## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1165/2002 od 28. listopada 2002.

### NN 126/2002 (30.10.2002.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1165/2002 od 28. listopada 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2069

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću trojice za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Milan Vuković, pred­sjednik Vijeća, te suci Ivan Matija i Jasna
Omejec, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom S. D. iz S.,
kojeg zastupa punomoćnik N. M., dipl. pravnik iz V., na sjednici Vijeća
održanoj dana 28. listopada 2002. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I.
Ustavna tužba se odbacuje.

II.Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv rješenja Županijskog suda u S.,
broj: Gž-1310/1999-3 od 21. travnja 2000. godine, kojim je odbijena žalba
podnositelja i potvrđeno rješenje Općinskog suda u S., broj: P-827/92 od 15.
rujna 1998. godine. Prvostupanjskim rješenjem odbačen je prijedlog podnositelja
(kao prvotuženika) i D. D. (kao drugotuženice) za ponavljanje parnič­nog
postupka pravomoćno završenog presudom Okružnog suda u S., broj: Gž-40/1993 od
14. siječnja 1993. godine.

*Ustavni
sud nije nadležan za odlučivanje.*

2. U
članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst, u nastavku: Ustavni zakon)
propisano je sljedeće:

»(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ... , povrijeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom ... (u daljnjem tekstu:
ustavno pravo).«

Sukladno navedenom, odluke nadležnih tijela donesene
u postupcima pokrenutim prijedlogom za ponavljanje pravomoćno završenog sudskog
parničnog postupka, odnosno prijedlogom za obnovu upravnog postupka, u pravilu
se ne smatraju pojedi­načnim aktima iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
protiv kojih je Ustavni sud nadležan pružati ustavnosudsku zaštitu, jer se u
tim postupcima ne donosi odluka o pravima i obvezama stranaka u postupku,
odnosno odluka o biti stvari.

O pravima i obvezama stranaka prethodno je već pravo­moćno
odlučeno u postupcima čije se ponavljanje traži, a protiv tih su odluka, kao i
protiv eventualnih povreda učinjenih u postupcima u kojima su one donesene,
stranke imale pravo Ustavnom sudu podnijeti ustavnu tužbu radi zaštite ustavnih
prava. Stoga se pojedinačnim aktima iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona,
protiv kojih je Ustavni sud nadležan pružati ustavnosud­sku zaštitu, u pravilu
imaju smatrati samo odluke donesene u prethodno provedenom, pravomoćno
završenom postupku kojima se odlučilo o pravima i obvezama podnositelja, ali ne
i odluke donesene u postupku u kojem se rješavalo o njegovom ponav­ljanju.

3.U
konkretnom slučaju, podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv odluka nadležnih
sudova kojima je njegov prijedlog za ponavljanje parničnog postupka odbačen.
Podnositelj je tražio ponavljanje parničnog postupka pravomoćno završenog
presudom Okružnog suda u S., broj: Gž-40/1993 od 14. siječnja 1993. godine. Tom
je presudom odbijena žalba staratelja za posebni slučaj, postavljenog
podnositelju radi zaštite prava i pravnog interesa u postupku protiv
podnositelja i drugotuženice, i potvrđena je presuda Općinskog suda u S., broj:
P-827/92 od 30. listopada 1992. godine, kojom je usvojen otkaz stanarskog prava
podnositelju, primjenom odredbe članka 99. stavka 2. Zakona o stambenim
odnosima (»Narodne novine«, broj 51/85, 42/86, 37/88, 22/90, 58/93 i 79/93).

Podnositelj
je 1998. godine podnio prijedlog za ponavljanje prethodno navedenog, pravomoćno
završenog postupka, u kojem je donesena odluka o otkazu stanarskog prava, iz
razloga navedenih u članku 421. stavku 1. točkama 2. i 9. Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u daljnjem tekstu:
ZPP).

Sudovi su
utvrdili da je prijedlog za ponavljanje postupka podnesen izvan roka od pet
godina propisanog odredbom članka 423. stavka 3. ZPP-a, pa se prijedlog za
ponavljanje postupka više nije mogao tražiti zbog razloga navedenih u članku
421. stavku 1. točki 9. ZPP-a. To stoga, jer je u postupku utvrđeno da je
sudska odluka u povodu koje se tražilo ponavljanje postupka postala pravomoćna
14. siječnja 1993. godine, a prijedlog je podnesen 14. kolovoza 1998. godine.

Nadalje, sudovi su utvrdili da se podnositelj u svom
prijedlogu za ponavljanje postupka nije mogao pozvati na odredbu članka 421.
stavka 1. točke 2. ZPP-a, koja propisuje da se pravomoćno završeni postupak
može ponoviti ako stranci nezakonitim postupanjem, a osobito propuštanjem
dostave, nije bila dana moguć­nost da raspravlja pred sudom. To stoga što je
podnositelja u provedenom parničnom postupku zastupao staratelj za poseban
slučaj, postavljen konačnim i pravomoćnim rješenjem Centra za socijalni rad,
Podružnica S., od 30. lipnja 1992. godine, a iz predmeta je bilo razvidno da je
staratelj u okviru predviđenih propisa u postupku štitio prava i interese
podnositelja i drugotuženice.

4.Sukladno svim prethodnim navodima, Ustavni
sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju pojedinačnim aktima iz članka 62. stavka
1. Ustavnog zakona imaju smatrati pravomoćna presuda Općinskog suda u S., broj:
P-827/92 od 30. listopada 1992. godine, koja je potvrđena presudom Okružnog
suda u S., broj: Gž-40/1993 od 14. siječnja 1993. godine, a kojima se meritorno
odlučilo o biti stvari, odnosno o otkazu stanarskog prava podnositelja.

Naprotiv,
rješenje Županijskog suda u S., broj: Gž-1310/1999-3 od 21. travnja 2000.
godine, kojim je odbijena žalba pod­nositelja i potvrđeno rješenje Općinskog
suda u S., broj: P-827/92 od 15. rujna 1998. godine o odbačaju prijedloga za
ponavljanje prethodno provedenog, pravomoćno završenog postupka, nisu
pojedinačni akti iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona u povodu kojih bi
Ustavni sud bio nadležan pružati ustavnosudsku zaštitu, jer se tim aktima ne
odlučuje meritorno o biti stvari.

5.Oglašavanjem
nenadležnim Ustavnog suda za pružanje ustavnosudske zaštite protiv odluka
nadležnih sudova, donesenim u postupcima pokrenutim prijedlozima za ponavljanje
(obnovu) postupka, usklađuje se postupanje Suda s odredbom članka 25. Ustavnog
zakona o izmjenama i dopunama Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 29/02), kojom je, u postupku usklađivanja
Ustavnog zakona s člankom 29. stavkom 1. Ustava, izmijenjena dotadašnja odredba
članka 59. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Repub­like Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99 - pročišćeni tekst).

Praksa
Ustavnog suda time se ujedno usklađuje i s praksom Europskog suda za ljudska
prava u Strasbourgu u pitanju pružanja zaštite protiv povreda konvencijskih
prava učinjenih odlukama nadležnih tijela donesenima u građanskim postupcima u
kojima su stranke tražile ponavljanje postupka.

Tako, primjerice, u predmetu R. protiv Hrvatske, u
kojem je podnositelj zatražio zaštitu Europskog suda za ljudska prava protiv
sudske odluke kojom je odbijen njegov prijedlog za ponav­ljanje pravomoćno
završenog postupka u kojem se odlučivalo o otkazu stanarskog prava podnositelja
prema članku 99. Zakona o stambenim odnosima, a u kojem je podnositelja zastupao
staratelj za poseban slučaj, Europski sud je zahtjev podnositelja, broj
45943/99 od 13. rujna 2001. godine, utvrdio nedopuštenim, izrije­kom navodeći
»da se prema dobro utvrđenoj sudskoj praksi organa Konvencije, članak 6. ne
odnosi na postupke za ponavljanje građanskih predmeta«.

6.Slijedom navedenog, na temelju članka 72.
Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1165/2000
Zagreb, 28. listopada 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 126/2002-2069