### NN 18/2020 (19.2.2020.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske, poslovni broj: UsII-402/18-7 od 9. siječnja 2020.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

474

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sutkinja toga suda Biserke Kalauz, predsjednice vijeća, Gordane Marušić-Babić i dr. sc. Sanje Otočan, članica vijeća, te višeg sudskog savjetnika Josipa Petkovića, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., Z., kojeg zastupa I. B. dipl. iur., protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., uz sudjelovanje zainteresirane osobe Općine K. I., koju zastupa opunomoćenik odvjetnik J.-S. B. iz Z., radi određivanja infrastrukturnog operatora i naknade za pravo puta, na sjednici vijeća održanoj 9. siječnja 2020.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništavanje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-03/18-11/557, urbroj: 376-10-18-16 od 28. kolovoza 2018. godine.

II. Nalaže se tužitelju Hrvatskom Telekomu d.d. Z. da zainteresiranoj osobi Općini K. I., naknadi troškove spora u iznosu od 3.125,00 kn u rok od 60 dana od primitka ove presude.

III. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Rješenjem tuženika utvrđuje se da je Hrvatski Telekom d.d. Z. (dalje: HT) infrastrukturni operator i ima pravo puta na nekretninama koje se na dan donošenja ovog rješenja nalaze u vlasništvu/suvlasništvu Općine K. I., prema evidenciji Općinskog suda u Velikoj Gorici, Zemljišno knjižnog odjela I.-G. dostupnoj na Zajedničkom informacijskom sustavu zemljišnih knjiga i katastra – javnoj aplikaciji, na kojim nekretninama HT ima izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta podzemne i nadzemne EKI, JLS K. I., br. 27/18 od 15. svibnja 2018. (dalje: Elaborat), a koje nekretnine koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje svoje EKI. Elaborat je u dijelu o količini, vrsti i prostornom položaju EKI, sastavni dio ovog rješenja (točka I. izreke).

Utvrđuje se da je HT infrastrukturni operator i ima pravo puta na nerazvrstanim cestama u vlasništvu Općine K. I., navedenim u potvrdi Općine K. I., klasa: 344-01/18-01/01, urbroj: 238/14-02-18-2 od 27. srpnja 2018. i Jedinstvenoj bazi podataka o nerazvrstanim cestama na području Općine K. I., koji su sastavni dio ovog rješenja, a na kojim nekretninama HT ima izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu (dalje: EKI) prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu i koje nekretnine koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje svoje EKI (točka II. izreke).

Količinu i vrstu EKI iz točke I. i II. ovog rješenja čine trase kanalizacije te trase elektroničkih komunikacijskih vodova u zemlji i nadzemnih elektroničkih komunikacijskih vodova navedenih u Elaboratu (točka III. izreke).

Utvrđuje se godišnja naknada za pravo puta za korištenje nekretnina iz točke I. i II. ovog rješenja prema površini zemljišta na kojem se nalazi EKI sukladno podacima u Elaboratu i vrsti zemljišta navedenoj u evidenciji Zemljišnoknjižnog odjela I.-G. ili podredno Odjelu za katastar nekretnina dostupnoj na zajedničkom informacijskom sustavu zemljišnih knjiga i katastra – javnoj aplikaciji uz primjenu iznosa naknada i načina obračuna određenima u članku 6. i 7. stavcima 1., 2., 3. i 4. Pravilnika o potvrdi i naknadi o pravu puta (»Narodne novine«, 152/11., 151/14. i 95/17.) – (točka IV. izreke).

Utvrđuje se da Općina K. I. ima pravo na godišnju naknadu za pravo puta iz ovog rješenja od 8. kolovoza 2018. odnosno od dana uknjižbe prava vlasništva/suvlasništva na nekretninama iz točke I u korist Općine K. I. ukoliko je ista nastupila nakon 8. kolovoza 2018., prema evidenciji zemljišno knjižnog odjela I.-G. dostupnoj na zajedničkom informacijskom sustavu zemljišnih knjiga i katastra – javnoj aplikaciji (točka V.).

Obvezuje se HT u roku od 8 dana od primitka ovog rješenja napraviti obračun godišnje naknade za pravo puta temeljem parametara iz ovog rješenja te obračun sa svim podacima koji su primijenjeni dostaviti HAKOM-u i Općini K. I. (točka VI. izreke).

Obvezuje se HT u roku od 10 dana od primitka ovog rješenja platiti Općini K. I. naknadu za pravo puta iz ovog rješenja za prvu godinu. Svaka sljedeća godišnja naknada za pravo puta se plaća u roku od 8 dana po isteku razdoblja za koje je naknada plaćena (točka VII. izreke).

Obvezuje se Općina K. I. omogućiti HT-u ostvarivanje prava puta na nekretninama iz točke I ovog rješenja (točka VIII. izreke).

Protiv navedenog rješenja tužitelj je podnio tužbu iz svih zakonom propisanih razloga. Navodi sažetak upravnog postupka te ističe da je tužitelj sa Općinom K. I. dana 4. ožujka 2016. sklopio ugovor o osnivanju prava služnosti (u daljnjem tekstu Ugovor). Unatoč postojanju ugovora Općina se obratila tuženiku radi pokretanja postupka utvrđivanja infrastrukturnog operatora i visinu naknade za pravo puta. Tuženik je imao osnove za postupanje po zahtjevu jedino u slučaju da ne postoji ugovorni odnos koji predstavlja pravni temelj za korištenje nekretnina i plaćanje naknade za pravo korištenja puta i osporava da je takav ugovor prestao postojati otkazom koji je zaprimljen 31. srpnja 2018. godine. Stoga se pitanje postojanja ugovora između stranaka postavlja kao prethodno pitanje da li ugovor postoji u trenutku donošenja rješenja tuženika. Tuženik je propustio utvrditi pravnu prirodu ugovora o služnosti, a sukladno odredbama Zakona o obveznim odnosima te utvrditi da otkaz ugovora nije propisan zakonom kao način prestanka služnosti nije utvrdio vrijeme trajanja ugovora te utvrditi da sama priroda uspostavljenog odnosa ugovorom ne dopušta jednostrani otkaz ugovora. Tuženik je neosnovano obvezao tužitelja da pored već plaćene naknade za služnost općini za iste nekretnine ponovno plati naknadu za pravo puta čime je povrijedio odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 91/11., 133/12., 80/13., 171/14., 72/17. – u daljnjem tekstu: ZEK) i Pravilnika o potvrdi i naknadi za pravo puta (»Narodne novine« 152/11., 151/14., 95/17., u daljnjem tekstu: Pravilnik). Sukladno navedenim propisima naknada za korištenje prava puta na nekretninama ne može se plaćati po dvije osnove po ugovornoj naknadi i po osporenom rješenju. Neosnovano je tuženik obvezao tužitelja plaćati naknadu za pravo puta od 8. kolovoza 2018. godine jer je naknada sukladno ugovoru plaćena za cijelu 2018. godinu, pa tako i za period do 31. prosinca 2018. godine, za koji bi sam tuženik trebao općini utvrditi visinu naknade za pravo puta. Tužitelj nije obvezan sam utvrđivati naknadu za pravo puta po rješenju tuženika jer o istome postoji ugovor sa općinom, o čemu je tuženik bio uredno obaviješten u postupku. Slijedom navedenog predlaže da Sud usvoji tužbeni zahtjev i poništi osporeno rješenje tuženika.

Zainteresirana osoba Općina K. I. u odgovoru na tužbu navodi da u cijelosti osporava navode u tužbi tužitelja kao neosnovane. U tužbi tužitelj isključivo navodi razloge zbog kojih smatra da ugovor sa Općinom K. I. pravno proizvodi učinke jer je otkaz ugovora neosnovan. Svi navodi, objašnjenja i tumačenja koja se odnose na predmetni ugovor osporava u cijelosti. Ugovor je sklopljen na neodređeno vrijeme, a ne kako to navodi tužitelj, pod završnim raskidnim rezultativnim rokom. Ugovor je raskinut izjavom volje ugovorne strane Općine K. I. o čemu je obaviješten i tuženik. Stoga Općina sukladno odredbama članaka 28. i 27. ZEK-a ima pravo tražiti da tužitelj utvrdi naknadu za pravo puta na nekretninama Općine K. I.. Analizira odredbe Zakona o obveznim odnosima temeljem kojih kao ugovorna stranka ima pravo na raskid ugovora zbog neispunjavanja obveza ili ništetnosti, odnosno otkaz ugovora kada su za isto ispunjene zakonske pretpostavke. Ističe da je dopisom od 27. srpnja 2018. godine jasno i nedvosmisleno otkazala predmetni ugovor jednostranom izjavom volje, što je u tužbi potvrdio i tužitelj čime iskorištava svoje zakonsko pravo podnošenja zahtjeva tužitelju za utvrđivanje infrastrukturnog operatora i naknade za pravo puta. Predmet ovog upravnog postupka i nije utvrđivanje valjanosti raskida ugovora već zahtjev zainteresirane osobe tuženiku za utvrđivanje infrastrukturnog operatora i naknade za pravo puta. Slijedom navedenog predlaže da Sud odbije tužbeni zahtjev kao neosnovan. Potražuje troškove sastava tužbe od ukupno 6.250,00 kn.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Osporeno rješenje doneseno je pozivom na odredbu članka 28. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 91/11., 133/12., 80/13., 171/14.. 72/17. – dalje: ZEK), kojom je propisano da upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnine može pred agencijom pokrenuti postupak utvrđivanja infrastrukturnog operatora za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu koja je izrađena na općem dobru ili na nekretninama iz članka 27. stavka 1. tog Zakona, te utvrđivanje »količine i vrste takve infrastrukture i visine naknade za pravo puta«.

Prema odredbi članka 27. stavka 1. istog Zakona operatori javnih komunikacijskih mreža imaju prava infrastrukturnog operatora na cijelom području RH, što obuhvaća i nekretnine u vlasništvu RH jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, te na nekretninama u vlasništvu drugih pravnih i fizičkih osoba u skladu s tim Zakonom i posebnim propisima.

U konkretnom slučaju tuženik je početak obveze tužitelja na plaćanje naknade za pravo puta odredio od 8. kolovoza 2018. Nije sporno da su tužitelj i zainteresirana osoba imale sklopljen Ugovor o osnivanju prava služnosti javnih površina. Temeljem tog Ugovora, kako proizlazi iz spisa predmeta, tužitelj je zainteresiranoj osobi plaćao naknadu za korištenje javnih površina na kojima je imao položenu EKI. Zainteresirana osoba Ugovor o služnosti otkazala je obaviješću o otkazu od 27. srpnja 2018. koja je uručena tužitelju 31. srpnja 2018. Stoga navodi tužitelja prema kojima sklopljeni Ugovor o pravu služnosti na javnim površinama između tužitelja i Općine K. I. i dalje egzistira nisu osnovani. Naime, za raskid ugovora dovoljna je jednostrana izjava stranke, a eventualni spor među ugovornim stranama nadležan je rješavati sud opće nadležnosti.

Zbog navedenog, valjalo je na temelju odredbe članka 57. stavka 1. ZUS-a odlučiti kao po točkom I. izreke.

Odluka o naknadi troškova spora (točka II. izreke) donesena je na temelju odredbe članka 79. stavka 4. ZUS-a i na temelju Tbr. 23. točka 1., Tbr. 42. i Tbr. 50. Tarife o nagradama i naknadi troškova za rad odvjetnika (»Narodne novine« 142/12., 102/14., 118/14. i 107/15.) tako da je zainteresiranoj osobi kao trošak spora priznat trošak zastupanja po odvjetniku za sastav odgovora na tužbu, uvećan za PDV.

Odluka o objavi presude (točka III.) donesena je na temelju odredbe članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Poslovni broj: UsII-402/18-7
 Zagreb, 9. siječnja 2020.

Predsjednica vijeća
 Biserka Kalauz, v. r.