## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10298/2009-4 od 13. siječnja 2011.

### NN 32/2011 (18.3.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10298/2009-4 od 13. siječnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

740

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Jasminke Jenjić kao predsjednice vijeća, Lidije Rostaš-Beroš i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća te sudskog savjetnika Daria Mađaroša kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Odjel za korporativne regulatorne poslove, Savska cesta 32, Zagreb, kojeg zastupa direktorica Odjela za korporativne regulatorne poslove Maja Mandić, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Jurišićeva 13, Zagreb, klasa: UP/I-344-01/08-01/01259, urbroj: 376-10/09-19 od 17. srpnja 2009., uz sudjelovanje zainteresirane osobe Univerzalne telekomunikacije d.d., Slavonska avenija 19, Zagreb koju zastupa odvjetnica Iva Gavranović Bilić, Boškovićeva 7, Zagreb, radi troškova pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 13. siječnja 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženika su tužitelju i zainteresiranoj osobi određeni uvjeti i način pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme na određenim trasama u Sisku, Varaždinu, Čakovcu i Osijeku u dijelu međusobnog obračuna troškova realizacije tehničkih rješenja i cijene zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme.

Tužitelj tužbom osporava zakonitost predmetnog rješenja iz svih razloga utvrđenih odredbom članka 10. stavka 1. točaka 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91., 9/92., 77/92.).

Tužitelj tvrdi da je kod donošenja predmetnog rješenja nepravilno primijenjeno materijalno pravo jer je zahtjev zainteresirane osobe za pokretanje postupka tuženik zaprimio 4. studenoga 2008. kada su na snazi bili Uvjeti zajedničke uporabe izgrađene telekomunikacijske kanalizacije, a Pravilnik o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, na koji se tuženik poziva, je stupio na snagu 6. siječnja 2009. Stoga tužitelj smatra da je postupanje tuženika protivno načelu zakonitosti.

Nadalje tužitelj navodi da sa zainteresiranom osobom ima sklopljen Ugovor o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima kabelske kanalizacije HT-a broj DTK-04-06 od 10. studenoga 2006. na temelju kojeg je zainteresirana osoba zatražila od tužitelja pristup i zajedničko korištenje tužiteljeve elektroničke komunikacijske infrastrukture. Navodi da je na temelju istog tužitelj je izradio tehničko rješenje, a da je troškove polaganja kombinacije cijevi u sklopu realizacije tog tehničkog rješenja platila zainteresirana osoba. Tužitelj tvrdi da je u potpunosti postupio u skladu s obvezom iz članka 30. stavka 2. ZEK-a i članka V. stavka 8. Uvjeta zajedničke uporabe izgrađene telekomunikacijske kanalizacije.

Tužitelj tvrdi da je kao model obračuna troškova realizacije tehničkog rješenja predvidio naknadu tih troškova postupno, ovisno o dinamici realizacije zahtjeva drugih operatora korisnika za korištenjem slobodnog prostora na konkretnoj trasi kabelske kanalizacije proporcionalno broju realiziranih cijevi od strane drugih operatora korisnika. Tvrdi da, čak kada bi spomenuti Pravilnik bio i primjenjiv na predmetni slučaj, prijedlog tužitelja bi bio u skladu s njim. Predlaže uvažiti tužbu i poništiti predmetno rješenje.

Tuženik se u odgovoru na tužbu smatra nespornim da su stranke u svezi s realizacijom tehničkih rješenja, a u skladu s Uvjetima, trebale ugovorom definirati međusobni obračun troškova i cijene najma, što nisu učinile. Tvrdi da su odredbe Uvjeta ugrađene u odredbe Pravilnika koji prihvaća Uvjete u potpunosti te ih dodatno razrađuje na način da detaljnije određuje uvjete reguliranja obračuna troškova i cijene najma i da stoga ne stoji prigovor tužitelja da obveze iz Uvjeta ne mogu ni u kojem slučaju prelaziti propisane zakonske okvire.

U svezi Ugovora sklopljenog sa zainteresiranom osobom na koji se tužitelj poziva, tuženik navodi da je to »standardni, krovni ili okvirni« ugovor koji tužitelj sklapa sa svim pravnim osobama na razini cijelog teritorija Republike Hrvatske, a da u slučaju prihvaćanja zahtjeva od strane drugih pravnih osoba za korištenjem slobodnog dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture za pojedinu dionicu tužitelj sklapa dodatne »posebne« odnosno pojedinačne ugovore koji se smatraju dodacima »krovnom ili okvirnom ugovoru«. Navodi da je zaključkom od 6. travnja 2009. naložio tužitelju da dostavi prijedlog Ugovora o najmu i uporabi slobodnog prostora u cijevima postojeće kabelske kanalizacije na spornim dionicama s Unitel-om te da je tužitelj dostavio prijedlog ugovora koji nije sadržavao prijedlog odredbi u skladu sa zaključkom tuženika. Tuženik tvrdi da dostavljeni ugovor predstavlja prijedlog okvirnog ugovora tužitelja, koji tužitelj nudi svim operatorima u svezi s ugovaranjem zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme. Tvrdi da je tužitelj počinio prekršaj i da je tuženik izdao i prekršajni nalog protiv njega. Predlaže odbiti tužbu kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u odgovoru na tužbu tvrdi da nije sporno da u ugovoru koji je sklopio sa tužiteljem nisu sadržane odredbe o međusobnom obračunu troškova i cijene najma za predmetne trase. Tvrdi da je tužiteljev prijedlog za obračun troškova realizacije tehničkog rješenja, koji isti navodi u svojoj tužbi, a koji je dostavljen tuženiku i zainteresiranoj osobi, neprihvatljiv jer nije u skladu s ciljevima koje tuženik provodi, niti s načelima kojih se treba pridržavati. Predlaže odbiti tužbu kao neosnovanu.

Tužba je neosnovana.

Iz spisa proizlazi da je zainteresirana osoba tuženiku podnijela zahtjev glede problema oko zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme jer sa tužiteljem nije mogao postići dogovor oko refundiranja troškova polaganja kombinacije cijevi u izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu prema tehničkim rješenjima za određene trase u Sisku, Varaždinu, Čakovcu i Osijeku.

Tijekom postupka tuženik je donio Zaključak klasa: 344-01/08-01/01259, urbroj: 376-10ZM-09-13 od 6. travnja 2009. (dalje: Zaključak) kojim je tužitelju naloženo da tuženiku dostavi prijedloge Ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije (dalje: Ugovor) na predmetnim trasama sa zainteresiranom osobom na način da predvidi refundiranje troškova za uvlačenje kombinacije cijevi po tehničkim rješenjima tako da se za iznos troškova uvlačenja kombinacije cijevi umanji iznos cjelokupnog godišnjeg najma za 2009. godinu, koji tužitelj naplaćuje zainteresiranoj osobi.

Tužitelj nije postupio po spomenutom zaključku, odnosno dostavio je prijedlog Ugovora koji nije izrađen u skladu s naloženim iz Zaključka i koji se ne odnosi na predmetne trase, već predstavlja »krovni ili okvirni ugovor« kakav je tužitelj sa zainteresiranom osobom već sklopio 10. studenoga 2006.

Na prijedlog tuženika, zainteresirana osoba je dostavila svoj prijedlog Ugovora koji se odnosio na predmetne trase, kao i račune i troškovnike za obavljene radove na uvlačenju kombinacije cijevi iz kojih je vidljiv točan iznos troškova za koje bi tužitelj trebao izvršiti povrat sredstava. Tužitelj nije prihvatio prijedlog zainteresirane osobe u dijelu koji se odnosi na obračun i refundiranje troškova polaganja kombinacija cijevi u tužiteljevu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i tvrdi da sve troškove realizacije tehničkih rješenja snosi operator korisnik (Unitel d.d.), a da svaki slijedeći operator koji podnese zahtjev za najam prostora u predmetnim trasama sudjeluje u snošenju troškova proporcionalno korištenju broja cijevi na trasi.

Tuženik je na temelju članka 30. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) i članka 9. stavka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08.) utvrdio da su prijedlozi zainteresirane osobe prihvatljivi i određeni glede rokova i refundiranja uloženih sredstava i neovisni o eventualnim zahtjevima drugih operatora za iste trase, stoga je donio predmetno rješenje uz iscrpno i razložno obrazloženje s kojim je sud u cijelosti suglasan.

Neosnovano tužitelj tvrdi da nije bilo mjesta primjeni spomenutog Pravilnika, obzirom da je isti stupio na snagu u siječnju 2009. godine jer su, kao što pravilno tvrdi tuženik, Uvjeti zajedničke uporabe izgrađene telekomunikacijske kanalizacije ugrađeni u odredbe Pravilnika koji ih je prihvatio i dodatno razradio.

Na osnovi svega izloženog Sud je utvrdio da predmetnim upravnim aktom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, već cijeni da je tuženo tijelo pri donošenju rješenja poštivalo zakonske odredbe, da je isto doneseno na osnovi potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu zakona. Zbog toga je tužba odbijena temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima.

Objava ove presude se temelji na članku 14. stavku 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-10298/2009-4

Zagrebu, 13. siječnja 2011.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

Presuda, NN 32/2011-740