## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-168/2000 od 28. veljače 2000.

### NN 26/2000 (3.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-168/2000 od 28. veljače 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**528**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučivanje
o ustavnim tužbama sastavljenom od dr. sc. Velimira Belajca,
kao predsjednika Vijeća i sudaca Marijana Hranjskog dr.
iur., Ivana Mrkonjića dr. iur., dr. sc. Jasne Omejec i Vice
Vukojevića dr. iur., kao članova Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi I. B. iz G., kojeg zastupa F. B., odvjetnik
iz Z., na sjednici Vijeća održanoj 28. veljače
2000. godine, jednoglasno je donio sljedeću

## ODLUKU

Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

- rješenje Županijskog suda u G., broj: Kio-8/00 (Kv-7/00)
od 3. veljače 2000. godine i

- rješenje istražnog suca Županijskog suda u G.,
broj: Kir-15/00 od 29. siječnja 2000. godine.

Obrazloženje

Podnositelj je podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
u povodu rješenja Županijskog suda u G., broj: Kio-8/00
(Kv-7/00) od 3. veljače 2000. godine. Tim je rješenjem
odbijena žalba protiv rješenja istražnog suca Županijskog
suda u G., broj: Kir-15/00 od 29. siječnja 2000. godine,
kojim je podnositelju određen pritvor.

Podnositelj smatra da su mu osporenim rješidbama povrijeđena
ustavna načela iz članaka 3., 5. i 115. stavak 3.
Ustava i ustavno pravo iz članka 22. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelj smatra da je prvostupanjsko rješenje o određivanju
pritvora nezakonito iz razloga jer je doneseno prije nego je doneseno
rješenje o provođenju istrage, a koju se je nezakonitost,
prema njegovu mišljenju, pokušalo ispraviti u drugostupanjskom
rješenju, tumačenjem da je riječ o očitoj
greški i da je zapravo riječ o rješenju kojim
se određuje zadržavanje uhićenika. Nadalje, podnositelj
ističe da drugostupanjsko rješenje negira postojanje
rješenja o određivanju pritvora, te postavlja pitanje
na temelju kojeg osnova je onda on zadržan u pritvoru, jer
u skladu s odredbama Zakona o kaznenom postupku, zadržavanje
je moguće samo u trajanju od 48 sati.

Ustavna tužba je osnovana.

Iz predmeta spisa razvidno je da je rješenjem istražnog
suca Županijskog suda u G., broj: Kir-15/00 od 29. siječnja
2000. godine, određen pritvor protiv podnositelja kao okrivljenika,
iz osnova članka 102. stavka 1. točke 1. i 4. Zakona
o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97,
nastavno: ZKP), s time da se pritvor računa od 29. siječnja
2000. godine.

Rješavajući o žalbi izvanraspravno vijeće
Županijskog suda u G., dana 3. veljače 2000. godine,
odbilo je žalbu podnositelja kao neosnovanu, jer nije počinjena
povreda iz članka 379. ZKP o kojoj sud pazi po službenoj
dužnosti. U obrazloženju tog rješenja navodi se
kako je vijeće mišljenja da je u prvostupanjskom rješenju
greškom određen pritvor, jer da se u konkretnom slučaju
radi o zadržavanju uhićenika u smislu propisa članka
98. ZKP, s time da je zadržavanje određeno s danom 29.
siječnja 2000. godine u 19,30 sati, a istražni zahtjev
je izjavljen tome sudu 31. siječnja u 7,00 sati, pa je
očito da je državni odvjetnik u roku od 48 sati podnio
istražni zahtjev po donošenju rješenja o zadržavanju
uhićenika što je u skladu s odredbom stavka 2. članka
98. ZKP. Stoga nalazi nema povrede odredbi ZKP.

Prema rješenju istražnog suca Županijskog suda
u G., broj: Kio-8/00 od 1. veljače 2000. godine, protiv
podnositelja je određeno provođenje istrage. U izreci
navedenog rješenja navodi se da je podnositelj u pritvoru
od 29. siječnja 2000. godine.

Odredbom članka 98. stavka 2. ZKP propisano je da istražni
sudac može po službenoj dužnosti ili na prijedlog
državnog odvjetnika odrediti da se uhićenik koji mu
je doveden zadrži do četrdeset i osam sati u slučaju
kad smatra da postoji osnovana sumnja da je uhićenik počinio
kazneno djelo koje mu se stavlja na teret i da postoje razlozi
za određivanje pritvora iz članka 102. stavka 1. i
stavka 2. tog Zakona, ako državni odvjetnik protiv uhićenika
nije podnio istražni zahtjev, neposrednu optužnicu ili
optužni prijedlog.

U skladu s odredbom stavka 4. članka 99. ZKP zadržani
uhićenik se ima odmah pustiti na slobodu ako je povodom
njegove žalbe rješenje o zadržavanju bilo ukinuto
ili su istekli rokovi iz članka 98. stavka 1. i 2., osim
ako je kao državni odvjetnik u istražnom zahtjevu, neposrednoj
optužnici ili optužnom prijedlogu zatražio određivanje
pritvora.

Ako je državni odvjetnik podnio istražni zahtjev, neposrednu
optužnicu ili optužni prijedlog izvijestit će
odmah istražnog suca koji je odredio zadržavanje, koji
će uhićenika zadržati do isteka prvog sljedećeg
radnog dana do kada nadležna sudbena vlast mora odlučiti
o istražnom zahtjevu i o potrebi određivanja pritvora,
odnosno o potrebi pritvora nakon podignute neposredne optužnice
ili optužnog prijedloga. Ako nadležna sudbena vlast
ne odredi pritvor do isteka prvog sljedećeg radnog dana
od kada je istekao rok iz članka 98. stavka 1. i 2. Zakona
na koji je zadržavanje određeno, uhićenik se mora
pustiti na slobodu.

Prema odredbi članka 104. ZKP tijekom istrage pritvor određuje
i ukida istražni sudac, koji o prijedlogu državnog odvjetnika
da se odredi pritvor mora odlučiti najkasnije u roku od
24 sata.

Analizom navoda ustavne tužbe, osporenih odluka i spisa predmeta,
Ustavni sud je utvrdio da je u konkretnom slučaju rješenje
o određivanju pritvora protiv podnositelja ustavne tužbe,
broj: Kir-15/00 od 29. siječnja 2000. godine, donijeto
suprotno odredbi članka 104. ZKP čime je podnositelju
ustavne tužbe povrijeđeno ustavno pravo iz članka
22. Ustava, kojim se jamči nepovredivost čovjekove
slobode i osobnosti.

Što se tiče povreda slobode i vladavine prava, kao
najviših vrednota ustavnog poretka iz članka 3. Ustava,
koje povrede podnositelj također ističe u svojoj tužbi,
Ustavni sud utvrđuje da se na odredbi članka 3. Ustava,
ne može temeljiti nikakvo pojedinačno ustavno pravo.
Naime, u toj odredbi Ustav utvrđuje najviše vrednote
ustavnog poretka koje se razrađuju i određuju u drugim
odredbama Ustava, a posebice onima kojima se jamče slobode
i pravo čovjeka i građanina. Ta odredba Ustava služi
kao osnovica za tumačenje Ustava i kao smjernica zakonodavcu
pri razradi ustavnih prava građana te je upućena državnim
tijelima, a ne neposredno građanima. Dakle, ta odredba ne
pruža jamstva pojedincu niti uređuje njihova prava, pa
nije ni valjana osnova za ustavnu tužbu.

Nadalje, ni odredba članka 5. Ustava ne ustanovljuje nikakva
ustavna prava za pojedinačnog građanina. U toj je odredbi
utvrđen temeljni sadržaj načela ustavnosti i zakonitosti,
koji se sastoji u općoj ustavnoj obvezi da u Republici Hrvatskoj
zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi i
s Ustavom i sa zakonom, kao i u općoj dužnosti svakoga
da se drži Ustava i zakona i poštuje pravni poredak
Republike Hrvatske. Konačno, odredba članka 115.
stavka 3. Ustava propisuje načelo ustavnosti i zakonitosti
u djelovanju sudbene vlasti. Ta odredba proklamira opće
ustavno načelo za djelovanje sudstva u Republici Hrvatskoj.
Budući da propisuje temeljne smjernice i dužnosti sudova
da postupaju i djeluju na temelju Ustava i zakona, članak
115. stavak 3. Ustava očigledno nije usmjeren prema neposrednoj
zaštiti pojedinačnih prava građana. Sukladno tome,
odredbe članka 5. i članka 115. stavka 3. Ustava
moraju se razumjeti samo kao opća ustavna načela,
tj. kao Ustavom proklamiran mehanizam za postizanje željene
discipline javne vlasti i svih društvenih subjekata (članak
5.), odnosno sudbene vlasti (članak 115. stavak 3.).

Budući da se spomenute odredbe Ustava očigledno ne
odnose na pojedinačna prava čovjeka, kako se to
navodi u ustavnoj tužbi, ovaj Sud utvrđuje da podnositelju
u konkretnom slučaju nisu i ne mogu biti povrijeđena
njegova ustavna prava i slobode čovjeka i građanina,
jer se članci 3., 5. i 115. stavak 3. Ustava na njih niti
ne odnose.

Kako je Ustavni sud utvrdio povredu gore navedenog ustavnog prava,
na temelju članka 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), odlučio
je kao u izreci.

Pritvor određen temeljem ukinutih rješenja prestaje od
dana donošenja odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Broj: U-III-168/2000
Zagreb, 28. veljače 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

Odluka, NN 26/2000-528