## Strategija nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske

### NN 32/2002 (28.3.2002.), Strategija nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske

# HRVATSKI SABOR

692

Na temelju članka 80. Ustava Republike Hrvatske, Hrvatski sabor na
sjednici 19. ožujka 2002., donio je

## STRATEGIJU

### NACIONALNE SIGURNOSTI REPUBLIKE HRVATSKE

UVOD

1. Dokument »Strategija nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske«
predstavlja, sukladno s Ustavom Republike Hrvatske, konceptualni dokument u
kojem Hrvatski sabor, kao najviša politička i zakonodavna institucija, utvrđuje
i prihvaća političke stavove o temeljnim pitanjima nacionalne sigurnosti. Ovaj
dokument osigurava jedinstvene osnove za kreiranje i provedbu sustavnih
institucijskih rješenja, kao i mjera i aktivnosti u pogledu reagiranja na opće
sigurnosne izazove i konkretne oblike ugro­žavanja Republike Hrvatske.
Konceptualna rješenja postavljena u ovom dokumentu izraz su, primarno,
projekcije četiriju temeljnih čimbenika: (1) sadašnje geopolitičke pozicije
Republike Hrvatske – koju obilježava odlučno nastojanje za približavanjem i
ulaskom u euro-atlantske i europske sigurnosne organizacije, (2) stanja na
području sigurnosnih izazova i rizika za Republiku Hrvatsku, (3) stanja sustava
i uspješnosti realizacije funkcije nacionalne sigurnosti, te (4) raspoloživih
resursa.

2. Pod nacionalnom sigurnošću
Republike Hrvatske razumijevaju se: (1) određeno (postignuto ili projektirano)
stanje sigurnosti, (2) funkcionalno područje djelovanja različitih sigurnos­nih
institucija, zajedno s ukupnim društvenim nastojanjima na polju postizanja
sigurnosnih ciljeva, te (3) same institucije sigurnosti, povezane u uređeni
sustav odnosa. Republika Hrvatska nastoji izgrađivati stanje nacionalne
sigurnosti u kojem će biti osigurani njena sloboda, suverenost i teritorijalni
integritet u okvirima međunarodno prihvaćenih aranžmana, ljudske slobode i
prava njenih građana, politička i socijalna stabilnost društva, stabilan
ekonomski razvoj u uvjetima slobode tržišta i poduzet­ništva, funkcioniranje
pravne države, unutarnji red i osobna sigurnost građana, te zdravi i stabilni
ekološki uvjeti. U navedenom smislu, nacionalna sigurnost može se definirati
kao stanje zaštiće­nosti temeljnih vrijednosti društva i na njima zasnovanih
institucija.

I. Sigurnosno okruŽje i izazovi Republike
Hrvatske

3. Današnji svijet odlikuje
se brzim i dinamičnim promjenama u međunarodnim odnosima. Iako je nakon
propasti bipolarnoga svjetskog poretka, očuvana svjetska struktura kolektivne
sigurnosti kroz sustav *Organizacije ujedinjenih naroda*, odnosi među
vodećim akterima međunarodnih odnosa temeljito su izmijenjeni. Većinu događaja
na gospodarskom, obrambenom, sigurnosnom, socijalnom i drugim područjima
određuju dva proturječna procesa. S jedne je strane, globalizacija, kao proces
integracije raznorodnih upravljačkih sustava i kultura u jednu cjelinu, zbog
koje dolazi do objedinjavanja vrijednosnih sustava, pravnih poredaka i
tehnologija. Nasuprot globalizaciji, odvija se proces jačanja poje­dinačnih
identiteta svake vrste – nacionalnih, regionalnih, kul­turnih, vjerskih i
drugih. Republika Hrvatska dio je te nove realnosti, u čijem oblikovanju –
sukladno s vlastitim mogućnostima i interesima – želi aktivno sudjelovati. U
takvim okolnostima sve više dolazi do izražaja načelo o nedjeljivosti
sigurnosti – nema jačanja vlastite sigurnosti na račun tuđe sigurnosti. Jednako
tako, nema učinkovitog sraza s rizicima i prijetnjama bez uzajamne suradnje i
pomoći. Novi izazovi traže nova rješenja.

4. Sigurnosno okružje
Republike Hrvatske uvjetovano je određenim faktorima koji imaju presudan
utjecaj na njezin sadašnji položaj. Prije svega, Hrvatska je tranzicija prema
demokratskom društvenom uređenju i tržišnome gospodarstvu bila u svojoj prvoj
dionici obilježena oružanom agresijom, s ciljem onemogućavanja stjecanja
hrvatske neovisnosti. Većina gospodarskih poteškoća s kojima smo danas suočeni,
kao i većina sigurnosnih rizika, uzrokovani su, više ili manje izravno, upravo
navedenom okolnošću. Usprkos tome, sigurnosno okružje danas je povoljnije nego
ikad u zadnjih deset godina.

5. Nestabilnost dijela
okružja, koje je tek pred početkom društveno-gospodarske tranzicije,
predstavlja sigurnosni izazov za Republiku Hrvatsku. Međutim, ta nestabilnost
više ne pred­stav­lja izravnu sigurnosnu prijetnju.

6. Više od šest godina od
potpisivanja Dejtonskog mirovnog sporazuma, Bosna i Hercegovina se i dalje
nalazi pod intenzivnim upravljačkim nadzorom međunarodne zajednice. Centralna
državna administracija ne funkcionira na razini potrebnoj za uspješno
upravljanje državom. Položaj hrvatskoga naroda u Bosni i Hercegovini, između
ostalog, osjetljiv je i zbog same činjenice njegove malobrojnosti. Povratak
prognanika i izbjeglica – jedan od glavnih uvjeta za normalizaciju života i
društva u cjelini – ne odvija se ravnomjerno. Prisutan je očit nerazmjer među
entitetima.

7. Savezna Republika Jugoslavija, koja je u proteklih deset godina bila
glavni uzročnik regionalne nestabilnosti, nakon parlamentarnih i predsjedničkih
izbora u listopadu 2000. godine, više ne predstavlja izravnu sigurnosnu
prijetnju, nego potencijalnog partnera. Bilateralni odnosi su normalizirani i
opravdano se očekuje njihov razvoj, putem različitih oblika bilateralne i
regionalne suradnje. Izrastanje čitavog prostora Jugoistočne Europe u zonu
partnerstva, stabilnosti i gospodarskog napretka, zahtijevat će aktivnije
sudjelovanje Republike Hrvatske.

8. Hrvatsko okruženje također čine i stabilne i konsolidirane
demokracije. Jedne se nalaze u visokom stupnju tranzicije, neposredno pred
stjecanjem članstva u Europskoj uniji. Mađarska je od 1999. godine članica
NATO-a, što predstavlja značajan doprinos regionalnoj stabilnosti. Druge su
matica europskih integracija, odnosno euro-atlantskih asocijacija. Sve te
zemlje predstav­ljaju važno tržište za hrvatsku robu i usluge te ključni su
partneri u svakom pogledu. Postojeća otvorena pitanja nisu u proteklom
desetljeću predstavljala zapreku intenzivnoj komunikaciji Repub­like Hrvatske s
tim prostorom.

9. Širenje Europske unije i NATO-a predstavlja za Hrvatsku najznačajniji
međunarodni proces. Pristupanje objema integracijama jest jedan od najvažnijih
nacionalnih ciljeva. Hrvatska u potpunosti dijeli i podupire vrijednosti i
ciljeve na kojima su EU i NATO utemeljeni. Od vremena nastanka, ove su
strukture bile jamac mira, stabilnosti, društvenog razvoja, ljudskih prava i
gospodarskog rasta. Povezanost ovih dvaju sustava i komplementarnost njihovih
mehanizama i procedura u području vojno-političke suradnje i sigurnosti,
sustavno se proširuje i jača. Zajednička europska sigurnosno – obrambena
politika Europske unije zasnovana je na izravnoj suradnji s NATO-om, bez
ugrožavanja autonomije i jedne organizacije. Značenje i pozitivan učinak toga
procesa vidljivi su na primjeru Poljske, Mađarske i Češke. Za Hrvat­sku,
članstvo u EU i NATO-u pruža jedinstvenu povijesnu prigodu za očuvanje i
jačanje demokracije, zaštitu neovisnosti, kao i neograničene mogućnosti
gospodarskog napretka.

10. Uza sve recentne i
aktualne izazove i krize, uvjeti za daljnji razvoj i širenje demokracije i
slobodnog tržišta, nikad nisu bili povoljniji. Postojeća suradnja i
transparentnost u vojnim odnosima podižu kvalitetu odnosa i jačaju povjerenje
među državama. Nestankom blokovskoga vojnog rivalstva nestao je i rizik
izbijanja vojnog sukoba većih razmjera.

11. Napretku unatoč, brojni
izazovi preostaju u Europi i svijetu. Dinamika lokalnih i regionalnih kriza
koje često i iznenadno izbijaju, neprestano prijeti prelijevanjem. Fenomen
globalizacije donosi sa sobom niz novih sigurnosnih izazova, nepoznatih
bipolarnom svjetskom poretku. Širenje (proliferacija) oružja za masovno
uništavanje – nuklearnoga, kemijskog i bakteriološko-biološkog – organizirani
međunarodni kriminal, izbjegličko-prog­naničke krize, etnički sukobi, neki su
od najvažnijih. Države, međunarodne organizacije i nadnacionalne integracije
intenzivno razvijaju kapacitete za odgovor na navedene izazove. U tijesnoj vezi
s ovim pojavama jest progresivni razvoj međunarodnoga prava, koje se proteže na
nova područja i biva tumačeno na novi način.

12. Terorizam kao globalna prijetnja najizravnije naglašava važnost
načela nedjeljivosti sigurnosti. Mada se na njegovu opasnost učestalo i
sustavno upozoravalo u protekloj dekadi, stvarnim je globalnim izazovom
terorizam postao nakon napada na Sjedinjene Američke Države, 11. rujna 2001.
Bez odgovarajuće suradnje čitave međunarodne zajednice, terorizam kao globalna
prijetnja neće biti iskorijenjen. Iako nije izravno ugrožena, Hrvat­ska u
potpunosti podupire napore i ciljeve Međunarodne antite­roritičke koalicije,
predvođene Sjedinjenim Američkim Državama. Hrvatska, sukladno s vlastitim
mogućnostima, u koordiniranim naporima s međunarodnom zajednicom, Koaliciji
pruža aktivnu potporu. Riječ je o strateškom opredjeljenju za zajedničke
vrijednosti, ciljeve i sredstva.

13. Sigurnosni položaj Republike Hrvatske određen je njezinom novijom
poviješću, njezinom multiregionalnom pripadnošću i njezinim integracijskim
nastojanjima i perspektivama. I dok novija povijest predstavlja opterećujući
čimbenik nacionalne sigurnosti shvaćene u njezinom najširem smislu,
integracijske su perspektive jedinstvena povijesna prigoda za njezino jačanje i
za uklanjanje svih posljedica rata i agresije. Potpisivanjem i očekivanim
stupanjem na snagu *Sporazuma o stabilizaciji* *i pridruživanju s
Europskom unijom,* otvara se jedinstven prostor suradnje i sigurnosti.
Realno je očekivati da će u bližoj budućnosti isti institucionalni okvir
suradnje s EU imati sve, odnosno većina država sudionica *Procesa
stabilizacije i pridruživanja*.

14. Ulaskom Hrvatske u program NATO-a *»Partnerstvo za mir«* nacionalna
sigurnost dobila je dodatnu kvalitetu, a instrumenti sigurnosne politike nove
sadržaje. *Bilateralni i multilateralni* programi suradnje koji su nam
prethodno bili nedostupni, od ulaska Hrvatske u P*artnerstvo* postali su
dragocjeno sredstvo usklađivanja Oružanih snaga i čitavoga sigurnosnog sustava
s najvišim zapadnim standardima. Konačno, okolnost pripadnosti Hrvatske
najmanje trima europskim prostorima prepoznatljivog identiteta — *Srednjoj
Europi, Jugoistočnoj* *Europi i Sredozemlju* –  pruža nam mogućnost diverzificiranog i
izbalansiranog pristupa u definiranju nacionalne sigurnosne politike, pri čemu
sredozemna komponenta Hrvatske predstavlja posebno bogatstvo i identitet.

II. Vrijednosti i interesi Republike Hrvatske

15. Interesi Republike Hrvatske predstavljaju najvažnije i neupitne
potrebe hrvatske države, odnosno hrvatskih građana. Nacionalni interesi
proizlaze iz najviših vrijednosti Republike Hrvatske koje su utvrđene Ustavom,
a to su sloboda, jednakost, nacionalna ravnopravnost i ravnopravnost spolova,
mirotvorstvo, socijalna pravda, prava čovjeka, nepovredivost vlasništva, oču­vanje
prirode i čovjekovog okoliša, vladavina prava i demokracija.

16. Opstanak suverene, neovisne i teritorijalno cjelovite dr­žave sa
svojim nacionalnim identitetom i temeljnim vrijednostima, te zaštita života i
imovine njezinih građana, predstavljaju vitalne interese Republike Hrvatske.

17. Međutim, postoje i drugi interesi koji su važni za sigurnost
Republike Hrvatske odnosno, za dobrobit države, hrvatskoga naroda i svih njenih
građana. Očuvanje i razvoj demokracije i demokratskih institucija, vladavina
prava, gospodarski prosperitet te socijalna pravda, predstavljaju važne
interese Republike Hrvat­ske. Demokratske vrednote, kao što su sloboda, ljudska
i manjinska prava i jednakost, predstavljaju integralni dio ovih interesa.

18. Republika Hrvatska smatra da su očuvanje njezinoga kulturnog i
povijesnog identiteta, te dobrobit dijelova hrvatskoga naroda u drugim državama
važan nacionalni interes.

19. Također, mirno, stabilno i sigurno okružje predstavlja važan interes
Republike Hrvatske. Republika Hrvatska smatra da razvoj demokracije i demokratskih
vrednota i načela u užoj i široj regiji, širenje Europske unije i NATO-a te
međunarodna suradnja, izravno i pozitivno utječu na njezinu nacionalnu
sigurnost.

20. Očuvanje i daljnji razvoj međunarodnoga poretka, ute­me­ljenoga na
principima pravde, poštovanja međunarodnoga prava te političke i gospodarske
ravnopravnosti, od važnoga je interesa za Republiku Hrvatsku.

21. Isto tako, očuvanje i zaštita okoliša, zdravlje i dobrobit svih
njezinih građana predstavljaju važne interese Republike Hrvatske.

22. Republika Hrvatska je odgovorna članica međunarodne zajednice,
poštuje međunarodno pravo i obveze, te se zalaže za mirno rješenje sporova.
Republika Hrvatska je odlučna upotrije­biti sve raspoložive sposobnosti i
resurse, uključujući i oružane snage, ako bude neophodno, kako bi zaštitila
svoje vitalnenacionalne interese.

III. Izazovi, rizici i prijetnje Republici
Hrvatskoj

23. Iako je u neposrednom okružju Republike Hrvatske u ovom trenutku
situacija stabilna, potencijalna krizna žarišta koja mogu negativno utjecati na
sigurnost i stabilnost Republike Hrvat­ske i dalje postoje. Premda Republika
Hrvatska zasad nije suočena s izravnom prijetnjom, određeni procesi u njezinu
okružju predstavljaju sigurnosne rizike koji mogu imati potencijal prerastanja
u izravnu prijetnju sigurnosti i stabilnosti Republike Hrvatske.

24. Opasnost vojne prijetnje u regiji će u dužem razdoblju biti značajno
smanjena, ali ne i potpuno eliminirana. Vjerojatnost međudržavnoga vojnog
sukoba svedena je na minimum, ali i dalje postoji mogućnost nastajanja sukoba
niskog intenziteta na odre­đenim područjima u regiji.

25. S obzirom na položaj
Republike Hrvatske, na njezinu stabilnost i sigurnost mogu negativno utjecati
krize u njezinom neposrednom susjedstvu, ali i u širem području, posebno na
području koje obuhvaća južno Sredozemlje/sjevernu Afriku, Bliski istok i
Kavkaz. Na navedenim prostorima, koji su destabilizirani krizama, sukobima, te
visokim demografskim rastom i smanjivanjem dostupnih resursa (voda, energija),
sve je izraženije djelovanje transnacionalnih prijetnji i prenošenje kriza
prema europskom kontinentu.

26. Republika Hrvatska se
nalazi na području pravaca kojima se europski prostor povezuje s novim
energetskim izvorima na području Azije (Kavkaz, središnja Azija), pravaca koji
povezuju ekonomski razvijene države Zapadne Europe s industrijski nerazvijenim
ali resursima bogatim područjem istočne Europe, te na području prometnih
pravaca kojima je središnja Europa povezana sa Sredozemljem i s jugoistokom
Europe. Mogući sukobi interesa u ovladavanju tranzitnim pravcima pristupa novim
resursima ili stjecanju utjecaja na područjima koja su izvor navedenih resursa,
ili sukobi interesa država koje posjeduju resurse i država na putovima pristupa
resursima, mogu dovesti do pojava širih regionalnih kriza, čime se otvara
mogućnost ugrožavanja sigurnosti i stabilnosti Republike Hrvatske.

27. Tranzicijski problemi
država na području istočne i jugoistočne Europe: Neizbježne posljedice procesa
političke i gospodarske tranzicije u izgradnji parlamentarne demokracije i
tržišnoga gospodarstva, su poremećaji i nered u državnom sustavu, pogoršavanje
socijalnih prilika i pad životnog standarda sta­novništva, sukobljavanje
centara moći, te porast kriminala. S obzirom na navedeno, u državama koje prolaze
kroz krize izazvane procesom tranzicije, postoji mogućnost unutarnje
destabilizacije, a time i promjene politike koja može voditi i prema različitim
oblicima međudržavnog revanšizma, te time i porastu mogućnosti međudržavnih
sukoba. Kako se u neposrednom, ali i širem okru­ž­ju Republike Hrvatske nalazi
veliki broj tranzicijskih država, problemi i teškoće unutar njih predstavljaju
sigurnosne rizike za cijelu regiju.

28. Problemi koji nastaju kao
posljedica negativnih pojava u procesu tranzicije Republike Hrvatske.
Poremećaji gospodarskog sustava Republike Hrvatske, korupcija, negativna
demografska kretanja, smanjivanje udjela radno aktivne populacije, visoka stopa
nezaposlenosti samo su neke od manifestacija takvih pojava.

29. Problemi u funkcioniranju
pravosudnog sustava i sporost u rješavanju sudskih postupaka predstavljaju
ozbiljni problem koji može značajno utjecati na sigurnost Republike Hrvatske.
Takvo stanje potkopava povjerenje građana i gospodarskih subjekata u
funkcioniranje države i vladavinu prava.

30. Negativna demografska
kretanja već su duže vrijeme prisutna u Republici Hrvatskoj, a do posebnog
izražaja su došle u prošlom desetljeću. Ove tendencije predstavljaju opasnost
za sigurnost Republike Hrvatske i postaju ograničavajući čimbenik gospodarskog
i društvenog razvoja.

31. Pitanja prava i zaštite
nacionalnih manjina u državama regije te pokušaj njihovoga jednostranog
rješavanja predstavlja potencijalni izvor sukoba među državama, što može
izravno utjecati na sigurnost Republike Hrvatske.

32. Granična pitanja nastala
kao posljedica raspada bivše SFR Jugoslavije, potencijalni su izvor
nestabilnosti. Međutim, osim kao na sigurnosni rizik, Republika Hrvatska na
njih gleda i kao na izazov čijim rješavanjem se bitno može pridonijeti
regionalnoj stabilnosti.

33. Intenziviranje
transnacionalnih prijetnji u regiji i izvan nje – globalni terorizam,
organizirani kriminal, izbjegličke krize – neposredno i posredno će utjecati na
nacionalnu sigurnost Repub­like Hrvatske. Ove pojave, bez obzira je li njihovo
izvorište u neposrednom okružju ili izvan njega, realni su sigurnosni rizik za
Republiku Hrvatsku. Globalni terorizam predstavlja prijetnju međunarodnom miru
i sigurnosti, čime se ugrožavaju i interesi Republike Hrvatske. Djelovanje
organiziranoga kriminala i posljedice koje ono donosi (destabilizacija državnih
institucija, na­ru­šavanje pravnoga poretka, gospodarski kriminal i korupcija)
predstavljaju veliki sigurnosni rizik za Republiku Hrvatsku. Kao značajan
sigurnosni rizik treba istaknuti i problem krijumčarenja oružjem, opojnim
drogama, ilegalne migracije te trgovina ljudima, osobito ženama i djecom.
Republika Hrvatska je, zbog činjenice da se prostorno nalazi na području kojim
prolaze krijumčarski pravci iz Azije, Afrike i istočne Europe prema za­pad­noj
Europi, posebno osjetljiva na ovakvu vrstu ugrožavanja njezine sigurnosti.

34. Navedeni sigurnosni rizici u sebi nose opasnost negativnog utjecaja
na državna tijela i institucije Republike Hrvatske na svim razinama, te na
ekonomske subjekte u Republici Hrvatskoj. Krajni rezultat ovakvih aktivnosti
može dovesti do kriminalizacije društvenih odnosa i intenziviranja pojavnih
oblika terorizma i organiziranog kriminala (ubojstva i drugi oblici nasilnog
kriminala), a posebno porasta svih oblika ekonomskog kriminala. Sve navedene
negativne pojave, ukoliko se ne poduzmu koraci prema njihovu suzbijanju, mogu
dovesti do ugrožavanja osnova poli­tičkoga, pravnog i ekonomskog sustava
Republike Hrvatske, te ujedno predstavljati katalizator za pojavu i širenje
rasizma, ksenofobije i drugih negativnih društvenih procesa.

35. Moguće posljedice prirodnih i tehničko-tehnoloških nes­reća u zemlji
i regiji, predstavljaju stalni sigurnosni rizik za Republiku Hrvatsku, njezino
stanovništvo i materijalna dobra. Posebnu prijetnju životu građana i njihovoj
imovini predstavljaju šumski požari, za čiju se prevenciju i borbu svake godine
angažiraju veliki ljudski i materijalni resursi.

36. Posebno značajnu opasnost predstavljaju potencijalne tehnološke
katastrofe, čiji efekti mogu zahvatiti ne samo teritorij Republike Hrvatske,
već i susjedne države. Zbog postojanja zastarjelih i ekološki »prljavih«
industrija u zemljama regije, te teških ekoloških posljedica mogućih ekoloških
katastrofa ovaj sigurnosni rizik bit će prisutan duže razdoblje.

37. Opasnosti povezane sa širenjem infektivnih bolesti i zaraza te
bolesti ovisnosti predstavljaju sigurnosni rizik, koji bi u budućnosti mogao
rasti.

38. Uz nabrojane rizike, u Republici Hrvatskoj su i dalje prisutne
posljedice petogodišnjeg rata, pri čemu se posebno ističe opasnost od zaostalih
mina i eksplozivnih sredstava koje ugro­žavaju ljudske živote i gospodarski
razvoj.

39. Mogućnosti ugrožavanja informatičkog sustava Repub­like Hrvatske:
Stalno povećavanje korištenja informatičke tehnologije u javnoj i privatnoj
sferi, praćeno je konstantnim pove­ćanjem rizika kompjutorskoga kriminala i
ugrožavanja infor­matičkih sustava. Na ovom području rizici nisu samo u mo­gućnosti
vanjskog ugrožavanja informatičkog sustava Republike Hrvatske, već i u mogućim
zlouporabama privatnih podataka građana Republike Hrvatske od strane državnih
tijela i institucija Republike Hrvatske, ili privatnih organizacija.

40. Negativne posljedice procesa globalizacije: Narastajuća globalna
razlika između bogatih i siromašnih zemalja, zajedno s političkim posljedicama
te neravnopravnosti, može negativno utjecati na gospodarske interese i razvoj
Republike Hrvatske. Na ovom području moguće je očekivati pritiske na Republiku
Hrvat­sku radi prihvaćanja rješenja koja ne bi bila u interesu razvoja
hrvatskoga gospodarstva ili bi ugrožavala druge hrvatske interese i ciljeve.

IV. Sigurnosni
koncept

41. Kroz sigurnosni koncept definirana je temeljna svrha djelovanja na
području nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske. Njime su određeni svrha i
način realizacije funkcije nacionalne sigurnosti kao područja društvenog
nastojanja usmjerenog na zaštitu, promicanje i ostvarivanje nacionalnih
interesa u uvjetima postojećih i očekivanih sigurnosnih izazova, rizika i
ugrožavanja, te s obzirom na raspoložive resurse.

42. Sigurnosni koncept temelji se na strategijskoj postavci da je
nacionalna sigurnost područje djelovanja kojim se osiguravaju opstanak i
pretpostavke razvoja društva u odnosu na ostale međunarodne čimbenike. U okviru
navedenog pristupa, strategijsko promišljanje nacionalne sigurnosti daje
prioritet na komponente koje su po prirodi djelatnosti usmjerene prema među­narodnom
okruženju. Ostale komponente društvenog djelovanja obuhvaćene su u mjeri u
kojoj svojim određenim aspektima posredno sudjeluju u jačanju ukupnih
sigurnosnih potencijala i otpornosti na sigurnosne rizike i prijetnje. U
metodološkom smislu, sigurnosni koncept prezentiran je putem definiranja
sigurnosnih ciljeva Republike Hrvatske, te načela u okviru kojih se mjerama i
instrumentima sigurnosne politike ostvaruju nastojanja na području nacionalne
sigurnosti.

Sigurnosni ciljevi Republike Hrvatske

43. Opći sigurnosni cilj Republike Hrvatske je izgradnja pretpostavki i
uvjeta za slobodan, pravedan i stabilan politički, ekonomski i socijalni razvoj
hrvatskog društva, u suradnji i međusobnoj usklađenosti s drugim demokratskim
državama. On će se ostvarivati putem postignuća sljedećih posebnih sigurnosnih
ciljeva:

• Uspostava, razvoj i provedba odgovarajućih politika, mjera, aktivnosti
i institucija na sigurnosnom području – sadržajno primjerenih zahtjevima za
uspješno prevladavanje suvremenih i budućih sigurnosnih rizika i prijetnji za
Republiku Hrvatsku.

• Izgradnja povoljnoga međunarodnoga sigurnosnog okružja na regionalnoj
i globalnoj razini kroz uključivanje u međunarodne sigurnosne integracije i
suradnju s drugim demokratskim državama.

• Razvoj stabilnog i gospodarski naprednog društva koje će biti
dugoročno sposobno izgrađivati i održavati učinkovite sigurnosne mehanizme i resurse,
te uspješno odgovarati na sigurnosne izazove, rizike i prijetnje.

Načela ostvarivanja nacionalne sigurnosti

44. Kroz načela ostvarivanja nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske
postavljeni su temeljni konceptualni okviri organiziranja i djelovanja
namjenskih institucija nacionalne sigurnosti, ali i svih drugih društvenih
institucija i subjekata koji svojim aktivnostima posredno ili neposredno
pridonose izgradnji i ostvarivanju nacionalne sigurnosti. Ova načela
predstavljaju opće kriterije za usklađivanje i vrednovanje postignuća na
području nacionalne sigurnosti. Ona su dugoročno postavljena, ali su podložna
periodičnom vrednovanju i preispitivanju.

45. Načelo *kompleksnosti i višekomponentnosti nacionalne sigurnosti*
zasniva se na modernom pristupu poimanju nacionalne sigurnosti kao rezultata
poduzetih napora na više različitih pod­ručja društvene aktivnosti (političkom,
ekonomskom, diplomatskom, obrambenom, znanstvenom i tehnološko-tehničkom,
unutarnje-sigurnosnom i ekološkom). Društvena nastojanja na navedenim
područjima odvijaju se u skladu s njihovom prirodom, njihovim ciljevima i
logici funkcioniranja, dok ih u okvire nacionalne sigunosti povezuju zajednički
razlog djelovanja – očuvanje i unaprjeđenje nacionalne sigurnosti – te
zajednički opći ciljevi. To podrazumijeva razlikovanje posebnih funkcionalnih
područja, odnosno namjenskih institucija nacionalne sigurnosti, koje su
specifično organizirane zbog ostvarivanja navedene funkcije, u odnosu na ostala
područja, subjekte i nositelje kojima je ostvarivanje uloga i zadaća u sklopu
nacionalne sigurnosti samo jedna od djelatnosti. Među namjenski formiranim
institucijama i dalje se ističu oružane snage, obavještajno sigurnosne službe,
policija te posebna upravljačka i politička tijela. U modernom pristupu
nacionalnoj sigurnosti oni trebaju biti sposobni za sustavno i povezano
djelovanje i prestaju biti isključive komponente sustava nacionalne sigurnosti,
što ne umanjuje njihovu ključnu ulogu u sustavu.

46. Načelo *konceptualne i pravne uređenosti područja nacionalne
sigurnosti.* Republika Hrvatska polazi od stajališta da u modernom
demokratskom društvu nacionalna sigurnost mora biti konceptualno i pravno
uređeno područje društvenog djelovanja. Konceptualna i pravna rješenja trebaju
biti racionalno osmišljena, primjerena objektivnim uvjetima i postavljenim
sigurnosnim ciljevima, društveno pravedna te postavljena u funkciji potpore
demokratskom razvoju društva. U formalnom smislu ona moraju biti sukladna
ustavnim odredbama, normama međunarodnog prava, te međunarodnim obvezama koje
je na tom području prihvatila Republika Hrvatska. Nadležnosti i međusobni
odnosi institucija moraju biti jasno uređeni i dosljedno provođeni u praksi.

47. Načelo *integralnog upravljanja i nadzora nad ostvarivanjem
funkcija nacionalone sigurnosti* podrazumijeva sustavno organiziranje i
koordinirano provođenje mjera i aktivnosti na području nacionalne sigurnosti,
te njihovo stavljanje pod aktivni nadzor najviših tijela civilne vlasti.
Najviša politička tijela – Sabor, Predsjednik Republike Hrvatske i Vlada
Republike Hrvatske – ostvaruju političku nadzornu funkciju nad ostvarivanjem
nacionalne sigurnosti, odnosno nad svim profesionalnim upravljačkim
institucijama, posebnim nositeljima mjera i aktivnosti te cjelokupnim
funkcionalnim djelovanjem sustava. To će omogućiti primjereni demokratski
nadzor, povezivanje i usklađivanje djelovanja raspoloživih potencijala sa
sinergističkim učincima, te racionalnost distribucije i korištenja dostupnih
resursa.

48. Načelo *aktivnog
uključivanja i učinkovitog sudjelovanja* u međunarodnim nastojanjima za
izgradnju povoljnoga sigurnos­nog okružja. Republika Hrvatska gleda na
nacionalnu sigurnost kao varijablu koja predstavlja rezultat unutarnje snage i
stabilnosti države te stabilnosti i napretka međunarodne zajednice. U
suvremenim uvjetima, sigurnost je nedjeljiva – države i narodi me­đu­sobno su
sigurnosno ovisni i upućeni jedni na druge. Navedena činjenica uvjetuje
zajednički kooperativni pristup država, njihovo međusobno uvažavanje,
usklađivanje i međusobno ojača­vanje različitih organizacijskih mehanizama i
sudionika, orijentaciju na preventivno djelovanje na sigurnosnom području, te
određivanje dugoročnih strategija djelovanja. Stabilno i sigurno međunarodno
okružje, kao interes Republike Hrvatske, ne nastaje samo po sebi niti Republika
Hrvatska želi biti samo pasivni korisnik prednosti takvog okružja koje bi
nastalo nastojanjima drugih država. Osjećamo se odgovorni i obavezni aktivno
pridonositi izgradnji takvih uvjeta, u skladu s objektivnim mogućnostima i
raspoloživim resursima, te u onim organizacijskim oblicima angažiranja i
aktivnostima u kojima možemo pružiti kvalitetni doprinos.

49. *Načelo zdravog i
ravnopravnog partnerstva* predstavlja osnovu našeg pristupa uređenju odnosa
s drugim državama. Zdravo partnerstvo podrazumijeva uspostavu odnosa suradnje i
povjerenja, te lojalnosti svakog sudionika prema zajednički prihva­ćenim
metodama i ciljevima. Ravnopravnost ne znači potpuni paritet u odnosu na
sudjelovanje u zajedničkim tijelima, ili pak ravnomjeran doprinos u svim
zajedničkim poduhvatima. Ona znači angažiranje uz ravnopravne i pravedne uvjete
– ekvivalentno objektivno raspoloživim resursima te sukladno doprinosu u
ostvarivanju zajedničkih ciljeva.

50. *Regionalna usmjerenost sigurnosnog djelovanja* proizlazi iz
činjenice da je Republika Hrvatska relativno mala država, te da su sigurnosni
problemi suvremenog svijeta brojni i kompleksni. Zato, dok načelno podupire
globalni pristup i angažiranje u međunarodnim sigurnosnim aktivnostima,
Republika Hrvatska naglasak i težište stavlja na svoje angažiranje u okviru
regije u kojoj se nalazi. Sigurnosni izazovi i prijetnje u regiji u kojoj se
nalazi, bez obzira na njihov opseg, imaju veću važnost za nacionalnu sigurnost
Republike Hrvatske od regionalnih izazova i prijetnji u drugim dijelovima
svijeta.

V. Sigurnosna politika Republike Hrvatske –
podruČja i instrumenti

Integracija u NATO

51. Integracija u NATO jedan je od glavnih ciljeva hrvatske vanjske i
sigurnosne politike. Mada je NATO i dalje organizacija za kolektivnu obranu,
njegova uloga i misija se šire. Strateški koncept NATO-a, usvojen na summitu u
Washingtonu 1999., predstavlja sigurnosnu platformu koju Hrvatska u potpunosti
prihvaća i u čijem ostvarivanju želi sudjelovati. Vrijednost NATO-a, Hrvatska
ne nalazi samo u sigurnosnim jamstvima za slučaj oružane agresije, već i u
sustavu vrijednosti kojemu Hrvat­ska pripada i u skladu s kojima se želi
razvijati. Ulaskom u Partnerstvo za mir (PfP) i Euroatlantsko partnersko vijeće
(EAPC), Hrvatskoj se pruža mogućnost intenzivnog razvoja odnosa s NATO-om kao
organizacijom, te s njegovim članicama pojedi­načno.

52. Hrvatska drži iznimno važnim političko-savjetodavne mehanizme *Euro-atlantskoga
partnerskog vijeća* (EAPC), najobuhvatnijeg i najsadržajnijeg trans-atlantskog
sigurnosno-poli­tičkog foruma, u kojemu će i u budućnosti aktivno i
konstruktivno sudjelovati. Važan element suradnje u okviru *Partnerstva za
mir* jest *Proces planiranja i raščlambe* (PARP), u okviru kojega
Hrvatska i NATO definiraju i ostvaruju partnerske ciljeve. Ti ciljevi
predstavljaju inventar kapaciteta koje će Hrvatska kao partner razviti i
staviti na raspolaganje NATO-u za zajedničke potrebe, kao i jezgru iz koje će
se sukcesivno razvijati ostali kapaciteti, sve do postizanja pune
kompatibilnosti stjecanjem statusa članice *Saveza.* Sukladno s tim,
Hrvatska drži prioritetnim sudjelovanje u mirovnim i humanitarnim misijama pod
vodstvom NATO-a. Relevantna iskustva u tom pogledu Hrvatska je stekla tijekom
šest godina potpore misiji IFOR/SFOR-a u susjednoj Bosni i Hercegovini.

53. Ulazak Republike Hrvatske u NATO strateški je srednjo­ročni cilj
kojem će se podrediti svi objektivno raspoloživi resursi. Pripreme i prilagodbe
za punopravno članstvo moraju teći sustav­no i koordinirano na razini cijele
države. U tu svrhu već je osnovana Međuresorna radna skupina Vlade Republike
Hrvatske, sa zadaćom pripreme godišnjih planova za pripremu članstva Re­pub­like
Hrvatske u NATO-u. Ulaskom Hrvatske u *Akcijski plan za članstvo u NATO-u*
(MAP), izrada godišnjih planova priprema, postat će formalan oblik komunikacije
sa Savezom.

54. U skladu s politikom »otvorenih vrata«, Savez će uputiti poziv za
pristupanje novim članicama. Širenjem NATO-a, proširit će se i područje
vladavine zajedničkih vrijednosti – demokracije, ljudskih sloboda i vladavine
prava. Hrvatsku očekuje iznimno intenzivan proces harmonizacije s NATO-om, s
ciljem približa­vanja visokim standardima Saveza. Ti standardi su i politički i
tehnički. Za očekivani ulazak u članstvo NATO-a bit će potrebno ispuniti i
jedne i druge.

Integracija u Europsku uniju i Europsku sigurnosno-
-obrambenu politiku (ESDP)

55. Integracija u Europsku uniju najznačajniji je i najsloženiji
poduhvat pred kojim stoje hrvatska država i društvo. Riječ je o procesu koji će
imati dalekosežne posljedice za hrvat­sko društvo u cjelini, na njezino
gospodarstvo i na nacionalnu sigurnost. Poseban aspekt te integracije jest *Europska
sigurnosno-obrambena politika* (ESDP), kao integralni dio *Zajedničke
vanjsko-sigurnosne politike EU* (CSFP). Potpisivanjem i stupanjem na snagu
Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju (SAA) s EU, Hrvatska i formalno
otpočinje politički dijalog i suradnju s Unijom o svim temama za koje strane
utvrde da su od zajedničkog interesa, uključujući i sigurnosno-obrambena pitanja.

56. Hrvatska će svoju vanjsku i sigurnosnu politiku uskla­đivati sa
stajalištima i djelovanjem EU, u svim važnijim pitanjima globalnoga, europskog
i regionalnog karaktera. Hrvatska izražava spremnost i interes za sudjelovanje
u mirovnim i humanitarnim misijama EU – tzv. Petersberškim zadaćama EU,
definiranim u Amsterdamskom ugovoru iz 1997. Sudjelovanje u misijima pod
vodstvom NATO-a, odnosno EU, Hrvatska drži prioritetom u području sudjelovanja
u međunarodnim mirovnim i humanitarnim misijama. S tim ciljem, Hrvatska nudi
Europskoj uniji sve kapacitete koji stoje na raspolaganju NATO-u, uzimajući u
obzir komplementarnost ESDP-a s konceptom *Europ­skog sigurnosno-obrambenog
identiteta (ESDI),* razvijanog u okviru NATO-a.

57. Osim političkoga dijaloga i vojno-obrambene suradnje, Hrvatska
važnim drži i suradnju i usklađivanje politike i prak­tičnog djelovanja u borbi
za suzbijanje tzv. asimetričnih sigurnosnih izazova, rizika i prijetnji –
terorizma, organiziranog kriminala, ilegalnih migracija i trgovine ljudima,
osobito ženama i djecom. Riječ je o ugroženostima čiji inicijatori i
organizatori koriste Hrvatsku prvenstveno kao koridor, odnosno tranzitno
područje na putu prema EU, koja je najčešće krajnje odredište djelovanja.
Osobito značenje imat će učinkoviti nadzor državnih granica, ali i drugi oblici
pravosudne suradnje i suradnje na području unutarnjih poslova. Kako navedeni
rizici nose snažan destabilizirajući potencijal i za samu Hrvatsku, suradnja u
borbi na suzbijanju ovih opasnosti zajednički je interes i spada u red
hrvatskih prioriteta.

Odnosi sa susjedima i regionalna suradnja

58. Razvijeni odnosi i suradnja sa susjedima temelj su i politički
preduvjet potpune hrvatske intergracije u europsku maticu. Bez mira i
sigurnosti u našem neposrednom okružju, ne može biti postignuta optimalna
razina nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske. Države u hrvatskom okružju
mogu, načelno, biti razvrstane u sljedeće tri kategorije: 1.) visoko razvijene
liberalne demokracije, pripadnice europske integracijske matice, članice EU;
2.) države u visokom stupnju tranzicije, pred priključenjem Europskoj uniji,
odnosno NATO-u; 3.) države pred početkom cjelovitoga procesa tranzicije,
bremenite sigurnosnim i gospodarsko-socijalnim problemima i pod intenzivnim
nadzorom međunarodne zajednice. Niti jedna od država iz hrvatskoga okružja ne
predstav­lja izravnu sigurnosnu prijetnju za Republiku Hrvatsku. Procesi i
stanja u nekim državama predstavljaju određeni sigurnosni rizik za Republiku
Hrvatsku.

59. Odnosi s *Bosnom i
Hercegovinom* imali su u proteklom desetljeću izravan utjecaj na nacionalnu
sigurnost u Hrvatskoj. Hrvatska, zbog zemljopisnog položaja i zbog činjenice da
su Hrvati jedan od triju konstitutivnih naroda, ima izrazit interes da Bosna i
Hercegovina bude stabilna i demokratska država, sposobna za samostalan održivi
razvoj i, u što skorijoj budućnosti, potpuno integrirana u europsku maticu. S
tim ciljem, Hrvatska će nastaviti sa započetom politikom aktivne afirmacije
središnjih državnih vlasti Bosne i Hercegovine, održavajući stalan dijalog s
predstavnicima izvršne i zakonodavne vlasti susjedne države. Posebna pozornost
bit će posvećena Međudržavnom vijeću za suradnju Republike Hrvatske i Bosne i
Hercegovine. Skrb za pripadnike hrvatskoga naroda u Bosni i Hercegovini odvijat
će se transparentno i na programskoj osnovi. Osobita skrb jamči se
stradalnicima rata – udovicama, ratnoj siročadi i ratnim vojnim invalidima. *Povratak
prognanika i izbjeglica* temeljna je pretpostavka pune normalizacije
međudržavnih odnosa. Usprkos napretku, ovaj proces odvija se još uvijek sporo i
neujednačeno, uz zamjetan nerazmjer među entitetima. U Republici Srpskoj vlada
osobito restriktivna praksa glede povratka Hrvata i Bošnjaka. Hrvatska će,
svjesna svoje odgovornosti za regionalnu stabilnost i sigurnost, nastaviti s
vlastitom politikom nediskriminacije na bilo kojoj osnovi, glede povratka i
povrata imovine. Međutim, povratak je dvosmjeran proces i bez suradnje sviju
sudionika neće biti uspješan. Važan element sigurnosne politike Republike Hr­vat­ske,
u odnosu na Bosnu i Hercegovinu, jest suradnja u području kontrole granica te
općenito suradnja na području unutarnjih poslova. S ciljem onemogućavanja i
sprječavanja tzv. asimetričnih izazova i prijetnji – terorizma, organiziranog
kriminala i ilegalnih migracija – Hrvatska će poticati suradnju nadležnih
tijela dviju država. Takva suradnja trebala bi biti u narednim godinama najveći
zajednički zalog regionalnoj i europskoj sigurnosti i stabilnosti.

60. Prekretnica u odnosima
između Republike Hrvatske i *Savezne Republike Jugoslavije (SRJ)* dogodila
se parlamentarnim i predsjedničkim izborima u SRJ, u listopadu 2000. godine.
Tim događajem stvorene su pretpostavke za punu normalizaciju odnosa i, slijedom
toga, uspostavu dobrosusjedskih odnosa. Otvaranjem procesa izručenja Haškom
tribunalu najodgovornijih osoba za zločine počinjene u agresiji na Republiku
Hrvatsku, učinjen je sljedeći važan korak u procesu normalizacije.
Procesuiranjem ostalih optuženika za ratne zločine bit će otklonjena jedna od
najvećih zapreka uspostavi istinskih dobrosusjedskih odnosa i punoga povjerenja
među državama. Utvrđivanje sudbine nestalih i zatočenih građana Republike
Hrvatske tijekom ratne agresije, pitanje je od iznimne važnosti te ima
apsolutni prioritet. U preostala važna pitanja za uspostavu dobrosusjedskih
odnosa spadaju povratak prognanika i konačno utvrđivanje državne granice, kao i
rješavanje sigurnosnog pitanja hrvatske Prevlake. Ovo posljednje, Hrvatska će,
kao sigurnosno pitanje, nastojati riještiti u dobroj vjeri i na obostranu
dugoročnu korist. Samo rješavanjem preostalih otvorenih pitanja u dobroj vjeri,
bit će stvorene pretpostavke za dugoročnu dobrosusjedsku suradnju i puni
angažman svih nacionalnih resursa na objema stranama – prvenstveno
gospodarskih, zatim sigurnosnih, kulturnih i drugih. S tim ciljem iznimno je
važno bilateralnim državnim ugovorima na vrijeme urediti sva područja suradnje,
za koja postoji obostrani interes.

61. U odnosima sa *Slovenijom,* koji su tijekom čitavoga razdoblja
neovisnosti dviju država bili dobrosusjedski i partnerski, Hrvatska će
konstruktivno i u dobroj vjeri nastojati riješiti preostala otvorena pitanja.
To su, u prvom redu, pitanje granice u Piranskom zaljevu i pitanje štednih
uloga hrvatskih štediša Ljub­ljanske banke. Međutim, niti jedno od ovih pitanja
nije utjecalo, niti smije utjecati, na visoku razinu odnosa i sadržaje
partnerstva Hrvatske i Slovenije.

62. *Italija,* kao važna i velika članica EU i NATO-a, s kojom
Hrvatska dijeli dugu pomorsku granicu, važan je promotor Hrvat­ske u pristupanju
tim integracijama. Rimski i Osimski sporazumi čine nepromjenjivu sastavnicu
odnosa s Italijom.

63. *Mađarska,* odnedavno članica NATO-a, stabilan je susjed i
partner s kojim Hrvatska od stjecanja neovisnosti ima besprijekorne odnose u
svim područjima. Integracijska iskustva Mađarske dragocjena su za Republiku
Hrvatsku.

64. *Regionalna je suradnja,* u svom multilateralnom segmentu,
važna sastavnica hrvatske sigurnosne politike. U posljed­njem desetljeću ona je
bila institucionalizirana u obliku brojnih inicijativa. Raznolikost tih
inicijativa dodatno naglašava multi-regionalni identitet Hrvatske – *Srednjoeuropska*
*inicijativa* (SEI*), Proces suradnje u jugoistočnoj Europi* (SECI), *Radna
zajednica Alpe-Jadran*, *Radna zajednica podunavskih regija*, *Jadransko-jonska
inicijativa, Kvadrilaterala, Forum ministara obrane jugoistočne Europe* (SEDM)*–* glavni su primjeri regionalne fo­rum­ske suradnje. *Pakt o stabilnosti
za jugoistočnu Europu* (PS), pokrenut na inicijativu EU, potiče i omogućava
sinergiju svih postojećih inicijativa, unoseći istodobno novu kvalitetu i nove
sadržaje. Primjer uspješnosti Pakta o stabilnosti jest osnivanje *Regionalnog
centra za pomoć u implementaciji i* *verifikaciji nadzora razoružanja*
(RACVIAC), osnovanog u suradnji Njemačke i Hrvatske. Hrvatska je zainteresirana
za produbljivanje svih oblika suradnje, a u području vojno-obrambene suradnje,
za sudjelovanje u zajedničkim vojnim postrojbama, namijenjenim za djelovanje u
mirovnim misijama država srednje Europe – multinacionalnoj brigadi u okviru *Kvadrilaterale*,
kao i u okviru *Procesa suradnje srednjoeuropskih država u mirovnim
operacijama (CENCOOP)*. Ova vrsta suradnje nezaobilazna je poluga izgrad­nje
sigurnosti i povjerenja u svim regijama kojima Hrvatska pripada, a osobito u
regiji jugoistočne Europe.

Suradnja s međunarodnim organizacijama

65. Kako bi osigurala što šire razumijevanje i potporu za svoju
sigurnosnu i vanjsku politiku, Hrvatska, uz bilateralnu i regionalnu suradnju,
osobitu pozornost poklanja aktivnom sudjelovanju u radu međunarodnih
organizacija – Ujedinjenim narodima (UN), Organizaciji za europsku sigurnost i
suradnju (OSCE), Vijeću Europe (VE), Svjetskoj trgovinskoj organizaciji (WTO) i
drugima.

66. Hrvatska vidi UN kao krovnu međunarodnu organizaciju koja posjeduje
ne samo sposobnosti za kolektivnu sigurnost, već i sposobnosti za provođenje
preventivne diplomacije, mirovnih operacija i drugih mjera za izgradnju mira i
sigurnosti na globalnoj razini.

67. Organizacija za europsku sigurnost i suradnju (OSCE) predstavlja
okosnicu europske kooperativne sigurnosti. Njezine terenske misije i
promatračke aktivnosti jesu konkretan doprinos sigurnosti i širenju najviših
međunarodnih demokratskih standarda. Pozitivna iskustva koje je stekla u
izravnoj suradnji s misijom OSCE-a, Hrvatska će aktivno prenositi jačanjem
vlastitoga sudjelovanja u svim oblicima aktivnosti Organizacije.

68. Hrvatska je postala
članicom UN-a i OSCE-a neposredno nakon međunarodnog priznanja. Obje
organizacije odigrale su važnu ulogu u procesu njezine afirmacije. Najvažniji
događaj, bez sumnje, je bila uspješno provedena reintegracija hrvatskog
Podunavlja u matični ustavno-pravni poredak, pod prijelaznom administracijom
UN-a. Međutim, u početnome razdoblju članstva, Hrvatska je češće bila objekt
aktivnosti navedenih organizacija, a rjeđe aktivni subjekt u njihovim
aktivnostima.

69. U godinama koje dolaze
nastojat ćemo dodatno afirmirati vlastiti položaj, dajući odgovarajući doprinos
u svim područjima rada – političkom, gospodarskom, vojnom, kao i u području zaš­tite
ljudskih prava i demokratskih sloboda. U obje će organizacije Hrvatska
pridonositi razvoju i stvaranju opće prihvaćenih pravila i prakse u području
prevencije sukoba i upravljanja krizama.

 Kontrola oružja i mjere
izgradnje povjerenja i sigurnosti

70. Od stjecanja neovisnosti,
Hrvatska je aktivan sudionik i stranka svih globalnih međunarodnopravnih
intrumenata na području kontrole oružja i razoružanja — *Ugovora o neširenju
nuklearnog oružja* (NPT), *Ugovora o potpunoj zabrani nuklearnih proba*
(CTBT), *Konvencije o zabrani kemijskog oružja* (CWC), *Konvencije o
zabrani bakteriološko-biološkog oružja* (BWC) i *Konvencije o zabrani
određenih vrsta* *konvencionalnog oružja*, s pripadajućim protokolima
(CCW). Hrvatska je stranka i izvorna potpisnica Otavske *konvencije o zabrani
protupješačkih mina.*

71. Hrvatska nema, niti
razvija oružje za masovno uništa­vanje. Doprinos Hrvatske sprječavanju širenja
oružja za masovno uništavanje, sastojat će se u temeljitoj implementaciji
postojećih međunarodnih mehanizama te razvijanju učinkovitoga nacionalnog
sustava za nadzor izvoza, osobito osjetljivih tehnologija i supstanci za
dvostruku namjenu koje mogu biti korištene u proizvodnji takve vrste oružja,
kao i sredstava za prijenos oružja za masovno uništavanje (tehnologija
projektila). Uspjeh ovih nastojanja osigurat će se usklađenim djelovanjem
ovlaštenih tijela hrvatske državne uprave, te usvajanjem modernih zakonodavnih
rješenja, a posebno će ovisiti o daljnjem širenju međunarodne suradnje u
razmjeni podataka.

72. S tim ciljem, Hrvatska izražava
spremnost i interes za pristupanje međunarodnim aranžmanima na području nadzora
izvoza tehologije – *Vasenarski sporazum, Australska skupina i Re­žim za
nadzor tehnologije projektila* (MTCR). Osobito je važ­no za Hrvatsku
pristupiti Vasenarskom sporazumu, koji uređuje izvoz, uvoz i transfer susptanci
i robe s dvostrukom namjenom *(dual use). Uz* mogućnost razmjene
informacija, time će se unaprijediti i izgledi hrvatskih proizvođača za plasman
robe na svjetsko tržište.Hrvatska će uskladiti svoj režim na području
izvoza oružja i vojne opreme s *Kodeksom EU o izvozu oružja,* kako bi se i
na ovom osjetljivom području postigla optimalna usklađenost regulative i
djelovanja.

73. Hrvatska aktivno i u
dobroj vjeri sudjeluje u provedbi *Sporazuma o sub-regionalnoj kontroli
oružja*, sklopljenog prema članku IV. Aneksa Ib Dejtonskog mirovnog
sporazuma (*tzv. Sporazum iz Firence*), čija je uspješna implementacija .
značajno pridonijela izgradnji povjerenja među strankama (Republika Hrvatska,
SRJ, BiH/Federacija i Republika Srpska). Hrvatska, među­tim, drži da bi
pristupanje *Sporazumu o konvencionalnim snagama u Europi* (CFE Treaty) i
svođenje Sporazuma iz Firence u okvire CFE-a, bio sljedeći logičan i legitiman
korak, koristan i za regionalnu i za europsku sigurnost. Hrvatska aktivno
sudjeluje u implementaciji Bečkoga dokumenta iz 1999. i svih drugih mjera za
izgradnju povjerenja i sigurnostiusvojenih u okviru OESS-a.

74. *Problem malog i lakog oružja (SALW)* zahtijeva koordiniran
međunarodni napor, želi li ga se iskorijeniti. Hrvatska je, kao zemlja koja je
osjetila posljedice nenadziranog raspačavanja i prometa malim i lakim oružjem,
spremna aktivno sudjelovati u svim međunarodnim i regionalnim naporima za
njegovo stavlja­nje pod odgovarajući sustav nadzora. Uspješan program prikupljanja
i uništavanja malog i lakog oružja od stanovništva na cijelom području
Republike Hrvatske, a posebno u hrvatskom Podunavlju, kao i sudjelovanje
hrvatskih stručnjaka u međunarod­nim forumima, ukazuju na hrvatske mogućnosti.
Uz postojeće globalne mehanizme UN-a, te regionalne OESS-a, posebno su značajni
napori u okviru Pakta o stabilnosti.

Doprinos međunarodnim mirovnim i humanitarnim operacijama

75. Dosadašnje sudjelovanje Hrvatske u međunarodnim mirovnim i
humanitarnim operacijama bilo je ograničeno činjenicom da su svi resursi
godinama bili angažirani u obrani zemlje od agresije. Aktivniji pristup ovom
segmentu međunarodne suradnje bit će, sukladno s mogućnostima, važan element
hrvatske sigurnosne politike. Mirotvorstvo je jedno od temeljnih načela Ustava
Republike Hrvatske.

76. Pri donošenju odluka o sudjelovanju u međunarodnim mirovnim misijama
vodit će se računa o validnoj međunarodno-pravnoj osnovi manadata,
integracijskim ciljevima Republike Hrvatske, kao i lokaciji kriznog žarišta.
Sukladno s tim, Hrvatska prepoznaje UN kao krovnu organizaciju zaduženu za
očuvanje mira i sigurnosti u svijetu, pod čijim okriljem mirovne misije imaju
punu legitimnost. U samoj provedbi, za Hrvatsku će prioritet imati misije pod
vodstvom NATO i EU. *Također su, za Hrvatsku važnije mirovne misije u kriznim
žarištima koje imaju direktniji utjecaj na nacionalnu sigurnost.* S obzirom
na ogra­ničenost resursa i sposobnosti, Hrvatska će promovirati sudjelovanje u
mirovnim misijama putem partnerstva s drugim demokratskim državama te kroz
regionalno utemeljene multinacionalne mirovne snage, kao što su MLF i CENCOOP.

Razvoj obrambenih sposobnosti

77. Osnovna zadaća obrambenog sustava je osiguranje sposobnosti za
samoobranu. Osim toga, nova sigurnosna realnost zahtijeva njegov razvoj u
smjeru stjecanja sposobnosti za širi spektar zadaća. U okviru obrambenog
sustava, Oružane snage Republike Hrvatske temeljni su nositelj funkcije obrane
i ustavno odgovorne za zaštitu suverenosti i teritorijalnog integriteta. Oru­žane
snage se mogu uporabiti u samoobrani, kao i zaštiti vitalnih interesa Republike
Hrvatske kada diplomatski i politički mehanizmi nisu dovoljni za odvraćanje
potencijalne agresije ili ugro­ženosti.

78. Obrambeni sustav se mora razvijati u smjeru direktnog podupiranja sigurnosne
i vanjske politike Republike Hrvatske. To rezultira novom ulogom i zadaćama
Oružanih snaga. Oružane snage moraju razviti sposobnosti za aktivni doprinos
izgradnji povoljnog okruženja, razvijanjem i jačanjem međunarodne surad­nje,
povjerenja, partnerstva i savezništva, te sudjelovanjem u međunarodnim mirovnim
operacijama, upravljanju krizama, humanitarnim operacijama i zajedničkim vojnim
vježbama.

79. Oružane snage će razviti
sposobnosti i za zadaće potpore civilnim institucijama u stanju neposredne
ugroženosti i drugim kriznim situacijama, poput elementarnih nepogoda i drugih
nesreća, kada razmjeri i uvjeti tih okolnosti nadilaze sposobnosti i
raspoložive resurse institucija zaduženih za zaštitu i spašavanje ljudi i
materijalnih dobara. Oružane snage moraju također biti sposobne za pomoć
civilnim institucijama putem provedbe »netradicionalnih zadaća«, kao što su
borba protiv terorizma, proliferacije oružja za masovno uništavanje, prometa
drogama i sl.

80. U okviru razvoja
obrambenog sustava, Oružane snage Republike Hrvatske moraju postati moderna i
dobro opremljena borbena sila koja će po svom karakteru, veličini, strukturi,
sustavu upravljanja i zapovijedanja, obuci i izobrazbi biti sposobna odgovoriti
zahtjevima nacionalne obrane kao i novim izazovima i prijetnjama vojne i
nevojne prirode. Također, Oružane snage moraju biti sposobne odgovoriti
zahtjevima koji proizlaze iz integracijskih ciljeva i međunarodnih obveza
Republike Hrvatske. Zbog toga, jedan od najvažnijih principa razvoja Oružanih
snaga mora biti postizanje interoperabilnosti sa snagama država članica NATO-a.

81. U ovakvim okvirima,
Hrvatska mora prepoznati koje elemente vlastite vojne industrije je potrebno
zadržati i dalje razvijati, a koje može razvijati u suradnji s partnerima.

82. Hrvatska temelji svoj
obrambeni sustav na načelima demokratske kontrole nad oružanim snagama i
transparentnosti obrambenih sposobnosti, planova, programa i resursa.

Unutarnja sigurnost Republike Hrvatske

83. Krajnji cilj Republike Hrvatske na području unutarnje sigurnosti je
ostvarivanje individualne sigurnosti svih njezinih stanovnika. Bez ostvarivanja
navedenog cilja nije moguće ostvarivanje stanja pune sigurnosti Republike
Hrvatske, zaštite njezina suvereniteta i teritorijalnog integriteta, kao i
ostvarivanje uvjeta za dalji razvoj njezina političkog i gospodarskog sustava.

84. Koncept individualne
sigurnosti temelji se na zaštiti ustav­nog poretka, kontinuiranog razvoja
demokracije, jamstva sigurnosti svih stanovnika Republike Hrvatske, te jamstva
zaštite i poštovanja svih temeljnih ljudskih i građanskih prava. Ostvarivanje
ovog cilja zahtijeva ne samo dalje razvijanje elemenata sustava nacionalne
sigurnosti, već i konstantno razvijanje i jačanje svih institucija demokratske
države, pravnog sustava i gospodarstva Republike Hrvatske, koji zajedničkim
djelovanjem stvaraju okvir za ostvarivanje, ali i sprječavanje ugrožavanja
navedenih prava putem razvoja odgovarajućih zakonskih rješenja i nadzornih
mehanizama. Kroz potpuno ostvarivanje koncepta individualne sigurnosti, odnosno
zaštite i sigurnosti svakog građana Republike Hrvatske, ostvaruju se i uvjeti
za postizanje zaštite svih državnih institucija.

85. Na području daljeg
unapređivanja i razvoja pravosudnog sustava Republike Hrvatske prioritet je
poboljšavanje djelovanja istog, kako bi se ojačao okvir za jačanje unutarnje
političke stabil­nosti, zaštite stanovnika, te daljeg gospodarskog razvoja
Repub­like Hrvatske. Bez učinkovitog pravosudnog sustava nemoguće je ostvariti
interese i ciljeve Republike Hrvatske na području nacionalne sigurnosti.

86. Uz ojačavanje i
kontinuiran razvoj demokratske države, za postizanje dugoročne stabilnosti
Republike Hrvatske od izuzetne je važnosti nastavljanje razvoja gospodarstva,
njegova potpuna transformacija prema tržišnom gospodarstvu te stvaranje uvjeta
za smanjivanje nezaposlenosti. Sposobnost gospodarskog sustava u zadovoljavanju
potreba njezinih građana neophodna je u stvaranju uvjeta za postizanje
društvenog mira i političke stabilnosti Republike Hrvatske.

87. Radi postizanja tog cilja
Republika Hrvatska mora nastaviti s potrebnim gospodarskim reformama usmjerenim
ka liberalizaciji trgovine, reformi financijskog sektora, poticanju stranih
ulaganja, smanjivanju vanjskog duga. Radi ostvarivanja navedenih ciljeva
potrebno je kreirati dugoročnu gospodarsku strategiju Republike Hrvatske. Sve
mjere gospodarske reforme moraju omogućiti stvaranje kompetitivnoga
gospodarskog sustava Republike Hrvatske, koji će se postepeno integrirati s
gospodarskim sustavom Europske unije.

88. Od strategijskog značenja
je da se u privatizaciji gospodarstva vodi računa o zaštiti nacionalnih
interesa, posebno u područjima gospodarstva važnim za nacionalnu sigurnost
Republike Hrvatske.

89. Jedan od ključnih uvjeta
za ostvarivanje nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske je uspješna
transformacija obrazovnog i znanstvenog sustava. Od kvalitete navedenog sustava
ovisi razvoj Republike Hrvatske na svim područjima te integriranje Republike
Hrvatske u međunarodne gospodarske, političke i sigurnosne integracijske
procese.

90. Značajno područje za
ostvarivanje stabilnosti i sigurnosti Republike Hrvatske je i pitanje
ostvarivanja pune ekološke zaštite stanovnika i teritorija Republike Hrvatske.
Na ovom području poduzete aktivnosti trebaju biti usmjerene na zaštitu i
očuvanje resursa koji mogu biti izravno ugroženi nekontroliranim gospodarskim
razvojem. U ostvarenju tog cilja potrebno je uvažiti ekološke standarde
prisutnih u Europi i svijetu.

91. Prijetnje koje mogu
ugroziti informatički sustav Repub­like Hrvatske zahtijevaju stvaranje i
primjenu strategije razvoja ovog sustava, radi sprječavanja vanjskih
ugrožavanja ali i moguće zlouporabe prikupljenih podataka o stanovnicima
Republike Hrvatske od strane državnih institucija i privatnih organizacija.
Svim donesenim rješenjima mora se omogućiti zaštita tajnosti podataka i
privatnosti svakog stanovnika Republike Hrvatske, što uključuje i pravo svakog
stanovnika Republike Hrvatske da od­luči o pristupu i načinu upotrebe ovih
podataka.

92. U borbi protiv
sigurnosnih rizika poput terorizma i organiziranog kriminala, potrebno je
poduzeti i niz specifičnih mjera radi neutralizacije navedenih opasnosti. Ove
mjere obuhvaćaju uspostavljanje djelotvornog sustava kontrole granica Republike
Hrvatske, produbljivanje policijske i obavještajne suradnje sa susjednim
državama u praćenju i sprječavanju djelovanja tero­rističkih grupa i
organiziranog kriminala, preciznu pravnu regulaciju statusa imigranata i
tražitelja azila, usklađivanje procedura izručenja osoba osumnjičenih za navedeneaktivnosti s procedurama drugih europskih država (a posebno procedurama
EU), povezivanje relevantnih nacionalnih baza podataka s istovrsnim bazama
podataka drugih država, a posebno država EU.

93. Ostvarivanje svih
aktivnosti usmjerenih na jačanje unutarnje sigurnosti Republike Hrvatske
primarni je zadatak snage i službe Ministarstva unutarnjih poslova, pravosudnog
sustava Republike Hrvatske, inspekcijskih službi, te sustava civilne zaštite
Republike Hrvatske. Ministarstvo unutarnjih poslova s obzirom na svoje ovlasti
i zadatke ima ključnu ulogu na ovom području. Eventualno angažiranje Oružanih
snaga u ovim aktivnostima može biti samo iznimno te mora biti precizno zakonski
uređeno.

94. Sustav civilne zaštite
Republike Hrvatske glavni je organizacijski okvir u sprječavanju i saniranju
posljedica prirodnih i tehnoloških katastrofa. S obzirom da se Republika
Hrvatska suočava s trajnim sigurnosnim rizicima na ovom području, dalji razvoj
sustava civilne zaštite treba se kretati u smjeru organiziranja jedinstvenog
sustava zaštite i spašavanja. To će se ostvarivati kroz objedinjavanje
različitih djelova sustava, trenutno raspoređenih u nizu ministarstava, u
moderan sustav civilno-vojnog kriznog planiranja i upravljanja u kriznim
situacijama.

95. Borba protiv unutarnjih ugrožavanja sigurnosti utemeljena je na
integralnom pristupu, zasnovanom na organizacijskoj koordinaciji svih
relevantnih komponenti sustava nacionalne sigurnosti radi postizanja potrebne
integracije u djelovanju protiv sigurnosnih rizika. Sustav unutarnje sigurnosti
Republike Hrvatske treba težiti što većoj suradnji i uvezanosti s istovjetnim
sustavima drugih država, koje povezuju zajednički sigurnosni izazovi.

VI. ZakljuČak

96. Republika Hrvatska definira svoje nacionalne interese i sigurnosne
ciljeve sukladno s prirodom i vrijednostima svojega demokratskoga društvenog
uređenja te objektivnim unutarnjim i međunarodnim okolnostima, uz uvažavanje
interesa i ciljeva drugih država i naroda. Stoga njen koncept ostvarivanja
nacionalne sigurnosti obilježavaju dvije temeljne orijentacije – kompleksnost u
odnosu na obuhvat područja i sadržaja aktivnosti te kooperativnost i
partnerstvo u odnosu prema međunarodnom okruženju.

97. Nacionalne vrijednosti, interesi, ciljevi i temeljne konceptualne
postavke definirane ovim dokumentom, predstavljaju dugoročna rješenja. Konceptualna
rješenja, a pogotovo, postavke sigurnosne politike definirane u ovom dokumentu,
podložna su kontinuiranom vrednovanju i preispitivanju i mijenjat će se u
slučaju promjene temeljnih čimbenika i stanja sigurnosnog okružja ili pak
bitnih promjena na području unutarnjeg razvoja i raspoloživih resursa. Na
temelju stavova i rješenja definiranih ovim dokumentom razvijat će se,
razrađivati i vrednovati konceptualna rješenja na pojedinim posebnim
funkcionalnim područjima nacionalne sigurnosti.

Klasa: 200-01/02-01/02
Zagreb, 19. ožujka 2002.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Zlatko Tomčić,** v. r.

Ostalo, NN 32/2002-692