## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us-10119/2009-4 od 8. rujna 2011.

### NN 120/2011 (26.10.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us-10119/2009-4 od 8. rujna 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2376

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Rostaš-Beroš, predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i Smiljana Mikuša, članova vijeća te višeg sudskog savjetnika Srđana Papića, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa Siniša Đuranović, operativni direktor, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije iz Zagreba, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/09-01/1072, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009., u predmetu zaštite tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 8. rujna 2011.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom tuženog tijela određen je tužitelj, trgovačko društvo HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu započinjanja (originacije) poziva iz javnih komunikacijskih mreža koje se pruža na fiksnoj lokaciji, tužitelju su određene regulatorne obveze, navedeno je da su način, uvjeti i rokovi provođenja regulatornih obveza propisani dokumentom istog tijela pod nazivom »Analiza tržišta započinjanja (originacije) poziva iz javnih komunikacijskih mreža koje se pruža na fiksnoj lokaciji« koji su u cijelosti sastavni dio te odluke a koje je tužitelj dužan u potpunosti izvršavati., određeno je da Standardna ponuda za usluge međusobnog povezivanja HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj od 27. kolovoza 2007. ostaje na snazi do dana objave nove Standardne ponude međupovezivanja u skladu s uvjetima iz spomenutog dokumenta i primjenjuje se u svim dijelovima osim u dijelu koji se odnosi na regulaciju usluge prijenosa (tranzita) poziva u nepokretnoj javnoj komunikacijskoj mreži, do dana 1. listopada 2009.a točkom V. izreke određena je obveza tužitelju najkasnije do 1. listopada 2009. kada mora objaviti novu Standardnu ponudu međupovezivanja, u skladu s uvjetima iz dokumenta iz točke III. izreke.

Pravovremenom tužbom osporio je tužitelj pravilnost i zakonitost navedenog rješenja iz svih razloga propisanih odredbom članka 10. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. Uvodno pobija pojedine regulatorne obveze utvrđenom odlukom, a poglavito cijenu usluge orginacije poziva iz javnih komunikacijskih mreža koje se pruža na fiksnoj lokaciji s obzirom na metodologiju izračuna što pojašnjava u nastavku tužbe.

Tužitelj obrazlaže povrede zakona koje se ostvaruju prije svega povredom odredbe članka 22. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) o obvezi provođenja javne rasprave prije donošenja odluka i drugih upravnih akata od znatnijeg utjecaja na mjerodavno tržište, s ciljem da se zainteresiranim stranama omogući davanje mišljenja primjedaba i prijedloga u vezi s predloženim mjerama. Rasprava je provedena ali manjkavo jer cjelokupni tekst objavljen na službenim internetskim stranicama tuženog nisu sadržavao određene bitne dijelove čime je povrijeđen Zakon.

Posebno tužitelj spori zakonitost utvrđene regulatorne obveze transparentnosti, inače propisane odredbom članka 58. Zakona o elektroničkim komunikacijama, uz što je u sklopu te obveze propisan i obvezni sadržaj standardne ponude za međupovezivanje čime smatra da je tuženi prešao okvire nadležnosti utvrđene zakonom. Posebno je to počinjeno propisivanjem obveznog sadržaja tehničke specifikacije vezane uz uvjete korištenja zajedničkog prostora – kolokacije, jer drži da je time tuženik prekoračio ovlasti iz odredbe članka 58. Zakona koji mu ne daje ovlast utvrđivati sadržaj standardne ponude.

Daljnju povredu materijalnog propisa, konkretno odredbe članka 59. Zakona, tuženo tijelo je počinilo namećući tužitelju obvezu obračuna i naplate, uključujući i prisilno naplatu prilikom pružanja usluge započinjanja (originacije) u svrhu poziva na operatore usluga s dodanom vrijednosti ili operatore usluga uskopojasnog pristupa internetu u mrežama drugih operatora nepokretnih mreža. Odredba članka 49. stavka 2. Zakona propisuje da svaki poziv prema usluzi s dodanom vrijednosti predstavlja poseban ugovor između korisnika usluga i operatora usluga s dodanom vrijednosti u skladu s odredbama općih propisa o obvezno pravnim odnosima pa nalazi da mu navedena obveza ne može biti nametnuta. Nadalje smatra tužitelj da je povrijeđena odredba čanaka 42. stavka 3. Zakona, koja propisuje da Agencija kod izračuna cijena usluga operatora može primijeniti metodologiju troškovnog računovodstva ili metodu referentnih vrijednosti, a potonju je upotrijebio tuženi pri donošenju navedene odluke ali pogrešno, uzevši aritmetičku sredinu cijena u zemljama Europske unije umjesto cijena koje su zaista referentne u zemljama u tranziciji.

Tužitelj spori i povrede odredaba upravnog postupka prvenstveno s obzirom na povrijeđeno načelo saslušanja stranaka jer mu nije omogućeno izjasniti se o spornim obvezama, pa je nepravilno primijenjena odredba članka 143. Zakona o općem upravnom postupku i članka 17. stavka 5. Zakona o telekomunikacijama, budući da je tužitelj pojedine naloge upoznao tek dostavom osporenog akta a postupovnu povredu članka 159. Zakona o općem upravnom postupku nalazi u činjenicama koje nisu utvrđene dokazima.

Povrijeđeno je načelo materijalne istine koje obvezuje na utvrđivanje pravog stanja stvari i svih činjenica koje su od važnosti za donošenje zakonitog i pravilnog rješenja a zaključno spori pravilnost utvrđenog činjeničnog stanja, pa iznoseći i druge prigovore, tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i presudom poništi utuženo odluku Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije.

Tuženo tijelo u opširnom odgovoru na tužbu, dostavljajući spisima predmeta, protivi se tužbi te spori sve navode o počinjenim povredama materijalnog propisa, postupovnog propisa te pogrešno utvrđenih činjenica. U odgovoru iznosi tijek postupka utvrđivanja mjerodavnih tržišta te operatera sa jačom tržišnom snagom, navodi propise iz kojih proizlaze ovlaštenja Agencije te predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Na osnovi stanja spisa predmeta, primjenom odgovarajućih odredbi Zakona o elektroničkim komunikacijama te u okviru navoda i razloga tužbe, Sud nalazi da osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Iz sadržaja spisa predmeta proizlazi da je tuženo tijelo, kao nacionalna regulatorna agencija u obavljanju regulatornih i drugih poslova u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih tim Zakonom i posebnim zakonom kojim je uređeno područje poštanskih usluga, po stupanju na snagu Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.), dalje u tekstu: Zakon, pokrenulo postupak utvrđivanja mjerodavnih tržišta u skladu s odredbom članka 52. Zakona. Po toj je odredbi Zakona, navedeno tijelo po službenoj dužnosti moralo provesti postupak analize tržišta, među ostalim i tržišta započinjanja (originacje) poziva iz javnih komunikacijskih mreža koje se pruža na fiksnoj lokaciji s ciljem utvrđivanja ograničenja odnosno zapreka s kojima se na tržištu suočavaju operatori elektroničkih komunikacijskih mreža, a postupak se sastojao od određivanja mjerodavnog tržišta i procjene postojanja jednog ili više operatora sa značajnom tržišnom snagom na tom tržištu te određivanje regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom.

Tuženo tijelo je prije određivanja regulatornih obveza bilo dužno provesti postupak javne rasprave u smislu odredbe članka 22. Zakona, koja propisuje da prije donošenja odluka i drugih upravnih akata od znatnijeg utjecaja na mjerodavno tržište Agencija objavljuje prijedlog odluke ili drugog upravnog akta u svrhu provedbe javne rasprave kako bi se svim zainteresiranim stranama omogućilo davanje mišljenja, primjedaba i prijedloga u vezi s predloženim mjerama. Daljnjim stavcima 2., 3. i 4. razrađen je način na koji se javna rasprava provodi.

Iz spisa predmeta proizlazi da je tuženo tijelo pristupilo izradi analize tržišta na mjerodavnim tržištima u kojem cilju je zatražilo od određenih operatora, svojom odlukom od 9. srpnja 2008., dostavu svih potrebnih podataka za određivanje i analizu tržišta pa tako i pod točkom 1. izreke, i za analizu tržišta započinjanja (originacije) poziva iz javnih telefonskih mreža koje se pružaju na fiksnoj lokaciji a koje su predmet ovog upravnog spora. U spisu se nalaze pozivi određenim operatorima – Amis Telekomu iz Zagreba, H1 Telekomu iz Splita, HT-Hrvatskim telekomunikacijama iz Zagreba, Iskon internetu d.d. iz Zagreb, Metronet telekomunikacijama d.d. iz Zagreba, OT-Optimatelekom iz Zagreba, Primatelu d.o.o. iz Zagreba, Vipnetu d.o.o. i Voljatel telekomunikacijama d.o.o. iz Zagreba kojima se traži dostavljanje određenih podataka. Nakon analize izvršene u smislu članka 52. Zakona provedena je javna rasprava prije koje je tuženo tijelo objavilo na svojim službenim stranicama prijedlog odluke kako bi se svim zainteresiranim strankama omogućilo davanje mišljenja, primjedaba i prijedloga u vezi s predloženim mjerama te 2. ožujka 2009. održalo prezentacija za sve operatore koji su dostavili tražene podatke. S obzirom da su na javnu raspravu stavljeni kako tekst prijedloga odluke tako i prijedlog dokumenta pod nazivom »Analiza tržišta započinjanja (originacije) poziva iz javnih komunikacijskih mreža na što su zaprimljeni brojni prijedlozi i komentari koji su zatim ugrađeni u sadržaj, zaključuje se da je javna rasprava provedena sukladno Zakonu. Javna raspravi je, prema podacima spisa, trajala od 2. ožujka 2009. do 20. travnja 2009., tuženik je zaprimio komentare operatora koji djeluju na mjerodavnom tržištu i to OT-Optime telekoma, Mobitela d.o.o, Megafona d.o.o., H1 Telekoma te tužitelja koje je sve analizirao i detaljno obradio. Navedeni odgovori, sa detaljnom stručnom obradom komentara uvršteni su u prilog B dokumenta »Analiza tržišta ….«.

Na osnovi izloženog Sud cijeni da je tuženo tijelo provelo javnu raspravu sukladno odredbi članka 22. Zakona, pa se otklanja osnovanost prigovor kako povrede materijalnog propisa iz članka 22. Zakona tako i postupovnog propisa vezanog uz sudjelovanje stranke u postupku.

Imajući u vidu odredbu članka 58. Zakona te sadržaj spisa predmeta Sud ne prihvaća osnovanim navode tužbe glede osporavanja regulatorne obveze transparentnosti određene tužitelju. Agencija može, sukladno toj odredbi Zakona, odrediti operatorima obvezu transparentnosti u vezi s međupovezivanjem i/ili pristupom na način da se učine javno dostupnim podaci, kao što su osobito računovodstveni podaci, tehničke specifikacije, mrežne značajke, cijene i sl. pa se time ukazuje neosnovanim navod tužbe da su propisivanjem obveze objavljivanja sadržaja tehničke specifikacije vezane uz uvjete korištenja zajedničkog prostora prekršene zakonske odredbe.

U tom smislu proizlazi da se na tržištu započinjanja (originacije) poziva iz javnih mreža koje se pružaju na fiksnoj lokaciji mora postojat obveza objave standardne ponude međupovezivanja za operatora koji je određen kao operator sa značajnom tržišnom snagom jer sve usluge međupovezivanja trebaju biti definirane u standardnoj ponudi međupovezivanja pa tako i usluga započinjanja poziva. Time se prihvaća pravilnim stanovište tuženog da je obveza objave standardne ponude međupovezivanja osnovni način uspostave transparentnih uvjeta jer se na tom okvirnom dokumentu temelje svi ostali ugovori o međupovezivanju koje će sklapati s drugim sudionicima tržišta elektroničkih komunikacije.

Ne nalazi se osnovanim ni prigovor tužbe u vezi povrede odredbe i članka 59. stavak 1. i 3. u vezi članka 49. stavka 2. Zakona Naime, odredba članka 59. Zakona ovlašćuje Agenciju da operatoru sa značajnom tržišnom snagom odredi obvezu nediskriminacije u vezi s međupovezivanjem i/ili pristupom, slijedom koje isti mora osigurati istovjetne uvjete u istovjetnim okolnostima za druge operatore koji pružaju istovjetne usluge te mora pružati usluge i podatke drugim operatorima uz jednake uvjete i razinu kakvoće usluge koje osigurava za svoje vlastite usluge ili za potrebe svojih povezanih društava. Stoga u svjetlu navedene odredbe treba cijeniti i odgovarajuće prigovor tužbe i s obzirom na obvezu nediskriminacije logično je da navedenu uslugu obavlja tužitelj za svoje krajnje korisnike a ne operator koji od tužitelja koristi uslugu originacije, s obzirom da on sa pretplatnicima HT-a nema nikakav ugovorni odnos. Suprotno stanovište dovelo bi do obveze da poslove naplate i prisilne naplate operatori obavljaju za pretplatnike tužitelja što bi, s obzirom na ogromni nesrazmjer u ekonomskoj snazi i broju pretplatnika, dovelo do povećanja njihovih cijena, smanjenja atraktivnosti usluge i utjecalo na njihov opstanak na tržištu. S obzirom da je dužnost tuženog reguliranje cjelokupnog tržišta te skrb o pravima i interesima svih sudionika tržišta elektroničkih komunikacija i osobito promicanja tržišnog natjecanja u navedenoj sferi tržišta i sprečavanja narušavanja i ograničavanja tržišnog natjecanja, Sud prihvaća stanovište tuženog da je udovoljio citiranoj odredbi članka 59. stavka 2. Zakona definiravši tržište korisnika te odredivši obvezu nediskriminacije čiji sadržaj u potpunosti odgovara navedenoj odredbi.

Također ne nalazi se povrijeđenim članak 62. stavak 3. Zakona vezano uz primjenu metodologije referentnih vrijednosti koje je tuženi upotrijebio u svrhu izračuna troškova predmetne usluge kada je upotrijebio referentnu vrijednost svih zemalja Europske unije, s obzirom na teškoće pronalaženja usporedive vrijednosti na temelju zemljopisnih značajki i postojećim mrežnim strukturama te ekonomskom okruženju u samo nekoj od zemalja koje bi bile slične ili iste Republici Hrvatskoj, pa se navedena metodologija prihvaća kao pravilna, logički održiva i valjano obrazložena.

Analizirajući navode i razloge tužbe vezane uz povrede odredaba upravnog postupka, Sud se u ovoj presudi već očitovao o navodnoj povredi načela saslušanja stranaka koja s obzirom na tijek javne rasprave nije ostvarena. Nisu nadalje počinjene povrede odredbe članka 159. Zakona o općem upravnom postupku jer iz sadržaja spisa predmeta, iz analize tržišta započinjanja poziva proizlazi da se osporena odluka tuženoga kako u pogledu utvrđivanje statusa tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom na predmetnom tržištu tako i određivanja regulatornih obveza temelje na detaljno utvrđenim podacima i činjenicama iz kojih je izveden pravilan zaključak te pravilno primijenjen materijalni propis. Iz teksta »Analiza tržišta …« proizlazi detaljno objašnjenje koje prepreke postoje na tržištu o kojem je riječ i koje realne posljedice mogu nastati ako se te prepreke ne uklone, pa su regulatorne odluke temeljene na konkretnim elementima koje je Agencija utvrdila kako bi na mjerodavnom tržištu spriječila pojave koje bi u nedostatku regulacije mogle nastati, što je u skladu sa Zakon o elektroničkim komunikacijama koji je obvezao tuženika odrediti regulatorne obveze koje su odgovarajuće mogućim povredama djelotvornosti tržišnog natjecanja.

Stoga Sud smatra da je tuženo tijelo pravilno utvrdilo bit zaštite tržišnog natjecanja i regulacije tržišta kome je cilj preventivno djelovanje i sprečavanje budućih događaja koji bi mogli narušiti tržišno natjecanje te se potreba za regulacijom ne zasniva na pretpostavkama kako pogrešno ističe tužitelj.

Na osnovi izloženog Sud cijeni da je tuženo tijelo u cijelosti i pravilno utvrdilo odlučujuće činjenično stanje te pravilno primijenilo materijalni propis, bez povreda zakona. Stoga se tužba odbija u smislu odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.).

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Poslovni broj: Us-10119/2009-4

Zagreb, 8. rujna 2011.

Predsjednica vijeća
Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 120/2011-2376