## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske U-III-1027/1998 od 26. siječnja 2001.

### NN 12/2001 (14.2.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske U-III-1027/1998 od 26. siječnja 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

244

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama, sastav­ljenom od suca Velimira Belajca, kao predsjednika
Vijeća, te sudaca Marijana Hra­njskog, Ivana Mrko­njića, Jasne Omejec i Vice
Vukojevića, kao članova Vijeća, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe
Violete Bukarica Ovniček iz Zagreba, koju zastupa D.V., odvjetnik iz Z., na
sjednici Vijeća održanoj dana 26. siječ­nja 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-491/1995 od 13. lip­nja 1996. godine.

III. Predmet se vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovno
odlučiva­nje.

```
Obrazlože­nje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je u svezi s presudom Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Rev-491/1995 od 13. lip­nja 1996. godine, kojom je prihvaćena
revizija tuženika »A.« d.o.o. Z. – sada »C.A.«, te su preinačene presude
Županijskog suda u Z., broj: Gž-11126/93 od 18. siječ­nja 1994. godine i
presuda Općin­skog suda u Z., broj: Pr-294/92 od 24. svib­nja 1993. godine, na
način da je tužite­ljica-podnosite­ljica ustavne tužbe u cijelosti odbijena s
tužbenim zahtjevom kojim je tražila preuzima­nje u radni odnos kod tuženika, a
kao bivša djelatnica poduzeća »J« B., poslovne jedinice Tržište Z.

Podnosite­ljica ustavne tužbe
smatra da osporena revizijska presuda nije u skladu sa zakonom, te da su joj na
taj način povrijeđena ustavna prava i načela iz članaka 3., 14. stavka 2., 26.,
54., 55., 56. i 118. stavka 3. Ustava Republike Hrvatske.

2. *Ustavna tužba je
osnovana.*

Tijekom ustavnosudskog
postupka, a na teme­lju analize dokumentacije u spisu predmeta, nižestupa­njskih
presuda i osporavane presude, te navoda ustavne tužbe, utvrđeno je da je
podnosite­ljici prestao radni odnos, jer je od poslovnih jedinica bivše­g »J.«
osnovano novo poduzeće »A.« Z., na teme­lju tada važeće Uredbe o zabrani
raspolaga­nja i prijenosa sredstava određenih pravnih osoba na teritoriju
Republike Hrvatske (»Na­rod­ne novine«, broj 52/91, u da­lj­njem tekstu:
Uredba), koje s podnosite­ljicom nije zasnovalo radni odnos.

3. Odredbom članka 6.
navedene Uredbe bilo je propisano da se poslovne jedinice i drugi
organizacijski oblici pravnih osoba sa sjedištem izvan teritorija Republike
Hrvatske mogu odlukom zaposlenih donesenom osobnim izjaš­njava­njem
organizirati kao društveno poduzeće ili druga odgovarajuća pravna osoba u
društvenom vlasništvu, time da ovu odluku može donijeti i Agencija Republike
Hrvatske za restrukturira­nje i razvoj. Tako nastala pravna osoba, prema
odredbi članka 8. stavka 2. Uredbe, nije odgovarala za obveze pravne osobe u
čijem je sastavu bila po­slov­na jedinica ili drugi organizacijski oblik iz
koje­g je nastala.

4. Nižestupa­njski sudovi
teme­lje svoje odluke na stajalištu da pravo djelatnika dotadaš­njih poslovnih
jedinica da odlučuju i o svom radnopravnom statusu proizlazi upravo iz ­njihovog
Ured­bom utvrđenog prava da odlučuju o obliku svog buduće­g organizira­nja. Či­njenica
da je odluku o organizira­nju »A«. donijela navedena Agencija, a ne sami
radnici, ne znači i prestanak ­nje­gove obveze glede radnog odnosa zatečenih
djelatnika, jer nije bila intencija Uredbe da ti djelatnici dobiju otkaz.

5. Nasuprot navedenom,
Vrhovni sud Republike Hrvatske utvrdio je da su nižestupa­njski sudovi,
primjenom i tumače­njem Uredbe u navedenom smislu, pogrešno primijenili
materijalno pravo. Stajalište je revizijskog suda da tuženik nije pravni s­ljednik
poduzeća »J.«, a prema izričitoj odredbi Uredbe tuženik kao novoosnovano
poduzeće ne odgovara za obveze onog podu­zeća od koje­g je nastalo, te stoga ne
postoji odredba o zaštićenom radnopravnom statusu zatečenih djelatnika. Vrhovni
sud u svojoj presudi također ističe kao pogrešan zak­ljučak nižestupa­njskih
sudova da je smisao Uredbe bilo preuzima­nje svih radnika ranije­g poduzeća.
Nedostatak takvih odredaba isprav­ljen je tek donoše­njem Uredbe o zabrani
raspolaga­nja i preuzima­nja sredstava određenih pravnih osoba na teritoriju
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 40/92), koja je stupila na snagu 1.
srp­nja 1992. godine. Tom Uredbom doista je propisano da se zatečeni djelatnici
zadržavaju u radnom odnosu, no budući da ova Uredba nema retroaktivno djelova­nje,
ona se ne može primijeniti na odnose nastale prije ­njezinog stupa­nja na
snagu.

6. Ustavni sud Republike
Hrvatske ne nalazi uteme­ljenim izloženo stajalište revizijskog suda. To iz
razloga, jer je odredbom članka 6. prve Uredbe priznato pravo djelatnicima
poslovne jedinice da svojom odlukom utvrde budući organizacijski oblik, a što
podrazumijeva i pravo da odluče o svom radnopravnom statusu. U suprotnom, to bi
organizira­nje bilo na štetu djelatnika, a što nije u skladu s le­galnom svrhom
same Uredbe, koja je i bila donesena radi zaštite gospodarskih interesa
Republike Hrvatske u tadaš­njim okolnostima.

Potrebno je istaći i to, da se navedena Uredba, unatoč tome što izričito
ne uređuje radnopravne odnose i radnopravni status zatečenih djelatnika, ne
može zbog postoja­nja pravne praznine tumačiti na štetu radnika. Ako bi se,
naime, prihvatilo stajalište Vrhovnog suda, onda bi se moglo zak­ljučiti i to,
da se nova prav­na osoba ima pravo organizirati, bez ikakve obveze da u
trenutku organizira­nja ima ijednog zaposlenog, što nedvojbeno nije bila svrha
Uredbe.

Istovjetno stajalište ovaj Sud je zauzeo i u predmetu I-III-939/1996 od
31. ožujka 1998. godine.

7. Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio da je osporena odluka
protivna ustavnom načelu vladavine prava (članak 3. Ustava), ustavnom pravu na
jednakost svih pred zakonom i sudovima (članak 14. stavak 2. i članak 26.
Ustava), ustavnoj obvezi suđe­nja na teme­lju Ustava i zakona (članak 118.
stavak 3. Ustava), te ustavnom pravu na rad, zaradu i socijalnu sigurnost
(članci 54., 55. i 56. Ustava), pa je stoga odlučeno kao u izreci.

8. Ova odluka teme­lji se na odredbama članka 69. i članka 72. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99).

Broj: U-III-1027/1998
Zagreb, 26. siječ­nja 2001.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 12/2001-244