## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9383/2011-4 od 19. prosinca 2012.

### NN 13/2013 (30.1.2013.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9383/2011-4 od 19. prosinca 2012.

13 30.01.2013 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9383/2011-4 od 19. prosinca 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

198

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Borisa Markovića, predsjednika vijeća, Blanše Turić i Smiljana Mikuša, članova vijeća te više sudske savjetnice Jadranke Jelić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Text-papir d.o.o. iz Splita, Stinice 12, zastupanog po direktoru Željku Loliću, kojeg zastupa punomoćnik Dejan Bilić, odvjetnik u Kaštel Starom, Vukovarska 24c, Jadran informatika d.o.o. iz Rijeke, Tizijanova 8, zastupanog po direktoru Darku Pavletiću, kojeg zastupa punomoćnik Mario Biondić, odvjetnik Odvjetničkog društva Čerin, Čohilj, Rovis j.t.d. u Puli, Dalmatinova 4, Ingpro d.o.o. iz Zagreba, Slavonska avenija 24/6, zastupan po odvjetnicima Odvjetničkog društva Sučević i partneri u Zagrebu, Gundulićeva 63/I, Zvibor d.o.o. iz Zagreba, Zavrtnica 36, Timi d.o.o. iz Zagreba, Savska cesta 1, Tip Kutina d.o.o. iz Kutine, Kralja Petra Krešimira IV/8, Tip Zagreb d.o.o. iz Zagreba, Jadranska avenija bb, koje sve zastupa punomoćnik Igor Grubišić, odvjetnik u Zagrebu, Zelinska 3 i tužitelja Birodom d.o.o. iz Zagreba, Hojnikova 19, zastupanog po Božidaru Orloviću, direktoru, kojeg zastupa punomoćnik Sonja Vizjak, odvjetnica u Viškovu, Gornji Jugi 14a, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, Savska cesta 41, Zagreb, klasa: UP/I-030-02/2010-01/018, urbroj: 580-02-11-76-146 od 21. srpnja 2011., radi tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 19. prosinca 2012.

presudio je

I. Tužbe se odbijaju.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela točkom I. izreke utvrđuje se da su Udruga trgovaca uredskim materijalom sa sjedištem u Zagrebu, Hojnikova 19 i članovi te udruge poduzetnici ovdje tužitelji sklopili 6. veljače 2008., na prvoj sjednici te Udruge sporazum o nastupanju na tržištu u prodaji uredskog materijala kojim su izričito dogovorili način formiranja cijene i podjelu njihovih kupaca pri prodaji uredskog materijala čime su sklopili zabranjeni sporazum iz članka 9. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja koji za cilj ima ograničavanje tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu trgovine uredskim materijalom na teritoriju Republike Hrvatske u razdoblju od 6. veljače 2008. do 15. studenog 2010. Točkom II. izreke osporenog rješenja utvrđuje se da su Udruga trgovaca uredskim materijalom i njezini članovi poduzetnici Birodom d.o.o., Ingpro d.o.o., Jadran informatika d.o.o., Petrix promet d.o.o., Text-papir d.o.o., Timi d.o.o., Tip Kutina d.o.o. bili sudionici zabranjenog sporazuma iz točke 1. izreke ovoga rješenja u razdoblju od 6. veljače 2008. do 15. studenoga 2010. kada je Udruga trgovaca uredskim materijalom temeljem pravomoćnog rješenja Gradskog ureda za opću upravu Grada Zagreba, Odjela za upravno-pravne poslove, klasa: UP/I-230-02/2010-05/38, urbroj: 251-07-02/1-10-2 brisana iz Registra udruga Republike Hrvatske. Točkom III. izreke rješenja utvrđuje se da je poduzetnik Zvibor d.o.o. član Udruge trgovaca uredskim materijalom bio sudionik zabranjenog sporazuma iz točke I. izreke ovoga rješenja u razdoblju od 6. veljače 2008. do 16. listopada 2009. Točkom IV. izreke rješenja utvrđuje se da je poduzetnik Tip Zagreb d.o.o. član Udruge trgovaca uredskim materijalom bio sudionik zabranjenog sporazuma iz točke 1. izreke u razdoblju od 6. veljače 2008. do 20. srpnja 2010. Točkom V. izreke rješenja utvrđeno je da je sporazum iz točke I. ovoga rješenja ništav ex lege u smislu članka 9. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja te će ovo rješenje biti objavljeno u »Narodnim novinama«.

Protiv osporenog rješenja tužitelji su podnijeli zasebne tužbe koje su zaprimljene kod ovoga Suda i vode se pod poslovnim brojem: Us-9383/2011, Us-9507/2011, Us-9521/2011, Us-9571/2011 i Us-9651/2011 pa kako se radi o istom osporenom upravnom aktu Sud je spojio sve predmete te nakon ocjene zakonitosti osporenog akta donio jednu presudu pod poslovnim brojem Us-9383/2011.

Tužitelji pobijaju zakonitost osporenog rješenja zbog nepravilne primjene zakona, jer se u postupku koji je aktu prethodio nije postupilo prema pravilima postupka i što činjenično stanje nije pravilno utvrđeno.

Tužitelj Text-papir d.o.o. zastupan po punomoćniku Dejanu Biliću, odvjetniku u Kaštel Starom, navodi da tuženo tijelo nije na jasan i na nedvojben način utvrdilo tržišni udjel članova Udruge na mjerodavnom tržištu, kao i da je propustilo utvrditi ukupnu vrijednost nabave uredskog materijala. Nejasnim smatra na koji je način Udruga mogla utjecati na mjerodavno tržište i to narušavanjem navedenog tržišta s obzirom na udio u tržištu od oko 15%, a naročito na koji je to način sa svojih otprilike 1,4% udjela mogao narušiti navedeno tržište. Nadalje navodi da je tuženo tijelo propustilo provjeriti natječaje na koje se u spornom razdoblju javljao te tko se osim njega javljao na navedene natječaje budući da bi se provjerom navedenih natječaja utvrdilo kako se javilo i niz drugih dobavljača, a koji su znatno veći od svih članova Udruge. Također nejasnim smatra i na koji način je Udruga odnosno on mogao utjecati na cijenu nabave određenih proizvoda kada su se na natječaj javljali dobavljači koji zauzimaju znatno već dio mjerodavnog tržišta i imaju mogućnost vođenja zasigurno i boljih cijena od Udruge ili njega. Smatra da se ne radi o zabranjenom sporazumu i da suprotno navodima tuženog tijela nije izravni konkurent bilo kojem drugom članu Udruge niti je bilo koji drugi član Udruge izravni konkurent njemu. Njegovi izravni konkurenti na natječajima i prije osnivanja Udruge, tijekom trajanja iste i nakon prestanka su drugi subjekti koji imaju znatno veće udjele na tržištu. Nadalje obrazlaže da predmetni sporazum ne može nikako predstavljati horizontalni kartalni sporazum budući da se radilo o sporazumu kojim je cilj povećanje cijena koje bi dovela do većeg profita. Uvidom u dokumentaciju vidljivo je kako se njegov prihod nije povećao već je pao u odnosu na razdoblje pri uključivanja u Udrugu. Ističe kako je Udruga osnovana isključivo radi omogućavanja članovima postizanjem boljih uvjeta kod dobavljača, a samim time i mogućnost da kupcima ponude konkretnu cijenu i bolju kvalitetu usluge. Slijedom navedenog predlaže Sudu da tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Ingpro d.o.o. iz Zagreba, kojeg zastupaju odvjetnici Odvjetničkog društva Sučević i partneri u Zagrebu navodi da Udruga trgovaca uredskim materijalom nije trgovačko društvo, trgovac pojedinac, obrtnik kao ni druga pravna niti fizička osoba koja obavljajući gospodarsku djelatnost sudjeluju u prometu robe i/ili usluga pa da se ne može ni primijeniti Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja. Također smatra da članovi Udruge ne mogu snositi odgovornost za djelovanje Udruge jer je Zakonom o udrugama točno propisana odgovornost Udruge. Nadalje navodi da tuženo tijelo nije za vrijeme postupka podastrlo sve podatke kako bi se svi sudionici postupka mogli očitovati pa je tako povrijeđeno njihovo pravo na pošteno postupanje u postupku jer se uopće nisu mogli očitovati. Nadalje, ističe da se tuženo tijelo poziva na odluke Europskog suda koje se ne mogu primjenjivati. Smatra da tuženo tijelo nije moglo utvrditi ništavost ugovora zato što je to isključivo u nadležnosti suda. Predlaže Sudu da uvaži tužbu i poništi osporeno rješenje.

Tužitelji Zvibor d.o.o., Timi d.o.o., Tip Kutina d.o.o. i Tip Zagreb d.o.o., koje sve zastupa punomoćnik Igor Grubišić, odvjetnik u Zagrebu, ističu da se tijekom upravnog postupka u nekoliko navrata negirali postojanje citiranog sporazuma, međutim da tuženo tijelo prilikom donošenja osporenog rješenja nije poklonilo vjeru njihovim iskazima nego je upravo suprotno utvrdilo da je navedeni sporazum postojao i da je isti protivan Zakonu o zaštiti tržišnog natjecanja. Ističu da su se u obavljanju svoje djelatnosti pridržavali svih pozitivnih propisa Republike Hrvatske, i to u konkretnom slučaju posebno Zakona o javnoj nabavi i Zakona o trgovini. Nadalje iznose komparativni prikaz zakonskih definicija dampinga iz Zakona o trgovini koji je važio u trenutku kad je sporazum navodno bio sklopljen. Ističu da nije moguće zbog činjenice što su se stranke sporazumjele da neće nuditi dampinške cijene na natječaju proglasiti ništavim sporazum koji je, ako je sklopljen, u svemu u skladu sa zakonima Republike Hrvatske. Stoga smatraju da sporazum koji su navodno sklopili članovi Udruge nije nedopušten, odnosno ništav jer se u točki 3. istog samo implementiraju načela sadržana u Zakonu o trgovini i Zakonu o javnoj nabavi i ne radi se o cijenovnom nenatjecanju niti o podjeli tržišta. Ističu da odredbom 3. Sporazuma članovima Udruge nije zabranjeno sudjelovati na natječaju na kojim sudjeluju i ostali članovi Udruge nego je samo zabranjeno isticati neprimjerene ponude koje se sastoji u damping cijeni. Nadalje smatraju nejasnim zbog kojeg razloga Agencija nije pokrenula postupak i protiv društva FIV d.o.o. Zagreb koji je bio član Udruge sve do početka studenoga 2008. godine, dakle i u vrijeme kada je sporazum navodno već postojao. Slijedom navedenog predlažu Sudu da uvaži tužbu i poništi osporeno rješenje.

Tužitelj Jadran informatika d.o.o. iz Rijeke kojeg zastupa punomoćnik Mario Biondić, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Čerin, Čohilj, Rovis u Puli navodi da su podaci glede tržišnog udjela na mjerodavnom tržištu netočni i proizvoljno sastavljeni. Smatra da ukupni tržišni udjel svih članova Udruge ne prelazi 10% ukupnog mjerodavnog tržišta. S tim u vezi smatra da i ukoliko bi se radilo o sporazumu iz članka 9. stavka 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja eventualno bi isti mogao biti sporazum male vrijednosti iz članka 3. stavka 2. točke a) Uredbe o sporazumima male vrijednosti koji bi sukladno članku 13. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja bio izuzet od primjene članka 9. stavka 1. istog Zakona. Ističe da nije sklopio nikakav kartelni sporazum već je u okviru svog članstva u Udruzi koja je osnovana sukladno Zakonu o udrugama na legitiman i zakonom dopušteni način zajedno sa ostalim članovima Udruge donio usmene zaključke koji se nikako ne mogu smatrati kartelnim sporazumom. Iz točke 3. Sporazuma vidljivo je da je cilj bio da članovi Udruge ne nude dampinške cijene na poslovima za koje apliciraju, a što je podrazumijevalo da članovi Udruge ne idu sa cijenama koje će biti jeftinije i od nabavne vrijednosti. Navedeno se nikako ne može shvatiti na način da se na taj način dogovaralo i utvrđivalo cijene kao uvjet primjene članka 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja te da se radi o teškom ograničenju tržišnog natjecanja. Nadalje smatra da iz usmenog Sporazuma nigdje nije vidljivo da su se članovi Udruge dogovorili o podjeli kupaca. Navodi da je tuženo tijelo analiziralo tek nekoliko natječaja i članova Udruge te temeljem takvih analiza izdalo zaključke da su članovi Udruge dijelili kupce. Ističe da je isključenje Zvibor d.o.o. i po ocjeni predsjednika Udruge gospodina Orlovića bila ishitrena odluka uvjetovana tadašnjim odnosima unutar Udruge, što je iznimka, a ne pravilo i ne može biti dokaz u smislu da je sklopljen kartelni sporazum koji je ograničio, spriječio i narušio tržište uredskog materijala. Nadalje ističe da u pogledu djelovanja i isključenja iz Udruge trgovačkog društva Svif d.o.o., tuženo tijelo nije ničim dokazalo da je njegovo isključenje dokaz postojanja kartelnog sporazuma. Predlaže Sudu da tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Tužitelj Birodom d.o.o. iz Zagreba, kojeg zastupa punomoćnica Sonja Vizjak, odvjetnica u Viškovu navodi da Sporazum o nastupanju na tržištu u prodaji uredskog materijala nije zabranjen sporazum iz članka 9. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja budući da se njime propisuje da će se svaki član pridržavati općih načela postupanja te će poslovati u skladu sa svim pozitivnim propisima u Republici Hrvatskoj što je obveza svih poduzetnika. Nadalje se njime propisuje da ponuda članova Udruge neće biti neprimjerena posebice da se neće nuditi damping cijene na temelju kojih bi se oduzeo posao dosadašnjem isporučitelju, a što je također obveza svih poduzetnika temeljem članka 63. i 64. Zakona o trgovini. Ističe da Udruga svojim članovima u praksi nije utvrđivala fiksne prodajne cijene kako smatra tuženo tijelo već je riječ o preporučenim pravilima ponašanja sukladno zakonskim odredbama na temelju kojih su članovi samostalno odlučivali o visini prodajne cijene prema naručiteljima odnosno kupcima. Vezano uz stav tuženog tijela kako su članovi Udruge podijelili kupce u pojedine zasebne dijelove unutar određenog kupca ističe da podjela kupaca nije moguća kod javne nabave s obzirom na njezinu specifičnu prirodu budući da sam pojam javne nabave i način provođenja isključuje mogućnost bilo kakve podijele kupaca. Zatim nabraja javne natječaje kao dokaz istaknutim tvrdnjama da postoji veliki broj i drugih javnih natječaja na koje su se javljali i međusobno konkurirali članovi Udruge, a što se može provjeriti uvidom kod javnog naručitelja. Ističe da je kod javne nabave nemoguće da ponuditelji formiraju visinu cijene kako žele te da međusobno podjele tržište, odnosno kupce budući da formiranje cijene određuje naručitelj i to određivanjem vrijednosti nabave prema ukupnoj vrijednosti uzastopnih nabava istoga tipa tijekom prethodne proračunske godine ili 12 mjeseci i kraće i navedeno onemogućava da se povećanjem cijena ostvari dodatni i značajni povećani prihod što je osnovno obilježje kartelnog sporazuma. Ističe da povezivanje poduzetnika s malom tržišnom snagom ne može predstavljati prepreku normalnom odvijanju tržišnog natjecanja odnosno ne može dovesti do zatvaranja dijela tržišta i sprječava pristupa tržištu i drugim poduzetnicima. Slijedom navedenog predlaže Sudu da tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostaje pri razlozima navedenim u osporenom rješenju i obrazlaže iz kojih razloga smatra tužbe neosnovanim, a osporeno rješenje utemeljeno na zakonu. Predlaže Sudu da tužbe odbije.

Tužbe su neosnovane.

Odredbom članka 9. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.) propisano je da su zabranjeni sporazumi između poduzetnika, ugovori, pojedine odredbe ugovora izričiti ili prešutni dogovori usklađeno djelovanje, odluke udruženja poduzetnika koji kao ciljevi i posljedicu imaju sprječavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu, a naročito su zabranjeni oni sporazumi kojima se izravno ili neizravno utvrđuje kupovne ili prodajne cijene, odnosno drugi trgovinski uvjeti i sporazumi kojima se dijele tržišta ili izvori nabave.

Prema odredbi članka 7. stavka 1. točke 1. istog Zakona, zabranjeni su sporazumi kojima je cilj, posljedica ili mogući učinak ograničavanje ili sprečavanje slobodnog tržišnog natjecanja, a osobito sporazumi kojima se izravno ili neizravno utvrđuju cijena roba i usluga.

Iz podataka spisa proizlazi da je tuženo tijelo po službenoj dužnosti pokrenulo postupak ocjene je li usmeni Sporazum o reguliranju nastupanja na tržištu prodaje uredskog materijala kojeg su sklopili članovi Udruge trgovaca uredskim materijalom na sjednici Udruge održanoj 6. veljače 2008. zabranjeni sporazum iz članka 9. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Tuženo je tijelo u osporenom rješenju navelo i obrazložilo utvrđeno činjenično stanje te se pozvalo na odgovarajuće odredbe Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, provedbene propise kojima se detaljnije uređuju instituti predviđeni odredbama tog zakona (Uredba kojima se uređuju horizontalni sporazumi, Uredba o načinu određivanja mjerodavnog tržišta) i na pravnu stečevinu Europske zajednice kao pomoć pri tumačenju propisa o zaštiti tržišnog natjecanja.

Iz sadržaja spisa proizlazi da je na temelju pribavljenih očitovanja poduzetnika – članova Udruge koji su opisali predmetni sporazum tuženo tijelo utvrdilo da se isti sastoji od sedam točaka. Točkom 3. Sporazuma član Udruge se obvezuje da, u slučajevima kada nudi svoje usluge prodaje robe potencijalnim kupcima koji su trenutno kupci od nekog drugog člana Udruge, njegova ponuda neće biti neprimjerena posebno da neće nuditi dampinške cijene na temelju kojeg bi oduzimao posao dotadašnjem isporučitelju. Iz očitovanja tužitelja, članova Udruge, proizlazi da su članovi Udruge podijelili tržište odnosno da su sastavili listu kupaca za svakog člana Udruge vezano uz javljanje na natječaj za nabavu uredskog materijala te su potvrdili da je svaki član Udruge na sjednici skupštine Udruge imenovao i tako iznio na znanje ostalim članovima svoje trenutno najveće kupce. Na temelju očitovanja kupaca i natječajne dokumentacije utvrđeno je da su se na natječaj ili oglašenu nabavu određenog kupca u 2008. ili 2009. godini uglavnom javljali odnosno slali ponudu samo oni članovi Udruge koji su tog kupca naveli kao svog ključnog kupca. Nadalje točkom 4. predmetnog Sporazuma predviđena je sankcija za svakog člana Udruge koji ne bude poštovao navedeni dogovor, i to na način da ga se isključi ukoliko se nije držao dogovora. Da su se navedenog držali potvrđuje odluka Udruge od 5. studenoga 2008. kojom je isključen poduzetnik FIV d.o.o. iz članstva Udruge iz razloga što nudi usluge kupcima ostalih članova udruge, a što je potvrdio i gospodin Božidar Orlović, predsjednik Udruge na usmenoj raspravi navodeći da je navedeni poduzetnik isključen iz članstva Udruge iz razloga što se ponašao neprofesionalno u nekim ponudama u svezi cijena čime je preuzimao određene kupce drugih članova Udruge. Isto potvrđuje i Odluka o isključenju iz Udruge poduzetnika Zvibor d.o.o. zbog toga što se javio na natječaj kupca HEP pogon TE-TO koji se nalazi na listi kupaca drugog člana Udruge, poduzetnika Ingpro d.o.o.

Iz navedenog proizlazi da su članovi Udruge podijeliti tržište na način da su sastavili tzv. liste kupaca za svakog člana Udruge, vezano uz javljanje na natječaje za nabavu uredskog materijala i pridržavali su se takve podjele kupaca te imali sankcije. Na opisani način članovi Udruge ne smiju se cjenovno natjecati, odnosno drugi član ne smije ponuditi cijenu konkurentniju od onog člana Udruge o čijem je kupcu ranije riječ. Stoga Sud nalazi da je tuženo tijelo pravilno ocijenilo da je u predmetnom slučaju riječ o povredama odredaba Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja jer se radi o dogovoru o načinu formiranja cijene usluge pri prodaji uredskog materijala kao i dogovoru o podjeli kupaca sklopljenom između poduzetnika koji djeluju na istom mjerodavnom tržištu trgovine uredskim materijalom, dakle izravnih konkurenata, što je zabranjeno sukladno odredbi članka 9. stavka 1. točke 1. i 3. navedenog Zakona, koju je tuženo tijelo pravilno primijenilo i dalo razloge o ocjeni kako i zašto odredbe Sporazuma sadrže nedopušteno ograničenje slobodnog tržišnog natjecanja. Neosnovano tužitelji osporavaju zakonitost rješenja zbog neutvrđenih odlučnih činjenica budući da su u postupku činjenice utvrđene u provedenom postupku dokazima iz pisane dokumentacije, očitovanja tužitelja-članova Udruge i očitovanja zaprimljenih od kupaca uredskog materijala, natječajne dokumentacije te je tuženo tijelo imalo činjenično uporište za zaključak da se radi o kartelnom sporazumu budući da su postupanjem na opisani način članovi Udruge imali uzajamne koristi, a na štetu kupaca. Pri tome utvrđivanje visine tržišnog udjela tužitelja nije relevantno niti se može reći da se radi o sporazumu male vrijednosti jer je odredbama članaka 6. i 7. Uredbe o sporazumima male vrijednosti (»Narodne novine«, broj 51/04.) propisano da se sporazumi koji unatoč neznatnom tržišnom udjelu sudionika sporazuma i njihovih povezanih poduzetnika sadrže odredbe koje se smatraju teškim ograničenjem tržišnog natjecanja ne smatraju sporazumima male vrijednosti. Članak 7. stavak 1. točka a) i c) navedene Uredbe propisuje kao teška ograničenja tržišnog natjecanja u sporazumima male vrijednost sklapanje između stvarnih ili potencijalnih tržišnih takmaca ona ograničenja koja izravno ili neizravno samostalno ili zajedno sa ostalim čimbenicima pod kontrolom ugovornih strana imaju za cilj utvrđivanje cijene kod prodaje proizvoda trećim stranama, te podjelu kupaca. Sklapanje takvih sporazuma je zabranjeno, neovisno o tome koliko je poduzetnika sudjelovalo u takvom sporazumu, koliki je njihov tržišni udjel i tržišna snaga i bez obzira na pobude poduzetnika koji su ih sklopili. Nakon provedenog dokaznog postupka, u konkretnom slučaju neosnovano tužitelji smatraju da tuženo tijelo nije moglo primijeniti način i kriterije i standarde Europske unije o ocjeni navedenog Sporazuma budući da na to ima ovlaštenje temeljem odredbe članka 70. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice i njihovih država članica.

Nesporno je da je Udruga bila izravno involvirana u izradi pravila ponašanja, a koji su sastavni dio zabranjenog sporazuma te je nametnula i obvezu svojim članovima da se pridržavaju navedenih pravila pod prijetnjom sankcija o čemu je i sama vodila računa pa su neosnovani prigovori u odnosu na ulogu Udruge budući da u smislu propisa o tržišnom natjecanju nisu odgovorni samo poduzetnici koji obavljaju gospodarsku djelatnost već i udruga. Naime, poduzetnicima, u smislu ovoga Zakona (članak 3.) smatraju se trgovačka društva, trgovci pojedinci, obrtnici i druge pravne i fizičke osobe koje obavljajući gospodarsku djelatnost sudjeluju u proizvodnji i/ili prometu robe, odnosno pružanju usluga, državna tijela i jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave, kada izravno ili neizravno djeluju na tržištu, kao i sve druge pravne ili fizičke osobe (udruge, sportske organizacije, ustanove, vlasnici autorskih i sličnih prava i ostali) koje djeluju na tržištu.

Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja sporazumi između poduzetnika, izričiti ili prešutni dogovori, usklađeno djelovanje, odluke udruženja poduzetnika koji kao cilj ili posljedicu imaju sprječavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu izričito su zabranjeni pa je takav sporazum po samom Zakonu o zaštiti tržišnog natjecanja ništav sukladno odredbi članka 9. stavka 2. Zakona. Slijedom navedenog pravilno je tuženo tijelo utvrdilo takav sporazum ništavim.

Iz podataka spisa proizlazi da je tužiteljima pružena mogućnost da se izjasne o svim činjenicama, okolnostima i pravnim pitanjima važnim za rješavanje ove upravne stvari te je tuženo tijelo zatražilo od tužitelja odgovarajuće podatke, dokumentaciju i dodatna očitovanja, a što su tužitelji i učinili tijekom postupka. Stoga su neosnovani tužbeni prigovori o povredama pravila postupka u tom smislu budući da su tužitelji imali uvid u utvrđeno činjenično stanje, sudjelovali su na održanoj usmenoj raspravi te im je omogućena dostava sve potrebne dokumentacije i dokaza za koje je tuženo tijelo smatralo da su značajni za rješenje ove stvari.

S obzirom na izloženo, ocjenjujući zakonitost osporenog rješenja Sud nalazi da njime nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja jer je u pravilno provedenom postupku točno i potpuno utvrđeno činjenično stanje i pravilno primijenjeno materijalno pravo, a navodima tužbi nije dovedena u sumnju pravilnost osporenog rješenja.

Trebalo je stoga na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) u svezi odredbe članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.) tužbe odbiti kao neosnovane.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 59. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Boj: Us-9383/2011-4

Zagreb, 19. prosinca 2012.

Predsjednik vijeća
Boris Marković, v. r.

Presuda, NN 13/2013-198