## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3086/2003 od 22. veljače 2006.

### NN 31/2006 (20.3.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3086/2003 od 22. veljače 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**765**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec,
predsjed­nica Vijeća, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. V. iz M., kojeg zastupa Z. C., odvjet­nik u V., na sjednici
održanoj 22. veljače 2006. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

– presuda Županijskog suda u Vukovaru, broj: Gž-640/03-3 od 4. rujna 2003. godine i

– presuda Općinskog suda u Vinkovcima, broj: P-1450/01-53
od 20. prosinca 2002. godine.

II. Predmet se vraća Općinskom sudu u Vinkovcima
na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama.«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude
Županijskog suda u Vukovaru, broj: Gž-640/03-3 od 4.
rujna 2003. godine, kojom je odbijena podnositeljeva žalba i potvrđena presuda
Općinskog suda u Vinkovcima, broj: P-1450/01-53 od 20. prosinca 2002. godine,
donesena u parničnom postupku radi naknade štete.

2. Podnositelj smatra da mu je osporenim
presudama povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava
Republike Hrvatske. Pored toga, ukazuje na povredu odredbe članka 19. stavka 1.
Ustava.

U obrazloženju ustavne tužbe podnositelj ukazuje
na pogrešnu primjenu materijalnog prava. Pogrešnim smatra stajalište sudova da
se u vrijeme nastanka štetnog događaja, u »Hrvatskom Podunavlju« nisu
primjenjivali propisi Republike Hrvatske.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporene
presude Županjskog suda u Vukovaru i vraćanje predmeta nadležnom sudu na
ponovno odlučivanje.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02.
i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim
pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno
pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe,
u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja došlo do nedopuštenog posizanja u
Ustavom zaštićena ljudska prava i temeljne slobode.

4. Iz spisa Općinskog suda u Vinkovcima, broj:
P1450/01 razvidno je sljedeće:

Dana 7. svibnja 1998. godine podnositelj je
Općinskom sudu u Vinkovcima podnio tužbu protiv prvotuženika,
»Hrvatskog ureda za osiguranje« Zagreb, drugotuženika
»C. o.« d.d. Z., F. O. i trećetuženika J. L. iz Š.
B., radi naknade štete koju je podnositelj pretrpio u prometnoj nezgodi koju je
skrivio trećetuženik.

U parničnom postupku utvrđeno je da se 23.
siječnja 1997. godine u Š. B. (Županija vukovarsko-srijemska) dogodila prometna
nezgoda koju je prouzročio trećetuženik neosiguranim
vozilom, zbog čega se pred Općinskim sudom u Vukovaru vodio kazneni postupak
protiv trećetuženika. Taj je kazneni postupak
obustavljen iz razloga što prema Kaznenom zakonu (»Narodne novine«, broj 110/97.),
koji je stupio na snagu u tijeku kaznenog postupka, djelo za koje je J. L.
optužen, više nije kazneno djelo.

Presudom Općinskog suda u Vinkovcima, broj:
P-617/98-29 od 12. listopada 2000. godine, trećetuženiku
je naloženo da podnositelju, na ime naknade štete, isplati iznos od 17.939,99
kn sa zakonskim zateznim kamatama, dok je podnositeljev tužbeni zahtjev u
odnosu na prvotuženika i drugotuženika
odbijen.

Rješenjem Županijskog suda u Vukovaru, broj: Gž-1080/01-3 od 10. kolovoza 2001. godine djelomično je
uvažena podnositeljeva žalba protiv prvostupanjske presude te je prvostupanjska
presuda ukinuta u dijelu kojim je odbijen tužbeni zahtjev u odnosu na drugotuženika i u tom dijelu je predmet vraćen
prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

U preostalom dijelu potvrđena je prvostupanjska
presuda.

Postupajući prema navedenom rješenju Županijskog
suda u Vukovaru, Općinski sud u Vinkovcima donio je osporenu presudu od 20.
prosinca 2002. godine, kojom je odbio podnositeljev tužbeni zahtjev u odnosu na
drugotuženika.

U obrazloženju navedene presude prvostupanjski
sud u bitnom ističe da se štetni događaj dogodio na području koje je u vrijeme
događaja bio pod prijelaznom upravom UNTAES-a i na kojemu se u to vrijeme (pa
sve do 1. studenoga 1997. godine) nisu primjenjivali hrvatski propisi o
kretanju vozila u prometu niti propisi o osiguranju od automobilske
odgovornosti. Polazeći od navedenog, prvostupanjski sud je zauzeo stajalište da
drugotuženik nije obvezan naknaditi štetu
podnositelju, te je odbio podnositeljev tužbeni zahtjev kao neosnovan.

Prihvaćajući činjenična utvrđenja i pravna
stajališta prvostupanjskog suda, Županijski sud u Vukovaru je osporenom
presudom odbio podnositeljevu žalbu i potvrdio prvostupanjsku presudu.

5. Nakon analize spisa Općinskog suda u
Vinkovcima, kao i mjerodavnih propisa, Ustavni sud je utvrdio da su nadležni
sudovi u konkretnom slučaju propustili primijeniti mjerodavne propise te da su
povrijedili podnositeljevo ustavno pravo jednakosti pred zakonom zajamčeno
člankom 14. stavkom 2. Ustava.

Razlozi za navedeno utvrđenje mogu se svesti na
sljedeće:

U parničnom postupku utvrđeno je da se štetni
događaj dogodio 23. siječnja 1997. godine na području Republike Hrvatske koje
je u to vrijeme bilo pod prijelaznom upravom UNTAES-a (Županija
vukovarsko-srijemska), te da je štetu prouzročilo neosigurano vozilo.

Sudovi su zauzeli stajalište da drugotuženik nije obvezan nak­naditi štetu, jer je šteta nastala na području na kojemu se
u vrijeme nastanka štetnog događaja nisu primjenjivali hrvatski propisi.

Prema Direktivi prijelaznog upravitelja za
Istočnu Slavoniju, Baranju i Zapadni Srijem od 29. svibnja 1997. godine, na sve
slučajeve koji »dođu pred sud« od 1. lipnja 1997. godine primjenjuju se Ustav i
zakoni Republike Hrvatske.

Polazeći od činjenice da je podnositelj podnio
tužbu sudu 7. svibnja 1998. godine, Ustavni sud utvrđuje da su sudovi u
konkretnom slučaju, sukladno navedenoj Direktivi, trebali primijeniti
mjerodavne propise Republike Hrvatske (koji su bili na snazi u vrijeme štetnog
događaja).

Slijedom iznijetog, Ustavni sud utvrđuje da su
nadležni sudovi podnositelju uskratili pravo da se o osnovanosti njegovog
tužbenog zahtjeva odlučuje prema mjerodavnim nacionalnim zakonima, što u
konkretnom slučaju predstavlja povredu ustavnog prava jednakosti pred zakonom.
Stoga Sud osporene presude nadležnih sudova ocjenjuje ustavnopravno
neprihvatljivima.

6. Odredba članka 19. stavka 1. Ustava, čiju
povredu podnositelj također ističe, ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode
koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom u smislu
odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

7. Slijedom iznijetog, na temelju odredaba
članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke.

8. Objava odluke (točka III. izreke), temelji se
na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3086/2003

Zagreb, 22. veljače 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 31/2006-765