## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2177/2001 od 15. veljače 2002.

### NN 19/2002 (1.3.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2177/2001 od 15. veljače 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

478

Ustavni sud Republike
Hrvatske u Vijeću petorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu
dopredsjednik Suda Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Jurica Malčić, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj
tužbi J. M. iz S., koje­g zastupa S. B., odvjetnik iz Z., na sjednici Vijeća održanoj
dana 15. ve­ljače 2002. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

– presuda Upravog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5415/1999 od 31.
svib­nja 2001. godine i

– rješe­nje Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvat­ske, broj:
511-01-42-UP/I-7/3525/1-94 od 26. trav­nja 1999. godine.

II. Predmet se vraća Ministarstvu unutar­njih poslova Repub­like
Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je
protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5415/1999 od 31. svib­nja
2001. godine, kojom je odbijena podnosite­ljeva tužba podnijeta protiv rješe­nja
Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvatske, broj:
511-01-42-UP/I-7/3525/1-94 od 26. trav­nja 1999. godine.

Navedenim rješe­njem odbijen
je zahtjev podnosite­lja za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo s obrazlože­njem
da ne ispu­njava uvjete iz članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu
(»Narodne novine«, broj 53/91 i 28/92), odnosno da nema neprekidan boravak u
Republici Hrvatskoj najma­nje pet godina.

2. Podnosite­lj smatra da su
osporavanim odlukama povrije­đe­ne odredbe članaka 14. stavka 2., 19. stavka
1., 26. i 117. stavka 3. Ustava.

3. U ustavnoj tužbi podnosite­lj
osporava pravilnost utvrđenih či­njenica, navodeći da je do podnoše­nja
zahtjeva imao prijav­ljeno boravište na teritoriju Republike Hrvatske duže od
trideset godina, zajedno sa suprugom M. i to u S., R. 43. Povredu, u ustavnoj
tužbi navedenih ustavnih prava, podnosite­lj nalazi u pogrešno i nepotpuno utvrđenom
či­njeničnom sta­nju, pogrešnoj primjeni materijalnog prava te povredi postupka
od strane upravnog tijela, a potom i Upravnog suda.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Uvidom u spis upravnog
tijela, utvrđeno je da je podno­si­te­lj dana 23. ožujka 1994. podnio zahtjev
za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo primjenom odredbe članka 8. Zakona o
hrvatskom držav­ljanstvu. Rješavajući zahtjev podnosite­lja, Ministarstvo
unutar­njih poslova odbilo je ­nje­gov zahtjev svojim rješe­njem od 20. rujna
1995., jer da ne ispu­njava pretpostavke za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo
iz članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu. Presudom
Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-9671/1995 od 24. listopada 1996.
godine, uvažena je tužba podnosite­lja, te se poništava rješe­nje Ministarstva
unutar­njih poslova od 20. rujna 1995. godine, s obrazlože­njem da je či­njenično
sta­nje nepotpuno utvrđeno jer nema podataka da li su ispu­njeni uvjeti za donoše­nje
rješe­nja o prestanku trajnog nasta­nje­nja podnosite­lja u Republici
Hrvatskoj, budući da je utvrđeno da podnosite­lj boravi u inozemstvu.

Rješe­njem Ministarstva
unutar­njih poslova, broj: 511-01-42-UP/I-12924/95 od 2. siječ­nja 1996.,
podnosite­lju je prestalo trajno nasta­nje­nje u Republici Hrvatskoj, a teme­ljem
članka 47. stavka 1. točke 1. Zakona o kreta­nju i boravku stranaca (»Narodne
novine«, broj 53/91, 26/93 i 29/94), pa je isto Ministarstvo svojim rješe­njem
od 26. trav­nja 1999. godine odbilo zahtjev podnosite­lja za primitak u
hrvatsko držav­ljanstvo jer da ne ispu­njava uvjete propisane odredbama Zakona
o hrvatskom držav­ljanstvu.

5. Slijedom navedenog, u
postupku pred upravnim tijelom nije utvrđeno pravo sta­nje stvari, kao niti sve
či­njenice od važnosti za donoše­nje zakonitog i pravilnog rješe­nja, čime je
povrijeđeno načelo materijalne istine, propisano odredbom članka 7. Zakona o općem
upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91).

6. Odlučujući u
upravnom sporu po tužbi podnosite­lja ustav­ne tužbe, Upravni sud Republike
Hrvatske odbio je tužbu podnosite­lja kao neosnovanu i potvrdio rješe­nje
upravnog tijela kao zakonito i pravilno, obrazlažući svoju presudu izražava­njem
pravnog shvaća­nja u skladu s kojim, prestankom trajnog nasta­nje­nja, prestaje
postojati i pretpostavka iz članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu,
jer da stranac mora imati prebivalište ili boravak u Republici Hrvatskoj u času
stjeca­nja držav­ljanstva.

7. Odredbom članka
8. stavka 1. točke 3. Zakona o hrvat­skom držav­ljanstvu, propisano je da prirođe­njem
može steći hrvatsko držav­ljanstvo stranac koji je podnio zahtjev za prima­nje
u hrvatsko držav­ljanstvo ako je do podnoše­nja zahtjeva imao prijav­ljen
boravak najma­nje pet godina neprekidno na teritoriju Republike Hrvatske.

Stoga izraženo
pravno shvaća­nje Upravnog suda Republike Hrvatske, po ocjeni Ustavnog suda,
nije u skladu s odredbom članka 8. Zakona o hrvatskom držav­ljanstvu jer je
suprotno odred­bi točke 3. stavka 1. navedenog članka, te svojim shvaća­njem Upravni
sud navedenu zakonsku odredbu mije­nja sadržajem suprotnim samoj zakonskoj
odredbi.

8. Analizom navoda
ustavne tužbe, osporenih akata i presude Upravnog suda, Ustavni sud je ocijenio
kako su u konkretnom slučaju povrijeđena podnosite­ljeva ustavna prava iz članka
14. stavka 2. i članka 26. Ustava Republike Hrvatske.

Nezakonitim aktom
tijela državne uprave kao i presudom suda, povrijeđeno je podnosite­lju ustavne
tužbe u članku 26. Ustava, zajamčeno pravo svih građana i stranaca na jednakost
pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, kao i
pravo iz odredbe članka 14. stavka 2. Ustava o jednakosti svih pred zakonom.

U svezi s
istaknutim povredama odredbi članaka 19. stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava, va­lja
istaći da te odredbe ne sadrže slobode i prava koja su Ustavom zajamčena fizičkoj
ili pravnoj osobi, a koja se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom teme­ljem članka 59. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99, u da­lj­njem tekstu: Ustavni
zakon).

9. Iz navedenih razloga je, teme­ljem odredbe članka 72. Ustavnog
zakona, odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-2177/2001
Zagreb, 15. ve­ljače 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 19/2002-478