## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2646/2007 od 18. lipnja 2008.

### NN 104/2008 (12.9.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2646/2007 od 18. lipnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3155**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća,
u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula N. O. iz Z., koju zastupaju A. O. i
D. O., odvjetnici u Z., na sjednici održanoj 18. lipnja 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Rev-1182/06-2 od
24. siječnja 2007. godine, te se predmet vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske
na ponovni postupak.
III. Ova će se odluka objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske
broj: Rev-1182/06-2 od 24. siječnja 2007. godine, kojim je zbog male vrijednosti
predmeta spora odbačena revizija podnositeljice (tuženice u parničnom postupku)
izjavljena protiv presude Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-681/03-2 od 21.
ožujka 2006. godine. Tom presudom odbijena je kao neosnovana žalba
podnositeljice i potvrđena presuda Općinskog suda u Zagrebu broj: P-2537/87-55
od 16. svibnja 2002. godine.
Prvostupanjskom presudom prihvaćen je tužbeni zahtjev tužiteljice, K. T. iz Z.,
za utvrđenjem da je suvlasnica u 1/2 dijela ulične jednokatne obiteljske zgrade
pop. br. 19484 u Z., sagrađena na kat. čestici broj 8049/10 u površini 159,6 čhv,
upisanoj u zk. ul. br. 22484 k.o. G. Z., što je podnositeljica ustavne tužbe
dužna priznati i izdati tužiteljici tabularnu ispravu sposobnu za
zemljišnoknjižni prijenos na ime tužiteljice, jer će u protivnom takvu ispravu
zamijeniti presuda.
2. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe da su joj osporenim rješenjem Vrhovnog
suda Republike Hrvatske povrijeđena ustavna prava propisana člancima 14. stavkom
2. i 26. Ustava Republike Hrvatske. U bitnome smatra da je Vrhovni sud pogrešno
primijenio odredbu članka 382. stavka 4. točke 1. Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99. i 88/01., u daljnjem tekstu: ZPP).
Međutim, kako ističe i to da je člankom 382. stavkom 4. točkom 1. ZPP-a
propisano da je revizija uvijek dopuštena u sporovima o uzdržavanju, te da se u
konkretnom slučaju radi o sporu o uzdržavanju u kojem se predmet ne može
razmatrati samo prema vrijednosnim kriterijima propisanim člankom 382. stavcima
2. i 3. ZPP-a, proizlazi da podnositeljica navedeno rješenje osporava i kao
propust Vrhovnog suda da sukladno odredbi članka 29. stavka 1. Ustava, pravično
odluči o njezinom pravu na podnošenje pravnog lijeka.
Predlaže usvojiti ustavnu tužbu i ukinuti osporeno rješenje Vrhovnog suda
Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe podnijete temeljem odredaba
članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja, povrijeđeno podnositelju
ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi
pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud
relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi
ustavnog prava, a eventualno postojanje povrede ustavnih prava Ustavni sud, u
pravilu, cijeni na podlozi činjenica koje su utvrđene u postupku donošenja
osporenog akta.
4. Vrhovni sud je osporenim rješenjem odbacio reviziju podnositeljice pozivom na
odredbu članka 382. stavaka 2. i 3. Zakona o parničnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91., 91/92. i 112/99.) prema kojoj revizija nije dopuštena u
imovinskopravnim sporovima u kojima se tužbeni zahtjev odnosi na tražbinu u
novcu, predaju stvari ili izvršenje kakve druge činidbe ako vrijednost predmeta
spora koju je tužitelj u tužbi naveo ne prelazi iznos od 100.000,00 kn. Kako je
u provedenom parničnom postupku ustanovljeno da je vrijednost predmeta spora u
času podnošenja revizije, a nakon stupanja na snagu članka 4. i članka 10.
stavka 3. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku (»Narodne
novine«, broj 112/99.) iznosila svega 0,12 kuna, Vrhovni sud je zaključio da je
u konkretnom slučaju revizija protiv takve pravomoćne presude nedopuštena.
5. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe s motrišta članka 14. stavka 2. Ustava,
Ustavni sud je utvrdio da je osporenim rješenjem podnositeljici u konkretnom
slučaju povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom, jer se pravna
stajališta navedena u osporenom rješenju Vrhovnog suda zasnivaju na
ustavnopravno neprihvatljivom tumačenju mjerodavnog postupovnog prava.
5.1. Nesporno je da je tužiteljica u tužbi podnijetoj 9. travnja (greškom
navedeno: srpnja) 1987. godine, označila predmet spora s tadašnjih »120.000
dinara« kao vrijednost 1/2 suvlasničkog dijela »ulične jednokatne zgrade« u Z.
Vrhovni sud je, međutim, 24. siječnja 2007. godine ocijenio podnositeljičinu
reviziju nedopuštenom uz navod da je »tadanjih 120.000 dinara sada 0,12 kuna«
što predstavlja višestruko manju vrijednost od propisane donje vrijednosne
granice za dopuštenost revizije. Taj je navod obrazložen monetarnim promjenama u
Republici Hrvatskoj, posebice denominacije hrvatske valute, uslijed kojih bi se
nominalna vrijednost 1/2 suvlasničkog dijela zgrade u Z., u razdoblju između
1987. do 2007. godine iz 120.000 dinara promijenila u 0,12 kuna.
5.2. Takva ocjena Vrhovnog suda Republike Hrvatske dovodi u pitanje osiguranje i
provedbu ustavnog jamstva jedinstvene primjene zakona, ravnopravnosti građana te
jednakosti svih pred zakonom, na koju je Vrhovni sud Republike Hrvatske obvezan
u skladu s člankom 118. stavkom 1. Ustava i odredbom članka 24. točka 1. Zakona
o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05.) i na što je Ustavni sud već upozorio
u svojoj odluci broj: U-I-1569/2004 i dr. od 20. prosinca 2006. godine. Kada se,
naime, parnični postupak vodi u razdoblju od dvadeset godina i u njemu se
vrijednost spora utvrđuje prema nominalnom iznosu, a ne realnoj vrijednosti,
onda tako dugi protek vremena uvijek ide u prilog jednoj od stranaka koja
povoljni ishod može zahvaliti samo odugovlačenju postupka, a drugoj stranci
narušava jednak položaj pred zakonom.
5.3. Da bi se izbjegla očita nepravednost sudskih presuda u dugotrajnim
postupcima, Vrhovni sud Republike Hrvatske je već rano, u kaznenim predmetima u
kojima se pojavilo pitanje utjecaja inflacije na primjenu blažeg zakona, započeo
s donošenjem odluka koje izražavaju stajalište da se zbog inflacije i
denominacije dinara ranije otuđeni veliki iznos deviza ne može u času suđenja
primjenom blažeg zakona vrijednosno umanjeno označiti tako da teško postane
privilegirano kazneno djelo krađe (VSRH, I Kž-760/90 od 6. XI. 1990) niti da se
pronevjera, nakon preračunavanja prisvojenog novca i stvari u tadašnje hrvatske
dinare (HRD) izrazito malog iznosa, može smatrati »neznatno društveno opasnim
djelom« (VSRH, I Kž-14/91 od 20. V. 1992). Ne može se navesti niti jedan razlog
da se takva praksa ne primijeni i u parničnim predmetima. Činjenica što je u
međuvremenu novac obezvrijeđen ne mijenja koncepciju pravnih normi mjerodavnih
za građanskopravne odnose u konkretnom slučaju: njihova regulatorna svrha ostaje
ista i ti pravni odnosi ostaju nepromijenjeni u svojem karakteru i opsegu.
Tvrditi u takvoj situaciji da je vrijednost spora o tim odnosima zbog promjene
nominalnog iznosa njihovih novčanih obilježja umanjena znači formalistički
prihvatiti privid kao istinu. To je pogrešni oblik pravnog tumačenja – kada se
riječi ili brojke uzimaju doslovno, a da se ne pita ništa o njihovom značenju –
jer ne predstavlja niti valjano gramatičko tumačenje, a pogotovo ne pravilnu
primjenu teleološkog tumačenja koje zahtijeva da se otkrije svrha zakona i
utvrde vrijednosti za kojima ide zakon.
5.4. Kada se, dakle, Vrhovni sud u svojoj ocjeni podnositeljičine revizije
poslužio pogrešnim, formalističkim, tumačenjem postupovnog prava o mjerodavnom
vrijednosnom kriteriju dopuštenosti te revizije, uzevši da vrijednost 1/2
suvlasničkog dijela obiteljske kuće u Z. iznosi 0,12 kuna (!) povrijedio je
njezino pravo na pristup tom pravnom lijeku. Ne samo što je to pravo, uz ostala,
sadržano u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava koja svakome jamči pravo na to da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama, nego je ono sadržano i u odredbi članka 6.
stavka 1. Europske konvencije o ljudskim pravima. Nju stalna praksa Europskog
suda za ljudska prava tumači tako da primjenjivana ograničenja ne smiju
spriječiti niti umanjiti pristup pravnom lijeku koji pripada podnositelju na
takav način ili do takve mjere da bi sama suština toga prava bila umanjena ili
oslabljena (presuda od 19. VI. 2001. u predmetu *Kreuz protiv Poljske,* § 54;
presuda od 23. XI. 1993. u predmetu *Poitrimol protiv Francuske*, § 35-38; presuda
od 14. XII. 1999. u predmetu *Khalfaoui protiv Francuske*, § 42-54; presuda od 15.
II. 2000. u predmetu *Garcia Manibardo protiv Španjolske*, § 44-45; presuda od 6. XII. 2001. u predmetu
*Yagtzilar i dr. protiv Grčke*, § 23). Zakonodavac doduše,
opravdano može postupovnim odredbama ograničiti pravo na pravni lijek u interesu
učinkovitog pravosuđa, ali propust valjane primjene takvih odredbi značit će
uvijek povredu prava na pristup pravnom lijeku kada predstavlja proizvoljno
tumačenje mjerodavnog (postupovnog) prava (presuda od 12.VII.2001. u predmetu
*Prince Hans-Adam of Lichtenstein protiv Njemačke*, § 69) ili kada podnositelju
pravnog lijeka nameće nerazmjerno ograničenje njegovog prava (presuda od 21. IX.
2004. u predmetu *Zwiazek Nauczycieltstwa Polskiego protiv Poljske*, § 38; presuda
od 31. VII. 2001. u predmetu *Mortier protiv Francuske*, § 36-39). O potonjemu je
riječ upravo u slučaju kada sud pravnog lijeka odredbe o dopuštenosti
primjenjuje »na previše formalistički način« (presuda od 28. X. 2003. u predmetu
*Stone Court Shipping Co. protiv Španjolske*, § 36-43; presuda od 20. IV. 2004. u
predmetu *Bulena protiv Češke*, § 35; presuda od 25. V. 2004. u predmetu *Kadlec i
dr. protiv Češke*, § 26-30; presuda od 27. V. 2004. u predmetu *Boulougouras
protiv Grčke*, § 26-27).
5.5. Kako je, dakle, Vrhovni sud odluku o dopuštenosti podnositeljičine revizije
utemeljio na formalističkoj umjesto realnoj ocjeni iznosa vrijednosti predmeta
spora, Ustavni sud iz gore navedenih razloga mora prihvatiti navode
podnositeljice da joj u konkretnom slučaju, propustom poštivanja ustavnog načela
pravičnog postupka u odlučivanju o njezinim pravima i obvezama iz članka 29.
stavka 1. Ustava, nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14.
stavkom 2. Ustava. Doduše, u nekoliko svojih ranijih odluka u povodu ustavnih
tužbi s istovjetnim ili sličnim sadržajem (u predmetima broj: U-III-2742/2004,
U-III-810/2005, U-III-3987/2005, U-III-4348/2005 i U-III-4633/2005) Ustavni sud
je prihvatio praksu Vrhovnog suda da osloncem na Odluku o uvođenju hrvatskog
dinara kao sredstva plaćanja na teritoriju Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 71/91. i 72/92.) i Odluku o prestanku važenja Odluke o uvođenju hrvatskog
dinara kao sredstva plaćanja na teritoriju Republike Hrvatske i o načinu i
vremenu preračunavanja iznosa izraženih u hrvatskim dinarima u kune i lipe
(»Narodne novine« broj 37/94.) odredi vrijednost predmeta spora tako da ona
drastično padne ispod vrijednosnog cenzusa za dopuštenost revizije propisanog
odredbom članka 4. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 112/99). Međutim, preispitujući takvu praksu, Ustavni
sud ocjenjuje da je načelo monetarnog nominalizma, predviđeno u navedenim
Odlukama kao jamstvo pravednosti u razmjeni ekonomskih dobara, neprimjenjivo kao
jamstvo pravičnosti u sudskim postupcima u uvjetima inflacije i denominacije
dinara. Sudski se postupci, naime, moraju provesti sukladno ustavnom načelu
vladavine prava kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske.
Njihovo se provođenje, naime, ne smije izjednačiti samo sa zahtjevom za
zakonitošću postupanja tijela državne vlasti već mora uključiti i zahtjev da
zakonske posljedice moraju biti primjerene legitimnim očekivanjima stranaka u
svakom konkretnom slučaju (odluka i rješenje Ustavnog suda broj: U-I-659/1994 od
15. ožujka. 2000.). U takva očekivanja nesumnjivo spada i očekivanje da će se
spor riješiti primjenom pravnih standarda važećih u vrijeme njegova pokretanja,
čime se ujedno ostvaruje i načelo pravičnog postupka iz članka 29. Ustava. Kada
je u konkretnom slučaju podnositeljica mogla legitimno očekivati da će
odlučivanje u njezinom sporu s tužiteljicom završiti pred revizijskim sudom
(tužiteljica je podnijela tužbu protiv prednika podnositeljice 9. travnja 1987.
godine, tj. prije nego što je tadašnje procesno pravo podiglo vrijednosni cenzus
revizije s 50.000 na 800.000 dinara; Zakon o izmjenama Zakona o parničnom
postupku – »Sl. list SFRJ«, broj 74/87. od 14. studenoga 1987. godine), onda je
opisanom povredom načela vladavine prava povrijeđeno i ustavno načelo pravičnog
postupka iz članka 29. Ustava. Primjena ovih ustavnih načela očito natkriljuje
formalističku interpretaciju zakonskih odredbi o dopuštenosti revizije.
Stoga je valjalo osporeno rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske ukinuti i
predmet vratiti na ponovni postupak.
6. Odredba članka 26. Ustava nije mjerodavna u konkretnom slučaju. Podrobno
obrazloženo stajalište u vezi s člankom 26. Ustava, Ustavni sud je iznio u
odluci broj: U-III-884/2004 od 16. prosinca 2004. godine, »Narodne novine«, broj
2/05.
7. Temeljem odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke ove odluke, a točka III.
izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske.

Broj: U-III-2646/2007
Zagreb, 18. lipnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 104/2008-3155
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)