## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-845/1994, U-I-289/1995, U-I-880/1997, U-I-41/1998, U-I-42/1998, U-I-108/1998, U-I-356/1998 od 17. studenoga 1999.

### NN 130/1999 (3.12.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-845/1994, U-I-289/1995, U-I-880/1997, U-I-41/1998, U-I-42/1998, U-I-108/1998, U-I-356/1998 od 17. studenoga 1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić,
mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući o
prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom,
na sjednici održanoj 17. studenoga 1999. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom Republike
Hrvatske odredbe članka 71. stavak 1. i odredbe članka
107. Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine«,
broj 1/97 - pročišćeni tekst).

II. Ne prihvaća se prijedlog za ukidanje Zakona o zdravstvenoj
zaštiti (»Narodne novine«, broj 75/93) u cijelosti.

Ne prihvaćaju se prijedlozi za ocjenu suglasnosti s Ustavom
odredbe članka 31. stavak 3. članaka 105., 174.,
toč. 3., 5., 6., i 12. i članaka 180. stavak 2.
Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine«,
broj 1/97 - pročišćeni tekst).

III. Odbacuje se prijedlog za ukidanje svih odluka o imenovanju
ravnatelja zdravstvenih ustanova i prijedlog za utvrđenje
da je Ustav SRH (»Narodne novine«, broj 8/74), u dijelu
u kojem se odnosi na zdravstvenu zaštitu, bolji od Ustava
Republike Hrvatske.

IV. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I.

Predlagatelji 1) dr. Željan Gabrić, dr. Boris Poljak,
dr. Pero Kaliterna, dr. Srđan Vuković, dr. Boris Gruzunov,
dr. Tomislav Strinić, dr. Milašinović, dr. Zoran
Branica, dr. Sašenko Čečuk, dr. Ljubo Božić,
dr. Aljoša Barišić, dr. Ivica Tadin, dr. Dobrila
Karlica, dr. Franko Kuzmanić, dr. Davor Galetović,
dr. Miljenko Ozretić, dr. Robert Stanić, dr. Anđelka
Jelovac-Gjeldum, dr. Ivica Štambuk, dr. Dobroslav Medić,
dr. Lovre Bajić, dr. Juraj Matulić, dr. Mladen Puharić,
dr. Arsen Markičević, dr. Ivica Bilić, dr.
Ivo Glunčić, dr. Senio Tošić, dr. Goran
Račić, dr. Dragan Kurtović, dr. Lenko Ivanišević,
dr. Siniša Maslovara, dr. Ante Šestanović, dr.
Jadranka Vela-Ljubić, dr. Marin Ivanišević i
dr. Željko Mimica, svi iz Splita, koje zastupa punomoćnik
Silvio Ćurin, odvjetnik iz Splita, 2) Zlatko Matković
iz Zagreba, 3) Hrvatska liječnička komora, koju
zastupa punomoćnik Darko Horvat, odvjetnik iz Zagreba, 4)
Udruga privatnih poslodavaca u zdravstvu, koju zastupa Miroslav
Mosner, tajnik Udruge i 5) Veljko Dobrinčić iz Zagreba,
podnijeli su prijedloge radi pokretanja postupka za ocjenu ustavnosti
pojedinih odredbi Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne
novine«, broj 1/97 - pročišćeni tekst,
nastavno: Zakon). Predlagatelj pod 2) podnio je i prijedlog za
ukidanje Zakona u cijelosti, prijedlog za ukidanje svih odluka
o postavljanju ravnatelja zdravstvenih ustanova koji nisu zdravstveni
djelatnici i prijedlog radi utvrđenja da je Ustav SRH, što
se tiče odredaba o zdravstvu bolji od Ustava Republike
Hrvatske.

Tijekom postupka prijedlozi su, (osim prijedloga podnositelja
pod 2) i prijedloga podnositelja pod 4) kojim se osporava suglasnost
s Ustavom odredbe članka 174. toč. 3., 5., 6. i
12.), dostavljeni na odgovor Hrvatskom državnom saboru kao
donositelju tog Zakona, a od Ministarstva zdravstva i nadležnih
komora zatraženo je stručno mišljenje.

Hrvatski državni Sabor izvijestio je Sud da je prijedloge
uputio Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav Zastupničkog
doma Hrvatskoga državnog sabora, koji, međutim, Sudu
nije dostavio odgovor.

Ministarstvo zdravstva očitovalo se na dostavljene prijedloge,
u bitnom na sljedeći način:

U svezi prijedloga predlagatelja pod 4) kojim se osporava suglasnost
s Ustavom odredbe članka 71. Zakona, Ministarstvo zdravstva
iznosi da je ljekarnička djelatnost zdravstvena djelatnost
koja je od interesa za Republiku Hrvatsku i koja se obavlja kao
javna služba, pa okolnost što osporena odredba određuje
da se ljekarnička djelatnost obavlja isključivo
u sklopu mreže zdravstvene djelatnosti ne povređuje poduzetničke
i tržišne slobode zajamčene odredbom članka
49. Ustava. Ističe da pravo na rad i slobodu rada zajamčeno
odredbom članka 54. Ustava također nije povrijeđeno
osporenom odredbom, jer to pravo mogu ostvariti svi pod jednakim
uvjetima, odnosno pod uvjetom da je sklopljen ugovor s Hrvatskim
zavodom za zdravstveno osiguranje.

U odnosu na prijedlog predlagatelja pod 1) i 4) za ocjenu suglasnosti
s Ustavom odredbe članka 105. Zakona, navodi da prijedlogu
ne bi trebalo udovoljiti, jer da je rad izvan punog radnog vremena,
dostupan pod jednakim uvjetima svim zdravstvenim djelatnicima
koji ispunjavaju uvjete koje je u skladu sa zakonskim ovlastima
utvrdio ministar zdravstva.

U odnosu na prijedlog predlagatelja pod 3) za ocjenu suglas-nosti
s Ustavom odredbe članka 107. Zakona, Ministarstvo zdrav-stva
navodi da se osporenom odredbom sukladno socijalnom ustroju Republike
ostvaruje zajamčeno pravo svakog građanina na zdravstvenu
zaštitu. Ističe da se radi o privremenom rasporedu
zdravstvenih djelatnika na drugo mjesto rada, samo za područja
sa specifičnim uvjetima, na kojima je ugroženo Ustavom
zajamčeno pravo građana na pružanje zdravstvene
zaštite. Također smatra da nije u nesuglasju s Ustavom
privremeno raspoređivanje zdravstvenih djelatnika koji obavljaju
privatnu praksu, budući da je takav rad plaćen sukladno
propisanim mjerilima koji uključuju i povećanje primanja
zbog rada na područjima sa specifičnim uvjetima.
Tvrdnju predlagatelja o prerasporedu sredstava za rad zdravstvenih
djelatnika koji obavljaju privatnu praksu, nalazi neosnovanom
i neistinitom. Ističe da bi izuzimanje od navedene odredbe,
zdravstvenih djelatnika koji obavljaju privatnu praksu, okončanjem
postupka privatizacije primarne zdravstvene zaštite, u potpunosti
onemogućilo slanje liječnika u ugrožene krajeve
čime bi građanima tih područja bila povrijeđena
odredbom članka 58. Ustava zajamčeno pravo na zdravstvenu
zaštitu.

U svezi prijedloga predlagatelja pod 5) kojim se osporava suglasnost
s Ustavom odredbe članka 33. stavka 3. i članka
187. Zakona, Ministarstvo zdravstva ističe da je temeljem
tih odredaba izvršena pretvorba društvenog vlasništva
nad društvenim sredstvima kojima su raspolagale specijalne
bolnice, a kojima je stupanjem na snagu Zakona određen titular
prava vlasništva.

II.

Po prijedlozima za ocjenu suglasnosti s Ustavom pojedinih odredaba
Zakona, Sud je pokrenuo postupak u odnosu na odredbe članka
71. stavak 1. i članak 107. Zakona.

Prijedlog za ukidanje Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne
novine«, broj 75/93) u cijelosti i prijedloge za ocjenu suglasnosti
s Ustavom odredbe članka 31. stavak 3., članka 105.,
174. toč. 3., 5., 6. i 12. i članka 180. stavak
2. Zakona, Sud, kao neosnovane, nije prihvatio.

Prijedlog za ukidanje svih odluka o imenovanju ravnatelja zdravstvenih
ustanova i prijedlog za utvrđenje da je Ustav SRH (»Narodne
novine«, broj 8/74), u dijelu u kojem se odnosi na zdravstvenu
zaštitu, bolji od Ustava Republike Hrvatske, Sud je odbacio.

Naime, nadležnost Ustavnog suda uređena odredbom članka
125. Ustava, taksativno je određena. U okviru svoje nadležnosti
Ustavni sud štiti ustavnost na osnovi Ustava i u suglasnosti
s njim, te nije ovlašten ocjenjivati Ustav. Također,
prema odredbi članka 43. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), Ustavni
sud može do donošenja konačne odluke, privremeno
obustaviti izvršenje pojedinačnih akata ili radnji
koje se poduzimaju na osnovi zakona ili drugog propisa, čija
se suglasnost s Ustavom, odnosno zakonom ocjenjuje, ako bi njihovim
izvršenjem mogle nastupiti teške i nepopravljive posljedice.
U konkretnom slučaju podnositelj nije označio koje
odluke o imenovanju ravnatelja zdravstvenih ustanova predlaže
ukinuti, niti je naveo razloge zbog kojih smatra da bi izvršenjem
tih odluka mogle nastupiti teške ili nepopravljive posljedice.
Podnositelj također ne predlaže da se ove odluke obustave
od izvršenja, već predlaže njihovo ukidanje, za
što Ustavni sud nije nadležan. Stoga je Sud i taj prijedlog
odbacio.

III.

Odredbu članka 71. stavak 1. Zakona, osporavaju podnositelji
pod 4).

Osporena odredba glasi:

Ljekarnička se djelatnost obavlja samo u sklopu mreže
zdravstvene djelatnosti.

Podnositelji prijedloga smatraju da je osporena odredba u nesuglasju
s odredbama članaka 49. i 54. Ustava.

Prijedlog obrazlažu ističući da se osim ljekarničke
djelatnosti, sve ostale zdravstvene djelatnosti mogu obavljati
izvan mrežnog sustava, sukladno članku 35. i 40. Zakona.

Hrvatska ljekarnička komora, kojoj je prijedlog tijekom
ustavnosudskog postupka dostavljen na mišljenje, smatra da
je osporena odredba u suprotnosti s odredbom članka 54.
Ustava.

Hrvatski liječnički zbor, očitovao se na
prijedlog, navodeći da je u trenutnim okolnostima, nužna
stroga kontrola rada ljekarnika od strane HZZO, radi sprječavanja
posljedica koje bi mogle proizaći kao rezultat beskrupulozne
poduzetničke slobode ljekarnika, zbog želje za što
boljim i bržim financijskim efektom.

Prijedlog je osnovan.

Zdravstvena djelatnost je, prema odredbi članka 5. Zakona,
djelatnost od posebnog državnog interesa i obavlja se kao
javna služba. Ljekarnička djelatnost, dio je primarne
zdravstvene zaštite, koja je u sklopu mreže zdravstvene
zaštite organizirana na načelima sveobuhvatnosti,
kontinuiranosti, dostupnosti i cjelovitog pristupa. U smislu odredbe
članka 35. Zakona, zdravstvena se djelatnost obavlja u
okviru mreže zdravstvene djelatnosti, ali, uz uvjete propisane
zakonom, i izvan mreže zdravstvene djelatnosti.

Isključivanje mogućnosti da se ljekarnička
djelatnost, kao i drugi oblici zdravstvene djelatnosti može
obavljati izvan mrežnog sustava, razlog je za osnovanu sumnju
u suglasnost s Ustavom osporene odredbe. Naime, obveza je države
da na cijelom teritoriju osigura provođenje mjera zdravstvene
zaštite, pa tako i ljekarničke djelatnosti, čime
je osiguran, propisan i Ustavom zajamčen nivo zdravstvene
zaštite. Prihvaćajući prijedlog, Ustavni sud
je imao u vidu da privatni zdravstveni djelatnici koji nisu uključeni
u mrežu zdravstvene djelatnosti, temeljem odredbe članka
40. st. 2. Zakona, prije no što počnu obavljati djelatnost
trebaju pribaviti suglasnost o osnivanju od ministra zdravstva,
kao i mišljenje nadležne komore. Rečena odredba,
kao i odredbe Glave XIII. Zakona, koje uređuju nadzor nad
radom zdravstvenih ustanova, radom zdravstvenih djelatnika u tim
ustanovama i radom privatnih zdravstvenih djelatnika, osiguravaju,
s obzirom na značaj zdravstvene djelatnosti, da privatni
zdravstveni djelatnici koji djelatnost obavljaju izvan mreže
zdravstvene djelatnosti, tu djelatnost obavljaju u skladu s pravilima
struke. Stoga će Ustavni sud u nastavku postupka razmotriti
da li je osporena odredba u suglasju s odredbom članka
54. stavak 1. Ustava, koja zajamčuje pravo na rad i slobodu
rada. Sud će također ispitati suglasnost osporene odredbe
s odredbom članka 49. stavak 1. Ustava, koja poduzetničke
i tržišne slobode postavlja kao temelj gospodarskog
ustroja države.

Predlagatelji pod 3) osporavaju suglasnost s Ustavom odredbe članka
107. Zakona, koja glasi:

Ako je ugrožen proces pružanja mjera zdravstvene zaštite,
ministar zdravstva privremeno će rješenjem na rok od
šest mjeseci rasporediti djelatnika u zdravstvu na radno
mjesto koje odgovara njegovoj stručnoj spremi te preraspodijeliti
potrebna sredstva rada radi osiguranja kontinuiranog pružanja
zdravstvene zaštite.

Podnositelj smatra da je osporena odredba u nesuglasju s načelima
Ustava iz članaka 3. i 5. i s odredbama članaka
14., 16., 23., 50. i 54. Ustava, kao i s odredbom članka
135. istog Zakona.

Prijedlog obrazlažu navodeći da temeljem osporene odredbe
ministar zdravstva može privremeno, ako je ugrožen proces
pružanja mjera zdravstvene zaštite, rasporediti na rad
sve zdravstvene djelatnike, pa tako i one koji obavljaju privatnu
praksu, a također i medicinsku opremu koja je u privatnom
vlasništvu.

Prijedlog je osnovan.

Imajući u vidu odredbu članka 36. Zakona, koja obvezuje
Vladu Republike Hrvatske da planom zdravstvene zaštite odredi
mjerila za postavljanje mreže zdravstvene zaštite uvažavajući
pri tome zdravstveno stanje, broj, starosnu i socijalnu strukturu
pučanstva, jednake uvjete odnosno mogućnosti korištenja
zdrav-stvenih usluga, potreban opseg djelatnosti pojedinih razina
zdravstvene zaštite, stupanj organizacije područja,
prometnu povezanost i specifičnosti naseljenosti, kao i
dostupnosti na demografski ugroženim područjima, osobito
otocima i gospodarske mogućnosti, javlja se osnovana sumnja
u suglasnost osporene odredbe s Ustavom. Administrativno raspoređivanje
zdravstvenih djelatnika, kako to propisuje osporena odredba, naročito
onih iz privatne prakse, koji djelatnost obavljaju sredstvima
u osobnom vlasništvu, kao i mogućnost administrativnog
rasporeda sredstava za rad koja su u vlasništvu zdravstvenih
djelatnika privatne prakse, ukazuje na osnovanu sumnju u suglasnost
s Ustavom osporene odredbe. Naime, administrativno raspoređivanje
zdravstvenih djelatnika i sredstava rada, nema temelja u odredbi
članka 17. Ustava, prema kojoj se u doba ratnog stanja
ili neposredne ugroženosti, neovisnosti i jedinstvenosti
države, te velikih prirodnih nepogoda pojedine slobode i
prava zajamčeni Ustavom, mogu ograničiti. Stoga
će Sud, tijekom ustavnosudskog postupka ispitati da li je
osporena odredba u suglasju s odredbom članka 54. stavak
1. Ustava, koja jamči pravo na rad i slobodu rada. U nastavku
postupka, u odnosu na zdravstvene djelatnike koji obavljaju privatnu
praksu, Sud će također ispitati osporenu odredbu sa
stajališta odredbe članka 50. st. 2. Ustava, koja
određuje da se poduzetnička sloboda i vlasnička
prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite
interesa i sigurnosti Republike, prirode, ljudskog okoliša
i zdravlja ljudi.

IV.

Predlagatelj pod 2) podnio je prijedlog za ocjenu suglasnosti
s Ustavom Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine«,
broj 75/93) u cijelosti.

Podnositelj prijedloga smatra da uređenje zdravstvene zaštite
treba polaziti s drugih osnova od onih na kojima počiva
osporeni Zakon.

Budući da je koncepcija uređenja određene materije,
konkretno način organiziranja i provođenja zdravstvene
zaštite, u isključivoj nadležnosti zakonodavca
i ne podliježe ustavnosudskoj ocjeni, Ustavni sud ovaj prijedlog
nije prihvatio.

Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
odredbe članka 100. Zakona o zdravstvenoj zaštiti,
odnosno člana 105. Zakona, podnijeli su podnositelji pod
1) i pod 3).

Temeljem osporene odredbe, zdravstveni djelatnici koji ispunjavaju
uvjete koje propiše ministar zdravstva, po pribavljenom mišljenju
nadležne komore, mogu obavljati djelatnost izvan punog radnog
vremena, ali ne dulje od jedne trećine punog radnog vremena.
Ovi zdravstveni djelatnici rad izvan punog radnog vremena mogu
obavljati koristeći vlastiti prostor i medicinsko-tehničku
opremu ili prostor i medicinsko-tehničku opremu zdravstvene
ustanove kod koje su u radnom odnosu, odnosno druge zdravstvene
ustanove ili zdravstvenog djelatnika koji obavlja privatnu praksu.

Prvopredlagatelji smatraju da osporena odredba nije u suglasju
s odredbom članka 54. Ustava, koja određuje da je svako
radno mjesto i svaka dužnost dostupna svima pod jednakim
uvjetima, dok podnositelji pod 3) ovu odredbu osporavaju sa stajališta
ustavnih odredaba članaka 49. st. 2., 54. i 55. Ustava.

Prijedlog obrazlažu navodeći da je u smislu odredbe
članka 55. Ustava, člankom 30. Zakona o radu (»Narodne
novine«, broj 38/95) najduže radno vrijeme ograničeno
na 42 sata tjedno. Navode da institut dopunskog rada kao oblik
redovite samostalne djelatnosti nije reguliran niti u jednoj drugoj
djelatnosti u državi.

Također navode da je u praksu zdravstvenog osiguranja uveden
sustav dopunskog zdravstvenog osiguranja, čime je pacjentima
omogućeno da biraju doktora medicine, odnosno specijalista
i druge pogodnosti kroz sustav posrednog osiguranja s osigurateljem
ili neposrednog osiguranja sa zdravstvenom ustanovom, te da se
ovaj sustav dopunskog osiguranja odvija u okviru redovnog radnog
vremena od strane specijalista, primarijusa specijalista i docenata
do sveučilišnog profesora. Smatraju da se na ovaj
način profesorima može omogućiti dodatni izvor
zarade ili kapitalizacija njihovih stečenih znanja, a kako
su podložni izboru pacijenata da time na tržištu
potvrđuju svoju stručnost jednako kao i ostali građani
Hrvatske.

Prijedlog nije osnovan.

Ustavni sud razmotrio je osporenu odredbu sa stajališta odredbe
članaka 48., 49. i 55. Ustava. Rješenjem Suda broj:
U-I-385/1993 (»Narodne novine«, broj 31/94, ispravak
- »Narodne novine«, broj 40/94) nije prihvaćen
prijedlog za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe. Budući
da se u međuvremenu bitne okolnosti nisu promijenile, Sud
nije našao potrebitim promijeniti zauzeto gledište.
Sud također nije utvrdio da bi osporena odredba bila u nesuglasju
s odredbom članka 54. Ustava. Naime, iz osporene odredbe
proizlazi da svi zdravstveni djelatnici, koji ispunjavaju uvjete
koje propiše ministar zdravstva, mogu raditi u svojoj struci
izvan punog radnog vremena. Ministar zdravstva ove je uvjete propisao
Pravilnikom o radu zdravstvenih djelatnika izvan punog radnog
vremena (»Narodne novine«, broj 48/94 i 55/94). Stoga
je Ustavni sud utvrdio da je osporenom odredbom predviđeni
rad izvan punoga radnog vremena, pod jednakim uvjetima dostupan
svim zdravstvenim djelatnicima, koji ispunjavaju propisane uvjete,
što nije u nesuglasju s odredbom članka 54. Ustava.

Podnositelj prijedloga pod 4), također je predložio pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbe članka
174. stavak 1. toč. 3., 5., 6. i 12. Zakona.

Osporenom odredbom utvrđena je nadležnost komora da daju
mišljenje o opravdanosti izdavanja, produljenja i oduzimanja
odobrenja za obavljanje poslova privatne prakse, obzirom na utvrđenu
mrežu zdravstvene djelatnosti i stručne i gospodarske
interese svojih članova (toč. 3.); da utvrđuju
cijenu zdravstvenih usluga za privatnu praksu koja se ne ostvaruje
putem Zavoda (toč. 5.); da zastupaju interese svojih članova
kod sklapanja ugovora sa Zavodom i drugim osiguravajućim
zavodima (toč. 6.) i da propisuju način oglašavanja
i način isticanja naziva privatne prakse, uz suglasnost
ministra zdravstva (toč. 12.).

Podnositelj smatra da su osporene odredbe u suprotnosti s odredbama
članaka 48., 49. i 59. st. 4. Ustava.

Ustavnost ovdje osporenih odredaba bila je predmet ocjene Ustavnog
suda u rješenju broj: U-I-387/1993 (»Narodne novine«,
broj 31/94 i ispravak »Narodne novine«, broj 40/94).
Tim rješenjem Ustavni sud utvrdio je da nisu u nesuglasju
odredbe Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine«,
broj 75/93 i 11/94) koje određuju obvezatnost udruživanja
u komore i nadležnost komora. Razlozi takve ocjene iscrpno
su navedeni u naznačenom rješenju, pa Ustavni sud
ne nalazi potrebnim da ih opetovano iznosi.

Prijedlog radi pokretanja postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
odredbe članka 33. st. 3. i članka 187. st. 2. Zakona,
podnio je predlagatelj pod 5).

Temeljem osporenih odredaba, danom stupanja na snagu Zakona, društvena
sredstva na kojima su pravo raspolaganja imali domovi zdravlja,
ustanove za zdravstvenu njegu u kući, poliklinike, opće
bolnice, specijalne bolnice, ljekarne, lječilišta,
ustanove za hitnu medicinsku pomoć, zavodi za javno zdravstvo
i transfuzijsku medicinu, postaju sredstva zdravstvene ustanove
koja preuzima sredstva, prava, obveze i djelatnike, a vlasnici
zdravstvene ustanove postaju županije, odnosno Grad Zagreb.

Podnositelj smatra da su osporene odredbe u suprotnosti s odredbom
članka 49. st. 4. Ustava, temeljem kojeg se prava stečena
ulaganjem kapitala ne mogu umanjiti zakonom niti drugim pravnim
aktom.

Prijedlog nije osnovan.

Ustav Republike Hrvatske ne poznaje institut društvenog vlasništva,
niti sadrži odredbe o tome kako se pretvorba društvenog
vlasništva trebala provesti, da bi se sredstvima koja su
u prijašnjem uređenju bila u društvenom vlasništvu
odredio vlasnik. Ustavni sud ocjenjuje da je osporenim odedbama,
zakonodavac izvršio pretvorbu društvenog vlasništva,
pri čemu nije bio ograničen niti jednom odredbom
Ustava. Stoga Sud nije našao da postoji osnovana sumnja u
suglasnost s Ustavom osporenih odredaba i prijedlog nije prihvatio.

V.

Slijedom izloženog, temeljem odredaba članaka 41.
i 52. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, riješeno
je kao u izreci.

Broj: U-I-845/1994
U-I-289/1995
U-I-880/1997
U-I-41/1998
U-I-42/1998
U-I-108/1998
U-I-356/1998
Zagreb, 17. studenoga 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. Jadranko Crnić,** v. r.

Rješenje, NN 130/1999-2052