## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4063/2008 od 1. listopada 2008.

### NN 115/2008 (7.10.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4063/2008 od 1. listopada 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3347**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Snježana
Bagić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća,
u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Z. Š., na sjednici održanoj 1.
listopada 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja u odnosu na rješenja Županijskog suda u Zagrebu broj:
Kv-855/08-2, Ko-3257/05 od 11. rujna 2008. godine, u dijelu koji se odnosi na
produljenje pritvora protiv podnositelja po osnovi iz članka 102. stavka 1.
točke 1. Zakona o kaznenom postupku, te se u odnosu na pritvorsku osnovu iz
članka 102. stavka 1. točke 1. Zakona o kaznenom postupku ukidaju:
– rješenje Županijskog suda u Zagrebu broj: Kv-855/08-2, Ko-3257/05 od 11. rujna
2008. godine i
– rješenje Općinskog kaznenog suda u Zagrebu broj: Kv-1981/08, Ko-3257/05 od 29.
kolovoza 2008. godine.
II. Ustavna tužba se odbija u odnosu rješenja Županijskog suda u Zagrebu broj:
Kv-855/08-2, Ko-3257/05 od 11. rujna 2008. godine, u dijelu koji se odnosi na
produljenje pritvora protiv podnositelja po os­novi iz članka 102. stavka 1.
točke 3. Zakona o kaznenom postupku.
III. Predmet se, u ukinutom dijelu, vraća Općinskom kaznenom sudu u Zagrebu na
ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Zagrebu broj:
Kv-855/08-2 Ko-3257/05 od 11. rujna 2008. godine, kojim je žalba podnositelja
(okrivljenik u kaznenom postupku), izjavljena protiv rješenja Općinskog kaznenog
suda u Zagrebu broj: Kv-1981/08 Ko-3257/05 od 29. kolovoza 2008. godine,
odbijena kao neosnovana.
Navedenim rješenjem podnositelju je produljen pritvor na temelju odredbe članka
102. stavka 1. točaka 1. i 3. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj
110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 62/03. – pročišćeni tekst i
111/03.; u daljnjem tekstu: ZKP), s time da pritvor podnositelju po tom
rješenju, sukladno članku 107. stavku 4. ZKP-a, može trajati najdulje mjesec
dana, računajući od dana pravomoćnosti rješenja o pritvoru.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da su mu produljenjem pritvora po
osnovama iz članka 102. stavka 1. točaka 1. i 3. ZKP-a i odbijanjem njegove
žalbe povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 16., 22. stavka 2. i
25. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske i članka 5. stavka 1. Konvencije za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija).
Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da se u pritvoru nalazi od 19. lipnja 2007.
godine, na temelju rješenja istražnog suca Županijskog suda u Zagrebu broj: Kir-5476/06,
kojim mu je pritvor određen po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a,
zbog osnovane sumnje da je počinio kaznena dijela iz članka 217. stavka 1.
Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00.,
51/01., 111/03. i 190/03. – u daljnjem tekstu: KZ), i to u drugom kaznenom
postupku.
Ističe da je u više navrata u žalbama navodio okolnosti zbog kojih je, prema
njegovom mišljenju, pritvorska osnova iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a u
konkretnom kaznenom predmetu prestala (jer se on nalazi u pritvoru od 19. lipnja
2007. godine), a sudovi su u rješenjima i dalje ponavljali tu pritvorsku osnovu.
U konkretnom kaznenom predmetu nalazi se u pritvoru na temelju rješenja
Općinskog suda u Zagrebu broj: Kv-2601/06 Ko-3257/05 od 20. studenoga 2006.
godine, kojim mu je određen pritvor po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1.
ZKP-a. Dalje podnositelj navodi da mu je u konkretnom kaznenom predmetu tek
rješenjem Općinskog suda u Zagrebu od 24. srpnja 2008. godine određen pritvor i
po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a.
Smatra da se njegova nazočnost pred sudom može osigurati primjenom blažih mjera,
budući da je priložio ovjerenu javnobilježničku potvrdu I. D. iz Z., koji je
vlasnik stana, da ga je voljan prijaviti na navedenu adresu na kojoj će boraviti
nakon izlaska iz pritvora. Također smatra da ne postoje okolnosti koje bi
upućivale na ponavljanje kaznenog djela.
Podnositelj napominje da mu je u kaznenom predmetu broj: Ko-219/06 pritvor, po
osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1., ukinut 5. studenoga 2007. godine.
Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu i ukine oba osporena rješenja.
3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je
odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela, odnosno sudovi pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
*Ustavna tužba je osnovana u odnosu na izreke rješenja Županijskog suda u Zagrebu
broj: Kv-855/08-2 Ko--3257/05 od 11. rujna 2008. godine, u dijelu koji se odnosi
na produljenje pritvora protiv podnositelja po osnovi iz članka 102. stavka 1.
točke 1. ZKP-a.*
4. Odredba članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a glasi:
*Ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo, pritvor
se protiv te osobe može odrediti: (...)
1) ako postoje okolnosti koje upućuju na opasnost da će pobjeći (krije se, ne
može se utvrditi njezina istovjetnost i dr.)*
5. Razmatrajući navode podnositelja ustavne tužbe, obrazloženja osporenih
rješenja, te cjelokupni spis predmeta, Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku
utvrdio povredu ustavnih prava podnositelja u odnosu na pritvorsku osnovu iz
članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a, polazeći od sljedećih stajališta:
5.1. Pravo na slobodu temeljno je ljudsko pravo. Ustav Republike Hrvatske sadrži
načelo nepovredivosti slobode čovjeka, koja se može ograničiti samo pod uvjetima
propisanim Ustavom. Članak 22. Ustava propisuje:
*Čovjekova je sloboda (...) nepovrediva.
Nikomu se ne smije oduzeti (...) sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o
čemu odlučuje sud.*
Pravo na slobodu zajamčeno je i člankom 5. stavkom 1. Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu:
Europska konvencija). Članak 5. stavak 1. Europske konvencije propisuje:
*1. Svatko ima pravo na slobodu (...). Nitko se ne smije lišiti slobode, osim u
sljedećim slučajevima i u postupku propisanom zakonom: (...).*Polazeći od navedenih načela pri odlučivanju u ovom ustavnosudskom postupku,
Ustavni sud uvažio je činjenicu da s aspekta zaštite ljudskih prava pritvor
predstavlja posebno osjetljivu mjeru oduzimanja osobne slobode čovjeka. Pritvor
se, naime, određuje prije nego što je pravomoćnom sudskom presudom osobi
utvrđena krivnja, pa u razdoblju pritvora još uvijek u cijelosti važi ustavna
predmnijeva nevinosti, zajamčena člankom 28. Ustava *(Svatko je nedužan i nitko
ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se pravomoćnom sudskom
presudom ne utvrdi krivnja).*
Pritvor kao zakonska mjera oduzimanja temeljnog ljudskog prava na osobnu slobodu
u razdoblju prije donošenja pravomoćne sudske presude o krivnji, nije kazna niti
se za pritvorenika smije pretvoriti u kaznu. Stoga je pritvor dopušteno odrediti
samo u slučaju u kojem postoji visok stupanj vjerojatnosti utvrđenja krivnje i
izricanja kazne, to jest u kojem postoji »osnovana sumnja« da je osoba počinila
kazneno djelo te, načelno, samo u cilju osiguranja pokretanja i provođenja
kaznenog postupka. Stoga ZKP za određivanje pritvora uvijek traži kumulativno
postojanje »osnovane sumnje« da je osoba počinila kazneno djelo i postojanje
barem jednog od pritvorskih razloga taksativno nabrojanih u članku 102. stavku
1. ZKP-a, u konkretnom slučaju onog iz točke 1.
Zbog navedene legalne svrhe i pravne prirode pritvora, zakonodavac je izrijekom
propisao da nakon podnošenja optužnice, optužnog prijedloga ili prijedloga da se
optužnica podigne bez istrage nadležno sudsko vijeće ima zakonsku obvezu svaka
dva mjeseca (svakih mjesec dana u skraćenom postupku), do izricanja nepravomoćne
presude, računajući od dana pravomoćnosti prethodnog rješenja o pritvoru,
ispitivati postoje li zakonski uvjeti za daljnju primjenu mjere pritvora, te ga
rješenjem produljiti ili ukinuti.
Europski sud za ljudska prava u Strasbourgu (u daljnjem tekstu: Europski sud) u
tom je smislu u presudi W. v. Switzerland od 26. studenoga 1992. godine izrazio
pravno stajalište prema kojem je opravdanost produljenja pritvora ovisna o
okolnostima konkretnog slučaja, koje (okolnosti) moraju biti takve da upućuju na
postojanje općeg (javnog) interesa koji je tako važan i značajan da, unatoč
presumpciji nevinosti, preteže nad načelom poštivanja slobode pojedinca.
5.2. Uvažavajući prethodne navode, Ustavni sud utvrđuje da je u rješenju u kojem
se određuje produljenje pritvora, kao zakonska mjera kojom se oduzima temeljno
ljudsko pravo na osobnu slobodu u razdoblju prije donošenja pravomoćne sudske
presude o krivnji pritvorenika, nadležni sud dužan navesti i podrobno
obrazložiti relevantne i dostatne razloge na temelju kojih se svako daljnje
produljenje pritvora može ocijeniti opravdanim i nužnim. Sud je dužan pažljivo
ispitati opravdanost produljenja pritvora s obzirom na okolnosti svakog
konkretnog slučaja, odnosno u svakom konkretnom slučaju utvrditi i navesti
daljnje postojanje zakonske osnove za pritvor, te podrobno obrazložiti razloge
zbog kojih smatra da legalni i legitimni ciljevi pritvora i dalje postoje.
6. Uvidom u osporena rješenja i dokumentaciju koja prileži spisu predmeta
razvidno je:
– u konkretnom slučaju optužnim prijedlozima Općinskog državnog odvjetnika,
broj: K-DO-6872/05 od 28. studenoga 2005. godine, pokrenut je kazneni postupak
protiv podnositelja zbog kaznenih dijela iz članka 217. stavka 1. KZ-a.
Rješenjem Općinskog suda u Zagrebu, broj: Kv-2601/06, Ko-3257/05 od 20.
studenoga 2006. godine (uručeno podnositelju 19. lipnja 2008. godine),
podnositelju je određen pritvor po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1.
ZKP-a, iz razloga što se tijekom kaznenog postupka nije mogla osigurati njegova
nazočnost na glavnoj raspravi jer nije boravio na adresi formalno prijavljenog
prebivališta niti je sud mogao utvrditi adresu njegovog stvarnog boravišta, a
što je upućivalo na opasnost da bi se podnositelj svojim boravkom na slobodi
mogao kriti, odnosno pobjeći. Stoga, prema stajalištu suda, nazočnost
podnositelja na glavnoj raspravi nije moguće osigurati blažom mjerom;
– podnositelj se nalazi u pritvoru od 19. lipnja 2007. godine, nakon uhićenja po
tjeralici, na temelju rješenja istražnog suca Županijskog suda u Zagrebu broj:
Kir-5476/06 od 22. svibnja 2007. godine (u predmetu broj: Ko-219/06), kojim mu
je pritvor određen po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a i to zbog
više kaznenih dijela iz članka 217. stavka 1. KZ-a;
– budući da je protiv podnositelja podnijeto više optužnih akata, rješenjem
izvanraspravnog vijeća Općinskog kaznenog suda u Zagrebu od 16. srpnja 2007.
godine na temelju članka 29. ZKP-a spojeni su kazneni postupci broj: Ko-2965/06,
Ko-2403/07 i Ko-219, na kazneni postupak broj: Ko-219/06, a rješenjem
izvanraspravnog vijeća istog suda od 13. lipnja 2008. godine spojeni su kazneni
postupci Ko-3257/05 i Ko-2730/07 pod broj: Ko-3257/05.
– u konkretnom kaznenom postupku rješenjem Općinskog kaznenog suda u Zagrebu od
24. srpnja 2008. godine broj: Kv-1752, Ko-3257 podnositelju je produljen pritvor
po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a, a određen mu je pritvor po
pritvorskoj osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a.
6.1. U obrazloženju prvostupanjskog rješenja navodi se da i dalje egzistiraju
razlozi koji su doveli do određivanje pritvora protiv podnositelja jer je
optužnim aktima podnositelju stavljeno na teret da bi počinio ili pokušao
počiniti preko trideset kaznenih dijela protiv imovine, i to iz članka 217.
stavka 1. i članka 217. stavka 1. u vezi s člankom 33. KZ-a, te kako postoji
osnovana sumnja da je podnositelj počinio kaznena djela koja su mu stavljena na
teret ispunjeni su opći zakonski uvjeti za primjenu mjere pritvora iz članka
102. stavka 1. ZKP-a.
U odnosu na pritvorsku osnovu iz članka 102. stavka 1. točka 1. ZKP-a utvrđeno
je da sud i dalje ne raspolaže nedvojbenom i vjerodostojnom adresom putem koje
bi se s razumnom vjerojatnošću mogla osigurati nazočnost okrivljenika u daljnjem
tijeku kaznenog postupka, i to iz razloga što podnositelj nije bio dostupan sudu
na navedenoj adresi prebivališta kao i na adresi mogućih boravišta, a koje
okolnosti upućuju na okolnost da bi se podnositelj boravkom na slobodi mogao
kriti, odnosno pobjeći, te da se mjera pritvora određena po pritvorskoj osnovi
članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a ukazuje nužnom.
Drugostupanjski sud odlučujući o žalbi podnositelja ocijenio je ispravnim
uvjerenje prvostupanjskog suda o postojanju uvjeta za pritvor protiv
podnositelja po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a.
6.2. Odredbom članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a određuje se da se pritvor
protiv određene osobe može odrediti ako postoji osnovana sumnja da je ta osoba
počinila kazneno djelo i okolnosti koje upućuju na opasnost da će ona pobjeći
(krije se, ne može se utvrditi njegova istovjetnost i dr.). Navedenom odredbom
propisan je određeni pravni standard koji zahtijeva pravilnu procjenu okolnosti
koje mogu upućivati na opasnost od bijega. Stoga je na sudovima da u svakom
konkretnom slučaju, prilikom određivanja pritvora na temelju navedene pravne
osnove, utvrđuju koje okolnosti u konkretnom slučaju upućuju na opasnost od
bijega okrivljenika u tom postupku. Stoga postoji i obveza sudova da prilikom
određivanja pritvora na temelju navedene zakonske osnove, detaljno obrazlože
postojanja tih okolnosti, pri čemu su u obvezi te okolnosti procjenjivati kroz
primjenu načela razmjernosti propisanog odredbom članka 87. stavka 2. ZKP-a.
6.3. Međutim, stajalište je Ustavnog suda da su u konkretnom slučaju sudovi
propustili to učiniti, budući da su određivanje pritvora, a kasnije i
produljenje pritvora obrazložili jedino okolnošću da sud i dalje ne raspolaže
nedvojbenom i vjerodostojnom adresom putem koje bi se s razumnom vjerojatnošću
mogla osigurati nazočnost okrivljenika u daljnjem tijeku kaznenog postupka. Pri
tome okolnosti konkretnog slučaja upućuju na zaključak da je podnositelju u više
različitih kaznenih postupaka zbog istovrsnih kaznenih dijela određivan pritvor
koji je produljivan, po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a, i da mu
je po toj osnovi prvi put određen pritvor jer nije bio dostupan sudu (jer se u
tom trenutku nalazio u pritvoru u drugom kaznenom postupku), te je nastavno to
činjeno pored činjenice da se podnositelj nalazio u pritvoru.
6.4. Sudovi nisu cijenili niti činjenicu da je podnositelju u kaznenom predmetu
broj: Ko-219/06, rješenjem Općinskog kaznenog suda u Zagrebu od 5. studenoga
2007. godine ukinut pritvor po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a,
jer je sud utvrdio da su prestali razlozi zbog kojih je pritvor određen na
temelju navedene zakonske osnove i da ne postoji one okolnosti koje bi upućivale
na opasnost da bi se podnositelj boravkom na slobodi mogao kriti, odnosno
postati nedostupan sudu. (Sud je uvažio okolnost da je podnositelj priložio
ovjerenu javnobilježničku potvrdu I. D. iz Z., koji ga je voljan prijaviti na
adresi stana čiji je vlasnik, na koju adresu će se prijaviti i boraviti
podnositelj nakon izlaska iz pritvora).
Naime, kako pri svakom daljnjem produljenju pritvora moraju biti razmotrene sve
okolnosti konkretnog slučaja da bi se potvrdilo daljnje postojanje zakonske
osnove za pritvor, rješenje o produljenju pritvora mora biti obrazloženo i
zasnovano na racionalnim razlozima koji to produljenje opravdavaju. Pri tome su,
u konkretnom slučaju, prema ocjeni Ustavnog suda nadležni sudovi bili dužni
primjenom načela razmjernosti, ocijeniti je li pritvor jedina mjera koja
osigurava nazočnost podnositelja ustavne tužbe u kaznenom postupku ili se
njegova nazočnost može osigurati i blažom mjerom, te taj zaključak valjano
obrazložiti.
6.5. Ustavni sud ocjenjuje da u osporenim rješenjima Županijskog suda u Zagrebu
i Općinskog kaznenog suda u Zagrebu nisu navedeni ni obrazloženi relevantni
razlozi za primjenu pritvorske osnove iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a,
te je u slučaju podnositelja ustavne tužbe povrijeđen zakon.
6.6. Ocjena je Ustavnog suda da navedena povreda zakona predstavlja ujedno
povredu podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog odredbom člankom 22. stavkom
1. Ustava, kojom je propisano da su čovjekova osobnost i sloboda nepovredivi, te
stavkom 2. istog članka kojom je propisano da se nikome ne smije oduzeti ili
ograničiti sloboda osim kada je to određeno zakonom o čemu odlučuje sud.
7. Zbog izloženih razloga, a na temelju odredaba članka 29. stavka 1. Ustava,
Ustavni sud ocjenjuje osnovanom ustavnu tužbu u odnosu na rješenja Županijskog
suda u Zagrebu broj: Kv-855/08-2, Ko-3257/05 od 11. rujna 2008. godine, u dijelu
koji se odnosi na produljenje pritvora protiv podnositelja po osnovi iz članka
102. stavka 1. točke 1. ZKP-a, te u tom dijelu ukida osporena rješenja.
Ustavna tužba nije osnovana u odnosu na točku I. izreke rješenja Vrhovnog suda
Republike Hrvatske broj: Kv-855/08-2 KO-3257705 od 11. rujna 2008. godine, u
dijelu koji se odnosi na produljenje pritvora protiv podnositelja po osnovi iz
članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a.
8. Rješenjem Općinskog kaznenog suda u Zagrebu od 29. kolovoza 2008. godine
produljen je pritvor podnositelju i po pritvorskoj osnovi iz članka 102. stavka
1. točke 3. ZKP-a. U odnosu na tu pritvorsku osnovu u obrazloženju rješenja se
navodi da je, uvidom u izvadak iz kaznene evidencije za podnositelja, utvrđeno
da je podnositelj u više navrata pravomoćno osuđivan zbog počinjenja kaznenih
dijela teške krađe iz članka 117. stavka 1. KZ-a, pri čemu su mu izricane i
bezuvjetne kazne zatvora, koje u odnosu na njega nisu ostvarile svrhu specijalne
prevencije, na način da svoje ponašanje uskladi s općeprihvaćenim društvenim
normama i suzdrži se od daljnjeg počinjenja kaznenih dijela. Naime, okrivljenik
se u ovom postupku, gdje su spojena dva kaznena, javlja kao osnovano sumnjiv da
bi kao specijalni povratnik počinio ili pokušao počiniti nova kaznena djela
protiv imovine. Dalje se u obrazloženju navodi da je, nakon provjere upisnika i
pomoćnih knjiga kaznene pisarnice, dobiven podatak da se protiv podnositelja
vodi još jedan kazneni postupak zbog istovrsnog kaznenog djela teške krađe
(broj: Ko-824/08). Stoga utvrđene okolnosti upućuju na realnu i konkretnu
predvidivu opasnost od ponavljanja istovrsne kaznene aktivnosti podnositelja i
opravdavaju osnovu za daljnju primjenu pritvora na temelju članka 102. stavka 1.
točke 3. ZKP-a.
Rješenjem Županijskog suda u Zagrebu od 11. rujna 2006. godine, odbijena je kao
neosnovana podnositeljeva žalba i potvrđeno prvostupanjsko rješenje o
produljenju pritvora po navedenoj pritvorskoj osnovi, jer sud utvrđuje ispravnim
uvjerenje prvostupanjskog suda o postojanju uvjeta za pritvor protiv
okrivljenika po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP. To iz razloga
osuđivanosti podnositelja i pokretanja novog kaznenog postupka za istovrsna
kaznena djela.
8.1. Ustavni sud ocjenjuje u konkretnom slučaju da su nadležna tijela sudbene
vlasti u propisanom postupku utvrdila da postoje uvjeti propisani člankom 102.
stavkom 1. točkom 3. ZKP-a, te pravilno produljila pritvor protiv podnositelja
ustavne tužbe po toj pritvorskoj osnovi.
Sudovi su argumentirano obrazložili da okolnosti u konkretnom slučaju
predstavljaju one osobite okolnosti koje opravdavaju bojazan da bi podnositelj
boravkom na slobodi mogao nastaviti s kriminalnom aktivnošću činjenjem istih ili
istovrsnih kaznenih dijela te da je protiv podnositelja neophodno produljenje
pritvora po osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a.
Stoga podnositelju nisu povrijeđena u ustavnoj tužbi navedena ustavna prava, a u
odnosu na pritvorsku osnovu iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a pa u tom
dijelu ustavna tužba nije osnovana.
9. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u točki I. izreke ove odluke, a na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona
kao u točki II. izreke ove odluke.
10. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4063/2008
Zagreb, 1. listopada 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 115/2008-3347
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)