## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1681/2003, U-I-2070/2003 od 17. rujna 2003.

### NN 152/2003 (26.9.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1681/2003, U-I-2070/2003 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2207

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna
Omejec, Željko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst i Vice
Vu­ko­jević, u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti
zakona s Ustavom, na sjednici održanoj dana 17. rujna 2003. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu su­glasnosti s Ustavom
članka 3. stavka 2. Zakona o izborima za­stup­nika u Hrvatski sabor (»Narodne
novine«, broj 116/99, 109/00, 53/03, 69/03 – pročišćeni tekst).

II. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Talijanska unija sa sjedištem u Rijeci i Srpsko narodno vijeće sa sjedištem u
Zagrebu (u daljnjem tekstu: predlagatelji) podnijeli su prijedloge za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti odredbe članka 3. stavka 2. Zakona o
izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine«, broj 116/99, 109/00,
53/03, 69/03 – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Zakon o izborima) s
odredbama članka 15. stavka 3. i članka 45. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske, te članka 19. stavka 1. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina
(»Narodne novine«, broj 155/02).

Osporena odredba članka 3. stavka 2. Zakona o
izborima propisuje:

»Pravo je i dužnost birača da glasuju samo jedanput.«

2. Predlagatelji utvrđuju da je Promjenom Ustava
Republike Hrvatske od 16. studenoga 2000. godine (»Narodne novine«, broj
113/00, 124/00 – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Promjena Usta­va iz 2000.
godine) dopunjen članak 15. Ustava koji uređuje ustavnopravni položaj
nacionalnih manjina u Republici Hrvat­skoj.

Napominju da se do Promjena Ustava iz 2000. godine biračko
pravo pripadnika nacionalnih manjina temeljilo samo na odredbi članka 45.
stavka 1. Ustava koja je propisivala da svi hrvatski državljani (što znači i
pripadnici nacionalnih manjina) imaju opće i jednako biračko pravo s navršenih
18 godina. Prema mišljenju predlagatelja, zakonodavac je 1999. godine na
temelju te ustavne odredbe u Zakonu o izborima propisao da je dužnost i pravo
birača glasovati samo jedanput. Stoga su prije Promjene Ustava iz 2000. godine
pripadnici nacionalnih manjina imali samo jedan glas te su birali zastupnike u
Hrvatski sabor ili na temelju općeg biračkog prava (kao i svi ostali hrvatski
državljani) ili na temelju posebnog biračkog prava (kao pripadnici nacionalnih
manjina), što je bilo sukladno odredbi članka 45. stavka 1. Ustava u situaciji
kada članak 15. Ustava još nije bio dopunjen novim odredbama.

Prema mišljenju predlagatelja, Promjenom Ustava iz
2000. godine uvedena je razlika u odnosu na dotadašnje opredjeljenje iskazano u
članku 45. stavku 1. Ustava, jer je novim stavkom 3. članka 15. Ustava
izrijekom propisana ustavnopravna mogućnost da se pripadnicima nacionalnih
manjina, pored općeg biračkog pra­va zajamčenog člankom 45. stavkom 1. Ustava,
osigura posebno pravo na izbor njihovih zastupnika u Hrvatski sabor, što je i uči­njeno
člankom 19. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina.

Predlagatelji u svojim podnescima navode i odredbe
članka 1., članka 4. stavaka 2. i 3. i članka 15. Okvirne konvencije za zaštitu
nacionalnih manjina Vijeća Europe, koja čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske, temeljem Zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije za
zaštitu nacionalnih manjina (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj
14/97), sma­tra­ju­ći da i one obvezuju Republiku Hrvatsku na priznavanje
posebnih prava pripadnicima nacionalnih manjina koje žive na njezinom području.

Predlagatelji zaključuju da odredba članka 3. stavka
2. Zakona o izborima, koja propisuje pravo i dužnost birača da glasuju samo
jedanput, onemogućuje ostvarenje općeg i posebnog bi­rač­kog prava pripadnika
nacionalnih manjina, jer zahtijeva da birač na izborima ima samo jedan glas.
Time se, prema mišljenju predlagatelja, faktički propisuje da pripadnici
nacionalnih manjina mogu na izborima birati zastupnike u Hrvatski sabor ili na
temelju općeg biračkog prava (kao i svi ostali hrvatski državljani) ili na
temelju posebnog prava (kao pripadnici nacionalnih manjina), kao što je bilo
propisano prije prihvaćanja Promjene Ustava iz 2000. godine.

Takvo rješenje, prema njihovom mišljenju, nije u
suglasnosti s odredbama članka 15. stavka 3. Ustava i članka 19. Ustavnog
zakona o pravima nacionalnih manjina koje sprječavaju svođenje bi­račkog prava
pripadnika nacionalnih manjina na alternativno pravo (»ili/ili« – ili opće
biračko pravo ili posebno biračko pravo). Predlagatelji smatraju da pripadnici
nacionalnih manjina imaju, temeljem navedenih odredaba Ustava i Ustavnog zakona
o pravima nacionalnih manjina, i opće i posebno biračko pravo (»i/i« – posebno
biračko pravo pored općeg biračkog prava).

Iz navedenih razloga predlagatelji predlažu da
Ustavni sud provede postupak za ocjenu suglasnosti odredbe članka 3. stavka 2.
Zakona o izborima s mjerodavnim odredbama Ustava i Ustavnog zakona o pravima
nacionalnih manjina.

*Prijedlog nije osnovan.*

3. Članak 3. Zakona o izborima sadržan je u poglavlju
pod naslovom »Opće i temeljne odredbe« i u cijelosti glasi:

»Članak 3.

Jamči se sloboda opredjeljenja birača i tajnost
njihova glasovanja.

Pravo je i dužnost birača da glasuju samo jedanput.

Nitko ne može tražiti od birača objavu glasačkog
opredjeljenja.

Nitko ne može biti pozvan na odgovornost zbog
glasovanja ili zbog toga što nije glasovao.«

Navedene odredbe članka 3. Zakona o izborima uređuju
temeljna načela aktivnog biračkog prava punoljetnih hrvatskih državljana (to
jest, prava da glasovanjem na izborima biraju zastupnike u Hrvatski sabor). To
su načela slobode i tajnosti glasačkog opredjeljenja, načelo tajnosti
glasovanja, načelo slobode glasovanja i načelo jednokratnog prava glasovanja.

Osporena odredba članka 3. stavka 2. Zakona o
izborima propisuje pravo i dužnost svakog birača da na izborima glasuje samo
jedanput, čime se u izbornom zakonodavstvu Republike Hrvatske izražava pravilo
da birač, nakon što jedanput obavi glasovanje na izborima, na dotičnim izborima
nema pravo ponovo pristupiti glasovanju i još jednom glasovati, odnosno nema
pravo ponovo glasovati nakon što je već glasovao.

Birač
koji na jednim izborima glasuje u više navrata i time prekrši zakonsku dužnost
da glasuje samo jedanput, čini kazneno djelo zlouporabe izbornog prava,
propisano člankom 118. Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98 –
ispravak, 129/00, 51/01, 111/03).

4.
Osporena odredba članka 3. stavka 2. Zakona o izborima sadrži univerzalno i
općeprihvaćeno načelo prema kojemu je biraču dopušteno da na jednim izborima
obavi glasovanje samo jedanput, neovisno o tome koji je izborni sustav
primijenjen, na koji način se glasovanje obavlja i koliko glasova birač na tim
izborima ima.

Načelo jednokratnog prava glasovanja i broj glasova
koji zakonodavac priznaje na izborima, prema tome, dva su različita
izbornopravna instituta koja ne ovise jedan o drugome niti su međusobno
povezani na bilo koji način, kao što pogrešno smatraju predlagatelji. Stoga je
neosnovan njihov prijedlog za ocjenu suglasnosti članka 3. stavka 2. Zakona o
izborima s člankom 15. stavkom 3. Ustava i člankom 19. Ustavnog zakona o
pravima nacionalnih manjina koji za osporenu zakonsku odredbu nisu
mjerodavni.

Sukladno prethodnim navodima, predlagatelji pogrešno
povezuju osporenu odredbu članka 3. stavka 2. Zakona o izborima s ostvarivanjem
biračkog prava pripadnika nacionalnih manjina. Ostvarivanje biračkog prava,
uključujući i ono pripadnika nacionalnih manjina, uređuje se drugim zakonskim
odredbama temeljem mjerodavnih odredaba Ustava.

5. Ustavni sud na kraju napominje da nije osnovan
prijedlog za ocjenu suglasnosti Zakona o izborima s Ustavnim zakonom o pravima
nacionalnih manjina. Predlagatelji pogrešno polaze od toga da je Ustavni zakon
o pravima nacionalnih manjina više pravne snage od Zakona o izborima. Oba
zakona su organski zakoni jednake pravne snage čiju međusobnu usklađenost
Ustavni sud nije nadležan ocjenjivati.

6. Sukladno navedenom, Ustavni sud nije prihvatio
prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom odred­be
članka 3. stavka 2. Zakona o izborima te je, temeljem članka 43. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), riješio kao u izreci.

Broj: U-I-1681/2003
Broj: U-I-2070/2003
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 152/2003-2207