## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3402/2007 od 2. lipnja 2010.

### NN 86/2010 (12.7.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3402/2007 od 2. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2448

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula V. d.d. u stečaju, V., koju zastupa V. S., stečajni upravitelj, a kojeg zastupaju M. P., S. M. i Z. K., odvjetnici iz Zajedničkog odvjetničkog ureda u V., na sjednici održanoj 2. lipnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Revt-34/07-2 od 28. ožujka 2007. godine.

III. Predmet se vraća na ponovni postupak Vrhovnom sudu Republike Hrvatske.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Revt-34/07-2 od 28. ožujka 2007. godine, kojom je uvažena revizija tuženika M. M. te je preinačena presuda Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske broj: Pž-3784/03-4 od 20. rujna 2005. godine. Ujedno, preinačena je i presuda Trgovačkog suda u Varaždinu broj: P-389/02-11 od 4. studenoga 2002. godine, na način da je odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice kojim je tražila utvrđenje da je bez pravnog učinka prema stečajnoj masi stečajnog dužnika V. d.d. u stečaju V., Sporazum o osiguranju tražbine sklopljen 31. kolovoza 1999. godine između tuženika kao predlagatelja osiguranja i V. d.d. V. kao protivnika osiguranja, koji je solemniziran 1. rujna 1999. godine. Odbijen je i tužbeni zahtjev prema kojemu je tuženik bio dužan izdati podnositeljici brisovno očitovanje za brisanje založnog prava na k.č. broj 1448 k.o. Varaždin.

Prvostupanjskom je presudom taj tužbeni zahtjev bio u cijelosti usvojen, a drugostupanjskom je presudom odbijena žalba tuženika protiv te presude.

2. Podnositeljica smatra da je Vrhovni sud Republike Hrvatske osporenom presudom povrijedio članke 14. stavak 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske, dok iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da podnositeljica smatra povrijeđenim i članak 29. stavak 1. Ustava.

Ističe da je u nekoliko svojih presuda (npr. presuda broj: Revt-128/06-2 od 3. listopada 2006.) Vrhovni sud Republike Hrvatske u istovjetnim činjeničnim i pravnim slučajevima zauzeo drugačije stajalište u vezi s računanjem roka iz članka 137. stavka 2. u vezi s člankom 129. Stečajnog zakona (»Narodne novine« broj 44/96., 22/99. i 129/00.). U navedenim presudama Vrhovni sud potvrđuje stajališta sudova prema kojima se taj rok računa od prvog dopuštenog i obrazloženog prijedloga za otvaranje stečajnog postupka. U konkretnom slučaju to je prijedlog za otvaranje stečajnog postupka nad V. d.d. V. koji je 3. kolovoza 1999. godine podnio P. F. Takvo je stajalište u više svojih presuda potvrdio i Visoki trgovački sud Republike Hrvatske.

U ovom je slučaju Vrhovni sud utvrdio da se rok iz članka 137. stavka 2. u vezi s člankom 129. Stečajnog zakona računa od 24. svibnja 2000. godine, odnosno od dana kad je prijedlog za pokretanje stečajnog postupka nad V. d.d. V. podnijela K. p. d.d. K.

Podnositeljica navodi da su se uvjeti za otvaranje stečajnog postupka stekli još 1. listopada 1998. godine, od kada je V. d.d. bila trajno nesposobna za plaćanje, a što je i utvrđeno u stečajnom postupku. V. d.d. V. izbjegavala je pokrenuti stečajni postupak te je 1999. godine sklopila niz ugovora kojima je opterećivala svoju imovinu u korist nekih vjerovnika, time ih dovevši u povoljniji položaj u odnosu na ostale vjerovnike.

Smatra da je članak 137. stavak 2. Stečajnog zakona trajno mjerodavan, te da jednom podnesen stečajni prijedlog ostaje trajno mjerodavan za računanje rokova u svrhu pobijanja pravnih radnji, sukladno odredbama Stečajnog zakona, ukoliko od njegova podnošenja pa do otvaranja stečajnog postupka nije došlo do prekida u gospodarskoj krizi stečajnog dužnika, dakle, da stečajni dužnik nije u međuvremenu prestao biti insolventan ili prezadužen.

Stoga smatra da je u ovom slučaju Vrhovni sud neopravdano i bez razumnog obrazloženja odstupio od ustaljene sudske prakse u odnosu na podnositeljicu te stoga predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje presude Vrhovnog suda.

3. Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe podnesene na temelju članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi i nadležna upravna tijela pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Trgovačkog suda u Varaždinu broj: P-389/02.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Člankom 129. stavkom 1. Stečajnog zakona propisano je da se pravna radnja kojom se jednom stečajnom vjerovniku daje ili onemogućava osiguranje ili namirenje, koje on nije imao pravo zahtijevati ili nije imao pravo zahtijevati na taj način ili u to vrijeme, može pobijati ako je poduzeta u posljednjem mjesecu prije podnošenja prijedloga za otvaranje stečajnog postupka ili nakon toga.

Člankom 137. stavkom 2. Stečajnog zakona propisano je da ako je podneseno više prijedloga za otvaranje stečajnog postupka, mjerodavan je prvi dopušteni prijedlog, pa i ako je postupak otvoren u povodu nekog kasnijeg prijedloga. Pravomoćno odbijen prijedlog uzima se u obzir jedino ako je odbijen zbog nedostatnosti stečajne mase.

5. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku, utvrđeno je da je P. F. 3. kolovoza 1999. godine podnio prijedlog za otvaranje stečajnog postupka nad V. d.d. V., te da su stečaj istog dužnika predložili S. d.o.o. 10. veljače 2000. i radnici tog trgovačkog društva 17. ožujka 2000. i S. I., SAD i P. T. s.a. Š. 23. ožujka 2000. godine. Taj je stečajni predmet vođen kod Trgovačkog suda u Varaždinu pod brojem St-30/99. Postupak u tom predmetu okončan je na temelju izjava svih vjerovnika da povlače prijedloge za otvaranje stečajnog postupka rješenjem o obustavi tog postupka od 18. svibnja 2000. godine, koje je postalo pravomoćno istog dana.

Između stranaka ovog postupka sklopljen je 31. kolovoza 1999. godine Sporazum o osiguranju tražbine, na temelju kojeg je uknjižena hipoteka na k.č. broj 1448 k.o. Varaždin, rješenjem Općinskog suda u Varaždinu broj: Rz-1466/99, i to na temelju prijedloga tuženika za uknjižbu hipoteke koji je podnesen 9. rujna 1999. godine.

K. p. d.d. K. je 24. svibnja 2000. godine podnijela Trgovačkom sudu u Varaždinu prijedlog za otvaranje stečajnog postupka nad V. d.d. V., a taj je prijedlog podnesen šest dana nakon što je postupak u predmetu istog suda, poslovnog broja St-30/99, pravomoćno okončan. Prijedlog je prihvaćen te je rješenjem Trgovačkog suda u Varaždinu broj: St-47/00-8 od 5. srpnja 2000. godine otvoren stečajni postupak nad V. d.d. V.

5.1. Trgovački sud u Varaždinu i Visoki trgovački sud Republike Hrvatske zauzeli su shvaćanje prema kojemu se rok iz članka 129. stavka 1. u vezi s člankom 137. stavkom 2. Stečajnog zakona računa od podnošenja prvog dopuštenog i obrazloženog prijedloga vjerovnika za otvaranje stečajnog postupka nad podnositeljicom, a to je prijedlog od 3. kolovoza 1999. godine koji je podnio P. F. iz I., i to bez obzira što je taj prijedlog naknadno povučen. Stoga ti sudovi utvrđuju da je riječ o inkongruentnom namirenju, tj. da se tuženika kao vjerovnika stavlja u povoljniji položaj u odnosu na druge vjerovnike, jer je radnja koja se pobija poduzeta 9. rujna 1999. godine, dakle, nakon podnošenja prijedloga za otvaranje stečajnog postupka, predajom prijedloga kojim tuženik na temelju Sporazuma od 31. kolovoza 1999. godine zahtijeva upis založnog prava na navedenoj nekretnini.

5.2. Vrhovni sud Republike Hrvatske utvrđuje da je takvo stajalište nižestupanjskih sudova pogrešno, jer se članak 137. stavak 2. Stečajnog zakona ne odnosi na situacije kada stečajnog postupka više nema, jer je pravomoćno obustavljen.

Pobijana radnja poduzeta je 9. rujna 1999. godine podnošenjem prijedloga kojim tuženik na temelju Sporazuma od 31. kolovoza 1999. godine zahtijeva upis založnog prava na navedenim nekretninama. Budući da je stečajni postupak po prijedlogu P. F. od 3. kolovoza 1999. godine pravomoćno obustavljen rješenjem od 18. svibnja 2000. godine, prvi dopušteni i obrazloženi prijedlog za otvaranje stečajnog postupka nad V. d.d. V. je prijedlog K. p. d.d. od 24. svibnja 2000. godine. Od tog dana, prema stajalištu Vrhovnog suda, računa se u konkretnom slučaju rok iz članka 129. stavka 1. Stečajnog zakona.

Pobijana pravna radnja od 9. rujna 1999. godine, stoga, nije poduzeta u posljednjem mjesecu prije podnošenja prijedloga za otvaranje stečajnog postupka ili nakon toga. Stoga je revizija tuženika prihvaćena te su nižestupanjske presude preinačene i tužbeni zahtjev odbijen kao neosnovan.

6. Vrhovni sud Republike Hrvatske u presudi broj: Revt-128/06-2 od 3. listopada 2006. godine odbija reviziju tuženice »B. K.« d.d. V. u parnici podnositeljice protiv tuženice, a radi pobijanja pravnih učinaka ugovora sklopljenog 9. rujna 1999. godine između V. d.d. V. i tuženice, a na temelju kojeg je upisana hipoteka na k.č. broj 1846/1 k.o. Varaždin, jer je zauzeo stajalište da je za računanje zakonskih rokova iz članka 129. stavka 1. Stečajnog zakona, mjerodavan 3. kolovoza 1999. godine, dan kada je podnesen prijedlog P. F., tj. dan kada je podnesen prvi dopušteni i obrazloženi prijedlog za otvaranje stečajnog postupka.

Isto stajalište u vezi s početkom tijeka roka iz članka 129. stavka 1. Stečajnog zakona u istom činjeničnom i pravnom predmetu u stečajnom postupku nad podnositeljicom potvrdio je i Visoki trgovački sud Republike Hrvatske u presudama broj: Pž-8669/03-3 od 17. svibnja 2005., broj: Pž-198/04-5 od 4. listopada 2005. i broj: Pž-8668/03-4 od 7. prosinca 2005. godine.

7. Člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno je ustavno pravo na pravično suđenje.

Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, sagledan kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

Osim toga, ustavno pravo na pravično suđenje ima značenje zaštite od arbitrarnosti u odlučivanju sudova i drugih državnih tijela. Arbitrarnim se može ocijeniti pojedinačni akt pri čijem je donošenju njegov donositelj bez razboritih ili bez ikakvih razloga odstupio od ustaljene prakse, nije uzeo u obzir očigledno mjerodavan propis ili je mjerodavni propis pogrešno protumačio i primijenio, na način i u mjeri koja dotični pojedinačni akt čini pravno neprihvatljivim.

Vrhovni sud Republike Hrvatske je u konkretnom slučaju odstupio od vlastitog stajališta koje je zauzeo u presudi broj: Revt-128/06-2 od 3. listopada 2006. godine, a da nije za promjenu svoga stajališta u istoj činjeničnoj i pravnoj situaciji dao razumno obrazloženje.

Slijedom izloženog, osporenom presudom Vrhovnog suda povrijeđeno je ustavno pravo na pravično suđenje koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

8. Člankom 26. Ustava propisano je da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti te nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, objavljenoj u »Narodnim novinama« broj 2/05.).

9. Slijedom iznesenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. do III. izreke. Točka IV. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3402/2007
Zagreb, 2. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 86/2010-2448