### NN 23/2019 (8.3.2019.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4174/2015 od 14. veljače 2019.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

474

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula R. K. iz K., koju zastupa Željko Živković, odvjetnik u Šibeniku, na sjednici održanoj 14. veljače 2019. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– presuda Županijskog suda u Zagrebu broj: 21 Gž-3975/13-5 od 14. srpnja 2015.

– presuda Općinskog građanskog suda Zagrebu broj: VIII-P-7866/99-26 od 30. travnja 2012.

III. Predmet se vraća Općinskom građanskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijela je R. K. iz K. (u daljnjem tekstu: podnositeljica), koju zastupa Željko Živković, odvjetnik u Šibeniku.

Ustavna tužba podnesena je u povodu presude Županijskog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: drugostupanjski sud) broj: 21 Gž-3975/13-5 od 14. srpnja 2015., kojom je u pobijanom dijelu potvrđena presuda Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: VIII-P-7866/99-26 od 30. travnja 2012., u točki II. izreke kojim je odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice za isplatu naknade u iznosu od 1.465,00 kuna za razdoblje od rujna 1997. godine do srpnja 1998. godine.

1.1. Podnositeljica u ustavnoj tužbi tvrdi da su joj osporenim presudama povrijeđene temeljne slobode i ljudska prava zajamčeni Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

2. Na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) pribavljen je spis Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: P-7866/99 i očitovanje Središnjeg državnog ureda za obnovu i stambeno zbrinjavanje klasa: 019-06/14-01/2153, urbroj: 510-05-01-02/01-18-05 od 23. studenoga 2018.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku predmet spora bio je tužbeni zahtjev podnositeljice kao tužiteljice (i ostalih tužitelja kao članova obitelji) protiv tuženice Republike Hrvatske kojim je tražila isplatu novčane naknade u vezi s priznatim statusom prognanika od rujna 1997. godine do srpnja 1998. godine.

Podnositeljica tužbeni zahtjev temelji na činjenici da je presudom Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9484/1996-5 od 26. studenoga 1997. usvojena njezina tužba i poništeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske klasa: UP/II-019-06/96-14/1310, ur. broj: 50407-01-96-2 od 28. studenoga 1996. (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko rješenje), kojim je potvrđeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske broj: UP-I-1019-06/96-05-35, ur. broj: 50407-14-96-1 (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko rješenje), a kojim je podnositeljici oduzet status prognanika. Navedenom presudom Upravnog suda poništeno je drugostupanjsko rješenje »s tim da tuženo tijelo donese novo rješenje pridržavajući se po članku 62. istog Zakona pravnog shvaćanja Suda i njegovih primjedaba glede postupka.«

U obrazloženju presude Upravnog suda navedeno je:

»Iz dostavljenog spisa predmeta je vidljivo, da je tužiteljica u svojoj žalbi istakla prigovor da obnova njezine kuće nije niti započela te da su se obratili i Ministarstvu razvitka i obnove za očitovanje, te iz navoda žalbe proizlazi prijedlog da se rješenje tijela prvog stupnja poništi.

(...)

Tuženo tijelo neosnovano smatra, da je bilo mjesta odbijanju tužiteljičine žalbe iz razloga što Ministarstvo razvitka i obnove nije dostavilo obavijest Ureda za prognanike i izbjeglice da na stambenom objektu radovi nisu dovršeni. Ovo iz razloga, što su upravna tijela bila dužna pozvati tužiteljicu da taj dokaz dostavi ili sama pribaviti ovaj dokaz, po potrebi saslušati tužiteljicu, te nakon utvrđivanja svih činjenica koje su mogle biti od utjecaja na donošenje odluke u ovoj pravnoj stvari te provođenja svih potrebnih dokaza, donjeti odluku.«

3.1. Presudom Općinskog građanskog suda u Zagrebu u točki I. izreke djelomično je usvojen tužbeni zahtjev i naloženo je tuženici isplatiti tužiteljici (i ostalim tužiteljima) svakom po 35,00 kuna iz razloga što je utvrdio da je podnositeljici u razdoblju od 24. lipnja 1998. do 30. lipnja 1998. bio priznat status prognanika.

Točkom II. izreke presude Općinskog građanskog suda u Zagrebu odbijen je tužbeni zahtjev za isplatu iznosa od 1.465,00 kuna iz razloga što je utvrdio da podnositeljici u vremenskom razdoblju od rujna 1997. godine do 23. lipnja 1998. ne pripada novčana naknada jer nije imala status prognanika.

U presudi Općinskog građanskog suda u Zagrebu navodi se:

»Ovdje još valja reći kako je sud proveo sve dokaze predložene od strane tužitelja te da je isti na ročištu održanom 16. travnja 2012. godine naveo da nema daljnjih dokaznih prijedloga, te je odustao od svih predloženih a neprovedenih dokaza i predložio je zaključenje glavne rasprave temeljem stanja spisa.

(...)

Uvidom u presliku presude Upravnog suda Republike Hrvatske, posl. br. Us-9484/1996-5 od 26. studenog 1997. godine (list 4-6 spisa) utvrđeno je da je ista donesena u upravnom sporu tužiteljice R. K. protiv rješenja Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske klasa: UP/11-019-06/96-14/1310, Ur. br. 50407-01-96-2 od 28. studenoga 1996. godine radi oduzimanja statusa prognanika. Uvidom u navedenu presudu, nadalje je utvrđeno da je tužba uvažena te je poništeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske klasa: UP/11-019-06/96-14/1310, Ur. br. 50407-01-96-2 od 28. studenoga 1996. godine.

Uvidom u presliku dopisa Vlade Republike Hrvatske, Ureda za prognanike i izbjeglice od 18. ožujka 1998. godine upućenog punomoćniku tužitelja (list 14 spisa) utvrđeno je kako je u istom navedeno da se Sukladno čl. 5. st. 5. Zakona o statusu prognanika i izbjeglica i čl. 62. Zakona o upravnim sporovima odobreno priznavanje statusa prognanika ovdje tužiteljima kod regionalnog ureda za prognanika i izbjeglice, Split, Ivana Gundulića 22. Nadalje je utvrđeno da je istim dopisom navedeno da tužitelji po predočenju dokumentacije (stari prognanički karton, uvjerenje o prebivalištu, uvjerenje o nezaposlenosti ili uvjerenje da samostalno obavlja privrednu i profesionalnu djelatnost, uvjerenje da nisu korisnici mirovine ili dokaz o visini iste, dokaz o ostalim prihodima članova kućanstva ako ih imaju, presliku rješenja o pravu na obnovu te uvjerenje Ministarstva razvitka i obnove o fazama obnove na njihovom objektu) imaju pravno na osobni karton prognanika-obnova u tijeku.

Uvidom u preslike osobnih kartona prognanika tužitelja-obnova u tijeku (list 15-24 spisa) utvrđeno je da je na poleđini istih dana 23. lipnja 1998. godine pod naznakom 1397967985bilješke’ navedeno da je tužiteljima odobreno produženje statusa po presudi Upravnog suda.

Uvidom u dopis Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva od 15. veljače 2010. godine (list 49 spisa) utvrđeno je da su I.-III. tužitelji te V. tužiteljica imali status prognanika do 24. siječnja 1997. godine, te potom u statusu prognanika-obnova u tijeku od 23. lipnja 1998. godine i nadalje, dok je IV. tužiteljica imala status prognanika do 24. siječnja 1997. godine, te potom u statusu prognanika-obnova u tijeku od 23. lipnja 1998. godine od 4. svibnja 2001. godine (razlog odricanje statusa). Nadalje, uvidom u isti dopis je utvrđeno da su prognanici primali naknadu u iznosu od 150,00 kn mjesečno.

Dakle, sud je iz gore provedenih dokaza koje je prihvatio kao mjerodavne i vjerodostojne, utvrdio da tužitelji u razdoblju od 1. rujna 1997. godine do 23. lipnja 1998. godine nisu imali status prognanika, odnosno da im je status prognanika-obnova u tijeku po presudi upravnog suda priznat od 23. lipnja 1998. godine pa nadalje, dok tužitelji nisu dokazivali suprotno. Naime, niti iz jednog provedenog dokaza tijekom ovog postupka ne proizlazi da bi tužitelji u navedenom periodu imali status prognanika dok tužitelji, na kojima se temeljem čl. 219. st. 1. ZPP nalazi teret dokazivanja, tijekom postupka nisu predložili izvođenje daljnjih dokaza na istu okolnost, već su na zadnjem ročištu naveli da nemaju daljnjih dokaznih prijedloga te su odustali od svih predloženih a neprevedenih dokaza i predložili su zaključenje glavne rasprave temeljem stanja spisa. S obzirom na navedeno, po ocjeni ovog suda tužitelji neosnovano od tuženice potražuju isplatu naknade za razdoblje od 1. rujna 1997. godine do 23. lipnja 1998. godine te je u tom dijelu valjalo odbiti tužbeni zahtjev tužitelja kao neosnovan. Ovo stoga što je tek ponovnim priznanjem statusa prognanika (a što je bilo 23. lipnja 1998. godine) nastala pravna osnova za isplatu naknade pri čemu valja reći da ovaj sud nije ovlašten preispitivati ispravnost odluke o priznaju statusa prognanika.

Međutim, osnovano je potraživanje tužitelja za period od 24. lipnja 1998. godine do 30. lipnja 1998. godine s obzirom da je tužiteljima u tom razdoblju bio priznat status prognanika. Stoga kako je iz gore navedenog dopisa Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva od 15. veljače 2010. godine utvrđena visina naknade u iznosu od 150,00 kn mjesečno, to je tužiteljima za period od 24. lipnja 1998. godine do 30. lipnja 1998. godine svakom dosuđen iznos od 35,00 kn (5 kn dnevno – 7 dana), s obzirom da tuženik tijekom postupka nije tvrdio niti dokazivao da bi isplatio naknadu tužiteljima za navedeni period.«

3.2. Odlučujući u žalbenom postupku, drugostupanjski sud potvrdio je presudu Općinskog građanskog suda u Zagrebu u dijelu kojim je odbijen kao neosnovan dio tužbenog zahtjeva podnositeljice (i ostalih tužitelja).

Drugostupanjski sud naveo je:

»Tužitelji se u žalbi ponovno pozivaju na presudu Upravnog suda Republike Hrvatske broj Us-9484/96-5 od 26. studenog 1997. (kojom je poništeno upravno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske, Klasa: UP/II-019-06/96-14/1320, Ur. br. 50407-01-96-2 od 28. studenog 1996. /list 4 spisa/, a kojim im je rješenjem oduzet status prognanika navodeći da upravo temeljem spomenute presude ostvaruju svoje pravo ne naknadu i za sporno razdoblje počevši od rujna 1997. do srpnja 1998. godine.

Međutim, iako su zaista navedenom presudom Upravnog suda Republike Hrvatske poništena ta upravna rješenja, istom je presudom tuženo upravno tijelo (Ured za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske) obvezano donijeti novo rješenje o istom pitanju.

Takvo novo rješenje tužitelji tijekom postupka nisu doprinijeli u spis, pa je stoga neosnovana njihova tvrdnja da u žalbom osporavanom razdoblju imaju pravo naknadu.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

4. Podnositeljica smatra da su joj osporenim presudama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 26., 29. stavkom 1. Ustava, te člancima 3. i 118. (115.) stavcima 2. i 3. Ustava.

Povredu navedenih ustavnih prava obrazlaže činjenicom da joj je tuženica bila dužna isplatiti naknadu za razdoblje od rujna 1997. godine do srpnja 1998. godine, a koju joj naknadu tuženica nije isplaćivala pozivom na rješenja kojima je podnositeljici oduzet status prognanika time i pravo na naknadu. Navedena rješenja poništena su presudom Upravnog suda broj: Us-9484/1996 od 26. studenoga 1997. stoga smatra da je nesporno da nezakonita rješenja ne proizvode pravne učinke. Naime, tužena nije nakon primitka navedene presude Upravnog suda donijela nova rješenja te je ostalo na snazi rješenje tužene kojima se podnositeljici priznaje status prognanika.

Navodi da je tužena zbog svog nezakonitog rada propustila podnositeljici isplaćivati pripadajuću naknadu u utuženom razdoblju slijedom čega smatra da je tužbeni zahtjev radi isplate nezakonito neisplaćenih iznosa osnovan.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud konkretnu ustavnu tužbu ocjenjivao je s aspekta eventualne povrede ustavnih prava, zajamčenih člancima 29. stavkom 1. i 48. stavkom 1. Ustava, koje proizlaze iz sadržaja ustavne tužbe i naravi istaknutih povreda.

Članci 29. stavak 1. i 48. stavak 1. Ustava glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično ... odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

»Članak 48.

Jamči se pravo vlasništva.

(...)«

5.1. Ustavni sud u ispitivanju osnovanosti ustavne tužbe podnositeljice pošao je od činjenica koje su nesporno utvrđene u postupku koji je prethodio konkretnom ustavnosudskom postupku:

– podnositeljica je bila evidentirana u statusu prognanika od 16. rujna 1991. do 24. siječnja 1997.;

– presudom Upravnog suda broj: Us-9484/1996-5 od 26. studenoga 1997. usvojena je tužba podnositeljice i poništeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske broj: UP/II-019-06/96-14/1310, ur .broj: 50407-01-96-2 od 28. studenoga 1996. kojim je potvrđeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske broj: UP-I-1019-06/96-05-35, ur. broj: 50407-14-96-1, a kojim je podnositeljici oduzet status prognanika s time da će tuženo tijelo donijeti novo rješenje;

– sukladno dopisu Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske klasa: UP/II-019-06/96-14/1310, ur. broj: 50407-01-98-6 od 18. ožujka 1998. dostavljenom punomoćniku tužitelja odobreno je priznavanje statusa prognanika podnositeljici (i ostalim članovima obitelji) kod regionalnog ureda za prognanike i izbjeglice, Split, Ivana Gundulića 22 po predočenju određene dokumentacije;

– uvidom u preslike osobnih kartona prognanika podnositeljice – obnova u tijeku utvrđeno je da je na poleđini istih 23. lipnja 1998. pod naznakom »bilješke« navedeno da je podnositeljici (i ostalim članovima obitelji) odobreno produženje statusa po navedenoj presudi Upravnog suda.

6. U očitovanju Središnjeg državnog ureda za obnovu i stambeno zbrinjavanje od 23. studenoga 2018. navedeno je da je pravomoćnim rješenjem Ureda državne uprave u Splitsko-dalmatinskoj županiji klasa: UP/I-371-04/14-01/16, ur. broj: 2181-05-01/040-14-4 od 1. travnja 2014., koje je doneseno po službenoj dužnosti u postupku revizije statusa prognanika, utvrđeno je da podnositeljici prestaje pravni položaj prognanika s danom 27. ožujka 2014. kada je izjavila da se odriče statusa prognanika zajedno sa članovima svoje obitelji (suprug, sin i kći).

Također, u očitovanju je navedeno da »R. K. u razdoblju od rujna do srpnja 1998. godine nije imala status prognanika.«

7. Ustavni sud primjećuje da je Općinski građanski sud u Zagrebu odbio dio tužbenog zahtjeva za isplatu novčane naknade prognanika za razdoblje od 1. rujna 1997. od 23. lipnja 1998. uz obrazloženje da je tek ponovnim priznanjem statusa prognanika, a što je bilo 23. lipnja 1998., nastala pravna osnova za isplatu naknade »pri čemu valja reći da ovaj sud nije ovlašten preispitivati ispravnost odluke o priznanju statusa prognanika«.

Iz obrazloženja presude Općinskog građanskog suda u Zagrebu proizlazi da je odbijen prijedlog tuženika da se »ponovno zatraži na uvid obnovljeni spis klasa UP/II-019-06/96-14/130 od Uprave za područje posebne državne skrbi Ministarstva regionalnog razvoja i fondova Europske unije. Ovo stoga što je sud navedeni predmet od istog Ministarstva tražio dopisima od 14. lipnja 2010. godine, 1. listopada 2010. godine i 16. ožujka 2011. godine da bi ga Ministarstvo dopisom od 9. studenoga 2011. godine obavijestilo da predmetni spis nisu u mogućnosti pronaći, te da će u slučaju ne pronalaska istog uprava pokrenuti postupak za obnovu spisa. Kako je, dakle, iz navedenog dopisa utvrđeno da Ministarstvo nije u mogućnosti dostaviti navedeni predmet to sud ovakav dokazni prijedlog tuženika smatra usmjerenim na odugovlačenje postupka, a imajući u vidu da je ovaj predmet pokrenut 24. svibnja 1999. godine.«

Nadalje, u obrazloženju drugostupanjske presude u odnosu na djelomično odbijanje tužbenog zahtjeva navedeno je da je presudom Upravnog suda broj: Us-9484/96-5 od 26. studenoga 1997. poništeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske klasa: UP/II-019-06/96-14/1310, ur. broj: 50407-01-96-2 od 28. studenoga 1996., kojim je potvrđeno rješenje Ureda za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske broj: UP-I-1019-06/96-05-35, ur. broj: 50407-14-96-1, kojim je rješenjem podnositeljici oduzet status prognanika, te je tuženo tijelo (Ured za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske) obvezno donijeti novo rješenje o istom pitanju. Budući da podnositeljica nije tijekom postupka novo rješenje dostavila u spis stoga je prema stajalištu drugostupanjskog suda neosnovana njezina tvrdnja da u spornom razdoblju (od rujna 1997. godine do 23. lipnja 1998. u iznosu od 1.465,00 kuna) ima pravo na naknadu u vezi s priznatim statusom prognanika.

8. U vezi navedenog, Ustavni sud primjećuje da je nesporno da je presudom Upravnog suda poništeno drugostupanjsko rješenje (bez navođenja datuma) kojim je potvrđeno prvostupanjsko rješenje, a kojim je podnositeljici oduzet status prognanika (bez navođenja datuma od kada) te da je tuženo tijelo bilo obvezno donijeti novo rješenje o istom pitanju odnosno odlučiti o statusu prognanika podnositeljice.

Iz spisa Općinskog građanskog suda u Zagrebu i obrazloženja osporenih odluka razvidno je da tuženo tijelo nije nikada donijelo novo rješenje u izvršenju presude Upravnog suda. Naime, tuženo tijelo odnosno Ured za prognanike i izbjeglice Vlade Republike Hrvatske dostavilo je punomoćniku podnositeljice (i ostalih tužitelja) samo dopis klasa: UP/II-019-06/96-14/1310, urbroj: 50407-01-98-6 od 18. ožujka 1998. (list 14 prvostupanjskog spisa) kojim se sukladno članku 5. stavku 5. Zakona o statusu prognanika i izbjeglica (»Narodne novine« broj 96/93. i 39/95.) i članku 62. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.) odobrava priznavanje statusa prognanika za podnositeljicu i (ostale članove obitelji) kod Regionalnog ureda za prognanike i izbjeglice, Split, Ivana Gundulića 22 po predočenju određene dokumentacije tako da isti imaju pravo na »OSOBNI KARTON PROGNANIKA – OBNOVA U TIJEKU sukladno čl. 8., 9., 10. i 11. Pravilnika revizije osobnih kartona prognanika, povratnika i izbjeglica (1397967985N.N.’ br. 93/96).«

Podnositeljici (i članovima njezine obitelji) pravni položaj prognanika prestao je 27. ožujka 2014. kada je podnositeljica izjavila da se odriče statusa prognanika zajedno s članovima obitelji, suprugom, sinom i kćeri.

9. Ustavni sud primjećuje da je nesporno da je podnositeljica imala status prognanika koji joj je status oduzet prvostupanjskim rješenjem, koje je potvrđeno drugostupanjskim rješenjem. Međutim, drugostupanjsko rješenje poništeno je presudom Upravnog suda uz obvezu da tuženo tijelo donese novo rješenje. Nakon presude Upravnog suda tuženo tijelo nije donijelo novo rješenje već je punomoćniku podnositeljice uputilo dopis kojim obavještava podnositeljicu da joj se odobrava priznavanje statusa prognanika te da po ispunjenju određenih uvjeta ima prava na osobni karton prognanika – obnova u tijeku.

Iz navedenog, proizlazi da je tuženo tijelo zanemarilo upute iz presude Upravnog suda, u konkretnom slučaju, donošenje novog rješenja kojim se odlučuje o prethodno oduzetom statusu prognanika podnositeljice u smislu mjerodavnih odredaba Zakona o statusu prognanika i izbjeglica. Podnositeljica je mogla razumno očekivati da za nju neće nastupiti štetne posljedice te da će i ubuduće nastaviti primati novčanu naknadu prognanika u kojem statusu je evidentirana od 16. rujna 1991. s obzirom da je na poleđini osobnog kartona prognanika podnositeljica – obnova u tijeku dana 23. lipnja 1998. pod naznakom bilješke navedeno »da je tužiteljima odobreno produženje statusa po presudi Upravnog suda«, a ne da joj je status prognanika – obnova u tijeku po presudi Upravnog suda ponovno priznat od 23. lipnja 1998. Nepostupanje upravnog tijela po presudi Upravnog suda i nedonošenje novog rješenja o statusu prognanika podriva povjerenje građana u rad uprave i u suprotnosti je s načelima dobrog upravljanja koje podrazumijeva jasne i transparentne radnje tijela javne vlasti.

Ustavni sud primjećuje da zatraženi spis od tada nadležne Uprave za područje posebne državne skrbi Ministarstva regionalnog razvoja i fondova Europske unije klasa UP/II-019-06/96-14/130 nikada nije dostavljen na uvid Općinskom građanskom sudu u Zagrebu iz razloga što »predmetni spis nisu u mogućnosti pronaći.«

Ujedno, iz obrazloženja presude Općinskog građanskog suda u Zagrebu proizlazi da je podnositeljici (i ostalim članovima obitelji) »odobreno produženje statusa prognanika po presudi Upravnog suda.«

Pri tome, Ustavni sud podsjeća na svoje načelno stajalište da pogreške ili propusti nadležnih tijela ne smiju ići na štetu građana. Navedeno stajalište Ustavni sud izrazio je u više svojih odluka (vidjeti, primjerice, odluku broj: U-III-4673/2008 od 20. svibnja 2009., »Narodne novine« broj 67/09., točku 6.; odluku broj: U-IIIB-1373/2009 od 7. srpnja 2009., »Narodne novine« broj 88/09., točku 11.4.; odluku broj: U-III-3063/2007 od 4. listopada 2011., »Narodne novine« broj 124/11., točku 7.1.).

Tim više što u konkretnom slučaju nemarnost u postupanju upravnih tijela nije otklonjena niti dopisom upravnog tijela upućenom punomoćniku podnositeljice. Štoviše, uočljiva je nemarnost upravnog tijela i u činjenici da je Općinski građanski sud u Zagrebu odbio dokazni prijedlog tuženika da se ponovno zatraži na uvid obnovljeni spis broj: UP/II-019-06/96-14/1310, urbroj: 50407-01-96-2 budući da isti nadležno Ministarstvo nije u mogućnosti dostaviti te je navedeni dokazni prijedlog ocijenio da je »usmjeren na odugovlačenje postupka, a imajući u vidu da je ovaj predmet pokrenut 24. svibnja 1999.« Pri tome treba uzeti u obzir činjenicu da je podnositeljica svoj tužbeni zahtjev temeljila na činjenici da joj novčana naknada za utuženo razdoblje pripada iz razloga što je presudom Upravnog suda poništeno drugostupanjsko rješenje kojim joj je oduzet status prognanika.

10. Polazeći od svega navedenog, Ustavni sud napominje da se u demokratskom društvu posebna važnost pridaje načelu dobrog upravljanja koje podrazumijeva jasne i transparentne radnje tijela javne vlasti koja moraju postupati osobito pažljivo kada je riječ o postupcima o kojima u konačnici ovisi materijalna egzistencija pojedinaca, kao što je to u ovom slučaju pravo na novčanu naknadu prognanika. Navedeno osobito podrazumijeva dužnost postupanja na vrijeme, te na prikladan i dosljedan način. Istovjetno stajalište izrazio je Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) u predmetu Moskal protiv Poljske (br. 10373/05, presuda od 15. rujna 2009.) i u predmetu Čakarević protiv Hrvatske (br. 48921/13, presuda od 26. travnja 2018.). U predmetu Čakarević protiv Hrvatske ESLJP istaknuo je:

»84. Što se tiče postupanja vlasti, Sud na početku primjećuje da se, u kontekstu vlasničkih prava, posebna važnost mora pridati načelu dobrog upravljanja. U ovome predmetu, Sud smatra da vlasti nisu ispunile svoju dužnost postupanja na vrijeme i na prikladan i dosljedan način...«

Naime, Općinski građanski sud u Zagrebu je iz dokaza koje je prihvatio kao mjerodavne i vjerodostojne, utvrdio da podnositeljica u razdoblju od 1. rujna 1997. do 23. lipnja 1998. nije imala status prognanika. Međutim, Ustavni sud je utvrdio da iz spisa predmeta nije razvidno na temelju kojeg akta i iz kojih razloga je podnositeljici oduzet status prognanika a time i isplata novčane naknade i u kojem razdoblju, uzimajući u obzir da je podnositeljica status prognanika imala sukladno rješenju Ureda državne uprave u Splitsko-dalmatinskoj županiji klasa: UP/I-371-04/14-01/16, urbroj: 2181-05-01/040-14-4 od 1. travnja 2014. sve do 27. ožujka 2014., a iz kojeg također nije razvidno u kojem razdoblju podnositeljica nije ili je imala status prognanika.

Ustavni sud ne dovodi u pitanje pravo i obvezu javnih tijela da postupaju u skladu sa zakonom i u javnom interesu, međutim, takvo postupanje ne smije biti na teret građana, u konkretnom slučaju podnositeljice koja se u dobroj vjeri pouzdala da će nadležno tijelo novim rješenjem odlučiti o njezinom statusu prognanika, a time i o njezinom pravu na novčanu naknadu.

S druge strane, nadležno tijelo svojim postupanjem u konkretnom slučaju nije ispunilo svoju dužnost postupanja na vrijeme, na prikladan i dosljedan način, što je za posljedicu imalo nametanje prekomjernog tereta podnositeljici, kojoj je novčana naknada prognanika kao izvor prihoda uskraćena u razdoblju od oko deset mjeseci, tj. od 1. rujna 1997. do 23. lipnja 1998.

Ustavni sud stoga ocjenjuje da su podnositeljici u konkretnom slučaju povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 48. stavkom 1. Ustava.

11. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u izreci (točke I., II. i III.).

12. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4174/2015
 Zagreb, 14. veljače 2019.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
 Ingrid Antičević Marinović, v. r.