## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-945/1997 od 21. prosinca 2000.

### NN 1/2001 (5.1.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-945/1997 od 21. prosinca 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

26

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama, sastav­ljenom od dopredsjednika Suda Petra Klarića, kao
predsjednika Vijeća te sudaca Jurice Malčića, Ivana Matije, Emilije Rajić i
Milana Vukovića, kao članova Vijeća, u postupku povodom ustavne tužbe I. G. iz
S., koju zastupa M. F., odvjetnik iz S., na sjednici Vijeća održanoj dana 21.
prosinca 2000. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja i ukida se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-929/1996-6 d 11.
prosinca 1996. godine,

– rješe­nje Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvat­ske, broj:
511-01-57-UP/I-16376/22960/1-93 od 6. prosinca 1995. godine.

2. Predmet se vraća Ministarstvu unutar­njih poslova Republike Hrvatske
na ponovni postupak.

Obrazlože­nje

1. Podnosite­ljica je podnijela pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-929/1996-5 od 11.
prosinca 1996. godine. Tom je presudom, kao neosnovana, odbijena tužba
podnosite­ljice, protiv rješe­nja Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvatske,
broj: 511-01-57-UP/I-16376/22960/1-93 od 6. prosinca 1995. godine, a kojim je
rješe­njem odbijen zahtjev podnosite­ljice ustavne tužbe za primitak u hrvatsko
držav­ljanstvo primjenom odredbe članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona o
hrvatskom držav­ljanstvu (»Narodne novine«, broj 53/91, 28/92 i 113/93).

2. Podnosite­ljica nalazi da su osporeno rješe­nje i presuda Upravnog
suda donesene suprotno odredbi članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona, uslijed če­ga
su povrijeđene odredbe članka 14. (kojom se jamči jednakost pred zakonom),
članka 15. stavka 1. (kojom se jamči ravnopravnost pripadnicima svih
nacionalnih ma­njina), članka 26. (kojom se jamči jednakost pred sudovima i
drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti) i članka 32. Ustava
(kojom odredbom se omogućuje slobodno kreta­nje i bira­nje boravišta, te
sloboda napušta­nja teritorija Republike Hrvat­ske).

Podnosite­ljica ističe da prema obrazlože­nju presude Upravnog suda,
proizlazi da joj je rješe­njem Ministarstva unutar­njih poslova od 24.
listopada 1994. godine, prestao status trajno nasta­njenog stranca u Republici
Hrvatskoj, a iz razloga jer je boravila u inozemstvu duže od godine dana, a da
o tome nije obavijestila nadležno tijelo. Međutim, navedeno rješe­nje nikada
joj nije uručeno, a tvrd­nja iznesena u ­njemu ne odgovara istini, jer je ona,
istina, boravila u inozemstvu, ali je putem konzulata Republike Hrvatske u M.,
pokušavala ishoditi držav­ljanstvo Republike Hrvat­ske.

3. *Ustavna tužba je osnovana.*

Uvidom u spis upravnog tijela i Upravnog suda, te analizom navoda
ustavne tužbe, Ustavni sud je utvrdio da su osporenim odlukama donijetim na
štetu podnosite­ljice ustavne tužbe, povrijeđena ustavna prava koja proizlaze
iz članka 14. stavka 2., 19. stavka 2. i članka 26. Ustava.

4. U konkretnom slučaju, podnosite­ljica je dana 21. prosinca 1993.
godine, kod Generalnog konzulata Republike Hrvatske u M. podnijela zahtjev za
primitak u hrvatsko držav­ljanstvo. Osporenim rješe­njem upravnog tijela,
donesenom u ponov­ljenom postupku, odbijen je zahtjev podnosite­ljice za
primitak u hrvatsko držav­ljanstvo primjenom odredbe članka 8. stavka 1. točke
3. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu.

Upravni sud u postupku sudske kontrole zakonitosti poje­dinačnog
upravnog akta, našao je navedeno rješe­nje zakonitim te u obrazlože­nju presude
navodi da po pravnom shvaća­nju toga suda, pretpostavka prijav­ljenog boravka u
traja­nju od najma­nje pet godina na teritoriju Republike Hrvatske iz odredbe
članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona, podrazumijeva i neprekidni stvarni boravak
stranca na teritoriju Republike Hrvatske navedeno vrijeme. Nada­lje u obrazlože­nju
presude Upravni sud ističe kako navedenoj zakonskoj pretpostavci, a koja mora
biti kumulativno ispu­njena, podnosite­ljica ustavne tužbe ne udovo­ljava, jer
da je iz spisa upravnog tijela vidljivo da je podnosite­ljici rješe­njem
Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvatske, broj:
511-01-42-UP/I-6695/1-1994 od 24. listopada 1994. godine, prestalo trajno nasta­nje­nje
u Republici Hrvatskoj teme­ljem članka 47. stavka 1. Zakona o kreta­nju i
boravku stranaca (»Narodne novine«, broj 53/91), jer je podnosite­ljica
boravila u inozemstvu duže od jedne godine, a da o tome nije obavijestila
nadležno tijelo. U obrazlože­nju svoje presude Upravni sud navodi da prema
pravnom shvaća­nju toga suda, u slučaju kad je strancu prestao status trajno
nasta­njenog stranca u tijeku traja­nja upravnog postupka za stjeca­nje
hrvatskog držav­ljanstva, prestaje postojati pretpostavka iz članka 8. stavka
1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu.

5. Prema odredbi članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona, prirođe­njem može
steći držav­ljanstvo stranac koji je podnio zahtjev za prima­nje u hrvatsko
držav­ljanstvo, ako između ostalih udovo­ljava pretpostavci da je do podnoše­nja
zahtjeva imao prijav­ljeni boravak najma­nje pet godina neprekidno na
teritoriju Republike Hrvatske.

6. Uvidom u osporavane odluke nesporno je utvrđeno da je podnosite­ljica
ustavne tužbe u trenutku podnoše­nja zahtjeva za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo
(dana 21. prosinca 1993. godine), ispu­njavala pretpostavku iz članka 8. stavka
1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu, jer je do podnoše­nja zahtjeva
za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo imala prijav­ljen boravak najma­nje pet
godina neprekidno na teritoriju Republike Hrvatske. Navedeno proizlazi iz
uvjere­nja Policijske uprave S., broj: 511-12-21-56461-95 od 2. ožujka 1995.
godine, prema kojem je podnosite­ljica bila prijav­ljena na adresi u S. od 29.
srp­nja 1978. godine do 8. prosinca 1994. godine, kada je brisana iz evidencije
prebivališta teme­ljem rješe­nja istog tijela od 24. listopada 1994. godine
(rješe­nje o prestanku trajnog nasta­nje­nja u Republici Hrvatskoj).

7. Izraženo pravno shvaća­nje Upravnog suda, po ocjeni Ustavnog suda,
nije u skladu s odredbama članka 8. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu, jer je
suprotno odredbi točke 3. navedene zakonske odredbe, prema kojoj je ova
pretpostavka za stjeca­nje hrvatskog držav­ljanstva ispu­njena ako je stranac
do podnoše­nja zahtjeva imao prijav­ljen boravak najma­nje pet godina
neprekidno na teritoriju Republike Hrvatske.

Također, navedena zakonska
odredba ne propisuje neprekidnu fizičku nazočnost podnosite­lja zahtjeva na
teritoriju Republike Hrvatske kao pretpostavku za stjeca­nje hrvatskog držav­ljanstva
prirođe­njem.

8. Iz navedenih razloga ni
osporeni upravni akt, niti presuda nisu uteme­ljeni na zakonu, pa je time
podnosite­ljici povrijeđeno u članku 26. Ustava zajamčeno pravo svih građana i
stranaca na jednakost pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti kao i pravo iz odredbe članka 14. stavka 2. Ustava o
jednakosti svih pred zakonom, te pravo iz odredbe članka 19. stavka 2. Ustava,
kojom se jamči sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravne vlasti i
tijela koja imaju javne ovlasti.

Slijedom iznijetog Upravni
sud povrijedio je i zajamčeno načelo zakonitosti iz članka 115. stavka 3.
Ustava (sada članak 118. stavak 3. Ustava prema promije­njenom Ustavu, »Narodne
novine«, broj 124/2000 – pročišćeni tekst).

9. Stoga je, primjenom
odredbe članka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99) odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-945/1997
Zagreb, 21. prosinca 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 1/2001-26