## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: u-iii-880/2000.

### NN 114/2000 (17.11.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: u-iii-880/2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2232

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama u sastavu sudac
Velimir Belajec, kao predsjednik Vijeća te suci Marijan Hra­njski, Ivan Mrko­njić,
Jasna Omejec i Vice Vukojević, kao članovi Vijeća, odlučujući u predmetu
povodom ustavne tužbe N. V. iz R., na sjednici Vijeća održanoj 3. studenoga
2000. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se
usvaja, te se ukida:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-11133/1997-4 od 10. ve­ljače 2000. godine,

– rješe­nje Ministarstva financija Republike Hrvatske,
Porezne uprave, Središ­nje­g ureda, klasa: UP/II-410-18/97-01/72, urbroj:
513-07/97-2 od 14. kolovoza 1997. godine i

– rješe­nje Ministarstva financija Republike Hrvatske,
Porezne uprave, Područnog ureda R., Ispostava R., klasa:
UP/I-410-18/96-001/05004, urbroj: 513-07-08-08/96-2 od 3. srp­nja 1996. godine.

II. Predmet se vraća Ministarstvu financija Republike
Hrvat­ske, Poreznoj upravi, Područnom uredu R., Ispostava R. na po­nov­ni
postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. N. V. iz R.,
podnijela je pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu u svezi s presudom Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-11133/1997-4 od 10. ve­ljače 2000. godine,
kojom je odbijena tužba podnosite­ljice, izjav­ljena protiv rješe­nja
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Porezne uprave, Središ­nje­g ureda
(nastavno: Ministarstvo), klasa: UP/II-410-18/97-01/72, urbroj: 513-07/97-2 od
14. kolovoza 1997. godine.

Navedenim rješe­njem,
odbijena je žalba podnosite­ljice i po­tv­r­đeno rješe­nje Ministarstva
financija, Porezne uprave, Pod­ruč­nog ureda R., Ispostava R., klasa:
UP/I-410-18/96-001/05004, urbroj: 513-07-08-08/96-2 od 3. srp­nja 1996. godine,
kojim je podnosite­ljici za 1995. godinu utvrđena porezna obveza na osnovu
dohotka od samostalne djelatnosti (odvjetništvo), bez uma­nje­nja za poreznu
olakšicu, za treću godinu rada u visini od 25%.

2. Ustavnom tužbom
podnosite­ljica navodi da je, kao odvjetnica, porezni obveznik od 1. siječ­nja
1993. godine. U smislu odredbe članka 26. stavka 2. tada važeće­g Zakona o
neposrednim porezima (»Narodne novine«, broj 19/90, 28/90, 14/91, 73/91 i
25/93) stekla je porezne olakšice za: 1993., 1994. i 1995. godinu svog rada.
Ministarstvo je, za 1995. godinu, rješe­njem bez adekvatnog obrazlože­nja, podnosite­ljici
odbilo priznati poreznu olakšicu za ­njenu treću (1995.) godinu rada.

Naznačeno potvrdio je
i Upravni sud Republike Hrvatske osporenom presudom, nadodajući da podnosite­ljica
posebnim rješe­njem nije dokazala stečene porezne olakšice.

Podnosite­ljica
smatra da je u smislu odredbe članka 118. Zakona o porezu na dohodak (nakon što
je stav­ljen izvan pravne snage Zakon o neposrednim porezima) i da­lje zadržala
pravo korište­nja poreznih olakšica, a koje su joj prvi puta priznate rješe­njem
tadaš­nje­g Sekretarijata za financije, Uprave društvenih pri­ho­da, Općine R.
(nastavno: Sekretarijat), klasa: UP/I-410-10/93-0281, urbroj:
2170-05-01-01793-0002 od 9. trav­nja 1993. godine.

Osporenom presudom
Upravnog suda Republike Hrvatske, kao i rješe­njima Ministarstva, drži
povrijeđenim mjerodavno materijalno pravo, što je dovelo do povrede odredaba
članka 18., članka 19. i članka 51. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

3. Stajalište je
Ustavnog suda Republike Hrvatske da se ustavno pravo na učinkovitu žalbu,
proizašlo iz odredbe članka 18. Ustava Republike Hrvatske, ne može ostvariti
bez navođe­nja razloga teme­ljem kojih je doneseno rješe­nje tijela državne
uprave.

Samo se iz obrazlože­nja rješe­nja tijela državne
uprave može u cijelosti utvrditi je li se to tijelo, rješavajući o nekom pravu
stranke ili ­njenoj obvezi, rukovodilo načelom zakonitosti, te prilikom vođe­nja
postupka omogućilo stranci da zaštiti svoja prava i interese u tom postupku.

U konkretnom slučaju, utvrđeno je da obrazlože­nje
prvo­stupa­njskog rješe­nja o razrezanom porezu na dohodak pod­nosite­ljice za
1995. godinu, ne sadrži razloge kojima se rukovodilo Ministarstvo (donosite­lj
rješe­nja), kada podnosite­ljici za treću godinu rada nije priznalo poreznu
olakšicu u visini 25%. Naznačenu poreznu olakšicu podnosite­ljica je stekla
pozivom na odredbu članka 26. stavka 2. Zakona o neposrednim porezima, važeće­g
u vrijeme kada je upisana u Imenik odvjetnika Odvjetničke komore i poči­njala
svoju samostalnu djelatnost.

Podnosite­ljica pravnim lijekom protiv rješe­nja
Ministarstva u prvom i drugom stup­nju nije mogla učinkovito zaštititi svoje po­vrijeđeno
pravo, a stečeno uvidom u naznačeno rješe­nje Sekretarijata za prvu godinu rada
(1993.). Navedenim podnosite­ljici je povrijeđeno pravo na učinkovitu žalbu
propisano odredbom član­ka 18. Ustava.

4. Odredbom članka 26. stavka 2. Zakona o neposrednim
porezima, važeće­g u vrijeme kada je podnosite­ljica stekla svoje porezne
olakšice, bilo je propisano da porez na dobit pravne i fizičke osobe ne plaćaju
za novoosnovana poduzeća i rad­nju u prvoj godini rada, u drugoj godini rada
50% od obračunatog poreza, a u trećoj godini rada 25% od obračunatog poreza.

Donoše­njem Zakona o porezu na dohodak, stav­ljen je
izvan pravne snage Zakon o neposrednim porezima, ali je odredbom članka 118.
stavka 1. novog Zakona propisano da oslobođe­nja i olakšice od plaća­nja poreza
koji su stečeni po Zakonu o neposrednim porezima, prije dana primjene novog
Zakona, vrijede do isteka vremena za ­njihovo korište­nje.

Naznačena rješe­nja u prvom i drugom stup­nju
Ministarstvo je donijelo ne poštujući navedenu odredbu članka 118. stavka 1.
Zakona o porezu na dobit i time povrijedilo mjerodavno materijalno pravo, kao i
odredbu članka 19. stavka 1. Ustava, prema kojoj pojedinačni akti državne
uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti uteme­ljeni na zakonu.

Upravni sud Republike Hrvatske, ponav­ljajući
obrazlože­njem svoje presude navode rješe­nja Ministarstva, propustio je
provesti Ustavom zajamčenu sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnog akta tijela
upravnih vlasti. Osporenom presudom Upravni sud nije otklonio nesuglasje
nižestupa­njskih rješe­nja Ministarstva s mjerodavnim materijalnim pravom.

Opisanim postupa­njem
Upravni sud u konkretnom slučaju povrijedio je ustavno pravo iz članka 19.
stavka 2. Ustava (zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata
upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti), kao i ustavno pravo
propisano odredbom članka 51. stavka 2. Ustava (porezni se sustav teme­lji na
načelima jednakosti i pravednosti).

5. Slijedom
navedenog, u smislu članaka 69., 72. i 73. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-880/2000
Zagreb, 3. studenoga 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 114/2000-2232