## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-706/2001 od 23. studenoga 2005.

### NN 147/2005 (14.12.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-706/2001 od 23. studenoga 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2838**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak,
Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 23. studenoga 2005.
godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Odbacuje se prijedlog za pokretanje postupka
za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 6. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o područjima posebne državne skrbi (»Narodne novine« broj 73/00., 87/00. – ispr.).

II. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 5. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o područjima posebne državne skrbi (»Narodne novine« broj
88/02.).

III. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

I.

1. Božidar Rakić iz
Zadra (u daljnjem tekstu: predlagatelj) podnio je 28. ožujka 2001. godine
prijedlog za ocjenu suglasnosti s Ustavom dijela članka 6. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o područjima posebne državne skrbi (»Narodne novine« broj
73/00., 87/00. – ispr.; u daljnjem tekstu: ZID ZPPDS
iz 2000.), koji je stupio na snagu 29. srpnja 2000. godine.

Člankom 6. ZID ZPPDS-a iz 2000. izmijenjen je
članak 8. Zakona o područjima posebne državne skrbi (»Narodne novine« broj
44/96., 57/96., 124/97.).

Predlagatelj navodi da je nositelj stanarskog
prava na stanu u Benkovcu, Ante Starčevića 6, te da
kao povratnik ima »pravni interes za podizanje ove tužbe u svezi članka 8.
stavak 1. i 10. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima od posebne
državne skrbi«.

Ističe da se tim zakonskim odredbama uređuje
»pitanje poticaja povratka i ostanka stanovništva na područjima od posebne
državne skrbi, te vremenu neprekidnog prebivanja u stanu kojega bi pov­ratnik osobno sa članovima domaćinstva morao koristiti,
da bi stekao vlasničko pravo, odnosno određen je rok od 10 godina neprekidnog
prebivanja u stanu, a da bi se stan mogao otkupiti«.

Iz navedenog je razvidno da predlagatelj
osporava sljedeće odredbe članka 6. ZID ZPPDS-a iz 2000.:

*Članak 6.*

*Naziv
glave: »1. Dodjela kuća i stanova« i članak 8. mijenja se i glasi:*

*»1. DODJELA KUĆA, STANOVA, GRAĐEVINSKOGZEMLJIŠTA I
GRAĐEVINSKOG MATERIJALA«*

*Članak 8.*

*(6) Nakon
10 godina neprekidnog prebivanja u stanu (...) iz stavka 2. ovoga članka
korisnik može podnijeti zahtjev Ministarstvu radi stjecanja vlasništva. Uvjete
za stjecanje vlasništva utvrdit će Vlada Republike Hrvatske posebnim propisom u
roku od 6 mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona. (...)«.*

Pod stanom iz članka 8. stavka 2. Zakona o
područjima posebne državne skrbi smatra se stan u državnom vlasništvu na
području posebne državne skrbi koji se daje u najam određenim osobama koje
nemaju u vlasništvu stan ili obiteljsku kuću u Republici Hrvatskoj, u postupku
i na način propisan zakonom.

Ističući da je Zakon o prodaji stanova na kojima
postoji stanarsko pravo (»Narodne novine« broj 43/92. – pročišćeni tekst,
69/92., 25/93., 26/93., 48/93., 2/94., 58/95., 11/96., 11/97., 68/98., 96/99.,
120/00. i 94/01.) »i dalje na snazi«, predlagatelj napominje da »osobe koje su
stekle pravo koristiti stan, ako nemaju u vlasništvu useljivu kuću ili stan,
imaju pravo na otkup«.

Uspoređujući pravnu situaciju uređenu Zakonom o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo s pravnom situacijom uređenom
ZID ZPPDS-om iz 2000., predlagatelj utvrđuje da je kao povratnik »ovom
zakonskom odredbom oštećen i da je ta zakonska odredba protivna u prvom redu
članku 14. stavku 2. Ustava RH o jednakosti svih pred zakonom«, budući da se
njome ograničava »pravo otkupa na 10 godina neprekidnog prebivanja u stanu radi
sticanja vlasništva«, dok je s druge strane »ogromna većina
građana RH bez ikakovih uvjeta o vremenskom
korištenju stana u državnom vlasništvu, stanove mogla otkupiti po Zakonu o
prodaji stanova«.

Predlagatelj zaključuje da »nama povratnicima
određuje se rok nakon povratka i dobijanja stana po
odredbi članka 14. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima..., i
nameće se dodatni uvjet od 10 godina za sticanje
vlasništva«.

2. Hrvatski sabor je na sjednici održanoj 12.
srpnja 2002. godine donio Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o područjima posebne
državne skrbi (»Narodne novine« broj 88/02.; u daljnjem tekstu: ZID ZPPDS iz
2002.), koji je stupio na snagu 2. kolovoza 2002. godine. U članku 5. ZID
ZPPDS-a iz 2002. propisano je da se članak 8. Zakona o područjima od posebne
državne skrbi (»Narodne novine« broj 44/96., 57/96. – ispr.,
124/97., 73/00., 87/00. – ispr.) mijenja, pa je
Ustavni sud pozvao predlagatelja da se očituje ostaje li kod podnesenog
prijedloga, a ako ostaje, da navede u odnosu na koju zakonsku odredbu.

U podnesku od 10. svibnja 2003. godine
predlagatelj ističe da »u cijelosti ostaje kod ustavne tužbe od 28. 3. 2001. g.
u svezi preispitivanja ustavnosti članka 8. stavak 1. i 10. Zakona o izmjenama
i dopunama Zakona o područjima od posebne državne skrbi«.

*Ne postoje
pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.*

3. Budući da je predlagatelj ostao kod
prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom dijela članka
6. ZID ZPPDS-a iz 2000., Ustavni sud ga smatra prijedlogom podnesenim na
temelju članka 56. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine« broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon).

Prema članku 128. alineji 3. Ustava i članku 56.
stavka 1. Us­tavnog zakona,
Ustavni sud može ocjenjivati ustavnost zakona, odnosno pojedinih njihovih
odredaba, iako su oni prestali važiti, ako od tog prestanka do podnošenja
zahtjeva ili prijedloga za pokretanje postupka nije proteklo više od godinu
dana.

U okviru ovlaštenja sadržanog u članku 56.
stavku 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud nije našao razloge koji bi opravdali
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenog dijela članka 6.
ZID ZPPDS-a iz 2000. nakon što su te zakonske odredbe bitno izmijenjene ZID
ZPPDS-om iz 2002. godine, pa u osporenom sadržaju više nisu na snazi.

4. Slijedom iznesenog, na temelju članka 56.
stavka 1. u vezi s člankom 32. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I.
izreke ovog rješenja.

II.

5. U istom podnesku od 10. svibnja 2003. godine
predlagatelj proširuje prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom i na dijelove novog članka 5. ZID ZPPDS-a iz 2002., navodeći »da bi
trebalo preispitati ustavnost i ovoga članka 5. (»Narodne novine« br. 88/02), jer (...) je protuustavan. Ovo iz razloga što
je ova izmjena i dopuna u članku 5. još pogubnija za povratnike srpske
nacionalnosti koji se vraćaju ili su se vratili u domovinu Hrvatsku«.

Predlagatelj ističe da se »ovom izmjenom i
dopunom uopće ne rješava status bivših nositelja stanarskih prava na stanovima
u državnom vlasništvu ili u objektima koji su obuhvaćeni Zakonom o naknadi za
imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (»Narodne
novine« broj 92/96., 39/99., 42/99. – ispravak, 92/99., 43/00., 131/00.,
21/01., 65/01., 118/01., 80/02. i 81/02. – ispravak), odnosno tzv. zaštićenih najmoprimaca«.

Predlagatelj zaključuje da »ovim izmjenama nije
riješeno temeljno pravo bivših nositelja stanarskih prava, kojima nije oduzeto
stanarsko pravo pojedinačnim aktima upravnih tijela ili sudova temeljem Zakona
o davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju i Zakona o prestanku
primjene tog Zakona«, pri čemu navodi svoj slučaj gubitka stanarskog prava po
sili Zakona o davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju (»Narodne
novine« broj 73 od 29. rujna 1995.), koji smatra nepravednim. Osobito napominje
da je u članku 5. ZID ZPPDS-a uređeno pitanje »tko su osobe koje će dobiti
rješenje prava na dom, a da se pri tome ne rješava i pitanje ranijih nositelja
stanarskog prava koji su u roku od 90 dana tražili zaštitu tog prava, odnosno
zadržavanje prava primjenom zakonskih zaštitnih mjera zahtjevom za predaju u
posjed i zahtjevom za otkup stana«. Navedeno objašnjava na konkretnom primjeru,
opisujući svoj slučaj.

Smatra da »danas, novim izmjenama i dopunama po
članku 5. Zakona ostaje fakultativno na volji Ministarstvu razvitka, obnove i
graditeljstva RH, kome i pod kojim uvjetima će se riješiti stambeno pitanje i
na koji način, dakle, ostavlja se na volji upravnom tijelu da uopće rješava
problematiku povratnika, pa je ovim jednakost po rasnoj, nacionalnoj, vjerskoj
i drugoj osnovi iz članaka 14. i 15. Ustava (...) i članka 14. Europske
konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda povrijeđena«.

Predlagatelj na kraju iznova ističe svoj
temeljni prigovor koji se odnosi na rok od 10 godina koji zakonodavac postavlja
kao uvjet za stjecanje prava vlasništva na dodijeljenoj nakretnini.
»Ovim vremenskim uvjetom diskriminira se ravnopravnost građana po spolu, rasi,
i dr., jer oni koji su ranije otkupili stanove,
zadržali iste ili su ih nakon 5 godina nakon integracije i oslobođenja
okupiranih dijelova RH dobili u vlasništvo bez bilo kakovih, a pogotovo bez
vremenskih ograničenja«, pa je osporenim zakonskim odredbama »ugrožena
vladavina prava garantirana Ustavom RH, pa se ustraje u ovoj tužbi«.

6. Ustavni sud je u postupku ispitivanja
osnovanosti pokretanja postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenih
zakonskih odredbi utvrdio da je uslijed brojnih izmjena i dopuna Zakona o
područjima posebne državne skrbi (»Narodne novine« broj 44/96., 57/96. – ispr.) otežano praćenje zakonskog teksta, uključujući i
odred­be koje predlagatelj osporava. Zakon je
višekratno mijenjan i dopunjavan (»Narodne novine« broj 124/97., 73/00., 87/00
– ispr., 69/01. – Uredba o izmjeni Zakona, 94/01.,
88/02.), pri čemu je numeracija članaka kojima se mijenjao ili dopunjavao
prethodni zakonski tekst bila različita, pa je Ustavni sud u konkretnom slučaju
uvažio sadržaj prijedloga predlagatelja i prema njemu utvrdio koje se zakonske odredbe
osporavaju, neovisno o oznaci članka, odnosno stavaka koje predlagatelj navodi
u prijedlogu.

Iako nije u neposrednoj vezi s konkretnim
ustavnosudskim pred­metom, Ustavni sud smatra potrebnim napomenuti da je
pročišćeni tekst Zakona o područjima posebne državne skrbi objavljen 2003.
godine (»Narodne novine« broj 26/03.), čime je još više otežano praćenje samog
zakonskog teksta, jer je u pročišćenom tekstu dotadašnja numeracija članaka
potpuno izmijenjena, tako da su osporene odredbe, primjerice, sadržane u članku
7. Nakon objave pročišćenog teksta, Hrvatski sabor iznova je donio Zakon o
izmjenama i dopunama Zakona o područjima posebne državne skrbi (»Narodne
novine« broj 42/05.), kojim je izmijenio članak 14.a (ne označavajući pri tome
u kojim je izmjenama on dodan u zakonski tekst), a da istodobno, u pročišćenom
tekstu, objavljenom prije njegove posljednje izmjene, uopće ne postoji članak
numeriran oznakom 14.a.

Stajalište Ustavnog suda o pravnoj naravi i
zahtjevima koji se odnose na vjerodostojnost sadržaja i istovjetnost brojčanih
oznaka unijetih u pročišćeni tekst zakona sadržano je
u rješenju Ustavnog suda, broj: U-I-2597/2003 od 12. siječnja 2005. (»Narodne
novine«, broj 11/05.).

Osporene zakonske odredbe Ustavni sud u ovom
rješenju označava prema izvornoj numeraciji na dan stupanja na snagu ZID
ZPPDS-a iz 2000. i 2002., to jest kao članak 6. ZID ZPPDS-a iz 2000. i članak
5. ZID ZPPDS-a iz 2002.

7. Sukladno navedenom, iz sadržaja prijedloga
može se zaključiti da predlagatelj osporava ustavnost sljedećih dijelova
odredbi članka 5. ZID ZPPDS-a iz 2002.:

*Članak 5.*

*Članak 8.
mijenja se i glasi:*

*»(1)
Republika Hrvatska će poticati povratak i ostanak sta­novništva
koje je prebivalo na područjima posebne državne skrbi prije Domovinskog rata te
naseljavanje državljana Republike Hrvatske svih djelatnosti i zanimanja koji
mogu pridonijeti gospodarskom i društvenom razvoju područja posebne državne
skrbi.*

*(2)
Povratak i ostanak te naseljavanje stanovništva na područja posebne državne
skrbi poticat će se i stambenim zbrinjavanjem na jedan od sljedećih načina:*

*– davanjem
u najam (...) stana u državnom vlasništvu, (...).*

*(3) Pravo
na stambeno zbrinjavanje iz stavka 2. ovoga članka, može ostvariti osoba ili
članovi njenog domaćinstva (u daljnjem tekstu: korisnik):*

*– ako
nemaju u vlasništvu ili suvlasništvu obiteljsku kuću ili stan na području
Republike Hrvatske, ili ako istu nisu prodali, darovali, ili na bilo koji drugi
način otuđili nakon 8. listopada 1991., odnosno ako nisu stekli pravni položaj
zaštićenog najmoprimca,*

*– ako
nemaju u vlasništvu ili suvlasništvu obiteljsku kuću ili stan na području
država nastalih raspadom SFRJ, ili da iste nisu prodali, darovali, ili na bilo
koji drugi način otuđili nakon 8. listopada 1991., odnosno nisu stekli pravni
položaj zaštićenog najmoprimca.*

*Korisnik
prava na stambeno zbrinjavanje prema odredbama ovoga Zakona ostvarit će to
pravo kad ispuni uvjete iz alineja ovoga stavka do stupanja na snagu ovoga
Zakona.*

*(4) Kada
se korisnik iz stavka 3. ovoga članka stambeno zbrinjava davanjem u najam (...)
stana u državnom vlasništvu, Ministarstvo i korisnik sklapaju ugovor o najmu
sukladno odredbama Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, br. 91/96. i 48/98.), s tim da korisnik plaća zaštićenu
najamninu na pripadajuću stambenu površinu, a na višak stambene površine od
pripadajuće površine plaća slobodno ugovorenu najamninu. (...)*

*(9) Nakon
10 godina neprekidnog prebivanja u (...) stanu u dr­žavnom vlasništvu, najmoprimac (...) stana stječe pravo na
kupnju (...) stana prema kriterijima koje će uredbom propisati Vlada Republike
Hrvatske.*

*(10)
Uredbom iz stavka 9. ovoga članka Vlada Republike Hrvatske utvrdit će i uvjete
po kojima najmoprimac (...) stana može kupiti (...) stan u državnom vlasništvu
i prije 10 godina.*

*(11) Zahtjev
za kupnju (...) stana iz stavka 9. ovoga članka, podnosi se od Vlade Republike
Hrvatske ovlaštenom tijelu. (...)«.*

*Navedene
zakonske odredbe predlagatelj smatra nesuglasnima s člancima 3., 14. i 15.
Ustava Republike Hrvatske.*

*Prijedlog
nije osnovan.*

8. Mjerodavne odredbe Ustava u konkretnom
ustavnosudskom postupku sadržane su u članku 3. i članku 14. Ustava.

Članak 3. Ustava propisuje da je vladavina prava
najviša vred­nota ustavnog poretka Republike Hrvatske
i temelj za tumačenje Ustava.

Članak 14. stavak 1. Ustava propisuje da svatko
u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji kože,
spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili
socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili
drugim osobinama.

Članak 14. stavak 2. Ustava propisuje da su svi
pred zakonom jednaki.

9. Zakonom o područjima posebne državne skrbi
utvrđuju se područja o kojima Republika Hrvatska posebno skrbi, kao i poticajne
mjere za njihovu obnovu i razvitak (članak 1. Zakona).

Prema članku 2. Zakona o područjima posebne
državne skrbi, područja posebne državne skrbi utvrđuju se, između ostaloga, i
radi otklanjanja posljedica rata i bržeg povratka prognanika i izbjeglica.
Prava iz tog Zakona ostvaruju fizičke osobe koje imaju prebivalište i borave na
područjima posebne državne skrbi, te pravne osobe koje imaju sjedište na
područjima posebne državne skrbi (u daljnjem tekstu: korisnici).

Jedna od poticajnih mjera, propisana radi
ostvarenja prethodno navedene svrhe Zakona o područjima posebne državne skrbi,
jest i stambeno zbrinjavanje korisnika radi njihova povratka i ostanka na
područjima posebne državne skrbi, pod uvjetima propisanim člankom 5. ZID
ZPPDS-a iz 2002.

Ostajući u okviru sadržaja prijedloga
predlagatelja, Ustavni sud razmotrio je zakonske uvjete pod kojima se daju u
najam stanovi u državnom vlasništvu na područjima posebne državne skrbi. To su
sljedeći uvjeti:

– da korisnik na dan stupanja na snagu ZID
ZPPDS-a iz 2002. (to jest, 2. kolovoza 2002.) nije imao u vlasništvu ili
suvlasništvu obiteljsku kuću ili stan niti na području Republike Hrvatske niti
na području država nastalih raspadom SFRJ, odnosno

– da korisnik obiteljsku kuću ili stan, koju je
imao u vlasništvu ili suvlasništvu na navedenim područjima, nije prodao,
darovao, ili na bilo koji drugi način otuđio nakon 8. listopada 1991., odnosno

– da korisnik nije stekao pravni položaj
zaštićenog najmoprimca.

Zakon o područjima posebne državne skrbi, prema
tome, priznaje pravo na stambeno zbrinjavanje (među ostalima) i osobama koje su
prebivale na područjima posebne državne skrbi prije Domovinskog rata, a nikada
nisu bile nositelji stanarskog prava, kao i onima koje su bile nositelji
stanarskog prava, ali su ga izgubile po odredbama mjerodavnih zakona, a da
istodobno nisu stekle položaj zaštićenog najmoprimca.

Sukladno tome, predlagatelj polazi od pogrešnog
pristupa kad ustavnost ZID ZPPDS-a iz 2002. (ali i ZID ZPPDS-a iz 2000.)
osporava zbog toga što se »ovom izmjenom i dopunom uopće ne rješava status bivših
nositelja stanarskih prava na stanovima u državnom vlasništvu«, odnosno »ne
rješava i pitanje ranijih nositelja stanarskog prava koji su u roku od 90 dana
tražili zaštitu tog prava, odnosno zadržavanje prava primjenom zakonskih
zaštitnih mjera zahtjevom za predaju u posjed i zahtjevom za otkup stana«.
Pitanja koja postavlja predlagatelj, naime, uopće nisu predmet uređenja Zakona
o područjima posebne državne skrbi.

Razmotre li se podrobno navodi predlagatelja,
postaje razvidno da on zapravo osporava gubitak svoga stanarskog prava po sili
članka 2. Zakona o davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju, kojim je
bilo propisano da stanarsko pravo na stanovima u društvenom vlasništvu,
državnom vlasništvu, odnosno vlasništvu pravnih osoba koje su to vlasništvo
stekle na temelju posebnih propisa, a nalaze se na ranije okupiranom, sada
oslobođenom teritoriju Republike Hrvatske, prestaje po sili zakona ako je
nositelj stanarskog prava isti napustio i ne koristi ga dulje od 90 dana od
dana stupanja na snagu tog Zakona (to jest, od 27. rujna 1995. godine).
Predlagatelj ujedno osporava i ustavnost Zakona o prestanku važenja Zakona o
davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju (»Narodne novine« broj 101 od
28. srpnja 1998.), navodeći razloge zbog kojih nije u ostavljenom roku mogao
ispuniti uvjete za zadržavanje stanarskog prava na stanu koji je napustio
tijekom Domovinskog rata.

Ustavni sud u tom smislu napominje da je
neosnovano osporavati ustavnost Zakona o područjima posebne državne skrbi na
način da ga se stavi u kontekst učinaka koje je prethodno proizveo neki drugi
zakon (konkretno: u kontekst prethodnog gubitka stanarskog prava po sili Zakona
o davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju), jer sporna pitanja koja
postavlja predlagatelj (gubitak stanarskog prava i njegovi pravni učinci) uopće
nisu predmet uređenja osporenih odredbi članka 5. ZID ZPPDS-a.

10. Predlagatelj osporava ustavnost članka 5.
ZID ZPPDS-a i u dijelu kojim zakonodavac propisuje obvezu desetogodišnjeg
neprekidnog prebivanja u stanu u državnom vlasništvu kao uvjet da
korisnik/najmoprimac stana stekne pravo na kupnju stana. Ističe da je »ovom
zakonskom odredbom oštećen i da je ta zakonska odredba protivna u prvom redu
članku 14. stavku 2. Ustava RH o jednakosti svih pred zakonom«, budući da se
njome ograničava »pravo otkupa na 10 godina neprekidnog prebivanja u stanu radi
sticanja vlasništva«, dok je s druge strane »ogromna
većina građana RH bez ikakvih uvjeta o vremenskom korištenju stana u državnom
vlasništvu, stanove mogla otkupiti po Zakonu o prodaji stanova«.

Predlagatelj pogrešno poistovjećuje i uspoređuje
pravni položaj dviju različitih skupina bivših nositelja stanarskih prava (one
koji su ispunili uvjete za otkup stanova prema Zakonu o prodaji stanova na
kojima postoji stanarsko pravo, odnosno Zakonu o davanju u najam stanova na
oslobođenom teritoriju, s jedne strane, i one koji te uvjete nisu ispunili, pa
su stanarsko pravo, a time i pravo na otkup stana po odredbama Zakona o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo, izgubili po sili Zakona o davanju u
najam stanova na oslobođenom teritoriju, s druge strane). Radi se o dvije
različite skupine pravnih subjekata čiji se različiti pravni položaji ne mogu
ocjenjivati s aspekta jednakosti pred zakonom, zajamčene člankom 14. stavkom 2.
Ustava. Drugim riječima, samo eventualna nejednakost među pripadnicima jedne te
iste skupine mogla bi biti predmetom ocjene ustavnosti s aspekta članka 14.
stavka 2. Ustava.

Konačno, Ustavni sud utvrđuje u cijelosti
neosnovanim pozivanje predlagatelja na različit pravni položaj (bivših)
nositelja stanarskih prava kao na razlog za osporavanje ustavnosti članka 5.
ZID ZPPDS-a, jer se to razlikovanje ne može dovoditi u vezu s legalnom svrhom i
pravnim učincima Zakona o područjima posebne državne skrbi.

11. Ustavni sud ocjenjuje da desetogodišnji rok
koji zakonodavac propisuje kao uvjet za ostvarenje prava korisnika na kupnju
stana u državnom vlasništvu, dodijeljenog mu u najam na temelju Zakona o
područjima posebne državne skrbi, nije u nesuglasnosti ni s jednom ustavnom
vrednotom koju jamči Ustav.

Zakonodavac ima ustavno ovlaštenje samostalno
urediti uvjete pod kojima će se prodavati stanovi u državnom vlasništvu, vodeći
se pri tome legalnom svrhom zakona. Ta svrha je određena u članku 2. Zakona o
područjima posebne državne skrbi, kojim je propisano da se područja posebne
državne skrbi utvrđuju radi bržeg povratka prognanika i izbjeglica, ali i
naseljavanja državljana Republike Hrvatske svih djelatnosti i zanimanja koji
mogu pridonijeti gospodarskom i društvenom razvoju područja posebne državne
skrbi, jer na tim područjima, pogođenima posljedicama rata, postoji potreba
poticanja demografskog i gospodarskog napretka, te postizanja što
ravnomjernijeg razvitka s ostalim područjima Republike Hrvatske.

Uvjeti propisani člankom 5. ZID ZPDDS-a odnose
se na sve korisnike jednako, neovisno o njihovoj nacionalnoj pripadnosti. Prema
tome, sve osobe određene Zakonom ostvaruju pravo na kupnju stana u državnom
vlasništvu pod jednakim uvjetima, neovisno o njihovoj rasi, boji kože, spolu,
jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom
podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili drugim
osobinama. Budući da su sve te osobe u jednakom pravnom položaju u odnosu na
uvjete pod kojima ostvaruju prava propisana Zakonom, nisu osnovani navodi
predlagatelja o nesuglasnosti osporenog dijela članka 5. ZID ZPPDS-a iz 2002.
godine s člankom 14. Ustava.

Nesnovani su i navodi
predlagatelja o nesuglasnosti osporenog dijela članka 5. ZID ZPPDS-a iz 2002.
godine s člankom 15. stavkom 1. Ustava, koji propisuje da se u Republici
Hrvatskoj jamči ravnopravnost pripadnicima svih nacionalnih manjina. Nacionalna
pripadnost korisnika/najmoprimaca stanova u državnom vlasništvu na područjima
posebne državne skrbi nije pravno relevantna za ostvarenje prava propisanih
Zakonom, pa Ustavni sud sve navode predlagatelja o diskriminatornim
učincima odredbi članka 5. ZID ZPPDS-a iz 2002. na korisnike/najmoprimce srpske
nacionalne pripadnosti ocjenjuje neosnovanima.

12. Ustavni sud ocjenjuje neosnovanim i navode
predlagatelja da pojedini dijelovi članka 5. ZID ZPPDS-a iz 2002. dovode do
povrede jednakosti »po rasnoj, nacionalnoj, vjerskoj i drugoj osnovi iz članaka
14. i 15. Ustava (...) i članka 14. Europske konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda«, jer se »ostavlja (...) na volji upravnom tijelu da
uopće rješava problematiku povratnika«.

Nakon razmatranja sadržaja osporenih zakonskih
odredbi kojima se uređuju ovlasti nadležnog ministarstva u vezi s davanjem u
najam stanova u državnom vlasništvu korisnicima na područjima posebne državne
skrbi, Ustavni sud je utvrdio da te zakonske odredbe ispunjavaju zahtjeve koje
postavlja načelo vladavine prava u odnosu na određenost zakonskih odredbi i
njihovu jasnoću, kao i načelo legitimnih očekivanja stranaka u odnosu na pravnu
izvjesnost učinaka zakona.

Temeljna nadležnost upravnih tijela je
neposredna provedba zakona u konkretnim upravnim i drugim postupcima (članci 1.
i 16. Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne novine«, broj 190/03. –
pročišćeni tekst i 199/03.), koji je donesen na temelju članka 116. stavka 1.
Ustava). S obzirom na tu nadležnost upravnih tijela, Ustav­ni sud nije utvrdio
nesuglasnost osporenih zakonskih odredbi ni s j­ednom
odredbom Ustava. S druge strane, ovlasti nadležnog uprav­nog
tijela u članku 5. ZID ZPPDS-a precizno su određene, tako da nije osnovano
govoriti o »slobodnoj volji upravnog tijela da rješava problematiku
povratnika«.

Iz navedenih razloga Ustavni sud nije prihvatio
prijedlog predlagatelja za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti članka 5.
ZID ZPPDS-a s člankom 3. Ustava, koji propisuje da je vladavina prava najviša
vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.

13. Slijedom iznesenog, na temelju članka 43.
stavka 1. Us­tavnog zakona
riješeno je kao u točki II. izreke.

Odluka o objavi rješenja temelji se na članku
29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-706/2001

Zagreb, 23. studenoga 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda

**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 147/2005-2838