## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1397/2002 od 21. svibnja 2003.

### NN 97/2003 (11.6.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1397/2002 od 21. svibnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1254

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna
Omejec, Željko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice
Vu­ko­jević i Milan Vuković, odlučujući u postupku vođenom u povodu ustavne
tužbe M. S. iz S. G., Republika Slovenija, koju zastupa punomoćnik B. S.,
odvjetnik iz Z., na sjednici Vijeća održanoj 21. svibnja 2003., jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Pn-3332/02 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od
šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni
tekst), podnositeljici ustavne tužbe, M. S. iz S. G., T. 37, Republika
Slovenija, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 -
pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 (pettisuća i petsto) kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

O b r a z l o ž e n j e

1.
Ustavna tužba podnesena je temeljem odredaba članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), jer podnositeljica smatra da joj je
predugim trajanjem parničnog postupka radi naknade štete, kojeg od 1989. godine
vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, povrijeđeno pravo na pošteno suđenje u
razumnom roku iz članka 29. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositeljica predlaže da Sud naloži Općinskom sudu
u Zagrebu da u roku od dva mjeseca donese meritornu presudu u predmetu posl.
broj: Pn-3332/02. Ujedno predlaže da joj Sud dosudi naknadu u iznosu od
200.000,00 kn sa zakonskim zateznim kamatama od dana donošenja odluke do
isplate.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.Ustavni
sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog
zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o
povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog u članku 29. stavku 1.
Ustava:

– podnositeljica je 21. veljače 1989. podnijela
protiv ZOIO »C.«, Z., ZOIL »S.«, T., »B. V.« i »I. V.«, tužbu Općinskom sudu u
Zagrebu, radi naknade štete nastale u prometnoj nezgodi 19. srpnja 1986.
godine, a 17. srpnja 1989. povukla je tužbu u odnosu na četvrtotuženog;

– prvo
ročište održano je 7. prosinca 1989. na kojem je rasprava odgođena i riješeno
je da se službenim putem od Temeljnog sodišća u Mariboru zatraži spis broj:
P-615/86, čemu je udovoljeno 26. rujna 1990.;

– na
ročištu 27. ožujka 1991. punomoćnik podnositeljice pred­laže financijsko
vještačenje radi revalorizacije osigurane svote na dan štetnog događaja, pa sud
odgađa raspravu i određuje rok od 15 dana za uplatu predujma za financijsko
vještačenje, o čemu punomoćnik podnositeljice Općinskom sudu u Zagrebu
dostavlja dokaz 3. srpnja 1991., a vještačenje je dostavljeno 10. listopada
1991.;

– na
ročištu 16. prosinca 1991. rasprava je odgođena, a iduća će se pismeno zakazati
na prijedlog punomoćnika podnositeljice;

–
podneskom od 2. studenoga 1992. podnositeljica povlači tužbu u odnosu na
drugotuženika i predlaže zakazivanje rasprave;

– na
ročištu 2. prosinca 1992. glavna rasprava je zaključena, a rješenjem od istog
dana, broj: Pn-673/89, Općinski sud u Zagrebu oglasio se stvarno nenadležnim te
je po pravomoćnosti tog rješenja, 28. siječnja 1993., cijeli spis dostavio
Okružnom privrednom sudu u Zagrebu;

– pred
Okružnim privrednim sudom u Zagrebu održano je ročište 9. ožujka 1993., koje je
odgođeno, a sljedeće je zakazano za 1. travnja 1993.;

– na ročištu
1. travnja 1993. pred Okružnim privrednim sudom u Zagrebu punomoćnik
podnositeljice traži rok za uređenje tužbenog zahtjeva te je sljedeće ročište
zakazano za 4. svibnja 1993.;

– na ročištu 4. svibnja 1993. Okružni privredni sud
donosi presudu broj: P-289/93 na koju podnositeljica podnosi žalbu 17.
studenoga 1993.;

– Visoki trgovački sud Republike Hrvatske odbija
podnositeljičinu žalbu presudom broj: Pž-1813/94 od 30. rujna 1997., pa ona
protiv te presude 17. ožujka 1998. izjavljuje reviziju;

– Vrhovni sud Republike Hrvatske, rješenjem broj:
Rev-260/00 od 31. svibnja 2001. prihvaća reviziju i predmet vraća Trgovačkom
sudu u Zagrebu, koji se rješenjem broj: P-2652/02 od 23. travnja 2002. oglašava
stvarno nenadležnim te po pravomoćnosti tog rješenja cijeli spis dostavlja
Općinskom sudu u Zagrebu 28. svibnja 2002.;

– Općinski sud u Zagrebu donosi 15. studenoga 2002.
rješenje broj: Pn-3332/02, kojim poziva podnositeljicu da u roku 8 dana postavi
tužbeni zahtjev u skladu s važećom valutom i dostavi presudu suda u Slovenj
Gradcu, broj: P-615/86, prevedenu na hrvatski jezik i ovjerenu po sudskom
tumaču i izjasni se o prigovoru presuđene stvari, a odvjetniku Bruni Spizu
naređeno je da u roku 8 dana od dana dostave tog rješenja podnese urednu
punomoć na hrvatskom jeziku za zastupanje tužiteljice (podnositeljice ustavne
tužbe).

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je 4.
rujna 2002. zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U
očitovanju Općinskog suda u Zagrebu, od 20. studenoga 2002. opisuje se kretanje
spisa i kronologija rada na predmetu te se ističe da se prvo taj sud oglasio
stvarno nenadležnim, a isto je učinio i Trgovački sud u Zagrebu, nakon čega je
predmet ponovno dostavljen Općinskom sudu u Zagrebu, 28. svibnja 2002. te da je
referada zadužena s još 1100 predmeta.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Odredbom
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dostavljenog očitovanja Općinskog suda u Zagrebu,
Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
njegovo postupanje u smislu odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 21. veljače 1989. godine podnošenjem tužbe
Općinskom sudu u Zagrebu. Ustavna tužba podnijeta je 20. lipnja 2002. godine.
Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak trajao
ukupno trinaest (13) godina i četiri (4) mjeseca.

Ustavni sud napominje, međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1.,
4., 6., 7. i 11. uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
(»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst,
8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio na
snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije,
odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe
čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog
poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske
od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Konvencije pod nazivom »Pravo na
pošteno suđenje« koja, između ostalog, propisuje:

»Radi
utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita
njegov slučaj.«.

Sukladno
navedenom, pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg
pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000., izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti trajanja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997., u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo
ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni
sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem, s
aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka, smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997. (to jest, od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije) do 20. lipnja 2002. (to jest, do dana podnošenja
ustavne tužbe podnositeljice), što ukupno iznosi četiri (4) godine, sedam (7)
mjeseci i petnaest (15) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Podnositeljica
je podnijela tužbu 21. veljače 1989. Općin­skom sudu u Zagrebu, koji se nakon
više ročišta, rješenjem od 2. prosinca 1992. oglasio stvarno nenadležnim. Nakon
toga postupak je tekao pred Okružnim privrednim sudom u Zagrebu, Visokim
trgovačkim sudom Republike Hrvatske, Vrhovnim sudom Republike Hrvatske, pa
ponovno pred Trgovačkim sudom u Zagrebu, koji se rješenjem od 23. travnja 2002.
oglasio stvarno nenadležnim, pa je cijeli spis opet dostavljen Općinskom sudu u
Zagrebu, 28. svibnja 2002. Općinski sud u Zagrebu donio je 15. studenoga 2002.
rješenje kojim podnositeljicu poziva na poduzimanje radnji u cilju nastavljanja
postupka.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica
ustavne tužbe, kao tužiteljica u sudskom postupku koristila je svoje procesne
ovlasti, predlagala vještačenje i koristila pravne lijekove, no samim time nije
bitno pridonijela duljini sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz
spisa predmeta je razvidno da dosadašnji tijek sudskog postupka ukazuje da se u
konkretnom slučaju radi o složenoj sud­skoj stvari. Naime, prvo se Općinski sud
u Zagrebu oglasio stvarno nenadležnim, da bi isto učinio i Trgovački sud u
Zagrebu. U postupku je provedeno i vještačenje, a s obzirom da je jedan od
tuženika strana pravna osoba, podnesci i pismena su morali biti prevođeni i
dostavljani diplomatskim putem.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU
SUDSKOG POSTUPKA

U
povodu isticanja nadležnog prvostupanjskog suda o opterećenosti referade s još
1100 predmeta, Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na organizacijske ili
kadrovske probleme suda ne bi moglo smatrati opravdanim razlogom za nerazumno
dugo trajanje sudskog postupka.

Napominje
se da je Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio
da su države – ugovornice ob­vezne organizirati svoje pravne poretke na način
koji omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1.
Europske konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za
pravilno i uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog
suda u predmetima *Bucholoz protiv NjemačkeI od 6. svibnja 1981., Guincho
protiv Portugala* od 10. srpnja 1984., *Union Alimentaria Sanders SA* od
7. srpnja 1989., *Brigandi protiv Italije* od 19. veljače 1991. i dr.).

6.
Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je nerazumno dugim trajanjem
sudskog postupka u konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice
da zakonom ustanov­ljeni, neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njezinim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stav­kom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

7.
Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti te posebno sveukupno vrijeme
trajanja sudskog postupka u konkretnom slučaju, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke
ove odluke.

8.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu
naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku
Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz
iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog razdoblja trajanja sudskog
postupka i prije 5. studenoga 1997., što ovisi o osobitim okolnostima svakog
pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi, njegovu hitnost, a
napose značaj koji postupak ima za podnositelja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten temeljem članka 63.
stav­ka 2. Ustavnog zakona u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donošenje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i
činjenica da je Općinskom sudu u Zagrebu određen kratak rok u kojem je taj sud
dužan donijeti odluku u predmetu broj: Pn-3332/02, čime se na najdjelotvorniji
način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

Iznos
pravične naknade, kojeg je podnositeljica zahtijevala u ustavnoj tužbi, u
dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je
ocijenio neprimjerenim.

9.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-1397/2002

Zagreb,
21. svibnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc.** **Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 97/2003-1254