## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2812/2011-4 od 20. listopada 2011.

### NN 11/2012 (25.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2812/2011-4 od 20. listopada 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

325

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Vukičević Gašparović, predsjednice vijeća, Mirjane Čačić i Arme Vagner Popović, članica vijeća te sudskog savjetnika Ante Drezge, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatske Autoceste d.o.o., Zagreb, Širolina 4, kojeg zastupa punomoćnica Snježana Vrkljan, dipl. iur., protiv djelomičnog rješenja Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/10-01/555, urbroj: 376-04-09-15HP od 22. prosinca 2010., radi zajedničkog korištenja dijela kabelske kanalizacije, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 20. listopada 2011.,

presudio je

I. Tužba se uvažava.

Poništava se djelomično rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, klasa: UP/I-344-01/10-01/555, urbroj: 376-04-09-15HP od 22. prosinca 2010.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom I. izreke osporenoga djelomičnog rješenja utvrđeno je da postoje odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trgovačkog društva Hrvatske Autoceste d.o.o., na dionici Zagreb (Lučko) – Lipovac (Zagreb – Slavonski Brod – GP Lipovac/Bajakovo, u duljini od 287 km, s planiranim odvajanjem Sredanci/Popovača/Slavonski Brod – zapad, Sredanci – Đakovo, u duljini od 23 km, Bosiljevo – Split (Dugopolje), u duljini od 313 km, s planiranim odvajanjem Otočac/Zadar/Šibenik. Točkom II. dispozitiva osporenog djelomičnog rješenja naloženo je trgovačkim društvima Hrvatske Autoceste d.o.o. i Univerzalnim telekomunikacijama d.d. da u roku od 30 dana od zaprimanja tog rješenja pregovaraju u dobroj vjeri i sklope ugovor o zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trgovačkog društva Hrvatske Autoceste d.o.o., te o istom obavijeste Hrvatsku agenciju za poštu i elektroničke komunikacije.

Tužitelj tužbom pobija zakonitost osporenog rješenja, pri tome navodeći da je tuženo tijelo pogrešno zaključilo da je on infrastrukturni operator u smislu članka 2. stavka 1. točke 15. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.). Prema navedenoj odredbi infrastrukturni operator je pravna ili fizička osoba koja se koristi vlastitim nekretninama i/ili nekretninama drugih u svrhu građenja, održavanja, razvoja i korištenja elektroničke komunikacijske mreže i elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, ili koja je zasnovala pravo puta, ili je obveznik davanja pristupa elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi i povezanoj opremi na temelju analize mjerodavnog tržišta. Navodi da je on prema članku 54. Zakona o javnim cestama (»Narodne novine«, broj 180/04., 138/06., 146/08., 38/09., 124/09., 153/09. i 73/10.) društvo koje upravlja, gradi, rekonstruira i održava autoceste, a ne elektroničku komunikacijsku mrežu i infrastrukturu. Ističe da je elektronička komunikacijska infrastruktura povezana oprema koju je izgradio i kojom upravlja, a služi za potrebe regulacije prometa na autocestama i sukladno članku 3. Zakona o javnim cestama čini sastavni dio autoceste, koja prema istom Zakonu ima status javnog dobra u općoj uporabi u vlasništvu Republike Hrvatske. Kako se radi o korištenju infrastrukture u vlasništvu Republike Hrvatske smatra da ne može bez suglasnosti Republike Hrvatske postupiti prema naznačenom djelomičnom rješenju, odnosno sklopiti traženi ugovor s Unitelom i pri tom sam proizvoljno odrediti cijenu i ostale bitne elemente ugovora. Ističe da je Odlukom Vlade Republike Hrvatske o utvrđivanju uvjeta ponude viška izgrađene telekomunikacijske infrastrukture od 7. veljače 2008. određeno da je on kao trgovačko društvo u vlasništvu Republike Hrvatske obvezan omogućiti korištenje viška telekomunikacijske infrastrukture kojom upravlja na otvorenom tržištu. U tu svrhu sklopio je ugovor o poslovnoj suradnji s društvom Odašiljači i veze d.o.o. te je u suradnji s njim stavio na tržište izgrađene slobodne kapacitete elektroničke komunikacijske infrastrukture kojom upravlja, o čemu je obavijestio tuženo tijelo i Unitel. Navodi da je Unitel započeo pregovore s Odašiljačima i vezama vezano uz sklapanje Ugovora o korištenju slobodnih kapaciteta elektroničke komunikacijske infrastrukture tužitelja, te je 10. studenoga 2009. obavijestio Odašiljače i veze o svojoj načelnoj suglasnosti na ponuđeni prijedlog ugovora, ali je nakon toga bez obrazloženja odustao od istog i obratio se tuženom tijelu. Smatra da je neprihvatljivo i nejasno obrazloženje tuženog tijela da se smatra da je on odbio sklopiti ugovor jer se nije očitovao na zahtjev operatora korisnika (Unitela) od 11. veljače 2009. u roku od 30 dana od dana podnošenja tog zahtjeva. Navodi da su elektronička komunikacijska infrastruktura i povezana oprema izgrađeni isključivo za potrebe upravljanja i održavanja autocesta (regulacija prometa, naplata cestarina i slično), odnosno nisu projektirani za druge namjene ili druge korisnike. Navodi da korištenje predmetne infrastrukture od strane drugih operatora mora zadovoljavati izuzetno zahtjevne standarde sigurnosti odvijanja prometa na autocestama, a za što po Zakonu o javnim cestama odgovara on. Također ističe da sklapanje Ugovora o zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme tužitelja, koje se nalaže djelomičnim rješenjem tuženog tijela, ima za njega, pa tako i njegovog vlasnika Republiku Hrvatsku, štetne posljedice. Naime, sukladno članku 9. stavku 5. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 29/08. i 28/10.) dužan je refundirati Unitelu troškove materijala i radova uvođenjem mikrocijevi u slobodni prostor izgrađene kabelske kanalizacije iz članka 4. stavka 17. istog Pravilnika; te se od njega kao davatelja elektroničke komunikacijske usluge očekuje preuzimanje odgovornosti za eventualnu štetu nastalu u slučaju prekida rada iznajmljene infrastrukture, a koja šteta može biti veća od njegovih prihoda na temelju istog ugovora. Ističe i da se povećava konkurencija na tržištu telekomunikacijskih usluga i smanjuje se njegova dobit i Odašiljača i veza kao i opravdanost ulaganja u njihovu zajedničku elektroničku komunikacijsku mrežu. Navodi da pozitivnim propisima nije reguliran način određivanja cijena za korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme u vlasništvu Republike Hrvatske, kojom upravljaju trgovačka društva u pretežito državnom vlasništvu, kao ni način ponude predmetnih usluga od strane tih trgovačkih društava na tržištu i odabira operatora korisnika s kojima će se sklopiti predmetni ugovor. Navodi da nije vlasnik javne ceste kojom upravlja te ne može raspolagati istom, niti njezinim sastavnim dijelovima, bez suglasnosti vlasnika. Za određenje bitnih elemenata ugovora na čije sklapanje je tužitelj obvezan pobijanim rješenjem potrebno je mišljenje i suglasnost Republike Hrvatske kao vlasnika infrastrukture, stoga je izvijestio Državno odvjetništvo Republike Hrvatske o predmetnom rješenju tuženog tijela. U prilog navodima govori činjenica da je primjerice za korištenje cestovnog zemljišta, davanje prava služnosti i prava građenja na cestovnom zemljištu zakon propisao donošenje podzakonskih propisa kojima su detaljno uređeni postupak sklapanja takvih ugovora, uvjeti korištenja, cijene takvih raspolaganja i slično. Predlaže da Sud uvaži njegovu tužbu i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo dostavilo je ovom Sudu spis predmeta, zajedno s odgovorom na tužbu u kojem navodi da je tužitelj sukladno odredbi članka 2. stavka 1. točke 15. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) infrastrukturni operator jer je nesporno da se koristi vlastitim i/ili tuđim nekretninama u svrhu pružanja elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Navedeno potvrđuje i on sam u preambuli vlastitog ugovora o poslovnoj suradnji s trgovačkim društvom Odašiljači i veze d.o.o. broj: 160-31/09 od 21. svibnja 2009. U prilog navedenom napominje da je upravo Vlada Republike Hrvatske kao vlasnik donijela odluku 7. veljače 2008., kojom je naložila trgovačkim društvima u većinskom vlasništvu Republike Hrvatske, a koja imaju izgrađenu vlastitu telekomunikacijsku mrežu i infrastrukturu, da utvrde uvjete ponude radi davanja u najam viška izgrađene telekomunikacijske mreže i infrastrukture, što znači da pored svojih osnovnih djelatnosti, moraju osigurati pružanje i drugih sekundarnih djelatnosti. Također, navodi da tužitelj nije obrazložio zbog čega je pogrešan zaključak da je on infrastrukturni operator. Naime, tuženo tijelo smatra neprihvatljivim tvrdnje tužitelja da isti nije infrastrukturni operator, jer se kao infrastrukturni operator sam definira u vlastitom ugovoru te pruža i usluge davanja u najam svoje elektroničke komunikacijske mreže. Ističe da su prigovori tužitelja u pogledu navodne povrede Zakona o elektroničkim komunikacijama neosnovani i paušalni. Također ističe da tužitelj paušalno navodi da nije jasno obrazloženje pobijanog rješenja, odnosno da se isti nije očitovao na zahtjev operatora korisnika od 11. veljače 2009. u roku od 30 dana od podnošenja zahtjeva. Naime, ističe da je nesporno utvrdio da tužitelj nije odgovorio na zahtjev Unitela od 11. veljače 2009., budući da je Unitel uz zahtjev priložio i dostavnicu, iz koje je razvidno da je tužitelj zaprimio zahtjev Unitela za zajedničkim korištenjem dijela kabelske kanalizacije 13. veljače 2009., dok je prvi službeni odgovor tužitelja prema Unitelu upućen 18. ožujka 2009. Navedenim dopisom Unitel nije dobio konkretan odgovor o zajedničkom korištenju dijela kabelske kanalizacije pa je stoga Unitel bio ovlašten obratiti se tuženom tijelu. Također navodi da tužitelj paušalno ističe kako je elektronička komunikacijska infrastruktura uz autocestu izgrađena isključivo za potrebe održavanja i upravljanja autocestom, odnosno da nije niti projektirana za druge namjene ili sukorištenje te da je tuženo tijelo propustilo ocijeniti pitanje sigurnosti korisnika autoceste. S obzirom na navedeno, tuženo tijelo ističe kako je tužitelj sam i prije donošenja pobijanog rješenja ponudio usluge davanja u najam svoje elektroničke komunikacijske mreže te pristup i zajedničko korištenje svoje kabelske kanalizacije putem ugovora, te nije jasno kako tužitelj ističe navedeni prigovor samo u slučaju pobijanog rješenja, a ne u slučaju svog ugovora. Navodi da je u potpunosti bio svjestan osnovne djelatnosti tužitelja prilikom donošenja pobijanog rješenja te je prilikom donošenja istog uzeo u obzir i pitanje sigurnog korištenja autoceste. Naglašava da se sukladno Pravilniku, tehničko rješenje, u kojem se izvode radovi, izrađuje isključivo uz suglasnost tužitelja i Unitela, što u potpunosti omogućuje tužitelju da otkloni svaku mogućnost bilo kakve prijetnje sigurnosti prometa na predmetnoj autocesti. Navedeno u praksi znači da će tužitelj postaviti sve zakonske uvjete za sigurno korištenje autoceste pri izradi tehničkog rješenja, a Unitel će, kao investitor, sam odlučiti hoće li uopće investirati u korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i krenuti u realizaciju investicije. Također, navodi da je važno napomenuti da se terenski radovi obavljaju uz nadzor tužitelja. Nadalje, naglašava da je tuženo tijelo, sukladno odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama, obvezno poticati zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture uz primjenu načela iz članka 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama, a to su u prvom redu osiguranje tržišnog natjecanja te poticanje djelotvornih ulaganja u infrastrukturu, uz korištenje tehnoloških rješenja koja su najpogodnija za racionalnu iskorištenost slobodnog prostora. Nadalje navodi kako tužitelj ističe da bi za vlasnika u slučaju provođenja pobijanog rješenja nastale financijske posljedice te da pozitivnim propisima nije reguliran način određivanje cijena za korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, a opet zaboravlja da je sklopio ugovor o poslovnoj suradnji s trgovačkim društvom Odašiljači i veze d.o.o. broj: 160-31/09 od 21. svibnja 2009., na temelju kojeg daje na uporabu svoju elektroničku komunikacijsku mrežu te pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture. Stoga smatra da ako je tužitelj već samoinicijativno odredio uvjete pružanja usluga i cijene u navedenom ugovoru i pruža uslugu, onda može istu primijeniti u slučaju pobijanog rješenja. Napominje kako tužitelj ovom tužbom pokušava onemogućiti konkurenciju korištenja elektroničke komunikacijske mreže, infrastrukture i povezane opreme. Predlaže da Sud odbije tužbu tužitelja kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu Univerzalne telekomunikacije d.d. iz Zagreba, iako uredno pozvan, nije dostavio svoj odgovor na tužbu.

Tužba je osnovana iz razloga ove presude.

Odredbom članka 40. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) propisano je da sud ispituje zakonitost osporenoga upravnog akta u granicama zahtjeva iz tužbe, ali pri tome nije vezan razlozima tužbe.

Uvidom u obrazloženje osporenog rješenja proizlazi da je to rješenje donijeto na temelju odredbe članka 30. stavka 2., 10. i 11. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) te članka 9. stavka 17. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08.).

Odredbom članka 30. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da agencija (Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije) u ostvarivanju regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovog Zakona potiče zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, osobito u svrhu zaštite ljudskog zdravlja, očuvanja okoliša, zaštite prostora, zaštite i očuvanja kulturnih dobara te nacionalne sigurnosti.

Stavkom 2. toga članka Zakona propisano je da infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora, pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja, utvrđeni Pravilnikom iz stavka 12. ovog članka.

Stavkom 10. toga članka Zakona propisano je ako infrastrukturni operator odbije sklopiti ugovor iz stavka 2. ovog članka, ili ne omogući operatoru korisniku pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uz uvjete iz stavka 2. ovog članka, Agencija će, na zahtjev operatora korisnika, u roku od 30 dana od dana podnošenja tog zahtjeva utvrditi postoje li odgovarajući uvjeti iz stavka 2. ovog članka, i u slučaju postojanja tih uvjeta donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje taj ugovor.

Odredbom pak stavka 11. toga članka Zakona propisano je ako infrastrukturni operator iz stavka 2. ovoga članka ne odgovori na zahtjev operatora korisnika u roku od 30 dana od dana podnošenja tog zahtjeva, smatra se da je odbio sklopiti ugovor u smislu odredbe stavka 10. ovoga članka.

Odredbom članka 9. stavka 17. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08.) propisano je ako infrastrukturni operator odbije sklopiti ugovor o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije ili ne omogući operatoru korisniku pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme uz uvjete iz Zakona, Agencija će, na zahtjev operatora korisnika, u roku od 30 dana od dana podnošenja tog zahtjeva utvrditi postoje li odgovarajući uvjeti i u slučaju postojanja tih uvjeta donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor.

Prema stavku 18. toga članka Pravilnika ako infrastrukturni operator ne odgovori na zahtjev operatora korisnika u roku od 30 dana od dana podnošenja zahtjeva, smatra se da je odbio sklopiti ugovor o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije.

Tuženo tijelo, pozivom na navedene odredbe Zakona i Pravilnika, donijelo je djelomično rješenje kojim je povodom zahtjeva zainteresirane osobe u ovom upravnom sporu Univerzalne telekomunikacije d.d. utvrdilo da postoje odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trgovačkog društva Hrvatske Autoceste d.o.o. na dionici Zagreb (Lučko) – Lipovac (Zagreb – Slavonski Brod – GP Lipovac/Bajakovo, u duljini od 287 km, s planiranim odvajanjem Sredanci/Popovača/Slavonski Brod – zapad, Sredanci – Đakovo, u duljini od 23 km, Bosiljevo – Split (Dugopolje), u duljini od 313 km, s planiranim odvajanjem Otočac/Zadar/Šibenik, te je s tim rješenjem naložilo tužitelju i zainteresiranoj osobi Univerzalnim telekomunikacijama d.d. da u roku od 30 dana od zaprimanja tog rješenja pregovaraju u dobroj vjeri i sklope ugovor o zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme tužitelja, te o istom obavijeste tuženo tijelo.

Međutim, imajući u vidu naprijed citirane odredbe Zakona i Pravilnika, Sud nalazi da tuženo tijelo nije bilo ovlašteno na donošenje ovakvoga djelomičnog rješenja, kojim je, nakon što je utvrdilo da postoje odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme tužitelja na predmetnoj dionici, naložilo tužitelju i zainteresiranoj osobi da pregovaraju u dobroj vjeri i sklope ugovor o zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme tužitelja, budući da je navedenim odredbama izričito propisano da će tuženo tijelo ukoliko utvrdi da postoje odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor.

Kako tuženo tijelo navedeno nije učinilo, Sud osporeno rješenje tuženog tijela ne može ocijeniti zakonitim.

Valjalo je stoga, na temelju odredbe članka 39. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužbu uvažiti i osporeno rješenje poništiti s time da tuženo tijelo donese novo rješenje pridržavajući se sukladno članku 62. tog Zakona pravnog shvaćanja ovog Suda i primjedaba u pogledu postupka.

Broj: Us-2812/2011-4
Zagreb, 20. listopada 2011.

Predsjednica vijeća
Lidija Vukičević Gašparović, v. r.

Presuda, NN 11/2012-325