## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10117/2009-4 od 8. veljače 2012.

### NN 55/2012 (16.5.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10117/2009-4 od 8. veljače 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1379

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, mr. sc. Marije Kriletić i Dubravke Markt, članica vijeća, te sudske savjetnice Tatjane Ilić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT – Hrvatske telekomunikacije d.d., Savska cesta 32, Zagreb, kojeg zastupa direktor Siniša Đuranović, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: 344-01/09-01/1079, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009., radi analize tržišta, određivanja operatora te određivanja regulatornih obveza, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 8. veljače 2012.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će u »Narodnim novinama«, službenom glasilu Republike Hrvatske.

Obrazloženje

Osporenom odlukom riješeno je kao slijedi:

I. »Trgovačko društvo HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Savska cesta 32, Zagreb određuje se operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa.

II. Trgovačkom društvu iz točke I. odluke određuju se sljedeće regulatorne obveze: obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže; obveza nediskriminacije; obveza transparentnosti; obveza nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva te obveza računovodstvenog razdvajanja.

III. Način, uvjeti i rokovi provođenja regulatornih obveza iz točke II. ove odluke propisani su dokumentom Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa«, koji je u cijelosti sastavni dio ove odluke, a trgovačko društvo iz točke I. odluke obvezno je u potpunosti izvršavati sve regulatorne obveze koje su mu određene ovom odlukom.

IV. Dodatak standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koji se odnosi na širokopojasni pristup internetu od 11. prosinca 2007. godine ostaje na snazi do dana objave nove standardne ponude veleprodajnog širokopojasnog pristupa u skladu s uvjetima iz dokumenta »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa«.

V. Trgovačko društvo iz točke I. odluke obvezno je najkasnije do dana 1. listopada 2009. godine objaviti standardnu ponudu veleprodajnog širokopojasnog pristupa u skladu s uvjetima iz dokumenta iz točke III. ove odluke.

VI. Rješenje Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije od 18. studenoga 2008. godine, klasa: 130-01/06-01/09, urbroj: 376-11-18 kojim je određen način provedbe obveze računovodstvenog razdvajanja i troškovnog računovodstva trgovačkom društvu HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. ostaje neizmijenjeno i primjenjuje se u svim dijelovima osim u dijelu koji se odnosi na obvezu računovodstvenog razdvajanja na tržištu prijenosa (tranzita) poziva u nepokretnoj javnoj komunikacijskoj mreži.

VII. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama« i na internetskim stranicama Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije.«

Tužitelj osporava zakonitost pobijanog rješenja jer da se u njemu nije postupilo prema pravilima postupka, a osobito zbog toga što činjenično stanje nije pravilno utvrđeno te zbog toga što je iz utvrđenih činjenica izveden nepravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja. Navodi da tuženo tijelo u primjeni Zakona o elektroničkim komunikacijama procjenjuje postoje li na određenom mjerodavnom tržištu operatori sa značajnom tržišnom snagom i ocjenjuje djelotvornost tržišnog natjecanja na tom tržištu, o čemu donosi odgovarajuće odluke, ali da prije donošenja tih odluka mora provesti postupak javne rasprave te svim zainteresiranim stranama omogućit davanje mišljenja, primjedaba i prijedloga u svezi s predloženim mjerama. Prije donošenja pobijane odluke tuženo tijelo je provelo javnu raspravu o prijedlogu koji je objavljen na službenim internet stranicama, ali koji nije sadržavao niz bitnih elemenata koji se tiču sasvim novoutvrđenih tužiteljevih obveza. Za zabranu pružanja usluga tužitelja koje se temelje na FttX konceptu na maloprodajnoj razini šest mjeseci prije nego što na veleprodajnoj razini ponudi odgovarajuća veleprodajna usluga smatra da ograničava tužiteljevo poslovanje i da je izrečena izvan tuženikove nadležnosti, a koji je ovlašten isključivo izreći zaštitnu mjeru zabrane obavljanja djelatnosti i to samo u slučaju prekršaja iz članka 118. i 119. navedenog Zakona. Ispunjavanjem navedene obveze da bi došlo do ograničavanja ili sprječavanja tržišnog natjecanja jer se navedenom obvezom izravno ograničava ili nadzire tehnološki razvoj ili ulaganja na mjerodavno tržište veleprodajnog širokopojasnog pristupa. Glede ograničavanja broja testnih korisnika tužitelju iznosi da je u pitanju obveza koja ima za posljedicu mogućnost testnog pružanja određene nove usluge s najviše 1.000 korisnika, a k tome za ovu obvezu tuženo tijelo nije nadležno. Također i glede obveze prema kojoj tužitelj mora najmanje pet godina unaprijed najaviti potpuno ukidanje bakrene pristupne mreže čime smatra da je ograničen u daljnjem tehnološkom razvoju. Tužitelj dalje iznosi da obveza koja mu je naložena da osigura da operator korisnik može preko svojih vlastitih pristupnih vodova pristupiti svakoj pristupnoj točki tužitelja nameće tužitelju dodatne obveze čije ispunjenje prvenstveno ovisi o postupanju drugih operatora korisnika te nametanje i ove obveze smatra da prelazi okvire nadležnosti tuženog tijela. Nalog tužitelju da mora omogućiti najmanje četiri posebna virtualna kanala i to na način da dva virtualna kanala nisu vezana uz određenu uslugu, ali moraju imati garantirani kapacitet i prioritet nad ostalim prometom kroz mrežu tužitelja također je nova i dodatna obveza određena protivno odredbama članka 61. navedenog Zakona. Tužiteljevu obvezu da mora 30 dana prije svake promotivne akcije obavijestiti tuženika o promotivnoj akciji te operatore o promotivnim veleprodajnim uvjetima smatra protivnom odredbama članka 42. stavka 5. navedenog Zakona koji propisuje rok od osam dana. Glede tužiteljeve obveze da mora odrediti »postotak x« na osnovu kojeg određuje maloprodajne cijene na takvim razinama da operator, minimalno efikasan kao tužitelj, može nuditi usluge krajnjim korisnicima bez ulaženja u gubitke i ostvarivati razumnu dobit te tuženo tijelo može utjecati na izmjenu iznosa »postotka x«, smatra da je u pitanju dodatna obveza i da za nju tuženo tijelo nije bilo nadležno. Glede ostalih regulatornih obveza kojima tuženo tijelo daje obvezujuće provedbene upute operatorima sa značajno tržišnom snagom iznosi da se također radi o dodatnoj obvezi koju je nametnulo tuženo tijelo prekoračivši svoje zakonske ovlasti. Tužitelj ističe da je tuženo tijelo postupalo protivno načelu saslušanja stranaka i načelu materijalne istine propisanih Zakonom o općem upravnom postupku te Zakonom o elektroničkim komunikacijama.

Tužitelj smatra osporeni upravni akt nezakonitim iz razloga navedenih u članku 10. stavku 1. točki 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.) i predlaže da Sud tužbu uvaži.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu obrazlaže kako je razvidno da je postupak analize mjerodavnog tržišta i utvrđivanja regulatornih obveza bio proveden u skladu s procesnim odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama i podredno u skladu odredbama Zakona o općem upravnom postupku koje se primijenjuju u odnosu na ona procesna pitanja koja nisu uređena Zakonom o elektroničkim komunikacijama. Tužitelj smatra da su svi tužiteljevi prigovori koji se odnose na nepotpuno ili pogrešno utvrđeno činjenično stanje neosnovani jer je činjenično stanje podrobno i pravilno utvrđeno i na temelju tako utvrđenog činjeničnog stanja izvedeni su ispravni zaključci na kojima se temelje regulatorne obveze koje su određene tužitelju. Osnovni cilj kojim se je tuženo tijelo vodilo prilikom određivanja regulatornih obveza jest promicanje tržišnog natjecanja u obavljanju djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga te elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, a sve sa ciljem sprječavanja narušavanja ili ograničavanja tržišnog natjecanja u području elektroničkih komunikacija.

Tuženo tijelo predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba nije osnovana.

Ocjenjujući zakonitost osporenog upravnog akta Sud nalazi da njime nije povrijeđen zakon na tužiteljevu štetu jer je u pravilno provedenom postupku točno i potpuno utvrđeno činjenično stanje te valjano primijenjeno materijalno pravo.

Prema podacima u spisima predmeta tuženo je tijelo provelo postupak analize tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa, odredilo tužitelja operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa te odredilo slijedeće regulatorne obveze: obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže; obveza nediskriminacije, obveza transparentnosti; obveza nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva te obveza računovodstvenog razdvajanja. Način, uvjete i rokove provođenja ovih obveza tuženo je tijelo odredilo u aktu »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa«. Nije u pravu tužitelj kad tvrdi da je tuženo tijelo bilo nenadležno postupati jer je Zakonom o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.) propisana nadležnost Agencije, te je prema članku 12., između ostaloga, propisano da među regulatorne i druge poslove tuženog tijela spada donošenje odluka u svezi s utvrđivanjem mjerodavnih tržišta, provedbom analize tržišta te određivanjem i ukidanjem regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom. Tuženo se je tijelo pozvalo na odredbu iz članka 52. navedenog Zakona prema kojima postupak analize tržišta provodi prema službenoj dužnosti. Odredbama članka 52. stavka 1. navedenog Zakona propisano je da u postupku određivanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom Agencija osobito obavlja sljedeće: utvrđivanje mjerodavnih tržišta podložnih prethodnoj regulaciji u skladu sa člankom 53. ovog Zakona, provodi analizu tržišta koja se sastoji od određivanja mjerodavnih tržišta i procjene postojanja jednog ili više operatora sa značajnom tržišnom snagom na tom tržištu, u svrhu ocjene djelotvornosti tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu u skladu sa člankom 54. ovog Zakona, određuje regulatorne obveze operatorima sa značajnom tržišnom snagom ako tržišno natjecanje nije djelotvorno na analiziranom mjerodavnom tržištu, u skladu s člankom 54. stavkom 2. ovog Zakona, te ukida sve regulatorne obveze operatorima sa značajnom tržišnom snagom ako je tržišno natjecanje djelotvorno na analiziranom mjerodavnom tržištu, u skladu sa člankom 54. stavkom 1. ovoga Zakona. Prema stavku 4., u provedbi postupka iz stavka 1. ovoga članka Agencija će osobito voditi računa o primjeni mjerodavne preporuke komisije Europske unije o mjerodavnim tržištima podložnima prethodnoj regulaciji i mjerodavnih smjernica Komisije o analizi tržišta i utvrđivanju značajne tržišne snage, a prema stavku 5. u postupku analize tržišta Agencija će, prema potrebi, surađivati s tijelom nadležnim za zaštitu tržišnog natjecanja. Iz rezultata provedene analize tržišta, a s obzirom na utvrđeno činjenično stanje, tuženo je tijelo moglo odrediti regulatorne obveze u smislu rečenih propisa.

Nije u pravu tužitelj kad tvrdi da je tuženo tijelo propustilo provesti javnu raspravu prema odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama te da je povrijedilo načelo saslušanja stranke propisano Zakonom o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96.). U smislu odredbi iz članka 56. Zakona o elektroničkim komunikacijama Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije mora provesti postupak javne rasprave i ako u postupku utvrđivanja i analize tržišta utvrdi nedostatnu djelotvornost tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu, tada donosi odluku o određivanju operatora sa značajnom tržišnom snagom na tom tržištu te određuje regulatorne obveze. Postupak javne rasprave uređen je člankom 22. Zakona o elektroničkim komunikacijama koji propisuje, između ostaloga, da Agencija mora putem internetskih stranica, a prije donošenja odluka i drugih upravnih akata od znatnijeg utjecaja na mjerodavno tržište, koje donosi u skladu s odredbama ovoga Zakona, objaviti prijedlog odluke ili drugog upravnog akta u svrhu provedbe javne rasprave, a s obzirom na to da je tuženo tijelo na javnu raspravu putem Interneta stavilo prijedlog odluke zajedno s prijedlogom dokumenta »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa« ostvarena je svrha provođenja javne rasprave jer je dana mogućnost davanja mišljenja, primjedaba i prijedloga u svezi s predloženim mjerama.

Zabranu tužitelju pružanja usluga koja se temelje na FttX konceptu na maloprodajnoj razini šest mjeseci prije nego što na veleprodajnoj razini ponudi odgovarajuće veleprodajne usluge Sud nalazi u skladu s odredbama članka 61. navedenog Zakona. Tim je odredbama, između ostaloga, propisano da Agencija može u skladu s odredbama članka 56. ovog Zakona, odrediti operatorima obvezu udovoljavanja opravdanim zahtjevima za pristup i korištenje posebnih dijelova mreže i pripadajuće infrastrukture i opreme a osobito ako smatra da bi uskraćivanje pristupa ili koje drugo neprihvatljivo uvjetovanje ili ograničenje sličnog učinka spriječilo održivo tržišno natjecanje na maloprodajnoj razini, ili bi bilo protivno interesima krajnjih korisnika usluga. Kad ne bi ova regulatorna obveza bila određena, tužitelj bi bio u mogućnosti iskoristiti prednosti prvog ulaska na tržište te onemogućiti ostale operatore u stjecanju korisničke baze, što bi za posljedicu imalo uspostavu monopola, te ograničenje tržišnog natjecanja, pri čemu se ne radi o ograničenju slobode poduzetništva jer pružanje navedenih usluga ovisi o tužitelju. Nadalje, odredba da tužitelj mora najmanje pet godina unaprijed najaviti potpuno ukidanje bakrene pristupne mreže određeno je s obzirom na to da tužiteljevim ulaganjima u mrežu nove generacije dolazi do otvaranja novih pristupnih točaka i zatvaranja postojećih, a samim time i do promjena konfiguracije mreže i načina pristupa tužiteljevoj mreži, čime se znatno utječe na poslovne planove drugih operatora, a što je u skladu s ovlastima iz članka 63. navedenog Zakona. Nadalje, obveza da tužitelj mora osigurati da operator korisnik može preko svojih vlastitih pristupnih vodova pristupiti svakoj pristupnoj točki tužitelja nije proizvoljna obveza jer proizlazi iz ovlasti predviđeno odredbama članka 61. stavka 3. navedenog Zakona. Isto se odnosi i na omogućavanje najmanje četiri posebna virtualna kanala. Nadalje, dužnost obavijesti promotivne akcije i promotivnih ili prodajnih uvjeta u naznačenom roku slijedi iz obveze nediskriminacije. Odredbama, naime, članka 59. stavka 2. Zakona propisano je da operator, kojemu je određena obveza nediskriminacije, osobito mora osigurati istovjetne uvjete u istovjetnim okolnostima za druge operatore koji pružaju istovjetne usluge, te mora pružati usluge i podatke drugim operatorima uz jednake uvjete i razinu kakvoće usluge koju osigurava za svoje vlastite usluge ili za potrebe svojih povezanih društava. Tužiteljev prigovor glede obveze nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva nije utemeljen jer je tuženo tijelo ovlašteno i dužno procijeniti opravdanost i razumnost cijena te ako dostavljene cijene nisu razumne, može ih izmijeniti radi sprječavanja i iskorištavanja značajne tržišne snage na mjerodavnom tržištu, a u smislu odredbi iz članka 62. navedenog Zakona. Konačno, što se tiče tužiteljeva prigovora glede ostalih regulatornih obveza valja reći da tuženo tijelo u postupku nije donijelo provedbene upute.

Trebalo je stoga tužbu odbiti temeljem odredbe iz članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.).

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi iz članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-10117/2009-4

Zagreb, 8. veljače 2012.

Predsjednica vijeća
Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 55/2012-1379