## Uredba o viznom sustavu

### NN 41/2008 (9.4.2008.), Uredba o viznom sustavu

# VLADA REPUBLIKE HRVATSKE

**1385**

Na temelju članka 29. stavka 1. Zakona o Vladi Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, br. 101/98, 15/2000, 117/2001, 199/2003 i 30/2004), te članka 15.
stavka 3. i članka 209. Zakona o strancima (»Narodne novine«, broj 79/2007),
Vlada Republike Hrvatske je na sjednici održanoj 4. travnja 2008. godine
donijela

## UREDBU

### O VIZNOM SUSTAVU

Članak 1.

Ovom Uredbom propisuje se vizni sustav Republike Hrvatske i visina sredstava
potrebnih strancu za uzdržavanje tijekom boravka u Republici Hrvatskoj i za
povratak u državu iz koje je došao ili za putovanje u treću državu.

Članak 2.

Državljani sljedećih država ne trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i
boravak do 90 dana, odnosno za prelazak preko državnog područja Republike
Hrvatske:
– Kneževina Andora, Argentinska Republika, Australija, Republika Austrija,
Kraljevina Belgija, Bosna i Hercegovina, Savezna Republika Brazil, Brunej
Darussalam, Republika Bugarska, Republika Cipar, Češka Republika, Republika
Čile, Kraljevina Danska, Republika Estonija, Republika Finska, Francuska
Republika, Republika Gvatemala, Helenska Republika, Republika Honduras, Irska,
Republika Island, Država Izrael, Japan, Kanada, Republika Koreja, Republika
Kostarika, Republika Latvija, Kneževina Lihtenštajn, Republika Litva, Veliko
Vojvodstvo Luksemburg, Republika Mađarska, Republika Makedonija, Malezija,
Republika Malta, Sjedinjene Meksičke Države, Kneževina Monako, Republika
Nikaragva, Kraljevina Nizozemska, Kraljevina Norveška, Novi Zeland, Savezna
Republika Njemačka, Republika Panama, Republika Paragvaj, Republika Poljska,
Portugalska Republika, Rumunjska, Republika El Salvador, Republika San Marino,
Republika Singapur, Sjedinjene Američke Države, Slovačka Republika, Republika
Slovenija, Sveta Stolica, Kraljevina Španjolska, Kraljevina Švedska, Švicarska
Konfederacija, Talijanska Republika, Republika Turska, Ujedinjena Kraljevina
Velike Britanije i Sjeverne Irske, Istočna Republika Urugvaj, Bolivarijanska
Republika Venezuela.
Nezahtijevanje viza odnosi se i na nositelje valjanih putnih isprava izdanih u
Posebnom upravnom području Hong Kong Narodne Republike Kine i Posebnom upravnom
području Macao Narodne Republike Kine.
Nezahtijevanje vize odnosi se i na sljedeće nositelje valjanih putnih isprava
Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske:
– Britanski (prekomorski) državljani (British Nationals (Overseas));
– Državljani britanskih prekomorskih područja koji imaju pravo nastanjenja u
Ujedinjenom Kraljevstvu (British Overseas Territories Citizens who have the
right of abode in the United Kingdom) i
– Britanski podanici koji imaju pravo nastanjenja u Ujedinjenom Kraljevstvu (British
Subjects who have the right of abode in the United Kingdom).

Članak 3.

Državljani sljedećih država mogu ući u Republiku Hrvatsku s valjanom osobnom
iskaznicom, odnosno drugom ispravom kojom se dokazuju identitet i državljanstvo:
– države članice Europskog ekonomskog prostora (u daljnjem tekstu: EEP),
Kneževina Andora, Kneževina Monako, Republika San Marino, Sveta Stolica,
Švicarska Konfederacija.

Članak 4.

Državljani sljedećih država trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i
boravak do 90 dana, odnosno prelazak preko državnog područja Republike Hrvatske:
– Islamska Republika Afganistan, Republika Albanija, Alžirska Narodna
Demokratska Republika, Republika Angola, Antigva i Barbuda, Republika Armenija,
Republika Azerbajdžan, Zajednica Bahama, Kraljevina Bahrein, Narodna Republika
Bangladeš, Barbados, Belize, Republika Benin, Republika Belarus, Republika
Bocvana, Republika Bolivija, Burkina Faso, Republika Burundi, Kraljevina Butan,
Republika Côte d’Ivoire, Crna Gora, Republika Čad, Zajednica Dominike,
Dominikanska Republika, Republika Džibuti, Arapska Republika Egipat, Republika
Ekvador, Republika Ekvatorska Gvineja, Eritreja, Savezna Demokratska Republika
Etiopija, Republika Fidži Otoci, Republika Filipini, Gabonska Republika,
Republika Gambija, Republika Gana, Grenada, Gruzija, Republika Gvajana,
Republika Gvineja, Republika Gvineja Bisau, Republika Haiti, Republika Indija,
Republika Indonezija, Republika Irak, Islamska Republika Iran, Jamajka,
Republika Jemen, Hašemitska Kraljevina Jordan, Republika Južna Afrika, Republika
Kabo Verde, Kraljevina Kambodža, Republika Kamerun, Država Katar, Republika
Kazakstan, Republika Kenija, Narodna Republika Kina, Kirgiska Republika,
Republika Kiribati, Republika Kolumbija, Unija Komora, Demokratska Republika
Kongo, Republika Kongo, Demokratska Narodna Republika Koreja, Republika Kosovo,
Republika Kuba, Država Kuvajt, Laoska Narodna Demokratska Republika, Kraljevina
Lesoto, Libanonska Republika, Republika Liberija, Socijalistička Narodna
Libijska Arapska Džamahirija, Republika Madagaskar, Republika Malavi, Republika
Maldivi, Republika Mali, Kraljevina Maroko, Republika Maršalovi Otoci, Republika
Mauricijus, Islamska Republika Mauritanija, Savezne Države Mikronezije, Unija
Mjanmar, Republika Moldova, Mongolija, Republika Mozambik, Republika Namibija,
Republika Nauru, Savezna Demokratska Republika Nepal, Republika Niger, Savezna
Republika Nigerija, Sultanat Oman, Islamska Republika Pakistan, Republika Palau,
Papua Nova Gvineja, Republika Peru, Republika Ruanda, Ruska Federacija,
Salomonovi Otoci, Nezavisna Država Samoa, Kraljevina Saudijska Arabija,
Republika Sejšeli, Republika Senegal, Republika Sijera Leone, Sirijska Arapska
Republika, Somalijska Republika, Republika Srbija, Srednjoafrička Republika,
Republika Sudan, Republika Surinam, Kraljevina Svazi, Sveta Lucija, Sveti
Kristofor i Nevis, Demokratska Republika Sveti Toma i Prinsipe, Sveti Vincent i
Grenadini, Demokratska Socijalistička Republika Šri Lanka, Republika
Tadžikistan, Kraljevina Tajland, Ujedinjena Republika Tanzanija, Demokratska
Republika Timor – Leste, Togoanska Republika, Kraljevina Tonga, Republika
Trinidad i Tobago, Republika Tunis, Turkmenistan, Tuvalu, Republika Uganda,
Ujedinjeni Arapski Emirati, Ukrajina, Republika Uzbekistan, Republika Vanuatu,
Socijalistička Republika Vijetnam, Republika Zambija, Republika Zimbabve.
Zahtijevanje vize odnosi se i na nositelje putnih isprava izdanih na području
Tajvana, Narodna Republika Kina.
Zahtijevanje vize odnosi se i na nositelje putnih isprava izdanih na području
Palestinske Samouprave, entiteta bez međunarodno pravno priznatog punog
subjektiviteta.
Zahtijevanje vize odnosi se i na sljedeće nositelje valjanih putnih isprava
Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske:
– Državljani britanskih prekomorskih područja koji nemaju pravo nastanjenja u
Ujedinjenom Kraljevstvu (British Overseas Territories Citizens who do not have
the right of abode in the United Kingdom),
– Britanski prekomorski državljani (British Overseas Citizens),
– Britanske zaštićene osobe (British Protected Persons) i
– Britanski podanici koji nemaju pravo nastanjenja u Ujedinjenom Kraljevstvu
(British Subjects who do not have the right of abode in the United Kingdom).
Vlada Republike Hrvatske može za državljane pojedinih država odlučiti o
privremenoj suspenziji viznog režima za određeno razdoblje.

Članak 5.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, osim ako nije drugačije određeno
međunarodnim ugovorom, nositelji valjanih diplomatskih i službenih putovnica
sljedećih država ne trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90
dana, odnosno za prelazak preko državnog područja Republike Hrvatske:
– Republika Albanija, Republika Armenija, Republika Bolivija, Crna Gora, Arapska
Republika Egipat, Republika Filipini, Republika Indija, Republika Indonezija,
Islamska Republika Iran, Južnoafrička Republika, Narodna Republika Kina,
Republika Kuba, Kraljevina Maroko, Republika Moldova, Ruska Federacija,
Republika Srbija, Kraljevina Tajland, Republika Tunis, Ukrajina.
Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, nositelji valjanih diplomatskih
putovnica Hašemitske Kraljevine Jordan ne trebaju vizu za ulazak u Republiku
Hrvatsku i boravak do 90 dana, odnosno za prelazak preko državnog područja
Republike Hrvatske.

Članak 6.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, nositelji valjanih diplomatskih,
službenih ili običnih putovnica, ako su akreditirani pri Diplomatskom protokolu
Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija Republike Hrvatske, te im
je u putovnicu stavljen pečat Diplomatskog protokola Ministarstva vanjskih
poslova i europskih integracija i izdana posebna osobna iskaznica, ne trebaju
vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku.
Obične putovnice, u smislu ove Uredbe, su putovnice što ih države izdaju svojim
državljanima, prema općim propisima o izdavanju putnih isprava, i njihovim
nositeljima ne jamče nikakve posebne povlastice.

Članak 7.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, državljani Ruske Federacije, nositelji
valjanih običnih putovnica, ne trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku, ako:
– posjeduju ovjereno jamstveno pismo fizičke ili pravne osobe,
– posjeduju vaučer o uplaćenom turističkom aranžmanu.

Članak 8.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, osim ako drugačije nije određeno
međunarodnim ugovorom, Vlada Republike Hrvatske može, pod uvjetom uzajamnosti,
odlučiti o nezahtijevanju viza za državljane pojedinih država, nositelje
valjanih običnih putovnica, koji su:
– civilni članovi posade zrakoplova, uz postojanje odgovarajuće potvrde i
bilješke u općoj deklaraciji i planu leta;
– civilni članovi posade ili prateće osobe zrakoplova koji sudjeluju u
havarijsko spasilačkim letovima, uz postojanje odgovarajuće bilješke u općoj
deklaraciji i planu leta;
– civilni članovi posade brodova, ako su upisani u popis osoblja broda i popis
posade.

Članak 9.

Državljani sljedećih država trebaju zrakoplovno-tranzitnu vizu:
– Islamska Republika Afganistan, Narodna Republika Bangladeš, Eritreja, Savezna
Demokratska Republika Etiopija, Republika Gana, Republika Irak, Islamska
Republika Iran, Demokratska Republika Kongo, Savezna Republika Nigerija,
Islamska Republika Pakistan, Somalijska Demokratska Republika, Demokratska
Socijalistička Republika Šri Lanka.
Iznimno od stavka 1. ovoga članka, državljani nabrojanih zemalja, nositelji
valjanih običnih putovnica, ne trebaju zrakoplovno-tranzitnu vizu ako imaju
dozvolu boravka u jednoj od sljedećih država:
– država članica EEP-a, Kneževina Andora, Kneževina Monako, Republika San
Marino, Sjedinjene Američke Države, Sveta Stolica i Švicarska Konfederacija.
Zahtijevanje zrakoplovno-tranzitne vize ne odnosi se na nositelje valjanih
diplomatskih, službenih i posebnih putovnica.

Članak 10.

Nositelji sljedećih valjanih posebnih putnih isprava i s njima izjednačenih
putnih isprava trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90 dana,
odnosno za prelazak preko državnog područja Republike Hrvatske:
– putnih isprava za izbjeglice koje izdaju države potpisnice Ženevske konvencije
o statusu izbjeglica, od 28. srpnja 1951. godine,
– putnih isprava za osobe bez državljanstva koje izdaju države potpisnice
Ženevske konvencije o pravnom položaju osoba bez državljanstva, od 28. rujna
1954. godine,
– putnih isprava za strance,
– putnih isprava koje izdaje Privremena uprava Ujedinjenih naroda na Kosovu
(UNMIK).
Iznimno od odredbi stavka 1. ovoga članka, nositelji valjanih putnih isprava za
izbjeglice ili putnih isprava za osobe bez državljanstva, izdanih u:
– državama članicama EEP-a, Kneževini Andori, Kneževini Monako, Republici San
Marino, Sjedinjenim Američkim Državama, Svetoj Stolici i Švicarskoj
Konfederaciji, ne trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90
dana, odnosno za prelazak preko državnog područja Republike Hrvatske.
Iznimno od odredbi stavka 1. ovoga članka, nositelji valjanih putnih isprava za
strance izdanih u:
– državama članicama EEP-a, Kneževini Andori, Kneževini Monako, Republici San
Marino, Sjedinjenim Američkim Državama, Svetoj Stolici i Švicarskoj
Konfederaciji, ne trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90
dana, odnosno za prelazak preko državnog područja Republike Hrvatske, ako se
nositelju omogućuje povratak u državu koja je izdala putnu ispravu.
Nositelji valjanih posebnih putnih isprava izdanih u državama nabrojenim u
članku 9. stavku 1. ove Uredbe, trebaju zrakoplovno--tranzitnu vizu.

Članak 11.

Nositelji valjanih posebnih putnih isprava što ih izdaju Ujedinjeni narodi,
odnosno specijalizirane ustanove Ujedinjenih naroda (Laissez-Passer), ne trebaju
vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90 dana, odnosno za prelazak
preko državnog područja Republike Hrvatske.

Članak 12.

Stranac koji podnosi zahtjev za izdavanje vize u diplomatskoj misiji odnosno
konzularnome uredu Republike Hrvatske, dužan je dokazati da ima dovoljno
sredstava za uzdržavanje tijekom boravka u Republici Hrvatskoj i za povratak u
državu iz koje je došao ili za putovanje u treću državu.
Pri ulasku u Republiku Hrvatsku, tijelo nadležno za kontrolu prelaska državne
granice ovlašteno je od stranca zatražiti da predoči sredstva za uzdržavanje
tijekom boravaka u Republici Hrvatskoj i za povratak u državu iz koje je došao
ili za putovanje u treću državu.
Visina sredstava iz stavaka 1. i 2. ovoga članka je protuvrijednost 100 €
(slovima: stotinu eura) po danu predviđenog boravka u Republici Hrvatskoj.
Ako stranac posjeduje ovjereno jamstveno pismo fizičke ili pravne osobe iz
Republike Hrvatske, dokaz o uplaćenom turističkom aranžmanu ili sličnu ispravu,
dužan je predočiti dokaz o posjedovanju sredstava u vrijednosti 50 € (slovima:
pedeset eura) po danu predviđenog boravka u Republici Hrvatskoj.

Članak 13.

Danom stupanja na snagu ove Uredbe prestaje važiti Uredba o viznom sustavu
(»Narodne novine«, broj 127/2005).

Članak 14.

Ova Uredba stupa na snagu 1. svibnja 2008. godine.

Klasa: 216-03/08-01/01
Urbroj: 5030104-08-1
Zagreb, 4. travnja 2008.

Predsjednik
**dr. sc. Ivo Sanader**, v. r.

Uredba, NN 41/2008-1385
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)