## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-17/1998 od 6. veljače 2002.

### NN 34/2002 (3.4.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-17/1998 od 6. veljače 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

747

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­­nje o
ustavnim tužbama u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća te suci
Marijan Hra­­njski, Mario Kos, Ivan Mrko­­njić i Emilija Rajić, članovi Vijeća,
u postupku povodom ustavne tužbe »G. I.« d.o.o. Z., koji zastupa punomoćnica V.
A., odvjetnica iz Z., na sjednici Vijeća održanoj dana 6. ve­­ljače 2002.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­­nje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješe­­nja Županijskog suda u Z.,
broj: Gž-2434/97-2 od 11. studenoga 1997. godine, kojim je potvrđeno rješe­­nje
Općinskog suda u Z., broj: Ipl-1668/95 od 7. rujna 1995. godine.

Rješe­­njem suda prvog stup­­nja
odbijen je prigovor i prijedlog za odgodu ovrhe određene rješe­­njem istog
suda, broj: Ipl-1668/95 od 15. lip­­nja 1995. godine. Tim rješe­­njem određena
je ovrha na teme­­lju pravomoćne presude Općinskog suda u Z., broj: Pn-758/93
od 14. prosinca 1993. godine, kojom je na teme­­lju Zakona o javnom informira­­nju
(»Narodne novine«, broj 22/92 i 26/93) dijelom usvojen tužbeni zahtjev V. K. i
naloženo podnosite­­lju ustavne tužbe da isplati tužite­­ljici iznos od
70.000,00 kn sa zateznom kamatom koja teče od dana donoše­­nja presude, te da u
prvom s­­ljedećem broju tjednika »G.« objavi, bez komentara, pravomoćnu
presudu.

2. Podnosite­­lj smatra da su
osporenim rješe­­njem povrijeđene odredbe članaka 3., 14. stavka 2. i 117.
stavka 3. Ustava.

3. U obrazlože­­nju ustavne
tužbe podnosite­­lj ističe da je osporeno rješe­­nje donijeto unatoč odluci
Ustavnog suda, kojom je ukinut Zakon o javnom informira­­nju. Poziva se na
odredbe Ovršnog zakona i smatra da je ovrha trebala biti obustav­­ljena po službenoj
dužnosti. Budući da su osporena rješe­­nja donijeta u ovrsi presude koja se
teme­­lji na propisu koji je Ustavni sud ukinuo zbog nesuglasnosti s Ustavom,
podnosite­­lj smatra da je osporeno rješe­­nje donijeto protivno odredbi članka
56. stavka 4. Ustav­nog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne
novine«, broj 99/99 – u da­­lj­­njem tekstu: Ustavni zakon), odnos­no u vrijeme
podnoše­­nja ustavne tužbe, protivno odredbi članka 23. stavka 4. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Repub­like Hrvatske (»Narodne novine«, broj 13/91).

*Ustavna tužba nije osnovana.*

4. Ustavni sud je odlukom,
broj: U-I-1010/1994 od 29. studenoga 1995. godine, ukinuo Zakon o javnom
informira­­nju, time da prestaje važiti 30. lip­­nja 1996. godine. Razlozi
ukida­­nja Zakona o javnom informira­­nju, teme­­lje se na stajalištu da Zakon
nije donesen u skladu s tada važećim ustavnim odredbama. Naime, obzirom da se
radi o Zakonu kojim se razrađuju Ustavom utvrđene slobode i prava čovjeka i građanina,
Zakon je trebalo donijeti većinom glasova svih zastupnika, a ne većinom glasova
prisutnih zastupnika.

Nakon donoše­­nja odluke o
ukida­­nju Zakona o javnom informira­­nju, Ustavni sud je odlukama od 28. lip­­nja
1996. i 29. kolovoza 1996. godine, rok prestanka važe­­nja Zakona produ­­ljio
do 31. kolovoza 1996. godine, odnosno do 30. rujna 1996. godine Novi Zakon o
javnom priopćava­­nju (»Narodne novine«, broj 83/96) stupio je na snagu danom
objave, 8. listopada 1996. godine.

5. Odredbom članka 53. stavka
1. Ustavnog zakona, propisano je da će Ustavni sud ukinuti zakon ili pojedine ­­nje­gove
odred­be ako utvrdi da nisu suglasni s Ustavom. Stavkom 2. tog članka određeno
je da ukinuti zakon, odnosno ukinute zakonske odredbe prestaju važiti danom
objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«, ako Ustavni sud ne odredi
drugi rok.

Na teme­­lju navedenog ovlašte­­nja
Ustavni sud je u konkretnom slučaju, već u samoj odluci o ukida­­nju Zakona o
javnom informira­­nju, a zatim još dva puta, odgodio prestanak važe­­nja
ukinutog Zakona. Ovo ovlašte­­nje Ustavni sud je koristio polazeći od znače­­nja
koje Ustav daje jamstvima ­­ljudskih prava i teme­­ljnih sloboda, među kojima
je sloboda miš­­lje­­nja istaknuta kao teme­­lj demokratskog sustava. Kroz
slobodu izražava­­nja misli osobito je obuhvaćena sloboda tiska i drugih
sredstava javnog priopćava­­nja, sloboda govora i javnog nastupa i sloboda
osniva­­nja ustanova javnog priopćava­­nja, a navedene Ustavom zajamčene
slobode i prava bile su razrađene i sadržajno određene ukinutim Zakonom.

6. Ustavni zakon (članak 56.
stavci 2. i 3.) sadrži odredbe o načinu otkla­­nja­­nja pos­­ljedica koje su
proizveli pojedinačni akti doneseni ranijom primjenom ukinutog (neustavnog)
zakona odnosno propisa. Iz navedenih odredaba Ustavnog zakona jasno proizlazi
restriktivan pristup, jer se le­gitimiranim osobama (kojima je pojedinačnim
aktom povrijeđeno neko pravo) pruža mogućnost da pod točno određenim uvjetima
traže od nadležnog tijela izmjenu pojedinačnog akta primjenom odredaba o ponav­­ljaju
postupka.

Prema tome, Ustavni sud utvrđuje
da odluke Suda kojima se ukidaju zakoni te ukidaju, odnosno poništavaju drugi
propisi, djeluju na pravomoćne pojedinačne akte samo i isk­­ljučivo posred­no:
cjelokupni naknadni (eventualni) postupak izmjene pravo­moćnog pojedinačnog
akta ovisi o inicijativi stranke. Ako te inicijative nema, nema ni mogućnosti
zadira­­nja u postojeću pravnu situaciju, pa tako ni u ovrhu.

7. Tijekom postupka u povodu
ove ustavne tužbe, Ustavni sud je utvrdio da podnosite­­lj protiv pravomoćne
presude Općinskog suda u Z., broj: Pn-758/93, koja je donijeta teme­­ljem odredbi
ukinutog Zakona o javnom informira­­nju, u propisanim rokovima nije pokrenuo
postupak u smislu odredbe članka 56. Ustavnog zakona. Također je utvrđeno da je
podnosite­­lj protiv te presude izjavio reviziju.

8. Razmatra­­njem spisa
predmeta Općinskog suda u Z., broj: Ipl-1668/95 utvrđeno je da su osporena rješe­­nja
donijeli nadležni sudovi u postupku ovrhe pravomoćne presude. Ovaj ovršni
postupak započeo je prije stupa­­nja na snagu Ovršnog zakona (»Narodne novine«,
broj 57/96). Prema odredbi članka 309. tog Zakona, ovršni postupak koji je započeo
prije ­­nje­gova stupa­­nja na snagu, dovršit će se prema odredbama Zakona o
izvršnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91 i 91/92).

Slijedom navedenog, Ustavni
sud je utvrdio da su osporena rješe­­nja donijeta u propisanom postupku i uteme­­ljena
na mjero­dav­nim odredbama tada važeće­g Zakona o izvršnom postupku, a takvim
rješe­­njima podnosite­­lju nije povrijeđeno ustavno jamstvo jednakosti svih
pred zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava).

9. Podnosite­­lj u tužbi
ukazuje na povredu odredbi članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava. Odredba članka
3. Ustava utvrđuje najviše vrednote ustavnopravnog poretka Republike Hrvatske,
koje predstav­­ljaju teme­­lj za tumače­­nje Ustava. Odredbom članka 117.
stavka 3. Ustava, načelo ustavnosti i zakonitosti posebno je utvrđeno kao teme­­ljno
načelo u postupa­­nju sudova. Navedene odredbe načelnog su karaktera i kao
takve ne predstav­­ljaju samostalan teme­­lj za podnoše­­nje ustavne tužbe u
smislu odredbe članka 59. Ustavnog zakona.

10. Odluka pod točkom I. teme­­lji
se na odredbama članaka 69. i 71. Ustavnog zakona, dok je odluka pod točkom II.
donijeta teme­­ljem odredbe članka 28. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-17/1998
Zagreb, 6. ve­­ljače 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 34/2002-747