## Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama

### NN 111/1997 (22.10.1997.), Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama

# ZASTUPNIČKI DOM SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Na osnovi članka 89. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU ZAKONA O ZAŠTITI OSOBA S DUŠEVNIM SMETNJAMA

Proglašavam Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama, koji je donio
Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske na sjednici 19. rujna 1997.

Broj:081-97-1509/1

Zagreb, 29. rujna 1997.

Predsjednik

Republike Hrvatske

dr. Franjo Tuđman, v.r

---

## **ZAKON**

### **O ZAŠTITI OSOBA S DUŠEVNIM SMETNJAMA**

I. OPĆE ODREDBE

Članak 1.

Ovim se Zakonom propisuju temeljna načela, način organiziranja i provođenja
zaštite te pretpostavke za primjenu mjera i postupanje prema osobama s
duševnim smetnjama.

Članak 2.

Zaštita i unaprjeđivanje zdravlja osoba s duševnim smetnjama ostvaruje
se:

1. omogućavanjem odgovarajuće dijagnostičke obrade i liječenja osoba
s duševnim smetnjama,

2. znanstvenim istraživanjima na području zaštite i unaprjeđivanja zdravlja
osoba s duševnim smetnjama i njihovom zaštitom od liječničkih ili znanstvenih
istraživanja bez njihova pristanka ili pristanka njihovih zastupnika,

3. uključivanjem osoba s duševnim smetnjama u obrazovne programe koji
se provode u psihijatrijskoj ili nekoj drugoj ustanovi u kojoj su one smještene,
kao i nastavne programe obrazovnih ustanova, ovisno o zdravstvenom stanju
osobe s duševnim smetnjama,

4. oporavkom osoba s duševnim smetnjama njihovim uključivanjem u obiteljsku,
radnu i društvenu sredinu, uvažavajući izbor osobe kada je to moguće,

5. izobrazbom osoba koje se bave zaštitom osoba s duševnim smetnjama
i unaprjeđivanjem njihova zdravlja,

6. poticanjem udruživanja osoba s duševnim smetnjama u cilju ostvarivanja
njihovih prava, samopomoći i pomoći.

Članak 3.

Značenje izraza u ovom Zakonu:

1. *Osoba s duševnim smetnjama* je duševno bolesna osoba, osoba
s duševnim poremećajem, nedovoljno duševno razvijena osoba, ovisnik o alkoholu
ili drogama ili osoba s drugim duševnim smetnjama.

2. *Osoba s težim duševnim smetnjama* je osoba s duševnim smetnjama
koja nije u mogućnosti shvatiti značenje svojega postupanja ili ne može
vladati svojom voljom ili su te mogućnosti smanjene u tolikoj mjeri da
joj je neophodna psihijatrijska pomoć.

3. *Neubrojiva osoba* je osoba koja u vrijeme ostvarenja zakonskih
obilježja kaznenog djela ili prekršaja nije bila u mogućnosti shvatiti
značenje svojeg postupanja ili nije mogla vladati svojom voljom zbog duševne
bolesti, privremene duševne poremećenosti, nedovoljnoga duševnog razvitka
ili druge teže duševne smetnje.

4. *Osoba nesposobna za sudjelovanje u kaznenom ili prekršajnom postupku*
je okrivljenik s utvrđenim duševnim smetnjama zbog kojih nije u mogućnosti
sudjelovati u tim postupcima.

5. *Psihijatrijska ustanova* je zdravstvena ustanova ili njezina
jedinica za obavljanje specijalističko-konzilijarnog i bolničkog liječenja
iz područja psihijatrije ustrojena prema Zakonu o zdravstvenoj zaštiti.

6. *Socijalna ustanova* je ustanova ili njezina jedinica za obavljanje
djelatnosti socijalne skrbi, ustrojena prema posebnom zakonu.

7. *Psihijatar* je doktor medicine specijalist iz područja psihijatrije
ili neuropsihijatrije.

8. *Doktor medicine* je osoba sa završenim medicinskim fakultetom
i položenim državnim ispitom.

9. *Dijete i maloljetna osoba* su osobe koje nisu navršile osamnaest
godina života i koje nisu stekle poslovnu sposobnost.

10. *Liječnički postupak* je određen oblik liječenja, dijagnostički
postupak, prijam i smještaj u psihijatrijsku ustanovu radi dijagnostičke
obrade i liječenja, uključivanje u obrazovne programe koji se provode u
psihijatrijskoj ustanovi, izvođenje istraživanja na području zaštite i
unaprjeđivanja zdravlja osoba s duševnim smetnjama.

11. *Prijam* u psihijatrijsku ustanovu je postupak od dolaska ili
dovođenja osobe u tu ustanovu radi pregleda ili liječenja do donošenja
odluke o njezinom dobrovoljnom smještaju ili prisilnom zadržavanju u psihijatrijskoj
ustanovi.

12. *Pristanak* je slobodno dana suglasnost osobe s duševnim smetnjama
za provođenje određenoga liječničkog postupka, koja se zasniva na odgovarajućem
poznavanju svrhe, prirode, posljedica, koristi i opasnosti toga liječničkog
postupka i drugih mogućnosti liječenja.

13. *Dobrovoljni smještaj* je smještaj osobe s duševnim smetnjama
u psihijatrijskoj ustanovi uz njezin pristanak. O smještaju punoljetne
osobe koja nije sposobna dati pristanak i koja nema zakonskog zastupnika,
djeteta ili maloljetne osobe ili osobe lišene poslovne sposobnosti s duševnim
smetnjama čiji zakonski zastupnik je dao pristanak za smještaj u psihijatrijsku
ustanovu, odlučuje sud po žurnom postupku primjenjujući odgovarajuće odredbe
ovoga Zakona o prisilnom zadržavanju i prisilnom smještaju u psihijatrijskoj
ustanovi. U svim drugim postupcima, pravima i slobodama ove osobe su izjednačene
s dobrovoljno smještenim osobama.

14. *Prisilno zadržavanje* je smještaj osobe s težim duševnim smetnjama
u psihijatrijsku ustanovu od trenutka donošenja odluke psihijatra o zadržavanju
te osobe bez njezina pristanka do odluke suda o prisilnom smještaju bez
obzira da li se radi o osobi koja je tek došla ili dovedena u psihijatrijsku
ustanovu ili osobi koja se već nalazi na liječenju u psihijatrijskoj ustanovi
pa je opozvala pristanak za dobrovoljni smještaj.

15. *Prisilni smještaj* je smještaj osobe s težim duševnim smetnjama
u psihijatrijskoj ustanovi bez njezina pristanka, a djeteta, maloljetne
osobe ili osobe lišene poslovne sposobnosti s težim duševnim smetnjama
bez pristanka njezinog zakonskog zastupnika uz uvjete i po postupku iz
glave V. ovoga Zakona.

16. *Zakonski zastupnik* za maloljetnika je roditelj ako nije lišen
roditeljskog prava, za maloljetnika koji je bez roditelja ili o kojem se
roditelji ne brinu - staratelj, za maloljetnog usvojenika - usvojitelj,
za punoljetnu osobu nad kojom je produženo roditeljsko pravo - roditelj,
za punoljetnu osobu kojoj je oduzeta ili ograničena poslovna sposobnost
- staratelj.

II. TEMELJNA NAČELA

Članak 4.

(1) Svaka osoba s duševnim smetnjama ima pravo na zaštitu i unaprjeđivanje
svoga zdravlja.

(2) Osoba s duševnim smetnjama ima pravo na jednake uvjete liječenja
kao i osobe smještene u druge zdravstvene ustanove.

(3) Slobode i prava osobe s duševnim smetnjama mogu se ograničiti samo
zakonom ako je to nužno radi zaštite zdravlja ili sigurnosti te ili drugih
osoba.

Članak 5.

(1) Dostojanstvo osoba s duševnim smetnjama mora se štititi i poštovati
u svim okolnostima.

(2) Osobe s duševnim smetnjama imaju pravo na zaštitu od bilo kakvog
oblika zlostavljanja te ponižavajućeg postupanja.

(3) Osobe s duševnim smetnjama ne smiju biti dovedene u neravnopravan
položaj zbog svoje duševne smetnje. Posebne mjere koje se poduzimaju da
bi se zaštitila prava ili osiguralo unaprjeđivanje zdravlja osoba s duševnim
smetnjama ne smatraju se oblikom nejednakog postupanja.

Članak 6.

Psihijatri i drugi zdravstveni djelatnici dužni su organizirati liječenje
osoba s duševnim smetnjama tako da u najmanjoj mogućoj mjeri ograničavaju
njihove slobode i prava te prouzrokuju fizičke i psihičke neugodnosti osobama
s duševnim smetnjama i vrijeđaju njihovu osobnost i ljudsko dostojanstvo.

Članak 7.

Psihijatri i drugi zdravstveni djelatnici dužni su dobrovoljnom prihvaćanju
suradnje u liječenju i uvažavanju želja i potreba osobe s duševnim smetnjama
dati prednost pred prisilnim mjerama.

Članak 8.

(1) Osobu s duševnim smetnjama koja može razumjeti prirodu, posljedice
i opasnost predloženoga liječničkog postupka i koja na osnovi toga može
donijeti odluku i izraziti svoju volju može se pregledati ili podvrgnuti
liječničkom postupku samo uz njezin pisani pristanak.

(2) Sposobnost osobe dati pristanak utvrđuje doktor medicine ili psihijatar
u vrijeme kad ta osoba donosi odluku i u tu svrhu izdaje pisanu potvrdu.
Ova se potvrda prilaže u liječničku dokumentaciju. Osoba iz stavka 1. ovoga
članka može zahtijevati da postupku davanja pristanka bude nazočna osoba
od njenog povjerenja.

(3) Osoba s duševnim smetnjama koja nije sposobna dati pristanak, bilo
zbog toga što u određenom trenutku ne može razumjeti prirodu, posljedice
ili opasnost predloženoga liječničkog postupka ili zbog toga što u tom
trenutku ne može donijeti odluku ili izraziti svoju slobodnu volju može
se podvrgnuti samo onom liječničkom postupku koji je u njenom najboljem
interesu.

(4) Dijete ili maloljetna osoba s duševnim smetnjama, koja nije sposobna
dati pristanak, može se podvrgnuti pregledu ili drugom liječničkom postupku
samo uz pristanak njegovoga zakonskog zastupnika. Mišljenje djeteta se
pri tome treba uzimati u obzir sukladno njegovoj dobi i stupnju zrelosti.

(5) Punoljetna osoba s duševnim smetnjama, koja nije sposobna dati pristanak,
može se podvrgnuti pregledu ili drugom liječničkom postupku samo uz pristanak
njenoga zakonskog zastupnika, a ako ga nema onda uz suglasnost etičkog
povjerenstva u psihijatrijskoj ustanovi.

(6) Kad pristanak daju osobe iz stavka 4. i 5. ovoga članka psihijatar
im je dužan pod istim uvjetima dati obavijesti koje je dužan dati osobi
s duševnim smetnjama kad ova daje pristanak.

(7) Pristanak iz stavka 1., 4. i 5. ovoga članka može se povući u bilo
kojem trenutku. Osobi koja povlači pristanak moraju se objasniti posljedice
prestanka primjenjivanja određenog liječničkog postupka.

(8) Odricanje osobe s duševnim smetnjama od prava na davanje pristanka
ne proizvodi pravne učinke.

Članak 9.

(1) Traženje pristanka iz članka 8. stavka 1., 4. i 5. nije obvezno
ako bi zbog njegovoga pribavljanja bio neposredno ugrožen život osobe s
duševnim smetnjama ili bi prijetila ozbiljna i neposredna opasnost od težeg
narušenja njenog zdravlja. Liječnički postupak može se primjenjivati bez
pristanka samo dok traje navedena opasnost.

(2) Predstojnik odjela, ili psihijatar kojeg je predstojnik odjela za
to ovlastio treba odlučiti o nužnosti i žurnosti određenoga liječničkog
postupka. O tom postupku treba se bez odgađanja obavijestiti zakonskog
zastupnika osobe s duševnim smetnjama ako ga ova ima.

(3) Osobu s težim duševnim smetnjama, koja je prisilno smještena u psihijatrijsku
ustanovu, može se i bez njenog pristanka podvrgnuti pregledu ili drugom
liječničkom postupku koji služi liječenju duševnih smetnji zbog kojih je
prisilno smještena u psihijatrijskoj ustanovi samo ako bi bez provođenja
tog postupka nastupilo teško oštećenje zdravlja te osobe.

(4) Ako se liječnički postupak provodi bez pristanka osobe s duševnim
smetnjama u skladu sa člankom 8. stavkom 4. i 5. i stavkom 2. i 4. ovoga
članka treba u mjeri u kojoj je to moguće objasniti toj osobi moguće postupke
njenog liječenja i uključiti tu osobu u planiranje njenog liječenja.

Članak 10.

(1) Svako prisilno zadržavanje i prisilni smještaj punoljetnih osoba
s duševnim smetnjama bez njihova pristanka, odnosno djece i maloljetnih
osoba s duševnim smetnjama i osoba lišenih poslovne sposobnosti bez pristanka
njihovih zakonskih zastupnika podliježe sudskom nadzoru prema postupku
utvrđenom ovim Zakonom.

(2) Postupci po odredbama ovoga Zakona su žurni.

(3) Sredstva za troškove sudskog postupka te prisilnog zadržavanja i
prisilnog smještaja u psihijatrijskoj ustanovi osiguravaju se u državnom
proračunu.

(4) Psihijatrijska ustanova mora obavijestiti povjerenstva za zaštitu
osoba s duševnim smetnjama o svakom slučaju oduzimanja slobode iz stavka
1. ovoga članka.

III. PRAVA I DUŽNOSTI OSOBA S DUŠEVNIM SMETNJAMA I OSOBA KOJE
PROVODE NJIHOVU ZAŠTITU I LIJEČENJE

Članak 11.

(1) Svaka osoba s duševnim smetnjama dobrovoljno ili prisilno smještena
u psihijatrijsku ustanovu ima pravo:

1. biti upoznata u vrijeme prijama, a kasnije na svoj izričit zahtjev,
sa svojim pravima i dužnostima te poučena o tome kako može svoja prava
ostvariti,

2. biti upoznata s razlozima i ciljevima njenog smještaja te sa svrhom,
prirodom, posljedicama, korisnošću i opasnostima provedbe predloženog oblika
liječenja kako i s korisnošću i opasnostima provedbe drugih mogućnosti
liječenja,

3. djelatno sudjelovati u planiranju i provođenju svojeg liječenja,
oporavka i resocijalizacije,

4. obrazovati se i radno osposobiti prema općem programu ili posebnom
programu za osobe s poteškoćama u učenju,

5. na odgovarajuću novčanu naknadu za rad u radno-terapijskim poslovima
od kojih ustanova u kojoj se nalaze na liječenju ostvaruje prihod,

6. podnositi pritužbe izravno ravnatelju psihijatrijske ustanove ili
predstojnik odjela glede oblika liječenja, dijagnosticiranja, otpusta iz
ustanove i povrede njezinih prava i sloboda,

7. postavljati zahtjeve i izjavljivati bez nadzora i ograničenja prigovore,
žalbe i druge pravne lijekove nadležnim pravosudnim i državnim tijelima,

8. savjetovati se o svom trošku na samo s liječnikom ili odvjetnikom
po svom izboru,

9. družiti se sa drugim osobama u psihijatrijskoj ustanovi i primati
posjete,

10. o svom trošku slati i primati bez nadzora i ograničenja poštu, pakete
i tiskovine te telefonirati,

11. pratiti radio i televizijske programe,

12. posjedovati predmete za osobnu uporabu,

13. sudjelovati po svom izboru u vjerskim aktivnostima u okviru mogućnosti
psihijatrijske ustanove,

14. predlagati premještaj u drugu psihijatrijsku ustanovu,

15. biti otpuštena iz ustanove uz osiguranu podršku za prihvat u zajednici.

(2) Obavijesti iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka unose se u liječničku
dokumentaciju osobe s duševnim smetnjama.

(3) Prava iz stavka 1. točke 1., 2., 3., 5., 6., 7. i 14. ovoga članka
mogu u ime osobe s duševnim smetnjama ostvarivati članovi obitelji ili
druge osobe koje djeluju u njezinom interesu.

(4) Prava iz stavka 1. točke 9., 10., 11. i 12. ovoga članka mogu se
ograničiti kad postoji osnovana sumnja da osoba s duševnim smetnjama nastoji
pribaviti oružje ili drogu, dogovara se o bijegu ili počinjenju kaznenog
djela ili kad to zahtijeva zdravstveno stanje osobe.

Članak 12.

(1) Kad je liječenje osobe s duševnim smetnjama prijeko potrebno u psihijatrijskoj
ustanovi, ono će se omogućiti i provesti u odgovarajućoj ustanovi koja
se nalazi u mjestu njezina prebivališta, ako nema prebivališta onda u mjestu
njena boravišta, a ako ni njega nema onda u mjestu gdje je osoba zatečena,
a ako u tom mjestu nema psihijatrijske ustanove u psihijatrijskoj ustanovi
koja je najbliža mjestu njezina prebivališta, boravišta ili mjesta gdje
je osoba zatečena.

(2) Uz pisani pristanak osobe s duševnim smetnjama, odnosno zakonskog
zastupnika osobe lišene poslovne sposobnosti ili djeteta s duševnim smetnjama
dan u skladu sa člankom 8. stavkom 1., 4. i 5. ovoga Zakona ili na pisani
zahtjev osoba ovlaštenih dati pristanak liječenje se može provesti i u
psihijatrijskoj ustanovi koja ne odgovara uvjetima iz stavka 1. ovoga članka.

(3) Psihijatrijsko liječenje djece provodi se na odjelu psihijatrijskih
ustanova namijenjenih liječenju djece i mladeži koji su odvojeni od odjela
za punoljetne bolesnike.

Članak 13.

Nedovoljno duševno razvijena osoba koja ne raspolaže psihičkim mogućnostima
za uključivanje u liječenje u psihijatrijskoj ustanovi kao i svaka druga
osoba s duševnim smetnjama, liječit će se u ustanovama ili odjelima koji
su prilagođeni posebnim potrebama tih osoba.

Članak 14.

(1) Psihijatrijsko liječenje djece s poremećajima u ponašanju, tjelesno
ili mentalno oštećene djece, psihički bolesne djece te tjelesno ili mentalno
oštećene ili bolesne osobe organizira i provodi nadležna zdravstvena ustanova.

(2) Prisilni smještaj osoba iz stavka 1. ovoga članka provodi se po
odredbama ovoga Zakona.

Članak 15.

(1) Elektrokonvulzivno ili hormonalno liječenje može se primijeniti
samo pod sljedećim pretpostavkama:

(a) na temelju pisanog pristanka osobe s duševnim smetnjama ili ako
ga ona nije sposobna dati, na temelju pisanog pristanka osoba iz članka
8. stavka 4. i 5. ovoga Zakona,

(b) uz pozitivno mišljenje drugog psihijatra o potrebi i posljedicama
primjene takvoga liječničkog postupka,

(c) ako su prethodno iscrpljene sve ostale metode liječenja,

(d) ako je primjena navedenih metoda nužna za liječenje osobe s duševnim
smetnjama i

(e) ako se ne očekuje da bi primjena navedenih metoda mogla imati štetne
popratne posljedice.

(2) Prema osobi s težim duševnim smetnjama koja je prisilno zadržana
ili prisilno smještena u psihijatrijskoj ustanovi može se primijeniti elektrokonvulzivno
liječenje i bez pristanka te osobe ili osoba navedenih u članku 8. stavku
4. i 5. ovoga Zakona samo uz odobrenje etičkog povjerenstva pri psihijatrijskoj
ustanovi i uz poštovanje ostalih protpostavki navedenih u stavku 1. ovoga
članka.

(3) Primjena liječenja iz stavka 1. i 2. ovoga članka mora se uvijek
upisati u liječničku dokumentaciju zajedno s pisanim pristankom navedenih
osoba i mišljenjem drugog liječnika.

(4) Primjena psihokirurgije i kastracije nije dopuštena.

Članak 16.

(1) Biomedicinska istraživanja nad osobama s duševnim smetnjama mogu
se poduzeti samo:

(a) ako nema druge odgovarajuće mogućnosti istraživanja nad ljudima,

(b) ako opasnost od istraživanja za osobu s duševnim smetnjama nije
nesrazmjerna koristi od istraživanja,

(c) ako je istraživački projekt odobrilo Državno povjerenstvo nakon
nezavisnog preispitivanja znanstvenog značaja, važnosti cilja i etičnosti
samog istraživanja,

(d) ako su osobe koje sudjeluju u istraživanju obaviještene o svojim
pravima i pravnoj zaštiti koju uživaju,

(e) ako su osobe koje sudjeluju u istraživanju dale svoj pisani pristanak
koji mogu povući u svakom trenutku.

(2) Biomedicinska istraživanja nad osobom s duševnim smetnjama koja
nije u stanju dati svoj pristanak može se poduzeti samo ukoliko su uz pretpostavke
iz stavka 1. točke a -d ovoga članka ispunjene još i ove dodatne pretpostavke:

(a) ako se očekuje da će rezultati istraživanja biti od stvarne ili
izravne koristi za zdravlje te osobe i

(b) uz suglasnost etičkog povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama
pri psihijatrijskoj ustanovi za svaki pojedini slučaj ako istraživanje
ima cilj doprinjeti kroz povećanje zdravstvenog razumijevanja određene
bolesti ili stanja, stvaranju koristi za samu osobu koja sudjeluje u istraživanju
ili osobe iste dobi ili s istom dobi ili s poremećajem ako istraživanje
predstavlja najmanju moguću opasnost i opterećenje za tu osobu.

Članak 17.

(1) Osobe koje obavljaju djelatnosti zaštite i liječenja osobe s duševnim
smetnjama dužne su čuvati kao profesionalnu tajnu sve što saznaju ili primijete
tijekom obavljanja tih djelatnosti.

(2) Osobe navedene u stavku 1. ovoga članka mogu otkriti ono što su
saznale ili primijetile glede duševno oboljelih osoba tijekom obavljanja
svoje djelatnosti, samo uz pristanak tih osoba ili njihovoga zakonskog
zastupnika.

(3) Osobe iz stavka 1. ovoga članka mogu i bez pristanka osobe s duševnim
smetnjama ali uz pristanak zakonskog zastupnika iz stavka 2. ovoga članka,
otkriti ono što saznaju tijekom liječenja i zaštite te osobe:

(a) drugom psihijatru ili doktoru medicine ako je to nužno za pružanje
liječničke pomoći toj osobi,

(b) službenim osobama u centrima za socijalnu skrb i drugim državnim
tijelima kada je to nužno da bi one mogle postupati u svezi s osobom s
duševnim smetnjama na temelju i u okviru svojih ovlasti, i to samo onda
kad osobe s duševnim smetnjama nisu sposobne dati svoj pristanak, a osobe
iz stavka 1. ovoga članka nemaju osnove vjerovati da bi se osoba s duševnim
smetnjama protivila otkrivanju takvih podataka,

(c) ako je to nužno učiniti u općem interesu ili interesu druge osobe
koji je važniji od interesa čuvanja tajne.

(4) Otkrit će se samo oni podaci koji su nužni za ostvarivanje svrha
navedenih u stavku 3. ovoga članka i ti podaci ne smiju se koristiti u
druge svrhe osim onih za koje su dani.

(5) Općim interesom ili interesom koji je važniji od interesa čuvanja
tajne u smislu stavka 3. ovoga članka smatra se:

(a) otkrivanje saznanja da osoba s duševnim smetnjama priprema počinjenje
kaznenog djela za koje je zakonom propisana kazna zatvora od pet godina
ili teža kazna,

(b) otkrivanje ili suđenje za najteža kaznena djela ako bi ono bilo
znatno usporeno ili onemogućeno bez otkrivanja inače zaštićenih podataka,

(c) zaštita javnog zdravlja i sigurnosti,

(d) sprječavanje izlaganja druge osobe neposrednoj i ozbiljnoj opasnosti
za njen život ili zdravlje.

(6) Psihijatar i doktor medicine iz stavka 3. ovoga članka dužni su
čuvati kao profesionalnu tajnu, a službene osobe iz stavka 3. ovoga članka
kao službenu tajnu, sve što se odnosi na osobu s duševnim smetnjama.

(7) Klinički i drugi materijali koji se koriste u predavanjima ili znanstvenim
tiskovinama moraju prikriti identitet osoba s duševnim smetnjama o kojima
govore.

Članak 18.

(1) Liječnička dokumentacija o liječenju osobe s duševnim smetnjama
dostupna je isključivo sudu za potrebe postupka koji je u tijeku.

(2) Liječnička dokumentacija sadržava samo one podatke koji su prijeko
potrebni za ostvarenje svrhe zbog koje se zahtjeva njezina dostava.

(3) Izjave osobe s duševnim smetnjama sadržane u liječničkoj dokumentaciji
koje se odnose na počinjenje nekoga kaznenog djela ne mogu se koristiti
kao dokaz u sudskom postupku.

(4) Podaci iz liječničke dokumentacije koji su potrebni za ostvarenje
zdravstvene, socijalne, obiteljskopravne ili mirovinske zaštite mogu se
dati za službene svrhe na zahtjev tijela nadležnih za tu zaštitu samo uz
suglasnost osoba s duševnim smetnjama, a ako one nisu sposobne dati suglasnost
onda samo ukoliko se osnovano vjeruje da se osoba s duševnim smetnjama
ne bi protivila davanju navedenih podataka.

Članak 19.

Svaki liječnički postupak mora se upisati u liječničku dokumentaciju
sa naznakom je li bio poduzet sa ili bez pristanka.

Članak 20.

(1) Psihijatar može odobriti razgovor osobe s duševnim smetnjama smještene
u psihijatrijsku ustanovu sa službenim osobama Ministarstva unutarnjih
poslova i stručnim djelatnicima centra za socijalnu skrb samo kad to dopušta
zdravstveno stanje osobe s duševnim smetnjama.

(2) Psihijatar neće odobriti razgovor službenim osobama Ministarstva
unutarnjih poslova i stručnim djelatnicima skrbništva s osobom iz stavka
1. ovoga članka koja nije sposobna razumjeti stanje u kojem se nalazi,
niti posljedice takvog razgovora.

IV. DOBROVOLJNI SMJEŠTAJ OSOBA S DUŠEVNIM SMETNJAMA U PSIHIJATRIJSKU
USTANOVU

Članak 21.

(1) Osoba s duševnim smetnjama, koja je sposobna razumjeti svrhu i posljedice
smještaja u psihijatrijsku ustanovu i koja je na osnovi toga sposobna donijeti
slobodnu odluku može se uz njen pisani pristanak, na njen zahtjev, ili
zahtjev treće osobe smjestiti, u psihijatrijsku ustanovu. Pristanak se
daje pred predstojnikom odjela ili psihijatrom kojeg je za to posebno ovlastio
predstojnik odjela i dežurnim psihijatrom koji su dužni u vrijeme davanja
pristanka utvrditi sposobnost osobe s duševnim smetnjama za davanje pristanka
te u svezi s tim izdati pisanu potvrdu koja se ulaže u liječničku dokumentaciju.

(2) Osobe iz stavka 1. ovoga članka smjestit će se u psihijatrijsku
ustanovu ukoliko predstojnik odjela ili psihijatar kojeg je on posebno
za to ovlastio i dežurni psihijatar svaki samostalnim i nezavisnim pregledom
utvrdi da se radi o osobi s duševnim smetnjama kod koje se odgovarajući
terapijski uspjesi ne mogu postići liječenjem izvan takve ustanove.

(3) Ako ne postoji suglasnost liječnika iz stavka 1. i 2. ovoga članka
glede potrebe smještaja dotične osobe u psihijatrijsku ustanovu ili se
radi o punoljetnoj osobi koja nije sposobna dati pristanak i koja nema
zakonskog zastupnika ili ako se radi o djetetu ili osobi lišenoj poslovne
sposobnosti s duševnim smetnjama koja nije sposobna dati pristanak, a čiji
je zakonski zastupnik dao pristanak za smještaj te osobe u psihijatrijsku
ustanovu, odluku o smještaju te osobe u psihijatrijsku ustanovu donijet
će sud nadležan odlučivati u postupku prisilnog smještaja po žurnom postupku
primjenjujući odgovarajuće odredbe ovoga Zakona o prisilnom zadržavanju
i prisilnom smještaju u psihijatrijskoj ustanovi. Ove su osobe izjednačene
s dobrovoljno smještenim osobama u svim drugim postupcima, pravima i slobodama.

(4) U postupku iz stavka 3. ovoga članka sud je prije donošenja odluke
o smještaju ili o otpustu osobe s duševnim smetnjama dužan pribaviti pisano
mišljenje jednog od psihijatara s liste stalnih sudskih vještaka o tome
radi li se o osobi s duševnim smetnjama kod koje se odgovarajući terapijski
uspjesi ne mogu postići liječenjem izvan takve ustanove. Kad odlučuje o
smještaju djeteta sud je dužan ovo mišljenje pribaviti od psihijatra specijaliziranog
za liječenje djece.

V. PRISILNO ZADRŽAVANJE I PRISILNI SMJEŠTAJ U PSIHIJATRIJSKU
USTANOVU

Članak 22.

(1) Osoba s težim duševnim smetnjama koja uslijed svoje duševne smetnje
ozbiljno i izravno ugrožava vlastiti život ili zdravlje ili sigurnost,
odnosno život ili zdravlje ili sigurnost drugih osoba može se smjestiti
u psihijatrijsku ustanovu bez svog pristanka, po postupku za prisilno zadržavanje
i prisilni smještaj propisanim ovim Zakonom.

(2) Dijete, maloljetna osoba ili osoba lišena poslovne sposobnosti može
se iz razloga navedenih u stavku 1. ovoga članka smjestiti u psihijatrijsku
ustanovu i bez pristanka njenoga zakonskog zastupnika po postupku za prisilno
zadržavanje ili prisilni smještaj predviđen ovim Zakonom.

Članak 23.

(1) Osoba iz članka 22. primit će se u psihijatrijsku ustanovu nadležnu
prema članku 12. stavku 1. ovoga Zakona na temelju uputnice doktora medicine
koji nije zaposlen u dotičnoj psihijatrijskoj ustanovi i koji je tu osobu
osobno pregledao i napisao propisanu ispravu o tom pregledu.

(2) Obrazac isprave s odgovarajućim sadržajem iz stavka 1. ovoga članka
propisuje ministar zdravstva. U ispravi moraju biti naznačeni i obrazloženi
razlozi zbog kojih doktor medicine smatra prisilni smještaj nužnim.

Članak 24.

Osobu s duševnim smetnjama za koju se osnovano sumnja da može neposredno
ugroziti vlastiti život ili zdravlje odnosno život ili zdravlje drugih
u osobito žurnim slučajevima mogu ovlaštene službene osobe Ministarstva
unutarnjih poslova dovesti u psihijatrijsku ustanovu nadležnu prema prebivalištu
ili boravištu osobe odnosno prema mjestu na kojem je osoba trenutačno zatečena
bez prethodnoga liječničkog pregleda iz članka 23. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 25.

(1) Psihijatar koji primi osobu na temelju članka 23. ili 24. ovoga
Zakona dužan ju je odmah pregledati kako bi utvrdio postoje li razlozi
za prisilno zadržavanje iz članka 22. ovoga Zakona.

(2) Kad psihijatar ocijeni da ne postoje razlozi iz članka 22. ovoga
Zakona za prisilno zadržavanje, otpustit će dovedenu osobu i upisati svoju
odluku o tome s obrazloženjem u liječničku dokumentaciju.

Članak 26.

(1) Kad psihijatar utvrdi postojanje razloga za prisilno zadržavanje
iz članka 22. ovoga Zakona, dužan je donijeti odluku o prisilnom zadržavanju
koja se s obrazloženjem upisuje u liječničku dokumentaciju.

(2) Psihijatar će tu odluku priopćiti prisilno zadržanoj osobi na primjeren
način i upoznati je s razlozima i ciljevima njenoga prisilnog zadržavanja
te s njezinim pravima i dužnostima po ovom Zakonu.

Članak 27.

(1) Psihijatrijska ustanova koja je prisilno zadržala osobu s duševnim
smetnjama iz članka 22. ovoga Zakona dužna je o tome bez odgode, a najkasnije
u roku od 12 sati od donošenja odluke o prisilnom zadržavanju, neposredno
ili putem elektronskih sredstava komuniciranja dostaviti županijskom sudu
na području kojega se nalazi psihijatrijska ustanova obavijest o prisilnom
zadržavanju zajedno sa liječničkom dokumentacijom o pregledu osobe s duševnim
smetnjama s obrazloženjem razloga za prisilno zadržavanje.

(2) Psihijatrijska ustanova dužna je obavijest o prisilnom zadržavanju
i liječničku dokumentaciju dostaviti u roku iz stavka 1. ovoga članka zakonskom
zastupniku prisilno zadržane osobe, nadležnom centru za socijalnu skrb
i povjerenstvu za zaštitu osoba s duševnim smetnjama.

(3) Obrazac s odgovarajućim sadržajem obavijesti o prisilnom zadržavanju
propisuje ministar zdravstva.

(4) Centar za socijalnu skrb iz stavka 2. ovoga članka nadležan je prema
posljednjem prebivalištu odnosno boravištu prisilno zadržane osobe, a ako
je prebivalište odnosno boravište prisilno zadržane osobe nepoznato prema
području na kojem se nalazi psihijatrijska ustanova.

Članak 28.

(1) Postupak propisan člankom 26. i 27. ovoga Zakona primjenjuje se
i na osobu s duševnim smetnjama koja se prisilno zadržava u slučaju kad
je već smještena na liječenje u psihijatrijsku ustanovu uz njezin pristanak
pa pristanak opozove, ali su u međuvremenu nastupili uvjeti koji odgovaraju
uvjetima za prisilni smještaj iz članka 22. ovoga Zakona te na osobu glede
koje su ispunjeni uvjeti iz članka 22. ovoga Zakona koja se na drugi način
našla u psihijatrijskoj ustanovi.

(2) Rok od 12 sati za dostavu obavijesti o prisilnom zadržavanju i liječničku
dokumentaciju županijskom sudu, centru za socijalnu skrb, povjerenstvu
za zaštitu osoba s duševnim smetnjama i zakonskom zastupniku osobe s duševnim
smetnjama, počinje teći od opoziva pristanka smještene osobe.

Članak 29.

(1) U postupku prisilnog smještaja osobe s duševnim smetnjama u psihijatrijsku
ustanovu odlučuje sudac pojedinac županijskog suda nadležnog prema sjedištu
psihijatrijske ustanove u kojoj je osoba s težim duševnim smetnjama prisilno
zadržana ili smještena.

(2) Postupak po kojem sud odlučuje o prisilnom smještaju je izvanparnični
postupak.

(3) U postupku za prisilni smještaj javnost je isključena.

(4) Isključenje javnosti ne odnosi se na zakonskog zastupnika i odvjetnika
osobe s duševnim smetnjama.

(5) Dopustit će se da raspravi budu nazočne pojedine službene osobe
koje se bave liječenjem i zaštitom osoba s duševnim smetnjama, znanstveni
i javni radnici, a ukoliko se osoba s duševnim smetnjama tome ne protivi,
odnosno ako se ona nije sposobna protiviti ako se tome ne protive njen
zakonski zastupnik ili odvjetnik, može se to dopustiti i njenom bračnom
drugu i bliskim srodnicima.

(6) Osobe koje su nazočne raspravi upozorit će se da su dužne kao tajnu
čuvati sve ono što su na raspravi saznale te na posljedice otkrivanja tajne.

Članak 30.

(1) Kad županijski sud primi obavijest o prisilnom zadržavanju ili na
koji drugi način sazna za prisilno zadržavanje, donijet će rješenje o pokretanju
postupka po službenoj dužnosti i postaviti osobi punomoćnika iz redova
odvjetnika radi zaštite njezinih prava ako to ona već nije učinila.

(2) Sudac iz članka 29. stavka 1. ovoga Zakona dužan je bez odgode,
a najkasnije u roku od 72 sata od primitka obavijesti o prisilnom zadržavanju,
prisilno zadržanu osobu posjetiti u psihijatrijskoj ustanovi i ako je to
s obzirom na njezino zdravstveno stanje moguće, obaviti s njom razgovor.

(3) U roku iz stavka 2. ovoga članka sudac će donijeti rješenje o nastavku
prisilnog zadržavanja koje može trajati najduže 8 dana od trenutka prisilnog
zadržavanja.

(4) Žalba protiv rješenja iz stavka 3. ovoga članka ne zadržava izvršenje.

Članak 31.

(1) Prije donošenja odluke o prisilnom smještaju ili o otpustu osobe
s duševnim smetnjama, sud je dužan pribaviti pisano mišljenje jednog od
psihijatara s liste stalnih sudskih vještaka koji nije zaposlen u psihijatrijskoj
ustanovi u kojoj se nalazi prisilno zadržana osoba, o tome je li prisilni
smještaj u psihijatrijskoj ustanovi prijeko potreban. Kad odlučuje o prisilnom
smještaju djeteta ili maloljetne osobe sud je dužan ovo mišljenje pribaviti
od psihijatra specijaliziranog za liječenje djece i maloljetnika.

(2) Iznimno, u slučaju kada zbog mogućnosti neodržavanja roka iz članka
33. ovoga Zakona ili druge objektivne okolnosti nije moguće postupiti na
način određen stavkom 1. ovoga članka, pisano mišljenje može dati psihijatar
s liste stalnih sudskih vještaka koji je zaposlen u ustanovi u kojoj se
nalazi prisilno zadržana osoba.

(3) Psihijatar iz stavka 1. ovoga članka daje sudu pisano mišljenje
o potrebi prisilnog smještaja nakon što osobno obavi pregled osobe s duševnim
smetnjama.

(4) Prije donošenja odluke o prisilnom smještaju ili o otpustu, sud
može zatražiti obavijesti i od centra za socijalnu skrb i od drugih osoba
koje mogu dati potrebne podatke.

Članak 32.

Glede izuzeća članova vijeća primjenjuju se odredbe Zakona o parničnom
postupku o izuzeću, a glede psihijatra i djelatnika nadležnog centra za
socijalnu skrb odredbe toga zakona o izuzeću vještaka te odredbe Zakona
o upravnom postupku o izuzeću službenih osoba.

Članak 33.

(1) Nakon provedenog postupka sud odlučuje rješenjem hoće li prisilno
zadržana osoba i dalje ostati u psihijatrijskoj ustanovi ili će se otpustiti.

(2) Rješenje o prisilnom smještaju ili o otpustu sud je dužan izraditi
i dostaviti bez odgode, a najkasnije u roku od 8 dana od primitka obavijesti
i dokumentacije o prisilnom zadržavanju

(3) U rješenju o prisilnom smještaju sud određuje trajanje prisilnog
smještaja koje ne smije biti duže od trideset dana računajući od dana kojeg
je psihijatar donio odluku o prisilnom zadržavanju osobe s duševnim smetnjama
(članak 26. stavak 1., članak 29.).

Članak 34.

(1) Ako psihijatrijska ustanova utvrdi da prisilno smještena osoba treba
ostati smještena i nakon isteka trajanja prisilnog smještaja određenog
u rješenju suda, dužna je 7 dana prije isteka toga vremena predložiti sudu
donošenje rješenja o produženju prisilnog smještaja. O prijedlogu psihijatrijske
ustanove sud će odlučiti do isteka vremena određenog rješenjem o prisilnom
smještaju iz članka 33. stavka 3. ovoga Zakona.

(2) Rješenjem iz stavka 1. ovoga članka sud može produžiti prisilni
smještaj osobe u psihijatrijskoj ustanovi u trajanju do tri mjeseca od
dana isteka vremena određenog rješenjem o prisilnom smještaju iz članka
33. stavka 3. ovoga Zakona.

(3) Svaki daljnji prisilni smještaj može se produžiti rješenjem suda
na vrijeme do šest mjeseci.

Članak 35.

(1) Rješenje o produženom prisilnom smještaju sud donosi po istom postupku
po kojem donosi i prvo rješenje o prisilnom smještaju.

(2) Sud je dužan rješenje o produženom prisilnom smještaju donijeti
najkasnije do isteka prethodno određenog trajanja prisilnog smještaja.

Članak 36.

(1) Rješenje suda iz članka 33. do 35. ovoga Zakona mora biti obrazloženo
i sadržavati pouku o pravu na žalbu.

(2) Rješenje se dostavlja prisilno smještenoj osobi, njezinom zakonskom
zastupniku, bliskom srodniku sa kojim živi u zajedničkom domaćinstvu, opunomoćniku,
nadležnom Centru za socijalnu skrb, povjerenstvu za zaštitu osoba s duševnim
smetnjama i psihijatrijskoj ustanovi u kojoj je osoba s duševnim smetnjama
prisilno smještena.

Članak 37.

(1) Protiv rješenja o prisilnom smještaju dopuštena je žalba županijskom
sudu.

(2) Žalbu protiv rješenja mogu podnijeti osobe iz članka 36. stavka
2. ovoga Zakona.

(3) Žalba se podnosi u roku od 3 dana od dana dostave rješenja. Žalba
ne zadržava izvršenje rješenja.

Članak 38.

(1) O žalbi iz članka 37. stavka 1. ovoga Zakona odlučuje vijeće županijskog
suda od 3 suca na sjednici vijeća.

(2) Drugostupanjski sud dužan je o žalbi odlučiti u roku od 8 dana od
dostave žalbe.

(3) Drugostupanjski sud može odbaciti žalbu kao nepravodobnu ili kao
nedopuštenu, ili odbiti žalbu kao neosnovanu, ili uvažiti žalbu i rješenje
preinačiti, ili ukinuti rješenje i prema potrebi uputiti predmet prvostupanjskom
sudu na ponovno odlučivanje.

(4) Kada drugostupanjski sud ukine prvostupanjsko rješenje i uputi predmet
prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje, prvostupanjski sud provest
će postupak i donijeti rješenje u roku od 8 dana od dana primitka rješenja
drugostupanjskog suda.

(5) U rješenju kojim ukida prvostupanjsko rješenje, vijeće iz stavka
1. ovoga članka može odrediti da se osoba s duševnim smetnjama prisilno
zadrži do donošenja rješenja iz stavka 4. ovoga članka.

VI. OTPUST IZ PSIHIJATRIJSKE USTANOVE

Članak 39.

Postupak otpusta iz psihijatrijske ustanove dobrovoljno smještene osobe
s duševnim smetnjama istovjetan je postupku otpusta iz druge zdravstvene
ustanove osim u slučaju ako su nastupili uvjeti koji odgovaraju uvjetima
iz članka 22. ovoga Zakona. Tada će se osoba prisilno zadržati u skladu
sa člankom 28. ovoga Zakona.

Članak 40.

(1) Prisilno smještena osoba otpustit će se iz psihijatrijske ustanove
odmah pošto istekne vrijeme prisilnog smještaja određeno u rješenju suda
o prisilnom smještaju.

(2) Psihijatrijska ustanova može otpustiti prisilno smještenu osobu
prije isteka trajanja prisilnog smještaja određenog u rješenju suda samo
na temelju rješenja suda koji je donio rješenje o prisilnom smještaju.

Članak 41.

(1) Sud iz članka 40. stavka 2. ovoga Zakona donijet će rješenje o otpustu
prisilno smještene osobe iz psihijatrijske ustanove i prije isteka vremena
prisilnog smještaja određenog u rješenju o prisilnom smještaju ako utvrdi
da su prestali razlozi za prisilni smještaj iz članka 22. ovoga Zakona.
Ovo rješenje sud donosi po službenoj dužnosti ili na prijedlog prisilno
smještene osobe, njezinoga zakonskog zastupnika, bliskog srodnika, punomoćnika,
povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama ili psihijatrijske ustanove
u kojoj je osoba smještena.

(2) U postupku radi otpusta sud će na odgovarajući način primijeniti
odredbe glave V. ovoga Zakona.

Članak 42.

(1) Kad u slučajevima propisanima ovim Zakonom osobu s duševnim smetnjama
treba otpustiti iz psihijatrijske ustanove, a ona zbog svojega psihofizičkog
stanja i uvjeta u kojima živi izvan ustanove nije sposobna brinuti se o
sebi niti ima rođake ili druge osobe koje su po zakonu dužne i mogu se
brinuti o njoj, premjestit će se iz psihijatrijske ustanove u socijalnu
ustanovu po postupku predviđenom Zakonom o socijalnoj skrbi.

(2) O premještaju iz stavka 1. ovoga članka psihijatrijska ustanova
izvijestit će odmah sud koji je donio odluku o prisilnom smještaju ili
o otpustu.

Članak 43.

Prisilno smještenim osobama psihijatrijska ustanova može odobriti privremeni
izlazak iz psihijatrijske ustanove iz razloga oporavka ili medicinske terapije,
osim ako se radi o osobi prisilno smještenoj po odredbama iz glave VII.
ovoga Zakona.

VII. POSTUPCI PREMA OSOBAMA S DUŠEVNIM SMETNJAMA PROTIV KOJIH
SE VODI KAZNENI ILI PREKRŠAJNI POSTUPAK ILI KOJE SU OSUĐENICI

Članak 44.

(1) Kada sud u kaznenom postupku utvrdi da je osoba u vrijeme kada je
ostvarila opis kaznenog djela bila neubrojiva te zbog toga donese odgovarajuću
odluku po Zakonu o kaznenom postupku, a ta se osoba nalazi u pritvoru ili
psihijatrijskoj ustanovi, neće se pustiti na slobodu već će sud donijeti
rješenje o njezinu privremenom zadržavanju do najviše deset dana od donošenja
tog rješenja.

(2) Sud koji je sudio u kaznenom postupku može po donošenju presude
i rješenja iz stavka 1. ovoga članka posebnim rješenjem odrediti prisilno
zadržavanje neubrojive osobe prema odredbama ovoga Zakona na vrijeme koje
ne može trajati duže od 8 dana od pravomoćnosti presude iz stavka 1. ovoga
članka.

(3) Osoba iz stavka 2. ovoga članka prisilno će se zadržati u psihijatrijskoj
ustanovi koja se nalazi u mjestu njezina prebivališta ili boravišta, a
ako u tom mjestu nema psihijatrijske ustanove, u psihijatrijskoj ustanovi
koja je najbliža mjestu njezina prebivališta ili boravišta, ili mjestu
gdje je vođen kazneni postupak.

Članak 45.

Po primitku presude i rješenja iz članka 44. stavka 1.ovoga Zakona županijski
sud nadležan po ovom Zakonu donijet će rješenje o pokretanju postupka za
prisilni smještaj i provesti ga po odredbama ovoga Zakona.

Članak 46.

O privremenom izlasku neubrojive osobe iz članka 44. ovoga Zakona u
svrhu oporavka ili medicinske terapije, na prijedlog psihijatrijske ustanove
isključivo odlučuje sud koji je donio rješenje o prisilnom smještaju.

Članak 47.

Za otpust neubrojive osobe iz članka 44. ovoga Zakona isključivo je
nadležan sud koji je donio rješenje o prisilnom smještaju. Postupak povodom
otpusta provodi se po odredbama glave V. ovoga Zakona.

Članak 48.

(1) Kad se radi o otpustu neubrojive osobe koja je ostvarila obilježja
kaznenog djela za koje se može izreći kazna zatvora od deset godina ili
teža kazna, sud će obavijestiti državnog odvjetnika i zatražiti njegovo
mišljenje.

(2) Protiv rješenja o otpustu neubrojive osobe iz stavka 1. ovoga članka
državni odvjetnik ima pravo žalbe u roku od 3 dana od dana dostave rješenja.

(3) Žalba državnog odvjetnika odgađa otpust neubrojive osobe do odluke
drugostupanjskog suda.

(4) Drugostupanjski sud povodom žalbe koju je dužan riješiti u roku
od 8 dana od primitka žalbe može odbaciti žalbu kao nepravodobnu ili kao
nedopuštenu, ili odbiti žalbu kao neosnovanu i potvrditi rješenje suda
prvog stupnja, ili uvažiti žalbu i rješenje preinačiti ili ukinuti rješenje
i prema potrebi uputiti predmet prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje.

(5) Nakon proteka vremena koje odgovara najvišoj zapriječenoj kazni
za kazneno djelo čija je obilježja neubrojiva osoba ostvarila postupak
otpusta provodi se prema odredbama glave VI. ovoga Zakona.

Članak 49.

Odredbe članka 44. do 48. ovoga Zakona kazneni sud će primijeniti i
kada se radi o osobi protiv koje se vodi kazneni postupak ako ta osoba
zbog duševnih smetnji nije sposobna sudjelovati u tom postupku.

Članak 50.

(1) Odredbe članka 44. do 45. ovoga Zakona primijenit će i prekršajni
sud u slučaju kad donese rješenje o obustavi prekršajnog postupka zbog
toga što je osoba u vrijeme ostvarenja zakonskog opisa prekršajnog djela
za koje se može izreći kazna zatvora bila neubrojiva.

(2) Odredbe članka 44. do 45. ovoga Zakona primijenit će i prekršajni
sud u slučaju kada se radi o osobi protiv koje se vodi prekršajni postupak
ako ta osoba zbog duševnih smetnji nije sposobna sudjelovati u tom postupku.

(3) Postupak prema osobama iz stavka 1. i 2. ovoga članka i njihova
prava i dužnosti u svemu drugom izjednačena su s postupkom i pravima i
dužnostima osoba iz članka 22. ovoga Zakona.

Članak 51.

(1) Kad se kod osobe koja se nalazi na izdržavanju kazne zatvora utvrdi
postojanje duševnih smetnji, postupit će se prema odredbama zakona kojim
se propisuje izvršenje kaznenopravnih i prekršajnih sankcija.

(2) Postupak prema osobama iz stavka 1. ovoga članka osim u pogledu
prisilnog smještaja izjednačen je s postupkom prema drugim osobama s duševnim
smetnjama.

Članak 52.

Odredba članka 51. stavka 2. ovoga Zakona primjenjuje se i na osuđenika
kojemu je uz kaznu zatvora sud izrekao i sigurnosnu mjeru obveznog psihijatrijskog
liječenja za vrijeme izdržavanja te kazne.

Članak 53.

Mjera obveznoga psihijatrijskog liječenja na slobodi, primijenit će
se na način određen Kaznenim zakonom i propisima o izvršenju kaznenopravnih
i prekršajnih sankcija.

VIII. PRIMJENA FIZIČKE SILE U ZAŠTITI OSOBA S DUŠEVNIM SMETNJAMA

Članak 54.

(1) Fizička sila ili izdvajanje u zaštiti osobe s duševnim smetnjama
primijenit će se u psihijatrijskoj ustanovi samo kad je to jedino sredstvo
da se tu osobu spriječi da svojim napadom ne ugrozi život ili zdravlje
druge osobe ili svoj život ili zdravlje ili nasilno uništi ili ošteti tuđu
imovinu veće vrijednosti.

(2) Fizička sila ili izdvajanje iz stavka 1. ovoga članka primijenit
će se samo u mjeri i na način prijeko potreban radi otklanjanja opasnosti
izazvane napadom osobe s duševnim smetnjama.

(3) Primjena fizičke sile ili izdvajanja smije trajati samo dok je nužno
da se ostvari svrha iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 55.

Fizička sila je u smislu ovoga Zakona uporaba sredstava za fizičko ograničavanje
kretanja i djelovanja osoba s duševnim smetnjama. Zdravstveni djelatnici
u tu svrhu koriste sredstva sukladno propisima ministra zdravstva. Kada
tijela unutarnjih poslova postupaju prema članku 24. i 59. ovoga Zakona
koriste sredstva sukladno propisima o unutarnjim poslovima.

Članak 56.

(1) Odluku o primjeni fizičke sile ili izdvajanja iz članka 54. ovoga
Zakona donosi psihijatar te nadzire njezinu primjenu.

(2) Kada zbog iznimne žurnosti nije moguće čekati da odluku donese psihijatar,
odluku o primjeni fizičke sile ili izdvajanja može donijeti doktor medicine,
medicinska sestra ili tehničar, koji su dužni o tome odmah obavijestiti
psihijatra koji će odlučiti o njenoj daljnjoj primjeni.

Članak 57.

Kod izdvajanja osobe s duševnim smetnjama ili pri uporabi stezulje ili
drugog oblika fizičkog obuzdavanja osobe s duševnim smetnjama obvezno je
osigurati stalno praćenje tjelesnog i duševnog stanja te osobe od strane
stručnoga medicinskog osoblja.

Članak 58.

(1) Prije nego što se na nju primijeni fizička sila, osoba će, ako je
to s obzirom na okolnosti slučaja moguće biti na to upozorena.

(2) Razlozi, način i mjera primjene fizičke sile te ime osobe koja je
donijela odluku o njezinoj primjeni obvezno se upisuju u liječničku dokumentaciju.

(3) Roditelji maloljetne osobe s duševnim smetnjama ili zakonski zastupnik
ili skrbnik osobe s duševnim smetnjama obavijestit će se odmah o primjeni
fizičke sile ili izdvajanja.

Članak 59.

(1) Ovlaštene službene osobe Ministarstva unutarnjih poslova dužne su
na poziv doktora medicine pružiti pomoć zdravstvenim djelatnicima pri savladavanju
tjelesnog otpora osobe iz članka 22. ovoga Zakona, ali samo dok ta osoba
pruža tjelesni otpor te dok se ne osigura zbrinjavanje i otklanjanje neposredne
opasnosti te osobe.

(2) Kada postoji izravna opasnost da će osoba s duševnim smetnjama svojim
ponašanjem u psihijatrijskoj ustanovi napasti na život ili tijelo neke
osobe ili otuđiti, uništiti ili teže oštetiti imovinu te ustanove, službene
osobe Ministarstva unutarnjih poslova dužne su na poziv ravnatelja ili
zdravstvenog djelatnika kojeg je za to ovlastio ravnatelj psihijatrijske
ustanove žurno pružiti odgovarajuću pomoć.

(3) Osoba koja je uputila pozive iz stavka 1. i 2. ovoga članka dužna
ga je naknadno u pisanom obliku obrazložiti te to obrazloženje uložiti
u liječničku dokumentaciju.

IX. POVJERENSTVA ZA ZAŠTITU OSOBA S DUŠEVNIM SMETNJAMA I PSIHIJATRIJSKE
USTANOVE

Članak 60.

(1) Povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama osnivaju se pri
psihijatrijskim ustanovama, a Državno povjerenstvo za zaštitu osoba s duševnim
smetnjama pri Ministarstvu zdravstva.

(2) Povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama nadziru provedbu
zaštite osoba s duševnim smetnjama neovisno o tome da li su dobrovoljno
smještene, prisilno zadržane ili prisilno smještene u psihijatrijsku ustanovu.

Članak 61.

(1) Povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama nadležna su:

a) poduzimati mjere za sprječavanje nastanka duševnih bolesti i drugih
duševnih smetnji,

b) unaprjeđivati postupanje prema osobama s duševnim smetnjama,

c) pratiti provođenje postupaka propisanih ovim Zakonom i predlagati
psihijatrijskoj ustanovi i nadležnom državnom tijelu mjere za otklanjanje
uočenih nezakonitosti,

d) nadzirati poštovanje ljudskih prava i sloboda i dostojanstva osoba
s duševnim smetnjama,

e) po vlastitoj prosudbi ili na prijedlog treće osobe ispitivati pojedinačne
slučajeve prisilnog zadržavanja ili prisilnog smještaja u psihijatrijsku
ustanovu, odnosno smještaja djece, maloljetnih osoba, osoba lišenih poslovne
sposobnosti te punoljetnih osoba koje nisu sposobne dati pristanak,

f) primati prigovore i pritužbe osoba s duševnim smetnjama, njihovih
zakonskih zastupnika, članova obitelji, opunomoćnika, trećih osoba, ili
centra za socijalnu skrb te poduzimati potrebne mjere provjere i nadzora,

g) predlagati nadležnom sudu donošenje odluke o otpustu iz psihijatrijske
ustanove.

(2) Državno povjerenstvo posjećuje najmanje jednom u šest mjeseci i
to bez najave psihijatrijsku ustanovu radi provjere uvjeta i načina provođenja
zaštite i liječenja osoba s duševnim smetnjama.

(3) Stručni nadzor nad radom povjerenstava u psihijatrijskim ustanovama
obavlja Državno povjerenstvo. Ono odobrava i nadzire istraživačke projekte
koji se provode u psihijatrijskim ustanovama.

(4) Povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama najmanje jedanput
godišnje podnose ministru zdravstva izvještaj o svom radu i predlažu ministru
zdravstva mjere za unapređenje djelatnosti zaštite i liječenja osoba s
duševnim smetnjama.

Članak 62.

(1) Ustroj i rad povjerenstva propisuje ministar zdravstva.

(2) Članom povjerenstva ne može biti osoba koja je zdravstveni djelatnik
u psihijatrijskoj ustanovi za koju se osniva povjerenstvo ili je u srodstvu
sa zdravstvenim djelatnikom zaposlenim u toj ustanovi.

(3) Na sve članove povjerenstva se primjenjuje obveza čuvanja profesionalne
odnosno službene tajne u skladu sa člankom 17. ovoga Zakona.

Članak 63.

(1) Zaštitu i liječenje osoba s duševnim smetnjama obavljaju psihijatrijske
ustanove.

(2) Smještaj i liječenje neubrojivih osoba obavlja se samo u javnim
psihijatrijskim ustanovama koje odredi Ministarstvo zdravstva.

X. KAZNENE ODREDBE

Članak 64.

(1) Psihijatrijska ustanova kazniti će se novčanom kaznom u iznosu od
5.000,00 do 300.000,00 kuna za prekršaj ako:

1. pregleda ili podvrgne osobu s duševnim smetnjama liječničkom postupku
bez prethodnog valjanog pristanka (članak 8. i 9.),

2. osobi s duševnim smetnjama ometa ili uskraćuje prava iz članka 10.
ovoga Zakona,

3. u liječenju osobe s duševnim smetnjama postupi suprotno članku 15.
ovoga Zakona,

4. poduzima biomedicinska istraživanja nad osobama s duševnim smetnjama
suprotno članku 16. ovoga Zakona,

5. povrijedi obvezu čuvanja profesionalne odnosno službene tajne (članak
17.),

6. vodi i postupa s medicinskom dokumentacijom suprotno članku 18. i
19. ovoga Zakona,

7. dobrovoljno smjesti osobu s duševnim smetnjama suprotno članku 21.
ovoga Zakona,

8. o prisilnom zadržavanju osobe ne obavijesti županijski sud u roku
od 12 sati od donošenja odluke o prisilnom zadržavanju (članak 27. stavak
1.),

9. ne otpusti osobu s duševnim smetnjama istekom trajanja prisilnog
smještaja određenog u rješenju suda (članak 40.),

10. u roku od 7 dana prije isteka trajanja prisilnog smještaja ne zatraži
od suda donošenje rješenja o otpustu ili o produženom prisilnom smještaju
neubrojive osobe (članak. 34. stavak 1.),

11. dopusti prisilno smještenoj osobi privremeni izlazak iz psihijatrijske
ustanove suprotno članku 46. ovoga Zakona,

12. otpusti iz psihijatrijske ustanove prisilno smještenu osobu za čiji
je otpust isključivo nadležan sud ili ne otpusti osobu po rješenju suda
kojim se određuje prijevremeni otpust (članak 41.)

(2) Za prekršaje iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom
u iznosu od 1.000,00 do 10.000,00 kuna osoba čijom je radnjom ostvaren
prekršaj iz stavka 1. ovoga članka i odgovorna osoba u psihijatrijskoj
ustanovi.

XI. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 65.

Ministar zdravstva dužan je donijeti provedbene propise na koje je ovlašten
po odredbama ovoga Zakona u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.

Članak 66.

Psihijatrijska će ustanova u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu
ovoga Zakona obavijestiti nadležni županijski sud o svim osobama koje su
se na dan stupanja na snagu ovoga Zakona zatekle u psihijatrijskoj ustanovi
bez pristanka.

Članak 67.

Županijski sud će najkasnije u roku od 30 dana po primitku obavijesti
iz članka 66. ovoga Zakona donijeti rješenja sukladno članku 34. ovoga
Zakona za sve osobe koje su prisilno smještene u psihijatrijsku ustanovu
prije stupanja na snagu ovoga Zakona.

Članak 68.

U sudskom postupku o prisilnom smještaju ako pojedina pitanja nije moguće
riješiti prema pravilima izvanparničnog postupka odgovarajuće će se primjenjivati
odredbe Zakona o parničnom postupku ("Narodne novine", br. 53/91.).

Članak 69.

Danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaje važiti članak 29. Zakona
o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", br. 11/94., 75/95., 55/96. i
1/97. - pročišćeni tekst).

Članak 70.

Ovaj Zakon stupa na snagu 1. siječnja 1998. godine.

Klasa: 500-01/96-01/09

Zagreb, 19. rujna 1997.

ZASTUPNIČKI DOM
SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Zastupničkog doma Sabora
**akademik Vlatko Pavletić**, v. r.

Zakon, NN 111/1997-1672