## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-472/1996, U-I-26/1998. od 27. listopada 1999.

### NN 118/1999 (12.11.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-472/1996, U-I-26/1998. od 27. listopada 1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić,
dr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, u postupku ocjene suglasnosti
zakona s Ustavom, na sjednici održanoj dana 27. listopada
1999. godine donio je

## ODLUKU

1. Ukida se članak 17. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o pretvorbi društvenih poduzeća (»Narodne novine«,
broj 83/92).

2. Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Rješenjem Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-472/1996
i U-I-26/1998 od 25. ožujka 1998. godine, objavljenim u »Narodnim
novinama«, broj 48/98, pokrenut je postupak za ocjenu ustavnosti
članka 17. Zakona navedenog u izreci (u daljnjem tekstu:
osporeni Zakon), zbog osnovane sumnje u suglasnost osporene zakonske
norme s Ustavom. Istim rješenjem nije prihvaćen prijedlog
za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti članka 16.
osporenog Zakona.

U obrazloženju odluke Suda navedeno je da podnositelj prijedloga
za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom navedenih
zakonskih odredbi, a to su bili Ratko Žurić, odvjetnik
iz Zagreba i Zagrebačka štedionica d.d. Zagreb, svojim
navodima osnovano dovode u pitanje ustavnost odredbe članka
17. navedenog Zakona, odnosno odredbu stavka 2. članka
46. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća (»Narodne
novine«, broj 19/92, u daljnjem tekstu: Zakon o pretvorbi).
Naime, člankom 17. je u članku 46. Zakona o pretvorbi
dodan stavak 2., kojim je tadašnjoj Agenciji za restrukturiranje
i razvoj, sada Hrvatskom fondu za privatizaciju, i drugim ovlaštenim
državnim organima, dana ovlast da nakon obavijesti suda o
upisu društva na temelju Zakona o pretvorbi provedu kontrolu
izvršene pretvorbe.

Predlagatelji su, naime, istakli da je osporena zakonska odredba
nesuglasna odredbama Ustava kojima su vladavina prava te nepovredivost
vlasništva utvrđene kao najviše vrednote ustavnog
poretka (članak 3.), kao i odredbama iz članaka
19., 48., 49. i 50. Ustava, budući da se osnovom te odredbe
kontrola pretvorbe može provesti i nakon što je taj
postupak završen, što izaziva pravnu nesigurnost jer
takav postupak može dovesti do povrede Ustavom zajamčenih
gospodarskih prava.

Nakon provedenog postupka Ustavni sud je utvrdio da su prijedlozi
glede neustavnosti članka 17. osporenog Zakona osnovani.
Stoga, Ustavni sud ostaje kod stajališta zauzetih u uvodno
citiranoj odluci, koja se u bitnome zasnivaju na sljedećem:

Hrvatski fond za privatizaciju (u daljnjem tekstu: Fond), temeljem
odredaba Zakona o pretvorbi ima u postupku nadzora i kontrole
provedbe pretvorbe određene ovlasti. Odluke koje Fond tijekom
pretvorbe donosi akti su tijela s javnim ovlastima, te imaju narav
i snagu konačnog upravnog akta, protiv kojih se pravna
zaštita može ostvarivati samo u postupku sudske kontrole
zakonitosti tih akata, što je zajamčeno člankom
19. stavak 2. Ustava. Upravni akti se odnose na način i
po postupku koji je propisan Zakonom o općem upravnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91, u daljnjem tekstu: ZUP),
time da se po odredbama toga Zakona pojedina pitanja postupka
za određenu upravnu oblast mogu posebnim zakonom urediti drugačije
nego što su uređena tim Zakonom, ako je to nužno
za postupanje u toj upravnoj oblasti i nije protivno načelima
toga Zakona (članak 2.). Nadalje je propisano da se u upravnim
oblastima za koje je zakonom propisan poseban postupak postupa
po odredbama tog zakona, a po odredbama ZUP-a se postupa u svim
pitanjima koja nisu uređena posebnim zakonom (članak
3.). Isto tako već okončan upravni postupak može
se suglasno odredbama ZUP-a obnoviti (Glava XV.), a propisana
je i mogućnost poništavanja, ukidanja te mijenjanja
konačnog, odnosno pravomoćnog upravnog akta ukoliko
je povrijeđen zakon, kao i u drugim slučajevima (Glava
XVI.). To znači da je Fond i mimo osporene zakonske odredbe,
kada se za to steknu zakonom propisani uvjeti, ovlašten voditi
i odgovarajući postupak nakon pravomoćnosti odluke
o pretvorbi.

Stoga okolnost da je osporenom odredbom utvrđena pravna osnova
za intervenciju Fonda (i ne samo Fonda) u pretvorbu i nakon što
je postupak pretvorbe završen, upisan i objavljen, te je
kao takav u pravnom prometu proizveo određene zakonom dopuštene
pravne učinke, a sve poradi »kontrole izvršene
pretvorbe«, može dovesti do pravne nesigurnosti te nezakonitog
postupanja.

Ustavni sud je temeljem tih utvrđenja ocijenio da je osporena
norma po svom sadržaju i smislu nedorečena jer ne
daje odgovore na pitanja tko su ti »drugi ovlašteni
državni organi« i koje su njihove ovlasti u toj »kontroli«,
zatim u kojem postupku i po kojim postupovnim pravilima se kontrola
provodi, tko sve može biti sudionik toga postupka, rokovi
njegovog pokretanja, mogu li se i u kojim slučajevima supsidijarno
primijeniti pravila nekog drugog postupka itd. Naime, nije jasno
je li riječ o nekom novom postupku izvanrednog ukidanja
odnosno poništavanja pravomoćnog upravnog akta pored
slučajeva propisanih ZUP-om ili osporena norma ima više
deklaratorno značenje u smislu davanja do znanja zainteresiranim
stranama da se i nakon pravomoćnosti akta o pretvorbi isti
može mijenjati, što je opet moguće samo prema
odredbama ZUP-a budući da drugačije nije propisano.
Unatoč takvom mogućem smislu osporena norma ipak
nije odgovarajuća jer propisivanjem ovlasti Fonda u svezi
s pretvorbom na navedeni način to djeluje kao novi pravni
institut koji zbog svog nejasnog domašaja i bez konkretnog
upućivanja na odgovarajuće odredbe ZUP-a unosi zabunu
i neizvjesnost u pravne odnose i pravni položaj sudionika
pretvorbe.

Osporena norma stoga ugrožava i vladavinu prava, kao jednu
od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske
(članak 3. Ustava), a time i pravnu sigurnost sudionika
ne samo postupka pretvorbe, već i onih koji su suglasno
Zakonu o pretvorbi i drugim propisima uslijedili nakon pretvorbe.

Kako je Zakonom o pretvorbi propisano da poduzeće s društvenim
kapitalom pretvorbom postaje poduzeće kojemu je određen
i poznat vlasnik (članak 4.), primjena osporene zakonske
odredbe izazvat će određene promjene i u vlasničkopravnim,
obveznopravnim te drugim pravnim odnosima nastalim pretvorbom
i nakon pretvorbe. Pravo vlasništva je ustavno pravo koje
se jamči člankom 48. stavak 1. Ustava, a ono se
može, kao i vlasnička prava, ograničiti ili
oduzeti samo pod uvjetima koje je odredio sam Ustav (članak
50.).

S obzirom na izloženo, Ustavni sud je mišljenja da je
odredbom članka 17. osporenog Zakona odnosno odredbom stavka
2. članka 46. Zakona o pretvorbi zakonodavac prekoračio
svoje ustavne ovlasti na samostalno uređivanje gospodarskih
i pravnih odnosa (članak 2. stavak 4. al. 1. Ustava), što
bi kroz njenu primjenu moglo imati za posljedicu ugrožavanje
navedenih ustavnih vrijednosti.

Iz tih razloga Ustavni sud je u skladu s odredbom članka
53. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99) odlučio kao u
točki 1. izreke.

Objava ove odluke (točka 2. izreke) temelji se na članku
28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-472/1996
U-I-26/1998
Zagreb, 27. listopada 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 118/1999-1917