## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: 6052/2009-4 od 17. ožujka 2011.

### NN 60/2011 (1.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: 6052/2009-4 od 17. ožujka 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1343

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca mr. sc. Mirjane Juričić kao predsjednice vijeća, Lidije Rostaš-Beroš i Smiljana Mikuša kao članova vijeća te sudskog savjetnika Daria Mađaroša kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT – Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa Ivan Šimac, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Kunstek, Halle & Šimac u Zagrebu, Boškovićeva 113A, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-08/09-01/12, urbroj: 376-04-09-03 MB od 9. travnja 2009., radi nepostupanja po odluci Vijeća Agencije kojom je izdana suglasnost na standardnu ponudu, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 17. ožujka 2011.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženo je tijelo naložilo tužitelju da prema svim operatorima elektroničkih komunikacijskih mreža s kojima ima sklopljen ugovor o međusobnom povezivanju, primjeni odredbu članka 4.3.1. Standardne ponude za usluge međusobnog povezivanja HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj, sadržaj koje odredbe je naveden u točki I. izreke predmetnog rješenja. Točkom II. izreke rješenja tužitelju je zabranjeno primijeniti odredbe Posebnih uvjeta pružanja usluga obračuna i naplate za usluge s dodanom vrijednosti u odnosu na operatore iz točke I., za pozive prema uslugama s dodanom vrijednosti u mreži operatora, sve do postizanja dogovora između tužitelja i operatora i sklapanja ugovora o pružanju usluga obračuna i naplate usluga s dodanom vrijednosti. Točka III. izreke rješenja određuje da je tužitelj dužan izvršiti nalog iz točaka I. i II. izreke danom dostave rješenja i o izvršenju pisanim putem obavijestiti tuženo tijelo, dok je točkom IV. izreke rješenja određena upravna mjera u novčanom iznosu koja će se izreći odgovornoj osobi tužitelja ukoliko ne postupi po rješenju. Zaključno je točkom V. izreke rješenja određeno da će se rješenje objaviti u »Narodnim novinama« i na službenim stranicama tuženog tijela.

Tužitelj osporava zakonitost pobijanog rješenja zbog nepravilne primjene zakona i podzakonskog propisa i zbog nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja te nepravilno izvedenog zaključka iz utvrđenih činjenica. U bitnom navodi da tuženo tijelo pogrešno primjenjuje i tumači odredbu članka 4.3.1. Standardne ponude za usluge međusobnog povezivanja tužitelja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj (dalje u tekstu – Standardna ponuda) pa s tim u vezi pogrešno primjenjuje i Zakon o elektroničkim komunikacijama. Smatra da mu tuženo tijelo, protivno logičnom shvaćanju, nalaže da završi postupak dogovaranja i sklopi nove ugovore s operatorima, iako tužitelj tu obvezu ne može samostalno izvršiti. Tvrdi kako tuženo tijelo pogrešno tumači da bi sukladno članku 4.3.1. Standardne ponude dogovor morao rezultirati obostranim potpisivanjem novog ugovora te ističe da dogovor s operatorima već i postoji. Navodi da interpretacija odredbe članka 4.3.1. Standardne ponude nije u skladu s tekstom te odredbe te smatra da tuženo tijelo pogrešno tumači i tužiteljevo tumačenje članka 10. stavka 3. Ugovora o obračunu i fakturiranju. Naglašava da je sa svim operatorima (osim OT-Optime telekoma d.d.) već sklopio Ugovore o obračunu i fakturiranju kojima su operatori pristali na primjenu Posebnih uvjeta pružanja usluga obračuna i naplate za usluge s dodanom vrijednosti (dalje u tekstu – Posebni uvjeti) pa stoga predlaže poništiti pobijano rješenje.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu osporava tužiteljeve navode te predlaže odbiti tužbu kao neosnovanu iz razloga navedenih u obrazloženju pobijanog rješenja. Navodi da je postupak stručnog nadzora nad tužiteljem pokrenulo nakon zaprimljenih pritužbi operatora u svezi tužiteljevog jednostranog određivanja i primjene uvjeta obračuna i naplate za usluge s dodanom vrijednosti u mreži operatora. Dodatno pojašnjava kako je odredbom članka 1. stavka 4. Posebnih uvjeta tužitelj pokušao ući u područje koje regulira Standardna ponuda te je tuženo tijelo, radi zaštite svih operatora međusobnog povezivanja, a sukladno svojim zakonskim ovlastima, tužitelju zabranio primjenu Posebnih uvjeta prema njima. Smatra da tužitelj izbjegava obvezu pregovaranja i postizanja dogovora koja mu je propisana odredbom članka 4.3.1. Standardne ponude te da prema operatorima jednostrano primjenjuje Posebne uvjete koje nije ovlašten primjenjivati. Ujedno osporava tužiteljev navod da operatori međusobnog povezivanja koje je tuženo tijelo navelo u svom rješenju s tužiteljem imaju sklopljen ugovor u kojem su izričito i nedvojbeno pristali na primjenu Posebnih uvjeta.

Tužba je neosnovana.

Iz sadržaja spisa predmeta proizlazi da je tuženo tijelo 24. ožujka 2009. započelo stručni nadzor kako bi utvrdilo da li tužitelj poštuje odredbu članka 4.3.1. Standardne ponude, kojom je propisano da se pozivi prema uslugama s dodanom vrijednosti u mreži Operatora moraju uključiti u obračun i fakturiranje ostvarenog telekomunikacijskog prometa pretplatnika T-Com-a unutar jedinstvenog računa T-Com-a, na zahtjev operatora, a sukladno dogovoru između T-Com-a i operatora.

Nadzor je započet nakon zaprimljenih pritužbi operatora da tužitelj jednostrano određuje uvjete obračuna i naplate za usluge s dodanom vrijednosti u mreži operatora, bez prethodno postignutog dogovora i to jednostranom primjenom odredaba tužiteljevih Posebnih uvjeta.

Iz spisa naime proizlazi da je tužitelj donio i objavio Posebne uvjete koji su stupili na snagu 22. srpnja 2008., a koji se odnose na pružanje usluga obračuna i naplate za usluge s dodanom vrijednosti. Donošenje Posebnih uvjeta nije pod regulacijom tuženog tijela niti je tužitelj obvezan za njih ishoditi suglasnost tuženog tijela, za razliku od Standardne ponude koja je pod potpunom regulacijom tuženog tijela, koja je odobrena odlukom Vijeća tuženog tijela i po kojoj je tužitelj obvezan postupati.

Prema ocjeni Suda tuženo je tijelo pravilno zaključilo da tužitelj nije bio ovlašten mijenjati obveze koje mu propisuje Standardna ponuda jednim dokumentom kojeg jednostrano donosi te na taj način jednostrano određivati i primjenjivati uvjete obračuna i naplate usluge s dodanom vrijednosti u mreži operatora, umjesto da primjenjuje odredbu Standardne ponude prema kojoj dužan pregovarati o uvjetima sporne usluge. Stoga je pravilno postupilo tuženo tijelo kada je na temelju odredbe članka 114. stavka 1. točke 17. i članka 114. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama (Narodne novine, broj 73/08.) donijelo pobijano rješenje kojim je tužitelju naložilo postupiti na način naveden u izreci rješenja.

Slijedom navedenog Sud cijeni da je tuženo tijelo postupalo u skladu s odredbama važećih propisa te je vodeći računa o ostvarivanju osnovnih načela i ciljeva regulacije telekomunikacijskog tržišta donijelo na zakonu osnovano rješenje.

Nadalje, Sud nije utvrdio da bi u postupku bile učinjene povrede na koje se tužitelj poziva jer osporavano rješenje sadrži utvrđeno činjenično stanje, pravne propise i razloge koji s obzirom na utvrđeno činjenično stanje upućuju na rješenje koje je dano u izreci pa prigovori tužitelja izneseni u tužbi nisu doveli u sumnju zakonitost pobijanog rješenja te je Sud prihvatio stajalište tuženog tijela koje je izloženo u osporavanom rješenju.

Sud je stoga utvrdio da predmetnim upravnim aktom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, već cijeni da je tuženo tijelo pri donošenju rješenja poštivalo zakonske odredbe, da je isto doneseno na osnovi potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu zakona.

Zbog toga je tužba odbijena na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.).

Objava ove presude se temelji na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-6052/2009-4

Zagreb, 17. ožujka 2011.

Predsjednica vijeća

mr. sc. Mirjana Juričić, v. r.

Presuda, NN 60/2011-1343