### NN 32/2015 (20.3.2015.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-886/2015 od 5. ožujka 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

675

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Feroimpex d.o.o. iz Bregane, kojeg zastupa direktor Zoran Legac, na sjednici održanoj 5. ožujka 2015. jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Privremeno se odgađa izvršenje presude Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske broj: 67. Pž-6497/14-6 od 9. prosinca 2014.

II. Ovo rješenje stupa na snagu danom donošenja, a privremena odgoda izvršenja presude iz točke I. ove izreke ostaje na snazi do okončanja postupka pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske.

III. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pred Ustavnim sudom vodi se postupak u povodu ustavne tužbe Feroimpex d. o. o. iz Bregane (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg zastupa direktor Zoran Legac.

2. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Visoki trgovački sud) broj: 67. Pž-6497/14-6 od 9. prosinca 2014. Izreka presude Visokog trgovačkog suda glasi:

»I. Odbija se tuženikova žalba kao neosnovana i potvrđuje presuda Trgovačkog suda u Zagrebu, poslovni broj P-2121/13 od 31. ožujka 2014. u

– dijelu točke I. njene izreke kojim je naloženo tuženiku da solidarno tužiteljima 1., 2. i 3. isplati iznos od 147.904,43 kn sa zateznom kamatom od 20. lipnja 2001. do 31. prosinca 2007. po stopi određenoj važećim Uredbama o visini stope zatezne kamate, a od 1. siječnja 2008. do isplate koja se određuje za svako polugodište uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem za osam postotnih poena.

– točki II., III, IV., V. i VI. njene izreke,

– dijelu točke VII. njene izreke kojim je održan na snazi platni nalog sadržan u rješenju o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave Trgovačkog suda u Zagrebu poslovni broj Ovrv-10264/01 od 8. listopada 2001. kojim je naloženo tuženiku da solidarno tužiteljima 1., 2. i 3. isplati iznos od 902.629,70 kn sa zateznom kamatom na iznos od 403.875,50 kn od 12. travnja 2000., na iznos od 393.511.64 od 11. svibnja 2000. i na iznos od 105.242,56 kn od 23. kolovoza 2000., sve do 31. srpnja 2007. po stopi određenoj važećim Uredbama o visini stope zatezne kamate, a od 1. siječnja 2008. do isplate po stopi koja se određuje za svako polugodište uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem za osam postotnih poena i trošak ovršnog postupka u iznosu od 5.000,00 kn sa zateznom kamatom od 27. listopada 1998. do isplate,

– dijelu točke VIII. njene izreke kojim je održan na snazi platni nalog sadržan u rješenju o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave Trgovačkog suda u Zagrebu poslovni broj Ovrv-1695/03 od 9. travnja 2003. kojim se nalaže tuženiku da solidarno tužiteljima 1., 2. i 3. isplati iznos od 2.418.084,03 kn sa zateznom kamatom od 20. veljače 2003. do 31. srpnja 2007.po stopi određenoj važećim Uredbama o visini stope zatezne kamate, a od 1. siječnja 2008. do isplate po stopi koja se određuje za svako polugodište uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem za osam postotnih poena i trošak ovršnog postupka u iznosu od 5.000,00 kn sa zateznom kamatom od 9. travnja 2003. do isplate,

– točki X. njene izreke,

– dijelu točke XI. njene izreke kojim je naloženo tuženiku da naknadi trošak parničnog postupka tužitelju 1. u iznosu od 117.058,72 kn,

– dijelu točke XIII. njene izreke kojim je naloženo tuženiku da naknadi trošak parničnog postupka tužitelju 2. u iznosu od 491.382,29 kn i tužitelju 3. u iznosu od 491,382,29 kn,

– točki XVI. njene izreke.

II. Odbijaju se žalbe tužitelja 1., 2. i 3. kao neosnovane i potvrđuje presuda Trgovačkog suda u Zagrebu, poslovni broj P-2121/13 od 31. ožujka 2014. u

– dijelu točke IX. njene izreke kojim je tužiteljima 1., 2. i 3. naloženo da solidarno tuženiku isplati iznos od 5.820.199.86 kn sa zakonskom zateznom kamatom po Uredbi o visini stope zatezne kamate od 17. veljače 2000. do 31. prosinca 2007., a od 1. siječnja 2008. do isplate po stopi koja se određuje uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem za osam postotnih poena.

III. Odbija se žalba tužitelja 1. kao neosnovana i potvrđuje presuda Trgovačkog suda u Zagrebu, poslovni broj P-2121/13 od 31. ožujka 2014. u točki XII. njene izreke.

IV. Odbija se žalba tužitelja 2. i 3. kao neosnovana i potvrđuje presuda Trgovačkog suda u Zagrebu poslovni broj P-2121/13 od 31. ožujka 2014. u točki XIV. njene izreke.

V. Preinačuje se presuda Trgovačkog suda u Zagrebu, poslovni broj P-2121/13 od 31. ožiljka 2014. u dijelu točke I. njene izreke u odnosu na iznos od 18.883,52 kn, dijelu točke VII. njene izreke u odnosu na iznos od 60.000,00 kn, dijelu točke VIII. njene izreke u odnosu na iznos od 336.798,43 kn. dijelu točke IX. njene izreke u odnosu na iznos od 32.159.242,42 kn, dijelu točke XI. njene izreke u odnosu na iznos od 231.782.28 kn, dijelu točke XIII. njene izreke u odnosu na iznos od 648.412,08 kn i u točki XV. njene izreke i sudi:

1. Odbija se kao neosnovan zahtjev tužitelja 1., 2. i 3. da im tuženik solidarno isplati iznos od 18.883,52 kn sa zakonskom zateznom kamatom na taj iznos od 20. lipnja 2001. do 31. prosinca 2007. po stopi određenoj važećim Uredbama o visini stope zatezne kamate, a od 1.siječnja 2008. do isplate koja se određuje za svako polugodište uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem za osam postotnih poena.

2. Odbija se kao neosnovan zahtjev tužitelja 1., 2. i 3. da im tuženik solidarno isplati iznos od 60,000,00 kn i u tom dijelu se ukida platni nalog sadržan u rješenju o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave Trgovačkog suda u Zagrebu poslovni broj Ovrv-10264/01 od 8. listopada 2001.

3. Odbija se kao neosnovan zahtjev tužitelja 1., 2. i 3. da im tuženik solidarno isplati iznos od 336.798,43 kn sa zakonskom zateznom kamatom od 20. veljače 2003. do 31. srpnja 2007.po stopi određenoj važećim Uredbama o visini stope zatezne kamate, a od 1. siječnja 2008. do isplate po stopi koja se određuje za svako polugodište uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem za osam postotnih poena i u tom dijelu se ukida platni nalog sadržan u rješenju o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave Trgovačkog suda u Zagrebu poslovni broj Ovrv-1695/03 od 9. travnja 2003.

4. Odbija se kao neosnovan protutužbeni zahtjev za isplatu iznosa od 32.159.242,42 kn sa zakonskom zateznom kamatom po Uredbi o visini stope zatezne kamate od 17. veljače 2000. do 31. prosinca 2007., a od 1. siječnja 2008. do isplate po stopi koja se određuje uvećanjem eskontne stope Hrvatske narodne banke koja je vrijedila zadnjeg dana polugodišta koje je prethodilo tekućem polugodištu za osam postotnih poena.

5. Odbija se kao neosnovan zahtjev tužitelja 1. za naknadu parničnog troška u iznosu od 232.782,28 kn.

6. Odbija se kao neosnovan zahtjev tužitelja 2. za naknadu parničnog troška u iznosu od 324.206,04 kn i zahtjev tužitelja 3. za naknadu parničnog troška u iznosu od 324.206,04 kn.

7. Odbija se kao neosnovan zahtjev tuženika za naknadu parničnog troška u iznosu od 1.722.202,88 kn.

VI. Odbija se kao neosnovan zahtjev tužitelja 2. i 3. za naknadu troška sastava odgovora na žalbu u iznosu od 137.500,00 kn i zahtjev tuženika za naknadu troška sastava odgovora na žalbu tužitelja 1. u iznosu od 123.000,00 kn i na žalbu tužitelja 2. i 3. u iznosu od 125.000,00 kn.«

2. Na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) podnositelj je Ustavnom sudu predložio privremenu odgodu izvršenja osporene presude Visokog trgovačkog suda.

II. RAZLOZI PODNOSITELJA ZA PREDLAGANJE ODGODE IZVRŠENJA POREZNIH RJEŠENJA

3. Podnositelj u opširno obrazloženoj ustavnoj tužbi navodi razloge koji se odnose na bit ustavnosudske stvari, ali detaljno obrazlaže i postupovne pretpostavke za podnošenje konkretne ustavne tužbe. U ustavnoj tužbi je, uz navođenje članka 62. Ustavnog zakona naveo i:

»Budući da smo podnijeli i reviziju Vrhovnom sudu Republike Hrvatske, u neizvjesnosti zbog mnogobrojnih izmjena Zakona o parničnom postupku i odredbi o reviziji te zbog neujednačenosti prakse u području tumačenja odredbi o dopuštenosti revizije od strane Vrhovnog i Ustavnog suda, ovu ustavnu tužbu podnosimo i na temelju članka 63. Ustavnog zakona ...«

4. Ističe povredu ustavnih prava zajamčenih člankom 18., 29. stavkom 1. i člankom 48. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), te konvencijskih prava zajamčenih člankom 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija), člankom 1. Protokola broj 1 uz Konvenciju, kao i člankom 2. stavkom 1. Protokola broj 7.

5. Podnositelj navodi da Visoki trgovački sud, u dijelu presude kojim je potvrđena presuda suda prvog stupnja koji je prihvatio tužbeni zahtjev u cijelosti, nije naveo razloge kojima bi obrazložio takvu odluku, već da je samo potvrdio iznose napisane u izreci presude prvog stupnja, a koji su utvrđeni samo na temelju nalaza i mišljenja vještakinje Katarine Mesarić, koja je saslušana na okolnost osnovanosti visine tužbenog zahtjeva, dakle isključivo u korist tužitelja. Podnositelj sudski postupak u konkretnom predmetu smatra protivnim pravilima dobrog suđenja te jamstvima prava na pravično suđenje. Navodi i iskaze saslušanih svjedoka te zaključuje da dijelom presude Visokog trgovačkog suda kojim je potvrđen, za podnositelja nepovoljni dio presude prvostupanjskog suda, povrijeđeno njegovo pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. Konvencije, naročito s aspekta obrazložene sudske odluke, koji u konkretnom slučaju nije ispoštovan, jer presuda Visokog trgovačkog suda ne sadrži dostatne i relevantne razloge.

Posebno neobrazloženim podnositelj smatra osporenu presudu Visokog trgovačkog suda u dijelu u kojem je taj sud ocijenio da prvostupanjski sud nije obrazložio, a da to ne proizlazi ni iz vještačkog nalaza i mišljenja sudskog vještaka Jelavića, zbog čega smatra da se prednik tužitelja obvezao naručivati istu količinu robe tijekom cijelog razdoblja trajanja ugovora. Visoki trgovački sud ocijenio je da ne postoji odgovornost tužitelja za izmaklu dobit, koju je podnositelj imao zbog smanjenog volumena narudžbi i proizvodnje, te da tužitelji nisu odgovorni niti za troškove amortizacije i izradu prototipova. Visoki trgovački sud zaključio je da vještački nalaz kojim je bila utvrđena visina štete iz navedenih osnova nije bio potreban, jer su za zaključak Visokom trgovačkom sudu o tomu bile dostatne isprave u spisu predmeta, te osobito sadržaj ugovora o dugoročnoj poslovno-tehničkoj suradnji. Na temelju ovakvog, prema mišljenju podnositelja, očigledno nedostatnog i ni na čemu utemeljenog obrazloženja, Visoki trgovački sud ocijenio je da je dio protutužbenog zahtjeva podnositelja, u iznosu od 32.159.242,42 kn trebalo odbiti.

Podnositelj navodi da je Visoki trgovački sud, u konkretnom slučaju bio obvezan zakazati raspravu, te dati podnositelju mogućnost sudjelovanja u postupku, budući da je prvostupanjsku presudu preinačio u bitnom dijelu. Ističe štete koje trpi u svom poslovanju zbog postupka koji se vodi preko sedamnaest godina pred sudovima, te da je rješenjem Visokog trgovačkog suda od 17. studenoga 2014. usvojen podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

Podnositelj navodi:

»Smatramo da su sudovi na našu štetu povrijedili temeljne elemente prava na pošteno suđenje koji su izrijekom sadržani u članku 6. stavku 1. Konvencije i članku 29. Ustava, i to: pravo na pristup sudu, pravo na javno suđenje, pravo na saslušanje, pravo na dokaz, zabrana arbitrarnog postupanja, pravo na pravnu sigurnost i pravo na obrazloženu odluku.

Prema praksi ESLJP-a, jedan od aspekata prava na pošteno (pravično) suđenje je i pravo na procesnu ravnopravnost (*equality of arms* – 'jednakost oružja'), koje je sadržajno blisko načelu saslušanja stranaka u domaćem pravu. Prema tom načelu, svaka od stranaka treba imati 'razumnu mogućnost da u postupku brani svoja prava pod uvjetima koji ga ne stavljaju u bitno nepovoljniji položaj u odnosu na njenog protivnika' (predmet *Kaufman protiv Belgije*, odluka, 9. prosinca 1986., zahtjev br. 10938/84). Iz prava na jednakost oružja izvode se i pojedina prava u odnosu na izbor i izvođenje dokaza.

Navodeći bit naših navoda u ovoj ustavnoj tužbi ističemo da je u konkretnom, iznimno dugotrajnom sporu, sud proveo dokaze koji su bili isključivo u korist tužitelja, te na temelju nalaza vještaka financijske struke donio prvostupanjsku presudu. Još je teža povreda ovog prava od strane žalbenog suda, koji je iz istog činjeničnog stanja i suprotnim tumačenjem Ugovora preinačio prvostupanjsku odluku na našu štetu, bez da smo imali ikakvu mogućnost, u takvom, zapravo novom suđenju, braniti svoje interese. Svoje preinačenje u dijelu koji je prvostupanjskom presudom bio dosuđen u našu korist VTS nije obrazložio, osim navoda da iz Ugovora proizlazi drukčiji zaključak i da 'zapravo nalaz vještaka oko visine nastale štete i izmakle dobiti nije niti bio potreban.«

Podnositelj zaključno ističe:

»Smatramo da iz osporene presude drugostupanjskog suda nije razvidno uslijed kojih je novih činjenica i utvrđenja došao do suprotnog zaključka od ranije donesenog u prvostupanjskoj presudi u odnosu na pitanje nastale štete tuženiku odnosno izmakle koristi, a koji je doveo do drugačije, preinačujuće odluke. Ne dovodeći u pitanje pravo žalbenih sudova da donese drugačije odluke, međutim, smatramo da su sudovi svoja utvrđenja dužni obrazložiti, odnosno navesti činjenice i razloge na temelju kojih su došli do tih novih utvrđenja, pa tako tu obvezu ima i žalbeni sud, naročito ako se uzme u obzir da pred tim sudom nismo imali nikakvu mogućnost zaštite svojih interesa ili sudjelovanja u postupku, a presudio je na način da nam je nastala višemilijunska šteta, koja će naš rad, ukoliko se provede, skroz onemogućiti. Naročito treba uzeti u obzir činjenicu da je ovdje riječ o sudu višeg ranga, koji predstavlja zadnju instancu redovnog suđenja u dotičnoj pravnoj stvari, što predstavlja dodatni razlog i potrebu za dosljednošću i logičnom argumentiranošću odluke takvog suda, kako ne bi došlo do povrede načela, pravne sigurnosti i narušavanja povjerenja javnosti u pravosuđe. Sagledavajući provedeni postupak kao cjelinu, smatramo da je došlo do povrede našeg prava na pravično suđenje, jer je drugostupanjski sud bez bilo kakvog logičnog i ustavnopravno prihvatljivog obrazloženja preinačio prvostupanjsku odluku.«

6. Obrazlažući prijedlog za odgodom ovrhe osporene presude podnositelj navodi:

»Ovrhom pravomoćne presude Visokog trgovačkog suda RH nastupile bi neprocjenjive posljedice za naše društvo. Naplatom odnosno ovrhom u toj presudi potvrđenog dijela prvostupanjske presude naše društvo bi bilo onemogućeno u daljnjem poslovanju, naročito kada se uzme u obzir da je presudom VTS-a preinačena prvostupanjska presuda u dijelu kojim je suđeno u našu korist, a čijim dosuđenjem bi bilo moguće izvršiti prebijanje dosuđenih iznosa između nas i tužitelja.

Budući da je nesporno da je postupak pred sudovima, naročito pred VTS-om proveden bez da nam je omogućeno sudjelovanje u postupku, smatramo da je u zaštiti daljnje povrede naših ustavnih i konvencijskih prava na pravično suđenje, na djelotvorno pravno sredstvo, te poštujući zahtjeve pravne sigurnosti, opravdan naš zahtjev za odgodom ovrhe do donošenja odluke Ustavnog suda, na temelju članka 67. Ustavnog zakona.

Budući da se u konkretnom slučaju radi o iznimno visokom iznosu novca u kojem se procjenjuje šteta koja nam je nastala, te izmakla korist, smatramo da se ovdje može govoriti i da se radi o našoj imovini, jer je šteta i nastala na našoj imovini, a podredno se mjeri i u novcu koji također predstavlja imovinu, te smatramo da se radi i o povredi prava vlasništva zajamčenog člankom 48. stavkom 1. Ustava odnosno članka 1. Protokola 1.«

III. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Člankom 67. stavkom 2. Ustavnog zakona određeno je:

»Članak 67.

(...)

Na prijedlog podnositelja ustavne tužbe Ustavni sud može odgoditi ovrhu do donošenja odluke, ako bi ovrha prouzročila podnositelju tužbe štetu koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije suprotna javnom interesu niti bi se odgodom nanijela nekome veća šteta.«

8. Predmet spora u ovoj pravnoj stvari, koji pred sudovima traje od 2. srpnja 1998., zahtjev je tužitelja za isplatu naknade za obavljeni željeznički prijevoz i obračunate kamate za zakašnjela plaćanja u iznosu od ukupno 16.185.865,32 kn. Protutužbeni zahtjev podnositelja postavljen je u iznosu je od ukupno 59,244.477,58 kn.

Ustavni sud ocjenjuje da konkretni ustavnosudski postupak zahtijeva razmatranje opsežnog spisa predmeta, s aspekta mogućih povreda konvencijskih i ustavnih prava podnositelja, koja su u ustavnoj tužbi opširno argumentirana. Radi se o složenom spisu u kojemu je potrebno učiniti uvid u spis Trgovačkog suda u Zagrebu, analizirati opširnu ustavnu tužbu i osporene presude, te eventualno provesti druge radnje ili zatražiti očitovanja od nadležnih sudova tijekom ustavnosudskog postupka. Spis predmeta, bez kojeg nije moguće meritorno odlučiti u konkretnom slučaju, nalazi se pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske radi razmatranja dopuštenosti i osnovanosti revizije podnositelja podnesene protiv osporene presude.

9. Polazeći od navedenih činjenica i smatrajući očitim da odgoda ovrhe presude Visokog trgovačkog suda broj: 67. Pž-6497/14-6 od 9. prosinca 2014. nije suprotna javnom interesu niti bi se tom odgodom nekome nanijela veća šteta, a da bi izvršenje osporene presude podnositelju moglo prouzročiti štetu koja bi se teško mogla popraviti, Ustavni sud je prihvatio prijedlog za odgodu ovrhe osporene presude u ovom slučaju.

Riječ je o privremenoj odgodi, koja traje do donošenja odluke Ustavnog suda o osnovanosti ustavne tužbe. Ovo rješenje ni na koji način ne prejudicira odluku o tim pitanjima.

Stoga, u konkretnom slučaju, Ustavni sud ispunjenima smatra pretpostavke iz članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona, za privremenu odgodu ovrhe do donošenja konačne odluke o osnovanosti navoda iz ustavne tužbe podnositelja.

10. Sukladno navedenom, na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona doneseno je rješenje kao u izreci.

11. Točka III. ovog rješenja temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-886/2015

Zagreb, 5. ožujka 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

32 20.03.2015 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-886/2015 od 5. ožujka 2015.