osam (28) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno
pravno relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podno­šenja
ustavne tužbe u trajanju od četiri (4) godine, šest (6) mjeseci i šesnaest (16)
dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka
povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njihovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom
je slučaju podnositeljima povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio
prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o
temeljnom ljudskom pravu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i
okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se
na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1137/2002
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1923