## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-7708/2011-4 od 30. studenoga 2011.

### NN 35/2012 (23.3.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-7708/2011-4 od 30. studenoga 2011.

35 23.03.2012 Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:
Us-7708/2011-4 od 30. studenoga 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

913

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca tog suda Marine Kosović Marković, predsjednice vijeća, mr. sc., Inge Vezmar Barlek i Sanje Štefan, članica vijeća, te sudskog savjetnika Vlahe Bassegli Gozze, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., iz Zagreba, Savska cesta 32., kojeg zastupa opunomoćenik Maja Mandić, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, iz Zagreba, Jurišićeva 13., klasa: UP/I-344-01/11-06/03, urbroj: 376-04/KŠS-11-3 od 8. lipnja 2011., radi izmjene Općih uvjeta T-Coma za usluge u javnoj komunikacijskoj mreži, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 30. studenoga 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom 1. izreke osporene odluke tuženog tijela nalaže se tužitelju da u roku od osam dana od primitka iste, dopuni dokument Opći uvjeti T-Coma za usluge u javnoj komunikacijskoj mreži na način da

– u članku 13. stavak 6. Općih uvjeta doda odredbu kojom se određuje da se postojećim pretplatnicima usluge predodabira operatora s profilom »svi pozivi« danom sklapanja ugovora o najmu korisničke linije između T-Coma i predodabranog operatora automatski raskida postojeći ugovor o pristupu (pretplatnički ugovor), sklopljen između T-Coma i pretplatnika te da od navedenog datuma pretplatnici nemaju obvezu plaćanja naknade za pristup T-Comu uz mogućnost da pretplatnik može zahtijevati da mjesečnu naknadu za pristup, umjesto predodabranom operatoru plaća T-Comu, u kojem slučaju će pisani zahtjev pretplatnika predodabrani operator proslijediti T-Comu u roku od 24 sata od njegovog primitka. Istom odredbom određuje se da pretplatnici koji će koristiti uslugu predodabira operatora, neovisno kome plaćaju mjesečnu naknadu za pristup, zadržavaju postojeći broj te da pretplatnici koji budu zahtijevali nastavak plaćanja mjesečne naknade za pristup T-Comu reguliraju s njim sva prava i obveze koji proizlaze iz korištenja telefonskog broja.

– u članku 13. Općih uvjeta doda stavak 7. kojim se određuje da se iznimno od odredbe stavka 6., ugovori između HT-a i pretplatnika koji imaju ili zahtijevaju uslugu predodabira operatora s profilom »svi pozivi«, sklopljeni na određeno razdoblje obveznog trajanja ugovora iz članka 19. stavak 2. Općih uvjeta T-Coma za usluge u javnoj komunikacijskoj mreži, ne raskidaju automatski već će na zahtjev pretplatnika HT bez odgode dati informaciju o ukupnom iznosu naknade u slučaju prijevremenog raskida ugovora kao i omogućiti podmirenje ugovorne obveze u najkraćem mogućem roku.

Točkom 2. izreke osporene odluke tuženog tijela nalaže se tužitelju da dopunjene »Opće uvjete T-Coma za usluge u javnoj komunikacijskoj mreži« dostavi HAKOM-u na uvid 8 dana prije njihove objave, čija objava i primjena mora biti najkasnije 1. srpnja 2011.

Osporavajući zakonitost navedene odluke tužitelj uvodno napominje kako se »Standardnom ponudom za usluge međupovezivanja Hrvatskog Telekoma d.d.« ostalim operatorima pruža usluga predodabira operatora – CPS usluga, kojom uslugom je programiran izbor operatora od strane krajnjeg korisnika, i na temelju koje usluge operator krajnjem korisniku pruža uslugu ostvarivanja svih ili određenih poziva. Isto tako krajnji korisnik, koji pozive ostvaruje pozive putem drugog operatora na temelju CPS usluge, i nadalje ima ugovorenu uslugu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji (usluga pristupa mreži) za koju i dalje plaća mjesečnu naknadu tužitelju. Tužitelj uvodno navodi i kako ga je tuženik svojom odlukom o analizi tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike odredio operatorom sa značajnom tržišnom snagom na predmetnom tržištu te mu odredio obvezu da na veleprodajnoj razini pruža drugim operatorima uslugu najma korisničke linije, odnosno omogući operatorima koji krajnjim korisnicima već pružaju CPS uslugu ponude i uslugu pristupa mreži. Ovom odlukom o analizi tržišta pristupa određeno je da će se prilikom sklapanja ugovora o najmu korisničke linije s operatorom korisnikom HT-ov ugovor s krajnjim korisnikom smatrati raskinutim. Na temelju navedenog tuženik je po službenoj dužnosti pokrenuo postupak izmjene općih uvjeta poslovanja tužitelja koji je dovršen osporenom odlukom. Tužitelj u svojim razlozima pobijanja odluke navodi kako nisu bili ispunjeni ZEK-om propisani uvjeti za izmjenu općih uvjeta poslovanja tužitelja, jer se na temelju zakona isti mogu izmijeniti samo ako su u suprotnosti s njegovim odredbama ili odredbama posebnog zakona kojim je uređena zaštita potrošača. Tužitelj smatra kako ni ZEK ni Zakon o zaštiti potrošača ni jednom svojom odredbom ne propisuje automatski raskid ugovora između operatora i krajnjeg korisnika trenutkom ugovaranja veleprodajne usluge tužitelja i predodabranog operatora, odnosno ZEK-om ili drugim zakonom se isto tako ne predviđa ovlaštenje da tuženik odredi način raskida ugovora sklopljenih između tužitelja i krajnjeg korisnika. Slijedom navedenog, tužitelj smatra kako usklađenje općih uvjeta poslovanja s odlukama tuženog tijela nije zakonom propisana pretpostavka za izmjenu općih uvjeta poslovanja, ali čak i kada bi to bio slučaj odlukom o analizi tržišta pristupa određeno je da će se prilikom sklapanja ugovora o najmu korisničke linije s operatorom korisnikom, HT-ov ugovor s krajnjim korisnikom smatrati raskinutim, nakon čega bi operator korisnik krajnjim korisnicima poslao na kućnu adresu obavijest o mogućnosti ispostavljanja jednog računa za uslugu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži te da će u slučaju prihvaćanja navedene mogućnosti doći do raskida pretplatničkog ugovora s tužiteljem. Tužitelj smatra da je opisano postupanje u suprotnosti s određenim u osporenoj odluci, jer je istom propisano da do raskida ugovora između tužitelja i krajnjeg korisnika dolazi automatizmom, bez potrebe da korisnik prihvati mogućnost sklapanja ugovora s operatorom o usluzi pristupa mreži, dok ugovor s tužiteljem ostaje na snazi samo ako krajnji korisnik odbije ponuđenu mogućnost što suštinski mijenja raniju odluku o analizi tržišta pristupa. Tužitelj nadalje u svojim razlozima za pobijanje odluke navodi i kako je način raskida ugovora između krajnjih korisnika i operatora propisan Pravilnikom o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga kojim je određeno da pretplatnik postojeći ugovor s operatorom javnih komunikacijskih usluga može raskinuti isključivo pisanim putem. Zbog navedenog razloga tužitelj odluku smatra ništetnom iz razloga što je ista protivna prisilnom propisu, jer ZEK-om i drugim važećim zakonom nije propisana iznimka od pravila da se postojeći ugovor s operatorom javnih komunikacijskih usluga može raskinuti isključivo pisanim putem. U svojim razlozima za pobijanje odluke tužitelj smatra kako je osporenom odlukom tuženo tijelo povrijedilo i odredbe Zakona o obveznim odnosima, jer se izjava volje za sklapanje ugovora s operatorom za CPS uslugu na može smatrati valjanom izjavom volje za raskidanje postojećeg ugovora o pristupu mreži s tužiteljem. Ovaj stav tužitelj obrazlaže da čak ukoliko se zahtjev krajnjeg korisnika za CPS uslugom smatra ponudom za jedinstveni račun od strane operatora, a koji bi u sebi uključivao i zahtjev za pristup javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji, ista mogućnost u trenutku takve ponude nije postojala, jer je u trenutku zahtjeva krajnjeg korisnika za CPS uslugom operator pružao samo tu – ograničenu uslugu. Isto tako tužitelj smatra da i ukoliko se ranija ponuda CPS operatora krajnjem korisniku za ustanovljavanje CPS usluge može smatrati i ponudom za pristup javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji koju bi u konačnici krajnjem korisniku omogućio operator CPS usluge, takav pravni odnos ne bi mogao biti ustanovljen na temelju šutnje krajnjeg korisnika, jer sukladno članku 265. stavak 1. i 2. Zakona o obveznim odnosima šutnja ne znači prihvat ponude. Tužitelj u svojim razlozima za pobijanje odluke smatra da je tuženo tijelo povrijedilo i Zakon o zaštiti potrošača u dijelu kojim se propisuje kako nije dopušteno potrošaču isporučiti proizvod ili uslugu koju potrošač nije unaprijed naručio, a što se osporenom odlukom kojom se automatizmom raskida ugovor sklopljen između tužitelja i krajnjeg korisnika te automatskim sklapanjem ugovora krajnjeg korisnika i operatora upravo čini. Konačno tužitelj smatra da će mu, zbog dijela odluke u kojoj se navodi da »od dana sklapanja ugovora o najmu korisničke linije između T-Coma i predodabranog operatora pretplatnici nemaju obvezu plaćanja mjesečne naknade za pristup T-Comu«, biti onemogućeno naplatiti nenaplaćena ranije nastala dugovanja krajnjih korisnika na temelju usluge pristupa mreži, jer osporenom odredbom nije decidirano navedeno kako krajnji korisnik nije u obvezi plaćanja mjesečne naknade za uslugu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji koja će biti pružena nakon navedenog datuma. Predlaže da Sud uvaži njegovu tužbu i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo dostavilo je ovom Sudu spis predmeta, zajedno s odgovorom na tužbu, u kojem uvodno navodi kako je osporena odluka donesena u postupku promjene općih uvjeta poslovanja tužitelja pokrenutom po službenoj dužnosti iz razloga usklađenja poslovanja HT-a s regulatornim obvezama određenim konačnom odlukom o analizi tržišta pristupa HAKOM-a od 6. travnja 2011. Tuženo tijelo navodi kako je do donošenja odluke o analizi tržišta pristupa krajnji korisnik uz odabir operatora koji im je pružao CPS uslugu morao tužitelju plaćati poseban račun za uslugu pristupa mreži. Tuženo tijelo napominje da je iz razloga ekonomičnosti i objedinjavanja dva računa u jedan, kao i iz razloga učinkovitog tržišnog natjecanja obvezalo tužitelja da omogući operatoru CPS usluge da krajnjem korisniku ponudi cjelovitu uslugu odnosno postojećoj usluzi pridoda i uslugu pristupa mreži, dok bi operator CPS usluga plaćao tužitelju naknadu koju je do donošenja odluke plaćao krajnji korisnik. Tuženo tijelo napominje da je u odluci o analizi tržišta pristupa navedeno kako se ugovorom o najmu korisničke linije između tužitelja i operatora raniji ugovor o pristupu mreži između tužitelja i krajnjeg korisnika smatra raskinutim. Iz razloga provođenja navedene odluke tuženo tijelo je osporenom odlukom tužitelju naložilo izmjene općih uvjeta kojima će se omogućiti automatski raskid ugovora o pristupu uz mogućnost da krajnji korisnici koji žele i dalje tužitelju plaćati uslugu pristupa mreži mogu to nastaviti ukoliko obavijeste svog odabranog operatora. S obzirom na prigovore sadržane u tužbi tuženo tijelo navodi kako u konkretnoj odluci ne postoji pogrešna primjena zakona i podzakonskih propisa, konkretno članka 42. stavak 6. ZEK-a budući da su opći uvjeti poslovanja tužitelja izmijenjeni, jer su suprotni s regulatornom obvezom pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže iz članka 61. ZEK-a. Naime, tuženo tijelo napominje da se Glavom VIII ZEK-a uređuje tržišno natjecanje te regulatorne obveze predviđene ZEK-om, čiji se sadržaj podrobno uređuje u postupku analize mjerodavnog tržišta koju provodi tuženo tijelo. Iz ovog razloga svaka regulatorna obveza propisana je na način da se regulatornom tijelu daje određena sloboda procjene u odnosu na sadržaj. Na ovakvo tumačenje zakona upućuje i zakonodavac koji u članku 61. stavak 4. ZEK-a navodi kako Agencija može odrediti i dodatne uvjete koji se odnose na ispunjenje načela pravičnosti, razložnosti i pravodobnosti iz koje odredbe tuženo tijelo smatra da konačni sadržaj regulatorne obveze nije određen samo Zakonom već i odlukom regulatornog tijela. Iz ovog razloga tuženo tijelo smatra da se sadržaj regulatorne obveze određene u zakonitom postupku ne može promatrati odvojeno od zakonskog teksta kojim je ta regulatorna obveza predviđena te se po mišljenju tuženog tijela kršenjem regulatorne obveze krši zakon. Tuženo tijelo osporava i navod tužitelja u kojem se navodi da su HT-ovi opći uvjeti poslovanja bili sukladni s regulatornom obvezom, tumačeći da je smisao odluke o analizi pristupa tržišta izjednačavanje krajnjih korisnika koji koriste usluge tužitelja s krajnjim korisnicima koji koriste usluge predodabira operatora na način da se i korisnicima koji koriste usluge predodabira operatora omogući plaćanje cjelokupne usluge jednim računom. Upravo iz ovog razloga u odluci o analizi pristupa tržišta propisano je da će se prilikom sklapanja ugovora o najmu korisničke linije s operatorom korisnikom, HT-ov ugovor s krajnjim korisnikom smatrati raskinutim, a koju mogućnost raskida je tužitelj bio dužan omogućiti. Tuženo tijelo nadalje osporava i povredu Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga navodeći kako taj propis nije mjerodavan u konkretnom slučaju, jer isti općenito regulira način raskida pretplatničkih odnosa dok se ne odnosi i na sadržaj regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom. Posljedično navedenom tuženo tijelo smatra da raskid pretplatničkog odnosa kao posljedica regulatorne obveze ne može biti suprotan navedenom Pravilniku. Bez obzira na navedeno tuženo tijelo navodi i da je na temelju članka 17. stavak 2. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga predviđena mogućnost da se u općim uvjetima poslovanja utvrde i drugi razlozi za raskid pretplatničkog odnosa iz čega proizlazi da pisani raskid iz članka 17. stavak 1. Pravilnika nije jedini način raskida pretplatničkog odnosa niti bi takav način raskida iz ovog razloga predstavljao izričitu zakonsku odredbu. S obzirom na dio tužbenog zahtjeva u kojem se navodi kako je odlukom povrijeđen Zakon o obveznim odnosima tuženo tijelo navodi da taj zakon nije mjerodavan materijalni propis, jer je ZEK u konkretnom slučaju lex specialis pa ukoliko tim zakonom nije propisano drugačije dolazi do mogućnosti primjene Zakona o obveznim odnosima. Neovisno o ovom tuženo tijelo smatra kako Zakon o obveznim odnosima nije povrijeđen čak i u slučaju da je mjerodavan, jer je krajnji korisnik u stalnoj poslovnoj vezi sa svojim operatorom (članak 265. stavak 3. Zakona o obveznim odnosima) te je ugovarajući CPS uslugu izrazio nedvosmislenu volju za raskid ugovornog odnosa s tužiteljem. Tuženo tijelo osporava i povredu članka 5. Zakona o zaštiti potrošača koji propisuje kako nije dopušteno potrošaču isporučiti uslugu koju unaprijed nije naručio, ponovno navodeći ZEK kao isključivo mjerodavan propis u konkretnom slučaju te da se osporenom odlukom upravo štite potrošači zbog toga što je automatski raskid ugovora o pristupu povoljniji za krajnjeg korisnika kojem voljno raspolaganje nije ničim umanjeno jer isti uvijek može odlučiti želi li s tužiteljem zadržati poseban ugovorni odnos. Tuženo tijelo u cijelosti ostaje kod navoda iznijetih u obrazloženju osporenog rješenja i predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Tužba nije osnovana.

Prije svega Sud ne nalazi osporenu odluku ništavom kako to pogrešno smatra tužitelj, jer ne postoji ni jedan razlog ništavosti propisan odredbom članka 128. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09.).

Odredbom članka 52. stavak 1. alineja 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08. – u daljnjem tekstu Zakon), određeno je da Agencija određuje regulatorne obveze operatorima sa značajnom tržišnom snagom ako tržišno natjecanje nije djelotvorno na analiziranom mjerodavnom tržištu, u skladu sa člankom 56. stavkom 2. ovoga Zakona.

Člankom 56. stavak 2. Zakona propisano je da ako Agencija u postupku određivanja i analize tržišta iz članka 54. ovoga Zakona utvrdi nedostatnu djelotvornost tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu, donijet će odluku o određivanju operatora sa značajnom tržišnom snagom na tom tržištu u skladu sa člankom 55. ovoga Zakona, kojom će odrediti, zadržati ili izmijeniti određene regulatorne obveze iz članka 58. do 65. ovoga Zakona. Svakom operatoru sa značajnom tržišnom snagom Agencija mora odrediti najmanje jednu regulatornu obvezu.

Člankom 61. stavak 1. Zakona određeno je da Agencija može, u skladu s odredbama članka 56. ovoga Zakona, odrediti operatorima obvezu udovoljavanja opravdanim zahtjevima za pristup i korištenje posebnih dijelova mreže i pripadajuće infrastrukture i opreme.

Člankom 61. stavak 2. Zakona propisano je da Agencija može operatorima odrediti obvezu iz stavka 1. ovoga članka osobito ako smatra da bi uskraćivanje pristupa ili koje drugo neprihvatljivo uvjetovanje ili ograničenje sličnog učinka spriječilo održivo tržišno natjecanje na maloprodajnoj razini, ili bi bilo protivno interesima krajnjih korisnika usluga.

Člankom 61. stavak 3. Zakona određeno je da u okviru određivanja obveze iz stavka 1. ovoga članka Agencija može od operatora osobito zatražiti da trećoj strani daju pristup posebnim dijelovima mreže i/ili opreme, uključujući izdvojeni pristup lokalnoj petlji, da pregovaraju u dobroj vjeri s drugim operatorima koji traže pristup, da ne ukidaju već odobreni pristup opremi, da na veleprodajnoj razini pružaju posebne usluge trećoj strani za daljnju prodaju, da odobre otvoreni pristup tehničkim sučeljima, protokolima ili drugim ključnim tehnologijama koje su nužne za međusobno djelovanje usluga ili usluga virtualnih mreža, da osiguraju zajedničko korištenje prostora ili druge oblike zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, uključujući osobito zajedničko korištenje kabelske kanalizacije, antena i antenskih stupova, zgrada i drugih građevina te njihovih ulaza, da pružaju posebne usluge potrebne za osiguravanje međusobnog djelovanja usluga za krajnje korisnike usluga, uključujući opremu za usluge inteligentnih mreža ili usluge roaminga u pokretnim mrežama, da omoguće pristup sustavima operativne potpore ili sličnim programskim sustavima nužnim za osiguravanje pravednoga tržišnog natjecanja u pružanju usluga, da međusobno povežu mreže ili mrežnu opremu.

Člankom 61. stavak 4. Zakona određeno je da u pogledu obveza iz stavka 3. ovoga članka Agencija može odrediti i dodatne uvjete koji se odnose na ispunjavanje načela pravičnosti, razložnosti i pravodobnosti.

Člankom 42. stavak 1. Zakona propisano je da su operatori javnih komunikacijskih usluga obvezni izraditi i objaviti opće uvjete poslovanja i cjenovne sustave u najmanje jednom dnevnom listu koji se prodaje na cijelom području Republike Hrvatske te na svojim internetskim stranicama.

Člankom 42. stavak 6. Zakona određeno je da Agencija može, prije ili nakon objave općih uvjeta poslovanja iz stavka 1. ovoga članka, odlukom izmijeniti, dopuniti ili ukinuti pojedine odredbe tih općih uvjeta ako utvrdi da su u suprotnosti s odredbama ovoga Zakona ili posebnog zakona kojim je uređena zaštita potrošača.

U ovom postupku nije sporno da je tuženo tijelo svojom odlukom o analizi tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike i određivanje operatora sa značajnom tržišnom snagom, klasa: UP/I344-01/10-01/456, urbroj: 376-11-11-25 od 6. travnja 2011., tužitelja odredilo kao operatora sa značajnom tržišnom snagom te mu odredilo obvezu da na veleprodajnoj razini pruži drugim operatorima uslugu najma korisničke linije, odnosno omogući operatorima koji krajnjim korisnicima već pružaju CPS uslugu ponude i uslugu pristupa mreži. Isto tako nije sporno da je tom odlukom određeno da će se prilikom sklapanja ugovora o najmu korisničke linije s operatorom korisnikom HT-ov ugovor s krajnjim korisnikom smatrati raskinutim.

Spornim se ukazuje da li na temelju članka 42. stavak 6. Zakona tuženo tijelo može izmijeniti Opće uvjete poslovanja tužitelja na način da mu naredi da, između ostalog, u iste implementira odredbu po kojoj se s danom sklapanja ugovora o najmu korisničke linije između T-Coma i predodabranog operatora (dakle treće osobe) automatski raskida postojeći ugovor o pristupu (pretplatnički ugovor), sklopljen između T-Coma i pretplatnika.

Sud napominje kako se u konkretnom slučaju radi o specifičnim uvjetima poslovanja na području koje država ima poseban interes svojim utjecajem regulirati, ali i štititi interese krajnjih korisnika. Upravo iz ovog razloga donesen je poseban Zakon o elektroničkim komunikacijama čije su odredbe, iako implementirane u cjelokupni pravni sustav, u reguliranju područja elektroničkih komunikacija lex specialis u odnosu na ostale propise te sadržavaju rješenja kojima se zbog javnog interesa, prvenstveno zaštite potrošača odnosno krajnjih korisnika i pravilne tržišne utakmice, tuženom regulatornom tijelu daju široke ovlasti u području telekomunikacija.

U konkretnoj stvari potrebno je napomenuti da tužitelj na tržištu Republike Hrvatske nastupa kao operator sa značajnom tržišnom snagom te krajnji korisnici nisu imali mogućnost pristupiti telekomunikacijskoj mreži na drugi način nego direktnim ugovaranjem takve usluge s tužiteljem. Iz razloga ograničavanja ovakvog položaja tuženom tijelu dana je ovlast nametati regulatorne obveze kao što je izmjena općih uvjeta poslovanja operatora, ali i određivanje drugih uvjeta koji se odnose na ispunjavanje načela pravičnosti, razložnosti i pravodobnosti na polju elektroničke komunikacije. Naime, Sud smatra da zakonska odredba kojom je propisano da Agencija može odrediti i dodatne uvjete koji se odnose na ispunjavanje načela pravičnosti, razložnosti i pravodobnosti sadrži diskrecijsku ovlast tuženog tijela da radi ispunjavanja zakonom određene svrhe po slobodnoj ocjeni odabere obveze kojima se postiže održivo tržišno natjecanje odnosno štiti interes krajnjih korisnika.

Na temelju ovako široko danih ovlasti tuženom tijelu, intencija je zakonodavca da kada regulatorna Agencija u okviru svoje nadležnosti donese odluku kojom regulira određeno područje odnosno ponašanje na tržištu elektroničkih komunikacija (u konkretnom slučaju odluku o analizi tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike) ovlaštena je, na temelju i u okviru danih zakonskih ovlasti, po slobodnoj ocjeni odrediti i način na koji će se takva odluka neposredno izvršiti. Kako je između ostalog tuženom tijelu dana mogućnost izmjene općih uvjeta poslovanja Sud u osporenoj odluci u dijelu u kojem se navodi kako do raskida ugovora između tužitelja i krajnjeg korisnika dolazi automatizmom ne nalazi povredu zakona odnosno podzakonskog propisa.

S obzirom na prigovor sadržan u tužbi u kojem se navodi kako je osporena odluka u suprotnosti s Pravilnikom o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj 154/08.) jer da se pretplatnički ugovor može raskinuti isključivo pisanim putem, Sud napominje da se raskid ugovornog odnosa u konkretnom slučaju temelji na Općim uvjetima poslovanja (koji se dopunjuju osporenom odlukom), a što je sukladno članku 17. stavak 2. Pravilnika.

Ostali prigovori sadržani u tužbi odnose se, na povrede drugih propisa kao što su Zakon o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 35/05., 41/08., 63/08 i 134/09.) odnosno Zakon o zaštiti potrošača (»Narodne novine«, broj 79/07., 125/07., 79/09. i 89/09.) te se ponovno napominje kako primjena ovih propisa ne utječe na rješavanje ove upravne stvari jer su Zakonom kao specijalnim propisom detaljno regulirane ovlasti tuženog tijela. Ipak činjenica da korisnici koji su odabrali drugog operatora zbog čega neće morati tužitelju plaćati poseban račun za pristup komunikacijskoj mreži, svakako predstavlja postupanje u interesu potrošača komunikacijskih usluga, a što je i intencija zakonodavca.

Zbog navedenog u ovoj upravnoj stvari nije odlučan prigovor tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom u kojem navodi kako se izlaže riziku gubitka prihoda u vidu prestanka prava podnošenja zahtjeva za podmirenje dospjelih dugovanja za uslugu pristupa telekomunikacijskoj mreži.

Odluka o objavi presude utemeljena je na članku 14. stavak 7. Zakona.

S obzirom na naprijed navedeno i u postupku utvrđeno, Sud nalazi da u ovoj upravnoj stvari nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Stoga je trebalo na temelju odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) odbiti tužbu tužitelja kao neosnovanu.

Poslovni broj: Us-7708/2011-4
U Zagrebu 30. studenoga 2011.

Predsjednica vijeća
Marina Kosović Marković, v. r.

Ostalo, NN 35/2012-913