### NN 47/2019 (10.5.2019.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1214/2018 od 19. ožujka 2019.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

929

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Branko Brkić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, rješavajući o ustavnoj tužbi koju je podnijela Hrvatska stranka prava 1861. iz Zagreba, koju zastupa Dobroslav Paraga, predsjednik stranke, na sjednici održanoj 19. ožujka 2019. donio je

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Hrvatska stranka prava 1861. iz Zagreba (u daljnjem tekstu: podnositeljica), koju zastupa Dobroslav Paraga, predsjednik stranke, podnijela je 26. ožujka 2018. ustavnu tužbu na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) smatrajući da joj je trajanjem upravnog postupka koji se vodi pred Ministarstvom regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Ministarstvo), kao i trajanjem upravnog spora pred Visokim upravnim sudom Republike Hrvatske povrijeđeno ustavno pravo na suđenje u razumnom roku.

Podnositeljica predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži nadležnom tijelu donošenje odluke u što kraćem roku te da joj odredi primjerenu naknadu.

2. U konkretnom slučaju, upravni postupak vodio se radi plaćanja (ovrhe) vodne naknade za poslovni prostor. Prvostupanjski zaključak Hrvatskih voda donesen je 23. srpnja 2009., a drugostupanjsko rješenje Ministarstva doneseno je 9. veljače 2011. Visoki upravni sud Republike Hrvatske donio je 3. srpnja 2014. u povodu tužbe podnositeljice presudu kojom je uvažio njenu tužbu i poništio rješenje Ministarstva te je predmet vratio na ponovni postupak. Iz navoda sadržanih u ustavnoj tužbi, koju je podnositeljica podnijela 26. ožujka 2018., proizlazi da Ministarstvo do dana podnošenja ustavne tužbe nije postupilo sukladno uputi Visokog upravnog suda Republike Hrvatske, odnosno da nije donijelo novo rješenje. U ustavnoj tužbi podnositeljica nije priložila dokaz da je prije obraćanja Ustavnom sudu koristila ijedno pravno sredstvo koje joj stoji na raspolaganju radi zaštite prava na suđenje u razumnom roku.

3. Polazeći od sadržaja ustavne tužbe, Ustavni sud utvrdio je da podnositeljica u ustavnoj tužbi nije dokazala da je tijekom postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku koristila pravne lijekove protiv »šutnje uprave« propisane člankom 218. stavkom 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96.), odnosno člankom 26. stavcima 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.). Također, iz ustavne tužbe nije razvidno da je podnositeljica koristila pravna sredstva protiv »šutnje uprave« koje propisuje članak 105. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 47/09., koji je stupio na snagu 1. siječnja 2010.) i članak 24. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10., koji je stupio na snagu 1. siječnja 2012.).

4. Polazeći od dosadašnje upravne prakse, naime, nesporno je da je cjelokupni postupak mogao, ali i nije morao, trajati kraće da je podnositeljica iskoristila pravo na žalbu, odnosno pravo na tužbu zbog »šutnje uprave«. Međutim, kako podnositeljica ustavnom tužbom nije dokazala da je ta pravna sredstva koristila, Ustavni sud u povodu konkretne ustavne tužbe nije nadležan ispitivati in abstracto bi li njihovo podnošenje dovelo do drugačije duljine trajanja konkretnog upravnog postupka.

Istovjetno pravno stajalište Ustavni sud izrazio je u svojoj odluci broj: U-IIIA-4885/2005 od 20. lipnja 2007. (»Narodne novine« broj 67/07.).

5. Nadalje, Ustavni sud primjećuje da je ustavna tužba podnesena nakon stupanja na snagu Zakona o sudovima (»Narodne novine« 28/13. i 33/15.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13) koji u glavi VI. naslova »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisuje novi, drugačiji, model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na razdoblje prije njegova stupanja na snagu (14. ožujka 2013.).

Novi model uređenja ustavnog prava na suđenje u razumnom roku obuhvaća dva pravna sredstva zaštite: zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i zahtjev za isplatu primjerene naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku (članak 64. stavak 1. točke 1. i 2. ZoSud-a/13).

Člankom 65. stavkom 1. ZoSud-a/13 propisano je da se zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku podnosi sudu pred kojim se postupak vodi, dok o zahtjevu odlučuje predsjednik suda odnosno njegov zamjenik (stavak 2. članka 65. ZoSud-a/13).

Iz ustavne tužbe ne proizlazi da je podnositeljica iskoristila pravna sredstva iz članka 64. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13., 33/15. i 82/15.).

6. Ustavni sud podsjeća na svoje stajalište izraženo u rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) prema kojem je, pored općih postupovnih pretpostavki koje mora ispunjavati svaka ustavna tužba, pretpostavka za odlučivanje o ustavnoj tužbi u kojoj je istaknuta povreda ustavnog prava na suđenje u razumnom roku na temelju članka 63. Ustavnog zakona, u pravilu i ta da je podnositelj koristio sva dopuštena pravna sredstva protiv nerazumne duljine postupka.

7. Članak 72. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: … ako je ustavna tužba … nedopuštena. Tužba je nedopuštena: … ako podnositelj tužbe u prethodnom postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo …«

7.1. Kako podnositeljica u ustavnoj tužbi nije dokazala da je u prethodnom postupku iskoristila sva dopuštena pravna sredstva protiv nerazumne duljine postupka koja su joj bila na raspolaganju sukladno mjerodavnim odredbama Zakona o upravnom postupku odnosno Zakona o upravnim sporovima, kao i onim sukladno ZoSud-u/13, ustavna tužba nije dopuštena.

8. Slijedom navedenog, na temelju članka 72. Ustavnog zakona, riješeno je kao u točki I. izreke rješenja.

8.1. Objava ovog rješenja (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1214/2018

Zagreb, 19. ožujka 2019.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.