## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1212/2005 od 30. siječnja 2008.

### NN 21/2008 (18.2.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1212/2005 od 30. siječnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**643**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Ž. M. iz O., kojeg zastupa
D. O., odvjetnik iz O., na sjednici održanoj 30. siječnja 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-4210/04-2 od 13. siječnja 2005.
godine i
– presuda Općinskog suda u Osijeku broj: P-2202/03-10 od 13. srpnja 2004.
godine.
III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Osijeku na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama.«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-4210/04-2
od 13. siječnja 2005. godine, kojom je potvrđena presuda Općinskog suda u
Osijeku broj: P-2202/03-10 od 13. srpnja 2004. godine.
Prvostupanjskom presudom odbijen je tužbeni zahtjev podnositelja (tužitelja)
kojim je od tuženice S. M. iz O. potraživao isplatu (u izreci pobliže navedenih
iznosa) na ime naknade novčanih troškova za uzdržavanje njihova zajednička
djeteta (mlt. L. M.), u vremenskom razdoblju od 1. kolovoza 2002. do 1. lipnja
2003. godine.
2. Podnositelj smatra da su osporenom presudom, zbog bitne povrede odredbi
parničnog postupka, pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešne primjene
materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2.,
29. stavkom 1. i 63. stavkom 1., te odredbe članaka 3., 5. i 117. stavka 3.
Ustava Republike Hrvatske.
Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99.,29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne
vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne
osobe s javnim ovlastima, kojima je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o
sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom.
4. Odredba članka 244. Obiteljskog zakona (»Narodne novine«, broj 116/03.,
17/04. i 136/04.), glasi:
*Fizička ili pravna osoba koja je snosila troškove uzdržavanja neke osobe, može
tužbom tražiti naknadu tih troškova od onog koji je po ovome Zakonu bio dužan
davati uzdržavanje, ako su učinjeni troškovi bili opravdani.*5. Prvostupanjski sud je u postupku koji je prethodio ustavnosudskom utvrdio da
je presudom tog suda (broj: Ps-149/02 od 4. lipnja 2003.), razveden brak
stranaka, te je odlučeno o povjeravanju zajedničkog mlt. djeteta L. M. na
čuvanje i odgoj ocu (podnositelju), kao i o obvezi majke (S. M.) da doprinosi
uzdržavanju djeteta, te o visini tog uzdržavanja. Nadalje, utvrđeno je da je
podnositelj u utuženom razdoblju (od 1. kolovoza 2002. do 1. lipnja 2003.)
uzdržavao sina mlt. L., koji je s njim i živio.
Prvostupanjski je sud (u odnosu na postavljeni verzijski zahtjev), izrazio
stajalište da je podnositelj – na temelju članka 213. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i
88/01.) – bio u zakonskoj i moralnoj obvezi uzdržavati zajedničko mlt. dijete,
ocijenivši, slijedom toga, njegov tužbeni zahtjev neosnovanim.
Županijski sud u Osijeku, kao drugostupanjski sud, u cijelosti je potvrdio
činjenična utvrđenja prvostupanjskog suda.
U odnosu na pravno stajalište prvostupanjskog suda koji je svoju odluku
utemeljio na odredbi članka 213. Zakona o obveznim odnosima, a ne odredbi članka
244. Obiteljskog zakona, takav propust prvostupanjskog suda, prema ocjeni
žalbenog suda, nije utjecao na valjanost prvostupanjske odluke.
Naime, prema stajalištu drugostupanjskog suda... *ima se pretpostaviti da je
tužitelj kao roditelj uzdržavao svoje dijete animo donandi (u namjeri da ga
obdari), budući nije duže vremensko razdoblje ostvarivao svoje pravo prema
drugom roditelju.*
6. Ustavni sud, polazeći od odredbe članka 63. stavka 1. Ustava, prema kojoj su
roditelji dužni odgajati, uzdržavati i školovati djecu i članka 209. Obiteljskog
zakona prema kojem su roditelji dužni uzdržavati svoje malodobno dijete,
utvrđuje ustavnopravno neprihvatljivim da se tuženica, majka djeteta, isključi
od snošenja dijela troškova uzdržavanja djeteta u razdoblju u kome je dijete
uzdržavao isključivo podnositelj.
Pogrešno je stajalište sudova da podnositelj nema pravo na verzijski zahtjev
prema članku 244. Obiteljskoga zakona, budući da roditelj koji je sam uzdržavao
dijete ima uvijek pravo od drugog roditelja tražiti naknadu dijela učinjenih
troškova, jer je zakonska dužnost roditelja da se zajednički brinu za odgoj i
uzdržavanje djece.
Zbog navedenoga je, prema ocjeni Ustavnog suda, podnositelju povrijeđeno ustavno
pravo zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava, jer je u konkretnom
slučaju pravni propis pogrešno protumačen i primijenjen pri donošenju osporenih
presuda. Time je došlo do ustavnopravno neprihvatljivog tumačenja mjerodavne
odredbe Obiteljskog zakona, te je podnositelju povrijeđeno pravo na jednakost
pred zakonom.
7. Kako je ustavna tužba usvojena zbog povrede ustavnog prava zajamčenog člankom
14. stavkom 2. Ustava, Ustavni sud nije raz­matrao povrede ostalih ustavnih
prava koje su istaknute u ustavnoj tužbi.
8. U odnosu na istaknutu povredu odredbi članaka 3. i 5. stavka 2. i 117. stavka
3. Ustava, napominje se da te ustavne odredbe ne sadrže ljudska prava i temeljne
slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u
smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.
9. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u
točkama I. II. i III. izreke, a odluka iz točke IV. izreke temelji se na odredbi
članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1212/2005
Zagreb, 30. siječnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 21/2008-643
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)