## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-90/1993. od 16. ožujka 1994.

### NN 27/1994 (5.4.1994.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-90/1993. od 16. ožujka 1994.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, odlučujući o ustavnoj tužbi L. R. iz
H., na sjednici 16. ožujka 1994. godine, donio je ovu

## ODLUKU

1. Odbija se ustavna tužba. 2. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim
novinama"

Obrazloženje

L. R. iz H., L., zastupana od odvjetnika M. K. iz B.. podnijela je ovom
Sudu ustavnu tužbu u povodu presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj
Rev 1949/1990 od 10. lipnja 1992. godine, navodeći da joj je tom presudom
povrijeđeno Ustavom zajamčeno pravo vlasništva.

Osporenom je presudom odbijena revizija L. R. kao neosnovana iz razloga
što je - kako se navodi - "gubitak državljanstva predstavljao poseban
temelj prelaska prava vlasništva na nekretnini koja prelazi u društveno
vlasništvo tako da se od nacionalizacije pa nadalje smatra da je prijašnji
vlasnik izgubio pravo vlasništva i bez brisanja tog prava u zemljišnim
knjigama i uknjižbe društvenog vlasništva."

U ustavnoj se tužbi navodi da je L. R. spomenutom presudom izgubila
pravo vlasništva na nekretninama u B., i to usprkos činjenici što je te
nekretnine naslijedila, iza svoje pok. bake I. R., temeljem pravomoćnog
rješenja o nasljeđivanju koje je donio Općinski sud B. (br 0-631/81-9 od
11. rujne 1984. godine, s ispravkom pod br. 0-631/81-12 od 26. studenog
1984. godine), kao i usprkos činjenici što je temeljem tog rješenja bila
upisana kao vlasnik u zemljišnim knjigama. U ustavnoj se tužbi posebno
ističe da - u svezi s navodnom nacionalizacijom spomenutih nekretnina pri
otpustu I. R. iz jugoslavenskog državljanstva - nikada nije bio pokrenut
bilo kakav postupak (upravni ili sudski) ili radnja u svezi s nacionalizacijom,
iako su takvi postupci bili predvideni tada važećim propisima.

Ustavna tužba nije osnovana. Razmatrajuči osnovanost navoda ustavne
tužbe, ovaj Sud polazi od relevantnih propisa, dakle propisa važećih u
vrijeme nastanka konkretnog pravnog odnosa. Nesporno je da je I. R., kako
to proizlazi iz rješenja Ministarstva unutrašnjih poslova Narodne Republike
Hrvatske, broj 4711/49 od 22. lipnja 1949. godine, brisana iz jugoslavenskog
državljanstva.

U to je vrijeme (1949. god.) bila na snazi odredba članka 3. stavka
4. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nacionalizaciji privatnih privrednih
poduzeća ("Službeni list SFRJ", broj 35/1948) prema kojoj je
- kako to proizlazi iz obaveznog tumačenja te norme ("Službeni list
FNRJ", broj 63/48) - jugoslavenski driavljanin prelaskom u strano
državljanstvo gubio pravo vlasništva na nekretninama u FNRJ, a one su neposredno
prelazile u (tada) državno vlasništvo.

Navedena je odredba doista sadriavala poseban temelj prelaska prava
vlasništva na nekretninama u državno vlasništvo, s time da su takve nekretnine,
samim stupanjem na snagu navedenog zakona, to jest s danom 28. travnja
1948. godine, prelazile u državno vlasništvo. Znači, eventualni akt o takvu
prelasku imao bi samo deklarativno značenje.

Kako je 1959. godine - dakle u vrijeme kada je I. R. dobila otpust iz
jugoslavenskog državljanstva - već bila na snazi odredba članka 3. stavka
4. navedenog zakona, ta se je odredba, razumljivo, morala primijeniti i
na spomenute nekretnine.

Slijedom toga, u vrijeme vođenja ostavinskog postupka iza pok. I. R.,
nekretnine o kojima je riječ nisu više bile u njezinu vlasništvu.

Stoga, L. R. nije ni mogla na tim nekretninama, temeljem spomenutog
rješenja o nasljeđivanju i upisom u zemljišne knjige, steći pravo vlasništva.
Imajući u vidu navedeno stanje stvari, iz kojeg slijedi zaključak da je
nacionalizacija navedenih nekretnina pravomočno završena davno prije donošenja
Ustava Republike Hrvatske u kojem je sadržana odredba članka 48. stavka
1. koja jamči pravo vlasništva, ovaj Sud utvrđuje da u konkretnom slučaju
nema povrede Ustavom zajamčenog prava vlasništva. Iz ovih razloga, ovaj
je Sud odlučio kao u izreci. Objava ove odluke temelji se na odredbi članka
20. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 13/1991).

Broj: U-III-90/1993.

Zagreb, 16. ožujka 1994.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r.**

---

IZDVOJENO MIŠLJENJE UZ ODLUKU BROJ: U-III-90/1993

Ostaviteljica I. R. nije izgubila pravo vlasništva ex lege, samim otpustom
iz tadašnjeg jugoslavenskog državljanstva. Osnova prelaska prava vlasništva
i u to vrijeme 1949. godine, po tadašnjem Zakonu o nacionalizaciji, mogao
je biti samo posebni upravni akt (konstitutivnog značenja) koji će kao
tabularna isprava služiti za upis novog vlasnika. Neprovođenjem ove propisane
procedure nasljednica L. R. je zakonito stekla pravo vlasništva nekretnina
pravomoćnim rješenjem o nasljeđivanju Općinskog suda B. od 11. rujna 1984.
godine broj 0-631/81.

Citirana sudska odluka nije osporena niti ukinuta u redovnom sudskom
postupku; njezin pravni ućinak postoji (stjecanje vlasništva).

Odluke sudova protivustavno su nacionalizirale jedno zakonito stečeno
vlasništvo, a kako je posljednja i konačna sudska presuda donijeta čak
punih 18 mjeseci nakon stupanja na snagu Ustava Republike Hrvatske od 22.
prosinca 1990. godine, povrijedila je odredbu članka 5. stavka 2. Ustava
i protivna je pravnom poretku Republike.

Zagreb, 23. ožujka 1994.

Sudac Ustavnog suda Republike Hrvatske

**Ante Jelavić, v. r.**

Odluka, NN 27/1994-490