## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3171/2007 i 3172/2007 od 30. lipnja 2010.

### NN 91/2010 (23.7.2010.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3171/2007 i 3172/2007 od 30. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2584

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli I. B. i D. B., oba iz P., na sjednici održanoj 30. lipnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija u odnosu na rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-511/02-6 od 19. travnja 2006. godine.

i

RJEŠENJE

II. Ustavna tužba se odbacuje u odnosu na presudu Županijskog suda u Požegi broj: K-6/00-264 od 4. veljače 2002. godine.

III. Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-511/02-6 od 19. travnja 2006. godine, kojim su odbačene žalbe podnositelja ustavne tužbe (treće osobe u kaznenom postupku) kao nedopuštene, izjavljene protiv presude Županijskog suda u Požegi broj: K-6/00-264 od 4. veljače 2002. godine.

Navedenom prvostupanjskom presudom na temelju članka 134. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. – ispravak, 63/03. – pročišćeni tekst i 115/06., u daljnjem tekstu: ZKP), utvrđeni su ništavima pojedini kupoprodajni ugovori zaključeni između »P. d.« d.d. i kupaca, i to, između ostalih, I. podnositelja kao kupca za objekt »I.« i II. podnositelja kao kupca za objekte »R.« i »S.«, te je određeno da se time ne diraju prava trećih osoba.

2. Podnositelji smatraju da su im osporenim rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14. stavaka 1. i 2., 18. stavaka 1. i 2., 29. stavka 1. i 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

U obrazloženju ustavne tužbe podnositelji ističu razloge zbog kojih smatraju da presuda prvostupanjskog suda nije utemeljena na zakonu. Rješenje Vrhovnog suda, kojim su odbačene žalbe, podnositelji smatraju nezakonitim. Predlažu da Sud usvoji ustavnu tužbu, ukine osporene odluke i predmet vrati nadležnom sudu na ponovni postupak.

Ustavna tužba nije osnovana u odnosu na rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-511/02-6 od 19. travnja 2006. godine.

3. Odredbom članka 386. ZKP-a propisano je da će se žalba odbaciti rješenjem kao nedopuštena ako se utvrdi da je žalbu podnijela osoba koja nije ovlaštena na podnošenje žalbe ili osoba koja se odrekla žalbe ili odustala od žalbe ili ako žalba po zakonu nije dopuštena.

4. Osporenim rješenjem Vrhovni sud Republike Hrvatske odbacio je žalbe podnositelja kao nedopuštene. U obrazloženju osporenog rješenja navodi se da su, između ostalih, podnositelji sklopili ugovore o kupoprodaji nekih nekretnina navedenih pod točkom 1.A prvostupanjske presude, a ti ugovori su presudom utvrđeni ništavim. Nadalje, navodi se da je poništaj ugovora posebna vrsta odluke o imovinskopravnom zahtjevu (članak 134. ZKP-a) i da ta odluka nema karakter niti sadržaj sigurnosne mjere oduzimanja predmeta kao kaznenopravne sankcije (članak 80. Kaznenog zakona, »Narodne novine« broj 110/97., 129/00., 51/01., 105/04., 84/05. i 71/06., u daljnjem tekstu: KZ), niti procesne odluke o oduzimanju predmeta (članak 463. stavak 3. ZKP-a), a nema značaj niti oduzimanja imovinske koristi pribavljene kaznenim djelom (članak 82. stavak 3. KZ-a).

Slijedom iznijetoga, podnositelji nisu osobe ovlaštene na podnošenje žalbe protiv prvostupanjske presude. Stoga je, Vrhovni sud suglasno odredbi članka 386. ZKP-a odbacio njihove žalbe kao nedopuštene.

5. U ustavnoj tužbi podnositelji su istaknuli povredu ustavnog prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava. Sadržaj tog ustavnog prava, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositeljima osigurava pravično suđenje.

Ustavni sud utvrdio je da su osporene odluke donijela zakonom ustanovljena tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti u pravilno i zakonito provedenom postupku.

Nadalje, razmatrajući obrazloženje osporenog rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, kao i primijenjeno postupovno pravo, Ustavni sud utvrdio je da je osporeno rješenje doneseno sukladno mjerodavnim odredbama postupovnog prava Republike Hrvatske. Vrhovni sud je ujedno obrazložio svoja stajališta, koja nisu posljedica proizvoljnog tumačenja niti protivna ustaljenoj praksi.

Slijedom navedenog, sagledavajući postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je isti vođen na način koji podnositeljima osigurava pravično suđenje.

6. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe u odnosu na istaknute povrede ustavnih prava zajamčenih odredbama članaka 14. stavaka 1. i 2., 18. stavaka 1. i 2. i 48. stavka 1. Ustava, Ustavni sud ocjenjuje da navedene odredbe nisu mjerodavne u konkretnom slučaju, a uzimajući u obzir navode iz točaka 4. i 5. obrazloženja ove odluke (da je rješenje koje se osporava ustavnom tužbom doneseno primjenom mjerodavnih postupovnih zakonskih odredaba).

Ustavna tužba nije pravodobna u odnosu na presudu Županijskog suda u Požegi broj: K-6/00-264 od 4. veljače 2002. godine.

7. U ustavnoj tužbi podnositelji osporavaju i presudu koja je prethodila osporenom rješenju Vrhovnog suda Republike Hrvatske.

8. Prema odredbama članka 64. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), ustavna se tužba može podnijeti u roku od 30 dana računajući od dana primitka odluke.

9. U konkretnom slučaju podnositelji su ustavnu tužbu trebali podnijeti protiv prvostupanjske presude, budući da je u kaznenom postupku utvrđeno da podnositelji nisu osobe ovlaštene na podnošenje žalbe protiv prvostupanjske presude i to protiv odluke o imovinskopravnom zahtjevu, u smislu članka 363. ZKP-a.

Podnositelji su prvostupanjsku presudu Županijskog suda u Požegi broj: K-6/00-264 od 4. veljače 2002. godine primili: I. B. 3. svibnja 2002., a D. B. 30. travnja 2002. godine, a što je razvidno iz dostavnica koje prileže spisu.

Obje ustavne tužbe su podnesene 21. kolovoza 2007. godine, dakle, nakon proteka roka propisanog člankom 64. Ustavnog zakona.

10. Odluka Ustavnog suda temelji se na odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, dok se rješenje Ustavnog suda temelji na odredbi članka 72. Ustavnog zakona.

Objava ove odluke i rješenja (točka III. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3171/2007

U-III-3172/2007

Zagreb, 30. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 91/2010-2584