## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3395/2007 od 15. ožujka 2012.

### NN 42/2012 (13.4.2012.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3395/2007 od 15. ožujka 2012.

42 13.04.2012 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3395/2007 od 15. ožujka 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1083

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula B.T. iz V., na sjednici održanoj 15. ožujka 2012. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-2126/07-2 od 1. kolovoza 2007.

– točka I. izreke presude Općinskog suda u Vukovaru broj: P-1661/04 od 16. svibnja 2007.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Vukovaru na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novima«.

i

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje u odnosu na rješenje Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-387/04-3 od 9. lipnja 2004.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje odluke

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-2126/07-2 od 1. kolovoza 2007., kojom je, kao neosnovana, odbijena žalba podnositeljice (tužene u parničnom postupku radi isplate) te je potvrđena točka I. izreke presude Općinskog suda u Vukovaru broj: P-1661/04 od 16. svibnja 2007.

Točkom I. izreke prvostupanjske presude održano je na snazi rješenje o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave broj: Ovr-463/02 od 21. ožujka 2002. u dijelu kojim je naloženo podnositeljici da tužitelju, T. d.o.o. V., na ime pričuve, isplati iznos u visini od 2.643,04 kn zajedno s pripadajućom zakonskom zateznom kamatom, kao i iznos od 763,14 kn na ime troškova ovršnog postupka.

2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim odlukama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.) i članak 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99., 8/99., 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

U ustavnoj tužbi, između ostalog, podnositeljica navodi:

»(...) Jamčena jednakost pred zakonom niječe se i donošenjem arbitrarne i neobrazložene odluke (koja ne sadrži odgovore na žalbene navode da je predmet ponovno suđen na temelju usvojene nepravodobne žalbe). Tim postupkom ili načinom odlučivanja, sudovi su kršili, također, i konvencijsko pravo na pravično suđenje (...)«

Ustavnom sudu predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih odluka.

Ustavna tužba u odnosu na presudu Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-2126/07-2 od 1. kolovoza 2007. je osnovana.

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisuje:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti ..., kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ..., povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom ...

(...)«

U postupku pokrenutom ustavnom tužbom, Ustavni sud ispituje je li podnositeljici povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo), na koje upućuje u ustavnoj tužbi, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li upravna tijela i sud pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava, koje podnositeljica navodi u ustavnoj tužbi.

4. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku predmet spora bio je zahtjev tužitelja, T. d.o.o. V., radi naplate naknade za održavanje zajedničkih dijelova i uređaja zgrade (pričuve).

4.1. Nakon provedenog postupka, prvostupanjski sud je osporenom presudom održao na snazi rješenje o ovrsi broj: Ovr-463/02 od 21. ožujka 2002. u dijelu u kojem je podnositeljici naloženo da tužitelju isplati iznos od 2.643,04 kune zajedno s pripadajućom zakonskom zateznom kamatom i troškovima ovrhe (točka I. izreke) dok je rješenje o ovrsi ukinuo u dijelu kojim je naloženo podnositeljici da isplati tužitelju iznos od 718,08 kuna s pripadajućom zakonskom zateznom kamatom zbog nastupa zastare potraživanja tužitelja.

4.1.2. U postupku je utvrđeno da se stan, kojeg podnositeljica koristi, nalazi u neobnovljenoj stambenoj zgradi, da je tužitelj Zaključkom Gradskog poglavarstva Grada V. od 25. lipnja 1998. (»Službeni vjesnik Vukovarsko-srijemske županije« broj 8/98.; u daljnjem tekstu: Zaključak) postavljen za prinudnog upravitelja svih obnovljenih stanova na području Grada V. koji je zadužen za održavanje zajedničkih dijelova zgrada i uređaja u graditeljskom i funkcionalnom stanju, uz obvezu obavljanja hitnih i nužnih popravaka te da je Zaključkom utvrđena obveza stanara na plaćanje troškova za održavanje zajedničkih dijelova zgrada. Izmjenama tog Zaključka od 13. svibnja 1999. (»Službeni vjesnik Vukovarsko-srijemske županije« broj 6/99.), Zaključak je izmijenjen na način da je umjesto riječi »obnovljenih« stavljena riječ »višestambenih« te da se troškovi raspoređuju na stanare koji stanuju u stanovima nulte i prve kategorije oštećenja.

Prvostupanjski se sud, donoseći osporenu presudu, također poziva na obvezujući zaključak sjednice Građanskog odjela Županijskog suda u Vukovaru od 10. veljače 2006., prema kojem su svi korisnici stanova koji se nalaze u neobnovljenim stambenim zgradama dužni plaćati pričuvu.

4.2. Osporenom presudom Županijski sud u Vukovaru odbio je žalbu podnositeljice s obrazloženjem koje glasi:

»Žalba tužene nije osnovana.«

Istodobno, Županijski sud u Vukovaru uvažio je rješenjem žalbu tužitelja i ukinuo točku II. i III. izreke prvostupanjske presude, te je u tom dijelu predmet vratio na ponovni postupak.

5. Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije ispituje, između ostalog, je li postupak kao cjelina bio vođen na način koji podnositeljici osigurava pravično suđenje.

Ustavni sud napominje da postupci pred sudovima moraju biti u skladu s vladavinom prava, koja se može poistovjetiti i s dobrim radom pravosuđa, pa bi prava zajamčena Ustavom i međunarodnim pravnim aktima koja obvezuju Republiku Hrvatsku bila iluzorna i teorijska, a ne stvarna i učinkovita, kad ne bi postojala obveza sudbene vlasti da u postupku primijeni sva postupovna i materijalnopravna jamstva pravičnog suđenja koja su u tom smislu i propisana, kao i obveza da svoje odluke obrazloži. Zahtjev za pravičnošću suđenja i dobrim radom pravosuđa pretpostavlja i pravo stranke u postupku da njezini navodi budu pažljivo ispitani u svakom stadiju postupka. Obveza obrazlaganja odluke i obveza pažljivog ispitivanja navoda stranke imaju osobitu važnost i to ne samo kada je u pitanju korištenje prava na djelotvoran pravni lijek (članak 18. Ustava, članak 2. stavak 1. Protokola broj 7 uz Konvenciju) već i iz razloga što predstavlja potvrdu časti i dostojanstva subjekata o čijim se pravima i obvezama odlučuje. Premda u drugostupanjskom postupku obrazloženje drugostupanjske odluke ne mora uvijek biti jednako prvostupanjskom, posebice kad je prvostupanjsko obrazloženje bilo vrlo iscrpno, a drugostupanjsko nadležno tijelo prihvatilo njegovu argumentaciju (presuda Europskog suda za ljudska prava od 29. siječnja 1999. u predmetu Garcia Ruiz protiv Španjolske, par. 29.) ipak se i u tako reduciranom obrazloženju drugostupanjske odluke mora jasno pokazati da je drugostupanjsko tijelo »u stvarnosti ocijenilo sva važna sporna pitanja žalbe« (presuda od 19. prosinca 1997. u predmetu Helle protiv Finske, par 60.)

Osporenom presudom Županijski sud u Vukovaru odbio je žalbu podnositeljice s obrazloženjem da »žalba tužene nije osnovana«, ne navodeći pritom nikakve razloge ili utvrđenja zbog čega smatra da žalba podnositeljice nije osnovana. Takvo »obrazloženje« koje se sastoji od samo jedne rečenice, a da pritom sud ne iznese i ne obrazloži razloge svoje odluke, Ustavni sud smatra ustavnopravno neprihvatljivim, pa utvrđuje da je takvim postupanjem Županijskog suda u Vukovaru povrijeđeno ustavno i konvencijsko pravo podnositeljice na pravično suđenje.

6. U odnosu na sam predmet spora odnosno zahtjev tužitelja kojim je od suda zatražio da podnositeljici naloži isplatu određenog iznosa na ime pričuve, Ustavni sud napominje da je u predmetu broj: U-III-2691/2007 od 20. veljače 2008. (»Narodne novine« broj 31/08.) kao i u mnogim kasnijim odlukama, u pravnim situacijama istovjetnim slučaju podnositeljice ustavne tužbe, zauzeo stajalište da je temeljna odrednica plaćanja i formiranja zajedničke pričuve, postojanje prava vlasništva na posebnim dijelovima zgrade (stanovima i poslovnim prostorima) i suvlasništva na zgradi. To naime znači, da u slučajevima kada posebni dijelovi zgrade nisu u vlasništvu fizičkih osoba jer još nije izvršena prodaja prema Zakonu o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine« broj 43/92. – pročišćeni tekst, 69/92., 25/93., 26/93., 48/93., 2/94., 29/94., 44/94., 47/94., 58/95., 11/96., 11/97. – odluka Ustavnog suda, 68/98., 96/99. – Uredba o izmjeni Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, 120/00. – Uredba o produljenju roka iz članka 8. stavka 1. Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo i 94/01. – Uredba o produljenju roka iz članka 8. stavka 1. Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo) odnosno kada je dio stanova i nadalje na korištenju ranijih nositelja stanarskog prava (kao u konkretnom slučaju) ne postoji zakonsko utemeljenje za naplatu troškova koji inače ulaze u sastav zajedničke pričuve već zajedničku pričuvu treba plaćati vlasnik stana odnosno pravna osoba koja je sljednik davatelja stana na korištenje podnositeljici (bilo da je to Grad Vukovar, Republika Hrvatska ili neka druga pravna osoba – trgovačkog društvo).

7. Slijedom iznijetoga, a na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci odluke.

Obrazloženje rješenja

8. U ustavnoj tužbi podnositeljica osporava i rješenje Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-387/04-3 od 9. lipnja 2004.

Ustavna tužba u odnosu na rješenje Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-387/04-3 od 9. lipnja 2004. nije dopuštena.

8.1. Članak 62. stavci 1. i 2. Ustavnog zakona propisuju:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti ... kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom ... (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen.

(...)«

8.2. Budući da je osporenim rješenjem Županijskog suda u Vukovaru ukinuta presuda Općinskog suda u Vukovaru broj: P-891/02 od 2. listopada 2003. i predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje, u kojem je donesena osporena odluka Županijskog suda u Vukovaru, to u konkretnom slučaju zahtjev za pružanje ustavnosudske zaštite protiv rješenja Županijskog suda u Vukovaru od 9. lipnja 2004. nije dopušten.

8.3. Međutim, unatoč navedenom, Ustavni sud smatra važnim napomenuti kako je u slučaju podnositeljice rješenjem Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-387/04-3 od 9. lipnja 2004. grubo povrijeđeno načelo ravnopravnosti stranaka, a koje načelo je jedan od elemenata šireg pojma pravičnog suđenja.

U konkretnom slučaju tužbeni zahtjev tužitelja glasi na isplatu iznosa od 4.237,36 kuna što znači da se u ovoj pravnoj stvari, u smislu članka 458. stavka 1. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.; u daljnjem tekstu: ZPP) radi o sporu male vrijednosti. Sukladno članku 467. stavku 3. ZPP-a u sporovima male vrijednosti protiv prvostupanjske presude stranke mogu podnijeti žalbu u roku od osam dana.

Uvidom u spis Općinskog suda u Vukovaru broj: P-565/07, Ustavni sud utvrdio je da pouka o pravnom lijeku (žalbi) sadržana u prvostupanjskoj presudi koja je ukinuta rješenjem Županijskog suda u Vukovaru od 9. lipnja 2004. sadrži rok od 8 dana. Iz spisa (kao i same žalbe tužitelja) je dalje razvidno da je tužitelj žalbu protiv prvostupanjske odluke podnio izvan roka od osam dana. Slijedom navedenog, ocjena je Ustavnog suda da je Županijski sud u Vukovaru uvažavajući nepravodobnu žalbu tužitelja, omogućio jednoj parničnoj stranci (tužitelju) da svoje procesno ovlaštenje (pravo na žalbu) iskoristi na štetu postupovnog prava druge parnične stranke odnosno podnositeljice u ovom slučaju.

Ustavni sud napominje da jedan od zahtjeva koje mora zadovoljiti »pošten (pravičan) postupak« u smislu članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. Konvencije jest »jednakost oružja« prema kojem postoji obveza da se svakoj strani pruži razumna mogućnost da iznese svoje razloge, u uvjetima koji je ne stavljaju u položaj očite neravnopravnosti u odnosu na protivnu stranku. Uvažavajući nepravodobnu žalbu tužitelja Županijski sud u Vukovaru podnositeljicu je stavio u položaj očite neravnopravnosti u odnosu na tužitelja, zbog čega je prema ocjeni Ustavnog suda ishod cjelokupnog konkretnog parničnog postupka za podnositeljicu bio nepravičan.

9. Slijedom navedenog, na temelju članka 72. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci rješenja.

10. Odluka o objavi odluke (točka IV. izreke) i rješenja (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Broj: U-III-3395/2007

Zagreb, 15. ožujka 2012.

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 42/2012-1083