## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-728/1996 od 4. listopada 1999.

### NN 109/1999 (22.10.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-728/1996 od 4. listopada 1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću sastavljenom od
dopredsjednika Suda Jurice Malčića, kao predsjednika
Vijeća, te sudaca Ante Jelavića Mitrovića i
Mladena Žuvele, kao članova Vijeća, rješavajući
u predmetu ustavne tužbe I. D. iz K., S. 42, zastupanog po
mr. N. V., odvjetniku iz R., radi zaštite ustavnih prava,
na sjednici Vijeća održanoj dana 4. listopada 1999.
godine, donio je sljedeće

## RJEŠENJE

1. Ustavna tužba se odbacuje.

2. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. D. iz K. podnio je po punomoćniku ustavnu tužbu
u povodu rješenja Županijskog suda u R. broj: Gž-1318/95-2
od 2. listopada 1996., kojim je odbijena žalba podnositelja
i potvrđeno prvostupanjsko rješenje Općinskog suda
u R. broj: P-1552/91 od 12. travnja 1995. Tim je rješenjem
odbijen prijedlog podnositelja za ponavljanje pravomoćno
okončanog parničnog postupka radi naknade štete
(presude istih sudova broj: P-1552/91 od 27. studenog 1992. i
Gž-385/93 od 2. lipnja 1993.), u kojem je podnositelj sudjelovao
kao umješač na strani tuženika »C. o.«
d.d. iz Z., Filijala R. U postupku je utvrđena odgovornost
tuženika »C. o.« za štetu temeljem isključive
krivnje podnositelja kao osiguranika tuženika za štetni
događaj (prometnu nesreću). Prvostupanjska je presuda
potvrđena (uz preinačenje u dijelu kojim je prekoračen
tužbeni zahtjev), a podnositelj se u prijedlogu za ponavljanje
postupka pozivao na razloge koji se odnose na mogućnost
korištenja novih činjenica i dokaza, što sudovi
nisu našli utemeljenim.

U ustavnoj tužbi ističe da su osporavanim rješenjima
povrijeđene odredbe čl. 3., čl. 14. stavka 2.
te čl. 26. Ustava Republike Hrvatske, koje se tiču
jednakosti, vladavine prava, jednakosti pred zakonom i pred sudovima,
a moguće je zaključiti da smatra povrijeđenom
i dužnost sudova da sude na temelju Ustava i zakona iz čl.
115. stavka 3. Ustava. Stoga predlaže ukidanje tih rješenja.

Ustavna tužba nije dopuštena.

Naime, razmatranjem spisa predmeta Ustavni sud Republike Hrvatske
utvrdio je da u konkretnom slučaju podnositelj nije izjavljivao
reviziju u parničnom postupku, a niti u povodu ovdje osporavanih
rješenja kojima je odbijen njegov prijedlog za ponavljanje
postupka.

U parničnom je postupku tužbom od 19. travnja 1991.
naznačena vrijednost predmeta spora 35.079,90 tadašnjih
dinara. Na ročištu održanom 15. listopada 1992.
tužbeni je zahtjev specificiran na način da je tužitelj
na ime naknade štete potraživao 17.989.- HRD i 1.319,45
DM (s pripadajućim potraživanjima), te su ti iznosi
parničnom presudom i dosuđeni.

Prema srednjem tečaju Hrvatske narodne banke na dan 15.
listopada 1992. vrijednost 1 DM bila je jednaka vrijednosti 256.-
HRD, što znači da je iznos od 1.319,45 DM bio jednak
iznosu od 337.779,20 HRD. Kad se tome pribroji iznos od 17.989.-
HRD, kao vrijednost predmeta konkretnog spora proizlazi ukupno
355.768,20 HRD.

Tada važećom odredbom čl. 382. stavka 2. Zakona
o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj
53/91, nastavno: ZPP) granična vrijednost predmeta spora
pobijanog dijela pravomoćne presude u svezi sa dopustivošću
izjavljivanja revizije bila je propisana u iznosu od 8.000.- HRD,
pa je prema tome u konkretnom slučaju izjavljivanje revizije
bilo dopušteno protiv pravomoćne presude donesene u
parničnom postupku.

Odredbama čl. 400. ZPP-a (stavka 1.) dopušteno je
izjavljivanje revizije i protiv drugostupanjskih rješenja
kojima se postupak pravomoćno okončava (kao što
je ovdje osporavano rješenje), ali u sporovima u kojima bi
bila dopuštena revizija i protiv presude (stavak 2.).

Dakle, izjavljivanje revizije u konkretnom slučaju, protiv
rješenja kojim se pravomoćno odbija prijedlog za ponavljanje
postupka, bilo je dopušteno, pa u smislu odredaba čl.
59. stavaka 2. i 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), koje kao pretpostavku
dopustivosti podnošenja ustavne tužbe propisuju iscrpljenost
svih dopuštenih pravnih sredstava, podnositelj nije iscrpio
dopušteni pravni put i stoga njegova ustavna tužba nije
dopuštena.

Odluka o objavi temelji se na čl. 28. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Slijedom navedenog, a na temelju odredbe čl. 68. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, doneseno je rješenje
kao u izreci.

Broj: U-III-728/1996
Zagreb, 4. listopada 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**Jurica Malčić,** v. r.

Rješenje, NN 109/1999-1789