## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2156/2001 od 26. rujna 2002. godine

### NN 123/2002 (22.10.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2156/2001 od 26. rujna 2002. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2000

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­či­va­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, pred­sjednik Vijeća te suci Marijan Hra­njski, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku povodom ustavne tužbe A. M. iz V., koje­g zastupa odvjetnik S. Z. iz
V., na sjednici Vijeća održanoj dana 26. rujna 2002. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu u svezi s rješe­njem Županijskog suda u
V., broj: Gž-1194/01-3 od 11. rujna 2001. godine kojim je, kao neosnovana,
odbijena ­nje­gova žalba i potvrđeno je rješe­nje Općinskog suda u V., broj:
P-1071/99 od 2. srp­nja 2001. godine.

Navedenim prvostupa­njskim rješe­njem, a teme­ljem
odredbi članka 16. stavaka 1. i 2. Zakona o parničnom postupku (»Narod­ne
novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u nastavku: ZPP), taj sud se oglasio
nenadležnim i odbacio tužbu podnosite­lja jer rješava­nje o podnosite­ljevom tužbenom
zahtjevu ne ide u sudsku nadležnost, već je za rješava­nje tog spora nadležno
upravno tijelo, konkretno Hrvatski zavod za mirovinsko osigura­nje – Područna
služba O., koja mu isplaćuje mirovinu, odnosno Upravni sud.

Zakonitost rješe­nja prvostupa­njskog suda osporenim
rješe­njem potvrdio je i drugostupa­njski sud.

2. Podnosite­lj smatra da su osporenim rješe­njima
povrijeđe­ne odredbe članka 14. stavka 2. Ustava, kojim je propisana jednakost
svih pred zakonom i članka 26. Ustava Republike Hrvatske kojim je propisana
jednakost svih držav­ljana i stranaca pred sudovima i drugim državnim i inim
tijelima koja imaju javne ovlasti.

Povrede navedenih ustavnih odredaba obrazlaže navodom
kako je odlukom ovoga Suda, broj: U-I-283/1997 od 12. svib­nja 1998. godine tuženik
– Hrvatski zavod za mirovinsko osigura­nje (u nastavku: HZMO), teme­ljem
mjerovanih propisa o mirovinskom i invalidskom osigura­nju, bio dužan mirovine
usklađivati prema rastu nominalnih plaća svih zaposlenih na teritoriju
Republike Hrvatske. To da nije činio pa mu je u razdob­lju od 30. rujna 1993.
do 31. prosinca 1998. godine isplaćeno ma­nje od 80.831,00 kn.

Za taj
iznos da je protiv tuženika HZMO ustao s tužbom kod Općinskog suda u V., ali da
se taj sud osporenim rješe­njem oglasio nenadležnim.

Odlučujući
o žalbi podnosite­lja Županijski sud u V. osporenim rješe­njem odbio je ­nje­govu
žalbu i potvrdio prvostupa­njsko rješe­nje.

Predlaže
usvojiti ustavnu tužbu, ukinuti osporavana rješe­nja i predmet vratiti Općinskom
sudu na ponovni postupak i odluči­va­nje, tim više što je isti prvostupa­njski
sud u identičnom predmetu meritorno odlučio obvezavši tuženika na isplatu
razlike mirovine.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

3.
Analizom navoda ustavne tužbe, razloga i navoda istaknutih u osporenim rješe­njima,
ovaj Sud je utvrdio da su osporena rješe­nja donijeta u pravilno i zakonito
provedenim postupcima, pravilnom primjenom mjerodavnih odredaba materijalnog i
postupovnog prava te da takvim rješe­njima nisu podnosite­lju povrijeđene
odredbe članka 14. stavka 2. i 26. članka Ustava Republike Hrvatske.

Ustavno
pravo jednakosti iz članka 14. Ustava bilo bi povrijeđeno kad bi se utvrdilo da
stranke u postupku koji je prethodio pojedinačnom aktu, nisu imale ravnopravan
položaj, odnosno kad bi se osporeni pojedinačni akt mogao, u smislu usta­ljenog
stajališta ovog Suda (odluka broj: U-III-661/1999, »Narodne novine«, broj
38/00) smatrati samovo­ljnim.

Ustavno
jamstvo jednakosti iz članka 26. Ustava je razrada i primjena opće­g načela
jednakosti, određenog člankom 14. Ustava, na područje sudske i druge zaštite.
Radi se o posebnom slučaju načela jednakosti koje svakom jamči jednaku zaštitu
prava u postupku pred sudovima, drugim državnim tijelima i tijelima koja imaju
javne ovlasti.

Ocje­njujući
razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stav­ka 2. i članka 26. Ustava,
Sud je utvrdio da u konkretnom slučaju podnosite­ljeva ustavna prava nisu
povrijeđena. Sudovi su naveli razloge za stajališta iznijeta u osporavanim
presudama, koja stajališta prihvaća i ovaj Sud, a bez grubog i proizvo­ljnog
tumače­nja i primjene materijalnog prava protivno usta­ljenoj praksi. Stoga je
ovaj Sud utvrdio da se u provedenim postupcima i u osporavanim rješe­njima, o
pravima podnosite­lja, nije odlučivalo samovo­ljno. Naprotiv, osporena rješe­nja
donijeta su u pravilno i zakonito provedenim postupcima u kojima je podnosite­lj
aktivno sudjelovao i uteme­ljene su na odredbama mjerodavnog materijalnog i
postupovnog prava.

4.
Slijedom navedenog, a teme­ljem odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno
je kao u izreci.

5.
Odluka  o objavi teme­lji se na odredbi članka
29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-2156/2001
Zagreb, 26. rujna 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 123/2002-2000