## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:Us-7782/2002-4 od 25. svibnja 2005.

### NN 108/2005 (12.9.2005.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:Us-7782/2002-4 od 25. svibnja 2005.

# UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2006**

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću
sastavljenom od sudaca Sanje Štefan kao predsjednice
vijeća, mr. sc. Mirjane Juričić i Bože Gagre kao članova
vijeća, te više sudske savjetnice Eveline Čolović Tomić kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja
»ADRIA RESORTS« d.o.o. Rovinj, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu
tržišnog natjecanja Republike Hrvatske, klasa: UP/I-030-02/2001-01/16, urbroj: 580-02-02-10-12 od 27. lipnja 2002. godine, radi
ocjene dopuštenosti koncentracije poduzetnika, u nejavnoj sjednici vijeća
održanoj 25. svibnja 2005.

### presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

Osporenim rješenjem tuženog tijela ocjenjuje se kao
dopuštena koncentracija poduzetnika nastala stjecanjem većinskog udjela i
većinskog prava odlučivanja u temeljnom kapitalu poduzetnika Jadran-Turist
Rovinj d.d. od strane poduzetnika Adria Resorts d.o.o. (točka 1. izreke), upisuje se u Upisnik o
koncentracijama koncentracija poduzetnika iz točke 1. izreke ovog rješenja
(točka 2. izreke), poduzetnik Adria Resorts d.o.o. obvezuje se na plaćanje upravne pristojbe u
iznosu od 155.000,00 kuna, koju je dužan uplatiti u korist Državnog proračuna
Republike Hrvatske (točka 3. izreke), te se određuje da će ovo rješenje biti
objavljeno »Narodnim novinama« (točka 4. izreke).

Tužitelj u tužbi protiv osporenog rješenja
osporava isto zbog pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešne primjene
materijalnog prava. Dana 2. ožujka 2001. godine tuženo tijelo zaprimilo je
prijavu namjere provedbe koncentracije poduzetnika nastale stjecanjem većinskog
udjela i većinskog prava odlučivanja od strane tužitelja u temeljnom kapitalu
poduzetnika Jadran-Turist Rovinj d.d. Budući da zaprimljena prijava nije u
potpunosti sadržavala potreb­ne podatke i
dokumentaciju, tuženo tijelo je dopisima zatražilo nadopunu iste, što je od
strane tužitelja uredno i pravovremeno obavljeno. U osporenom rješenju tuženo
tijelo navodi kao datum podnošenja prijave 3. lipnja 2002. godine, što je
suprotno članku 68. stavku 2. Zakona o općem upravnom postupku, koji kaže da
ako podnositelj ukloni nedostatke u određenom roku, smatrat će se da je
podnesak od početka bio uredan. Iz navedenog slijedi da je tuženo tijelo
pogrešno utvrdilo datum podnošenja prijave, koja je podnesena 2. ožujka 2001.,
čime je zapravo vjerojatno htio opravdati svoje rješenje o obvezi tužiteljeva
upisa u Upisnik o koncentracijama, te slijedom toga i plaćanje upravne
pristojbe, budući je u međuvremenu došlo do koncentracije poduzetnika
stjecanjem većinskog udjela u temeljnom kapitalu poduzetnika Anite d.d. od
strane tužitelja. Točkom II. obrazloženja rješenja tuženo tijelo navodi
činjenice na temelju kojih je nastala koncentracija poduzetnika, čemu se
tužitelj protivi, te u nastavku tužbe ističe razloge zbog kojih smatra da je
činjenično stanje pogrešno utvrđeno. Tužitelj, naime, smatra da činjenica
stjecanja većinskog udjela od strane tužitelja u poduzetniku Jadran Turist
Rovinj d.d. je važna kao takva jer objašnjava posljedice takvog stjecanja, a to
se uočava samo u promjeni vlasničke strukture u Jadran Turistu Rovinj d.d. u
kojem se već duži niz godina obavlja turistička djelatnost, što nije imalo
nikakvog utjecaja na tržište u smislu stvaranja novog ili jačanja postojećeg
vladajućeg položaja poduzetnika što bi moglo dovesti do zabranjene
koncentracije. Nadalje, tuženo tijelo navodi kao sudionika koncentracije Grupu
Tvornice Duhana Rovinj d.d., što je sasvim apsurdno i pogrešno, jer osim što
TDR d.d. nije sudionik koncentracije, jer se bavi djelatnošću koja se razlikuje
od turističke, nije niti ostvario nikakav prihod od navedene turističke
djelatnosti. Iz prijave tužitelja također proizlazi činjenica da je tužitelj
novoosnovano društvo, te da kao takvo nije bilo prisutno na mjerodavnom tržištu
tijekom obračunskog razdoblja koje obuhvaća 2000. godinu. Tuženo tijelo navodi
u obrazloženju osporenog rješenja da je mjerodavno tržište određeno kao tržište
djelatnosti pružanja hotelskog i motelskog smještaja, s restoranom na području
zapadne obale i kopna Istarske županije. Suprotno tvrd­nji
tuženog tijela, tužitelj, a niti TDR d.d. nisu obavljali nikakvu turističku
djelatnost, te stoga nisu stekli nikakav prihod od turističke djelatnosti, zbog
čega tužitelj smatra da je pogrešno tumačenje odred­be
22. ZZTN razlog donošenja osporenog rješenja koje se tužbom pobija. U nastavku
tužbe tužitelj ističe također da je u ovom slučaju važna intencija zakonodavca
koju je imao na umu prilikom donošenja samog Zakona. Naime, zakonodavac je
tumačenjem odredbe članka 22. ZZTN htio razjasniti pojam II ukupan godišnji
prihod ostvaren prodajom robe i usluga II tumačeći navedeni pojam kao stjecanje
prihoda od istovrsnih djelatnosti, kako bi se spriječilo nastajanje zabranjenih
koncentracija (zloupotrebom vladajućeg ili monopolističkog položaja koji može
nastati samo između proizvođača istovrsnih proizvoda). Nakon pravilnog
tumačenja članka 22. ZZTN tužitelj tvrdi da unatoč stjecanju većinskog udjela
od strane tužitelja u poduzetniku Jadran Turist Rovinj d.d. nije nastala
koncentracija poduzetnika sukladno odredbi članka 21. i 22. ZZTN, koja
podliježe obvezi upisa u Upisnik o koncentracijama, te stoga i plaćanju uprav­ne
pristojbe, već je bila dužnost tuženog tijela da utvrdi da do koncentracije
nije došlo iz razloga što se radi o novoosnovanom društvu koje do tada nije
ostvarilo nikakav prihod od turističke djelatnosti, da je stjecanjem većinskog
udjela u Jadran Turist Rovinj d.d. došlo samo do promjene vlasničke strukture
unutar navedenog poduzetnika, a ne do koncentracije, da se stanje na tržištu
nije ništa promijenilo u smislu ograničavanja slobodnog tržišnog natjecanja,
odnosno nastanka zabranjenih koncentracija zloupotrebom vladajućeg ili
monopolističkog položaja, da se poduzetnik TDR d.d. nikako ne može smatrati
sudionikom koncentracije naročito jer nije ostvario nikakav prihod od
turističke djelatnosti, bez obzira na njegov 100% udio u temeljnom kapitalu
tužitelja, te da je Uprava tužitelja jasno navela da je tužitelj odlučio
započeti s investicijskim ciklusom u turističkoj gospodarskoj djelatnosti, što
znači da se do tada nije bavio takvom, pa ni nikakvom djelatnošću. Zbog svega
navedenog tužitelj predlaže Sudu da njegovu tužbu uvaži i osporeno rješenje
poništi.

Tuženo tijelo u opširnom odgovoru na tužbu
iznosi razloge zbog kojih smatra da je tužba neosnovana, a koji su već izneseni
u osporenom rješenju, kod obrazloženja kojeg tuženo tijelo ostaje, te predlaže
Sudu da tužbu tužitelja odbije.

*Tužba nije
osnovana.*

Sud nalazi da je tuženo tijelo pravilno
postupilo kada je osporenim rješenjem ocijenilo dopuštenom koncentraciju
poduzetnika na način opisan tim rješenjem, pri čemu se osnovano pozvalo na
odredbe članka 21. i članka 22. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne
novine«, broj 48/95, 89/98 – u daljnjem tekstu: ZZTN), koji Zakon je bio na
snazi u vrijeme donošenja osporenog rješenja.

Naime, odredbom članka 21. ZZTN propisano je da
koncentracija poduzetnika nastaje priključivanjem, povezivanjem, pripajanjem ili
spajanjem poduzetnika, te stjecanjem većinskog udjela ili većinskog prava
odlučivanja, sukladno odredbama Zakona o trgovačkim društvima i drugim
propisima (stavak 1.), te da je zabranjena koncentracija poduzetnika kojom se
stvara novi i jača postojeći monopolistički ili vladajući položaj poduzetnika
na tržištu, na način da se značajno ili trajno ograničava ili ukida slobodno
tržišno natjecanje (stavak 2.).

Odredbom članka 22. stavka 1. citiranog Zakona,
propisano je da su namjeru provedbe koncentracije poduzetnici obvezni prijaviti
Agenciji u slučaju kada: 1.) ukupan godišnji promet svih poduzetnika sudionika
koncentracije, ostvaren prodajom robe i usluga, prelazi iznos od 700.000.000,00
kuna u obračunskom razdoblju koje je prethodilo koncentraciji i 2.) ukupan
godišnji promet svakog ili najmanje dva poduzetnika sudionika koncentracije,
ostvaren prodajom robe i usluga, prelazi iznos od 90.000.000,00 kuna u
obračunskom razdoblju koje je prethodilo koncentraciji.

Prema pak stavku 2. istog članka citiranog Zakona,
prijavu iz stavka 1. ovoga članka podnose pisano svi sudionici koncentracije
ili poduzetnik koji bi provedenom koncentracijom stekao prevladavajući utjecaj.

Iz podataka sveza spisa razvidno je da je
tužitelj podnio tuženom tijelu prijavu namjere provedbe koncentracije u smislu
članka 22. ZZTN, uz koju nije priložio svu dokumentaciju propisanu odredbom
članka 7. Pravilnika o načinu vođenja upisnika o koncentracijama (»Narodne
novine«, broj 30/97), zbog čega je tuženo tijelo dopisom od 12. srpnja 2001. godine
zatražilo od tužitelja dopunu podnesene prijave sukladno citiranoj odredbi
navedenog Pravilnika.

Tužitelj je, kako i sam u tužbi navodi, tražene
podatke i dokumentaciju dostavio tuženom tijelu 3. lipnja 2002. godine, kada je
dakle zaprimljena uredna i potpuna prijava o kojoj je Agencija bila dužna
donijeti odluku u roku od 90 dana (članak 23. stavak 2. ZZTN). Stoga okolnost
da tuženo tijelo taj datum navodi kao dan podnošenja prijave nije od utjecaja
na zakonitost osporenog rješenja, jer time tužitelju nije povrijeđeno nikakvo
pravo koje proizlazi i zaštićeno je odredbama ZZTN.

Nije od utjecaja na drukčije rješenje ove stvari
niti prigovor da unatoč stjecanju većinskog udjela od strane tužitelja u
poduzetniku Jadran Turist Rovinj d.d. nije nastala koncentracija poduzetnika
koja podliježe obvezi upisa u Upisnik o koncentracijama. Ovo stoga jer za takvu
tvrdnju tužitelja nema podloge u činjenicama utvrđenim povodom njegove prijave
u postupku prije donošenja osporenog rješenja.

Naime, u konkretnom slučaju koncentracija
poduzetnika nastala je stjecanjem većinskog udjela u temeljnom kapitalu
poduzetnika Jadran Turist Rovinj d.d. i većinskog prava odlučivanja od strane
poduzetnika Adria Resorts
d.o.o., dakle tužitelja, osnivač kojeg je Tvornica Duhana Rovinj d.d. sa 100%-tnim udjelom u vlasništvu istog.

Obveza pak prijave koncentracije Agenciji nije
zakonom propisana u svakom slučaju kad ona nastane, već samo onda kada se
kumulativno ispune pretpostavke iz članka 22. stavka 1. ZZTN, a što je upravo
ovdje slučaj. To proizlazi iz podataka – financijskih izvješća dostavljenih
Agenciji po tužitelju, prema kojima ukupan godišnji prihod u godini koja je
prethodila nastanku koncentracije kod Grupe Tvornica Duhana Rovinj d.d. iznosi
1.708.232.000,00 kuna, a kod poduzetnika Jadran Turist Rovinj d.d. iznosi
221.755.934,00 kuna, iz čega nesporno slijedi da oba poduzetnika imaju ostvaren
ukupan godišnji promet iznad propisanih minimuma iz naprijed citirane zakonske
odredbe.

Imajući u vidu navedeno, Agencija je, i po
ocjeni ovog Suda, osnovano zaključila da su u konkretnom slučaju ispunjeni
uvjeti za provođenje postupka ocjene prijavljene koncentracije, koja je, nakon
provedenog postupka u smislu članka 24. ZZTN, ocjenjena dopuštenom i upisana u
Upisnik o koncentracijama.

Slijedom izloženog, navodi tužitelja iz tužbe ne
mogu imati utjecaja na drukčije rješenje ove stvari, jer u njima nije istaknut
niti jedan pravno relevantan razlog zbog kojega bi se dokazi u postupku
ukazivali manjkavim, te time dovela u pitanje njihova vjerodostojnost, kao i
pravilnost činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom postupku, iz kojeg razloga
Sud nalazi da osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga, temeljem članka 42. stavka 2.
Zakona o uprav­nim sporovima (»Narodne novine«, broj
53/91, 9/92 i 77/92), tužbu odbiti kao neosnovanu.

Broj: Us-7782/2002-4

Zagreb, 25. svibnja 2005.

Predsjednica Vijeća

**Sanja Štefan**, v. r.

Presuda, NN 108/2005-2006