## Odluka o objavljivanju pravila o potporama u obliku financijskih transfera javnim poduzetnicima

### NN 58/2008 (21.5.2008.), Odluka o objavljivanju pravila o potporama u obliku financijskih transfera javnim poduzetnicima

# VLADA REPUBLIKE HRVATSKE

**1955**

Na temelju članka 3. Uredbe o državnim potporama (»Narodne novine«, broj
50/2006), Vlada Republike Hrvatske je na sjednici održanoj 15. svibnja 2008.
godine donijela

## ODLUKU

### O OBJAVLJIVANJU PRAVILA O POTPORAMA U OBLIKU FINANCIJSKIH TRANSFERA JAVNIM PODUZETNICIMA

I.

Pravila o potporama u obliku financijskih transfera javnim poduzetnicima
sadržana su u Priopćenju Komisije državama članicama o primjeni članaka 92 i 93
(sada 87 i 88) Ugovora o EZ-u i članka 5. Direktive Komisije broj 80/723/EEZ na
javne poduzetnike koji se bave proizvodnjom (31993Y1113(01), SL C 307, 13. 11.
1993.) i Direktivi Komisije broj 2006/111/EZ od 16. studenog 2006. godine o
transparentnosti financijskih odnosa između država članica i javnih poduzetnika
te financijskoj transparentnosti unutar pojedinih poduzetnika (32006L0111, SL L
318, 17. 11. 2006.)

II.

Tekst akta u kojem su sadržana pravila iz točke I. ove Odluke, u prijevodu na
hrvatski jezik, glasi:

PRIOPĆENJE KOMISIJE DRŽAVAMA ČLANICAMA

Nakon što je Sud Europskih zajednica u lipnju 1993. poništio Priopćenje Komisije
o primjeni članaka 92. i 93. Ugovora o EEZ-u i članka 5. Direktive Komisije
80/723/EEZ na javne poduzetnike koji se bave proizvodnjom, Komisija je odlučila
usvojiti, u obliku direktive, obvezu prema kojoj su države članice Komisiji
dužne dostavljati godišnje financijske podatke. Ta je Direktiva upućena državama
članicama i objavljena je\*.
Komisija je istovremeno ponovno usvojila gore spomenuto priopćenje izostavivši
zahtjev za podnošenje izvješća koji je bio sadržan u stavcima 45. do 53., kao i
upute na isti, prethodno navedene u stavcima 2., 27., 29., 31. i 54.
Taj je ispravljeni tekst ponovno naveden dolje:
\*SL br. L 254, 12.10.1993.
Priopćenje Komisije državama članicama
Primjena članaka 92. i 93. Ugovora o EEZ-u i članka 5. Direktive Komisije
80/723/EEZ na javne poduzetnike koji se bave proizvodnjom
(SL C 307, 13. 11. 1993.)

I. UVOD

1. U cilju uspješnog završetka uspostave zajedničkoga tržišta potrebno je
ojačati primjenu politike u području državnih potpora. Jedno od područja na koje
je u tom smislu potrebno usmjeriti pozornost su javni poduzetnici. Postoji
potreba i za pojačanom transparentnošću kao i za razvojem politike prema javnim
poduzetnicima, budući da oni nisu dovoljno obuhvaćeni pravilima o državnim
potporama:
– u brojnim je slučajevima u pravila o državnim potporama za javne poduzetnike u
potpunosti uključena samo dokapitalizacija, ali ne i drugi oblici javnih
sredstava,
– osim toga, ta pravila općenito obuhvaćaju samo javne poduzetnike koji
ostvaruju gubitke,
– konačno, također se čini da je znatna količina potpora javnim poduzetnicima
dodijeljena mimo odobrenih programa potpora (koji su na raspolaganju i privatnim
poduzetnicima) te da iste nisu prijavljene sukladno članku 93. stavku 3.
2. Ovo je priopćenje nastalo kako bi se ispravila navedena situacija. Njime se
prvenstveno objašnjava pravni aspekt Ugovora i ukratko opisuje politika državnih
potpora kao i sudska praksa Vijeća, Parlamenta, Komisije i Suda u pogledu javnih
poduzetnika. U njemu će se poglavito usredotočiti, s jedne strane, na Direktivu
80/723/EEZ o transparentnosti financijskih odnosa između država članica i javnih
poduzetnika, te s druge, razraditi dobro utvrđeno načelo prema kojemu se u
slučajevima u kojima država osigurava financijska sredstva poduzetnicima u
okolnostima koje ne bi bile prihvatljive ulagatelju koji posluje u normalnim
uvjetima tržišnoga gospodarstva, radi o državnoj potpori. U priopćenju se potom
objašnjava način na koji Komisija namjerava poboljšati transparentnost primjenom
tog načela na sve oblike javnih sredstava te na poduzetnike u svim situacijama.

3. Ovo se priopćenje ne dotiče pitanja primjenjivosti jednog od odstupanja
predviđenih u Ugovoru o EEZ-u, budući da nije predviđena promjena ove politike.
Konačno, ovo je priopćenje ograničeno na sektor proizvodnje. To, pak, ne
sprječava Komisiju da se u pojedinim slučajevima ili sektorima izvan sektora
proizvodnje posluži pristupom opisanim u ovome priopćenju, ukoliko se načela iz
ovoga priopćenja mogu primijeniti na te isključene sektore te ukoliko Komisija
drži da je nužno utvrditi radi li se o državnoj potpori.

II. JAVNI PODUZETNICI I PRAVILA TRŽIŠNOGA NATJECANJA

4. U članku 222. stoji: »Ovaj Ugovor ne dovodi u pitanje pravila kojima se u
državama članicama uređuje sustav vlasništva«. Drugim riječima, Ugovor je
neutralan u smislu odabira pojedine države članice između javnoga i privatnoga
vlasništva i ne dovodi u pitanje pravo države članice na vođenje miješanoga
gospodarstva. Međutim, ta prava ne oslobađaju javne poduzetnike obveze
poštivanja pravila tržišnoga natjecanja budući da je uspostavljanje sustava
kojim se osigurava nenarušavanje tržišnog natjecanja na zajedničkom tržištu
jedan od temelja na kojemu je izgrađen Ugovor (članak 3. točka (f)). Ugovor
također sadrži opća pravila za osiguranje takvog sustava (članci 85. do 94.).
Nadalje, Ugovorom je utvrđeno da se ta opća pravila tržišnoga natjecanja
primjenjuju na javne poduzetnike (članak 90. stavak 1.). U članku 90. stavku 2.
postoji posebno odstupanje od općega pravila iz članka 90. stavka 1. utoliko što
se pravila o tržišnome natjecanju primjenjuju na sve javne poduzetnike
uključujući one kojima je povjereno obavljanje usluga od općega gospodarskoga
interesa ili koji imaju značajke fiskalnog monopola, ukoliko primjena takvih
pravila ne sprječava, pravno ili stvarno, obavljanje posebnih zadaća koje su im
povjerene. Razvoj trgovine ne smije biti ometan u mjeri u kojoj bi to bilo
suprotno interesima Zajednice. U kontekstu pravila o tržišnome natjecanju
(članci 92. do 94.) to znači da se potpora dodijeljena javnom poduzetniku, kao i
bilo kakva druga državna potpora odobrena privatnim poduzetnicima, mora
unaprijed prijaviti Komisiji (članak 93. stavak 3.) kako bi se utvrdilo je li
takva potpora obuhvaćena člankom 92. stavkom 1., odnosno radi li se o potpori
koja ometa trgovinu i natjecanje između država članica. Ukoliko je potpora
obuhvaćena člankom 92. stavkom 1. Komisija treba utvrditi treba li se
primijeniti jedno od općih odstupanja predviđenih Ugovorom temeljem čega bi
takva potpora bila usklađena sa zajedničkim tržištem. Uloga je Komisije
pobrinuti se da ne postoji diskriminacija bilo protiv javnih bilo protiv
privatnih poduzetnika tijekom njene primjene pravila o tržišnom natjecanju.
5. Upravo kako bi zajamčila načelo zabrane diskriminacije ili neutralnoga
postupanja, Komisija je 1980. usvojila Direktivu o transparentnosti financijskih
odnosa između država članica i javnih poduzetnika1. Komisija je bila potaknuta
činjenicom da ju je složenost financijskih odnosa između državnih javnih tijela
i javnih poduzetnika često ometala u izvršavanju obveze sprječavanja dodjele
državne potpore koja je neusklađena sa zajedničkim tržištem. Komisija je nadalje
bila mišljenja da su se pravila o državnoj potpori mogla pravedno primjenjivati
i na javne i na privatne poduzetnike samo ukoliko su financijski odnosi između
javnih tijela i javnih poduzetnika bili učinjeni transparentnima.
6. Ta je Direktiva obvezala države članice da se pobrinu da tok svih javnih
sredstava prema javnim poduzetnicima kao i uporaba istih sredstava budu
transparentni (članak 1.). Ukoliko Komisija smatra nužnim to zatražiti, države
članice dužne su dostaviti Komisiji podatke iz članka 1., zajedno sa svim
potrebnim popratnim podacima, poglavito onim o planiranim ciljevima (članak 5.).
Iako se predmetna transparentnost odnosila na sva javna sredstva, među
obuhvaćenim sredstvima posebno se spominju sljedeća:
(i) pokriće poslovnih gubitaka,
(ii) nabava kapitala,
(iii) bespovratne potpore ili zajmovi po povlaštenim uvjetima,
(iv) odobravanje financijskih povlastica odricanjem od dobiti ili od naplate
dospjelih iznosa,
(v) odricanje od uobičajenog prinosa na angažirana javna sredstva,
(vi) kompenzacija za financijske terete nametnute od strane javnih tijela.
7. Komisija je nadalje bila mišljenja da se transparentnost javnih sredstava
mora postići bez obzira na način pribavljanja javnih sredstava. Stoga je
smatrala da su Direktivom o transparentnosti obuhvaćeni ne samo izravni tokovi
sredstava od javnih tijela prema javnim poduzetnicima, već i neizravni tokovi
sredstava od drugih javnih poduzetnika nad kojima javno tijelo ima
prevladavajući utjecaj (članak 2.).
8. Zakonitost Direktive o transparentnosti potvrdio je Sud u svojoj odluci od 6.
srpnja 1982.2.
8.1. Glede argumenta da nije bilo potrebe za tom Direktivom te da se njome
prekršilo pravilo razmjernosti, Sud je utvrdio kako slijedi (stavak 18.): »S
obzirom na različite oblike javnih poduzetnika u različitim državama članicama
te na odjeke njihovih aktivnosti, neizbježno je i da su sami njihovi financijski
odnosi s javnim tijelima vrlo raznoliki, često složeni te se stoga teško nadziru
čak i uz pomoć izvora objavljenih podataka na koje su uputile vlade koje su
uložile pritužbu. U tim okolnostima postoji neosporiva potreba da Komisija
zatraži dodatne podatke o takvim odnosima i to utvrđivanjem zajedničkih
kriterija za sve države članice te za sve predmetne poduzetnike«.
8.2. Glede argumenta da se predmetnom Direktivom prekršilo načelo neutralnosti
članka 222. Ugovora, Sud je utvrdio da (stavak 21.) »valja imati na umu da
načelo jednakosti, na koje vlade upućuju u vezi s odnosom između javnih i
privatnih poduzetnika općenito, pretpostavlja da su te dvije vrste poduzetnika u
usporedivim okolnostima. ... privatni poduzetnici određuju svoju proizvodnu i
trgovačku strategiju uzimajući poglavito u obzir zahtjeve profitabilnosti. Na
odluke javnih poduzetnika, međutim, mogu utjecati čimbenici druge naravi u
okviru nastojanja javnih tijela da se ispune ciljevi od javnoga interesa koji
mogu imati utjecaja na te odluke. Gospodarske i financijske posljedice utjecaja
takvih čimbenika dovode do uspostavljanja financijskih odnosa posebne vrste
između tih poduzetnika i javnih tijela koji se razlikuju od odnosa između javnih
tijela i privatnih poduzetnika. Kako se navedena Direktiva tiče upravo tih
posebnih financijskih odnosa, izjava o diskriminaciji ne može se prihvatiti«.

8.3. Glede argumenta da se u Direktivi kroz popisivanje različitih oblika javnih
sredstava, čiju je transparentnost potrebno osigurati (članak 3.), pokušalo
definirati pojam državne potpore u smislu članaka 92. i 93., Sud je izjavio kako
slijedi (stavak 23.): »Što se tiče definicije iz članka 3. koja se tiče
financijskih odnosa podložnih pravilima iz Direktive, dovoljno je reći da to ne
predstavlja pokušaj Komisije da definira pojam potpore koji se javlja u člancima
92. i 93. Ugovora, već se samo navode financijski poslovi za koje Komisija drži
da o njima mora biti obaviještena, kako bi provjerila da li je država članica
dodijelila potporu dotičnim poduzetnicima a da pritom nije poštivala svoju
obvezu prijavljivanja istoga Komisiji sukladno članku 93. stavku 3«.
8.4. Glede argumenta da članak 2. Direktive, koji se odnosi na javne poduzetnike
o kojima je trebalo dostaviti podatke, predstavlja pokušaj definiranja pojma
javnih poduzetnika u smislu članka 90. Ugovora, Sud je izjavio da (stavak 24.)
»valja naglasiti da cilj tih odredbi nije definirati taj pojam kako se
pojavljuje u članku 90. Ugovora, već utvrditi potrebne kriterije za
razgraničavanje one skupine poduzetnika čiji financijski odnosi s javnim
tijelima trebaju biti podložni obvezi dostavljanja podataka utvrđenoj u
Direktivi«. U članku 25. Sud nadalje tvrdi kako slijedi: »Sukladno članku 2.
Direktive, izraz »javni poduzetnik« odnosi se na bilo kojeg poduzetnika nad
kojim javna tijela mogu imati izravan ili neizravan prevladavajući utjecaj.
Sukladno drugom stavku, takav se utjecaj može pretpostaviti ukoliko su javna
tijela izravni ili neizravni većinski vlasnici upisanoga kapitala toga
poduzetnika, ukoliko raspolažu većinom prava glasova ili ukoliko mogu imenovati
više od polovine članova u njegovom upravnom, rukovodećem ili nadzornom tijelu«.
U stavku 26. Sud nadalje navodi kako slijedi: »Kako je ovaj Sud već naveo,
razlog za uključivanje u Ugovor odredbi članka 90. upravo je utjecaj koji javna
tijela mogu imati na poslovne odluke javnih poduzetnika. Taj se utjecaj može
vršiti kroz financijsko sudjelovanje ili kroz pravila kojima se uređuje
rukovođenje poduzetnikom. Odabirući iste kriterije kako bi utvrdila one
financijske odnose o kojima mora biti u mogućnosti dobiti podatke kako bi mogla
izvršavati svoju dužnost nadziranja iz članka 90. stavka 3., Komisija je ostala
u okvirima prava koje ima temeljem te odredbe«.
9. Načela koja je Sud uspostavio u pogledu Direktive o transparentnosti sada su
dio utvrđene pravne teorije, a posebno je važna činjenica da je Sud potvrdio:
(i) da su transparentnost financijskih odnosa te pružanje podataka na zahtjev u
skladu s Direktivom nužni te da poštuju načelo razmjernosti,
(ii) da Direktiva poštuje načelo neutralnosti ophođenja s javim i privatnim
poduzetnicima,
(iii) da u smislu nadziranja usklađenosti s člancima 92. i 93. Komisija ima
opravdan interes biti obaviještena o svim tipovima tokova javnih sredstava prema
javnim poduzetnicima, i
(iv) da u smislu nadziranja usklađenosti s člancima 92. i 93. Komisija ima
opravdan interes biti upućena u tokove javnih sredstava koja javnim
poduzetnicima pritječu ili izravno od javnih tijela ili neizravno od drugih
javnih poduzetnika.
\_\_\_\_\_\_\_\_\_
1 Direktiva br. 80/723/EEZ (SL
br. L 195, 29.7.1980., str. 35.), kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom
85/413/EEZ (SL br. L 229, 28. 8. 1985., str. 20.), koja uključuje prethodno
isključene sektore.
2 Združeni slučajevi 188. do 190./80., Francuska, Italija i
Ujedinjena kraljevina protiv Komisije [1982.] Izvješća Suda EZ-a 2545.

III. NAČELA KOJIMA SE UTVRĐUJE RADI LI SE O POTPORI

10. Nakon što su utvrđeni poduzetnici i sredstva u svezi s kojima Komisija ima
opravdan interes u smislu članaka 90. i 92., potrebno je preispitati načela koja
će se primjenjivati prilikom utvrđivanja radi li se o bilo kakvoj potpori. Samo
ukoliko se radi o potpori postavlja se pitanje o prethodnoj prijavi iste.
Ukoliko se radi o potpori, potom je potrebno provjeriti da li se primjenjuje
bilo koje od odstupanja predviđeno u Ugovoru3. Ta se analiza, kojom se s jedne
strane utvrđuje radi li se o potpori, te s druge, je li potpora spojiva u skladu
s nekim od odstupanja iz Ugovora, mora odvijati u dvije faze ukoliko se želi
osigurati potpuna transparentnost.
11. Ukoliko javni poduzetnici, kao i privatni, imaju koristi od novčanih iznosa
dodijeljenih u skladu s transparentnim programima potpora odobrenim od strane
Komisije, tada je jasno da se radi o potpori kao i pod kojim je uvjetima
Komisija odobrila njeno dodjeljivanje. Međutim, situacija nije uvijek tako jasna
kod drugih oblika javnih sredstava navedenih u Direktivi o transparentnosti. U
nekim okolnostima javni poduzetnici mogu uživati prednosti zbog naravi njihovog
odnosa s javnim tijelima kroz pribavljanje javnih sredstava, ukoliko javna
tijela sredstva pribavljaju u okolnostima koja nadilaze njihovu jednostavnu
ulogu vlasnika. Kako bi se osiguralo poštivanje načela neutralnosti, potpora se
mora ocijeniti kao razlika između uvjeta pod kojima je država takva sredstva
stavila na raspolaganje javnome poduzetniku, te uvjeta koje bi privatni
ulagatelj smatrao prihvatljivima za osiguravanje sredstava usporedivom privatnom
poduzetniku poslujući pritom u normalnim uvjetima tržišnoga gospodarstva (u
daljnjem tekstu: »načelo ulagatelja u tržišnom gospodarstvu«). Kako je Komisija
istaknula u svom priopćenju »Industrijska politika u otvorenom i konkurentnom
okruženju« (COM(90) 556) »natjecanje postaje sve globalnije i sve intenzivnije i
na svjetskom tržištu i na tržištima Zajednice«. Takav trend nosi brojne
implikacije za europske poduzetnike, na primjer u pogledu istraživanja i
razvoja, strategija ulaganja i njihovog financiranja. I s javnim i s privatnim
poduzetnicima u sličnim sektorima te u usporedivim gospodarskim i financijskim
situacijama mora se postupati jednako u pogledu ovog financiranja. Međutim, ako
se bilo kakva javna sredstva osiguravaju pod uvjetima koji su povoljniji
(odnosno, u ekonomskoj terminologiji, koji su jeftiniji) nego što bi ih osigurao
privatni vlasnik privatnom poduzetniku u usporedivom financijskom i konkurentnom
položaju, tada javni poduzetnik prima pogodnosti koje privatnim poduzetnicima
njihovi vlasnici ne mogu osigurati. Izuzev ukoliko se povoljniji uvjeti
osiguravanja javnih sredstava tretiraju kao potpora i ocjenjuju s obzirom na
jedno od odstupanja iz Ugovora, prekršeno je načelo neutralnosti u postupanju
prema javnim i privatnim poduzetnicima.
12. Ovo načelo uporabe ulagatelja koji posluje u normalnim tržišnim uvjetima kao
referentne vrijednosti kako bi se utvrdilo radi li se o potpori te, u slučaju da
se radi o istoj, kako bi utvrdila njena visina, usvojili su Vijeće i Komisija za
sektore čelika i brodogradnje, te ga je u tom kontekstu potvrdio Parlament. Osim
toga, Komisija je usvojila i primijenila to načelo u brojnim pojedinim
slučajevima. Načelo je prihvatio i Sud u svakom slučaju koji mu je predočen, kao
mjerilo za utvrđivanje je li se radilo o potpori.
13. Vijeće je u dva navrata 1981. usvojilo načelo ulagatelja u tržišnom
gospodarstvu. Najprije je jednoglasno odobrilo odluku Komisije kojom se utvrđuju
pravila Zajednice za državne potpore industriji čelika4 te je potom
kvalificiranom većinom odobrilo Kodeks o brodogradnji5. U oba slučaja Vijeće je
navelo da pojam potpore uključuje sve elemente potpore sadržane u mjerama
financiranja koje donesu države članice u svezi s poduzetnicima iz sektora
čelika/brodogradnje koja su pod njihovim izravnim ili neizravnim nadzorom, a
koji se ne ubrajaju među mjere pribavljanja vlasničkoga kapitala prema
uobičajenoj praksi u tržišnom gospodarstvu. Stoga, ne samo da je Vijeće odobrilo
ili usvojilo načelo tržišnoga gospodarstva, nego je postupalo isto kao i
Komisija u gore spomenutoj Direktivi o transparentnosti, koja je obuhvatila ne
samo izravno već i neizravno osiguravanje sredstava.
14. Vijeće se nastavilo pridržavati tog općeg načela, a posljednji puta 1989. u
slučaju iz područja čelika6, te 1990. u slučaju iz područja brodogradnje7.
Točnije, u kodeksu o potpori sektoru čelika iz 1989. Vijeće se složilo oko
prethodnog prijavljivanja svih slučajeva osiguravanja kapitala i sličnih izvora
financiranja, kako bi omogućilo Komisiji da odluči o tome radi li se u tim
slučajevima o potpori, odnosno »da li bi se oni mogli poimati kao pravo
osiguravanje rizičnoga kapitala sukladno uobičajenoj praksi ulaganja u tržišnome
gospodarstvu (članak 1. stavak 2.). Vijeće je također ponovno potvrdilo i
jednoglasno odobrilo ovo načelo u Odluci Komisije 89/218/EZUČ o novoj potpori za
Finsider/ILVA8.
15. Parlament je pozvan da da svoje mišljenje o načelu ulagatelja u tržišnome
gospodarstvu sadržanom u Direktivi o sektoru brodogradnje. U slučaju tih
Direktiva Parlament se složio s nacrtima Komisije koji su uključivali to načelo9.

16. Komisija je usvojila isto načelo ulagatelja u tržišnom gospodarstvu prilikom
određivanja svog općeg stajališta prema javnim udjelima u kapitalu poduzetnika,
koje i dalje ostaje valjano10. U njemu stoji »kada je očigledno da javno tijelo
koje vrši dokapitalizaciju ... poduzetniku ne osigurava samo vlasnički kapital u
normalnim uvjetima tržišnoga gospodarstva, taj se slučaj mora ocijeniti u
svjetlu članka 92. Ugovora o EEZ-u« (stavak 1.). Poglavito je smatrala da se o
državnoj potpori radi »ukoliko je financijski položaj poduzetnika, a posebno
struktura i opseg njegovih dugovanja, takav da se u razumnom vremenu ne može
očekivati uobičajen prinos na uloženi kapital (u dividendama ili kapitalnim
dobicima)«.
17. Komisija je, štoviše, primijenila to načelo ulagatelja u tržišnom
gospodarstvu u brojnim pojedinim slučajevima kako bi utvrdila radi li se o bilo
kakvoj potpori. Komisija je u svakom pojedinom slučaju istražila financijske
okolnosti poduzetnika koji je primio javna sredstva kako bi utvrdila da li bi
ulagatelj u tržišnom gospodarstvu pod sličnim uvjetima stavio na raspolaganje
takve novčane iznose. U svojoj odluci u slučaju Leeuwarden, Komisija je utvrdila
da je dokapitalizacija predstavljala potporu budući da su »pretjerani kapaciteti
u toj grani industrije predstavljali prepreku koja je upućivala na to da taj
poduzetnik vjerojatno ne bi bio u mogućnosti na tržištu privatnog kapitala
prikupiti sredstva potrebna za svoj opstanak. Stanje na tržištu ne daje razuman
temelj za vjerovati da bi poduzetnik kojemu je hitno potrebno dalekosežno
restrukturiranje bio u stanju ostvariti dostatan novčani tok kako bi financiralo
potrebno zamjensko ulaganje ...«11. Takva se politika dosljedno primjenjivala niz
godina. U nešto novijoj odluci u slučaju CdF/Orkem12, Komisija je utvrdila da je
javno tijelo »izvršilo dokapitalizaciju poduzetnika pod uvjetima koji nisu
uvjeti tržišnoga gospodarstva«. Zapravo, dotični je poduzetnik »imao vrlo male
vjerojatnosti ishoditi dostatan kapital na privatnome tržištu kako bi osiguralo
opstanak i dugotrajnu stabilnost«. U odluci u slučaju ENI-Lanerossi13 Komisija je
navela da su »financijska sredstva dodijeljena u okolnostima koje ne bi bile
prihvatljive privatnom ulagatelju koji posluje u normalnim uvjetima tržišnoga
gospodarstva, budući da je u predmetnom slučaju financijski i gospodarski
položaj tih tvornica, osobito s obzirom na trajanje i iznose gubitaka, bio takav
da se ne bi mogao očekivati uobičajen prinos na uloženi kapital u obliku
dividendi ili kapitalnih dobitaka«14. Postoji i niz slučajeva u kojima je Komisija
jasno izjavila da dokapitalizacije provedene od strane države nisu predstavljale
potporu budući da se mogao očekivati uobičajen prinos u obliku dividendi ili
prirasta kapitala15.
18. Komisija je također primijenila načelo ulagatelja u tržišnom gospodarstvu u
brojnim pojedinim slučajevima sukladno Direktivi o brodogradnji te kodeksu o
potpori industriji čelika. U sektoru brodogradnje, na primjer u slučaju Bremer
Vulkan16, Komisija je utvrdila da su zajam za premošćivanje i kupovina novih
dionica predstavljali državnu potporu budući da Komisija »nije prihvatila
argument koji je dala njemačka Vlada da je ... samo postupila kao privatni ulagatelj koji je slučajno bio bolji u predviđanju budućeg razvoja situacije na
tržištu od bilo koga drugoga«. U sektoru čelika, na primjer, Komisija je u
nekoliko pojedinih slučajeva donijela odluke u kojima su se dokapitalizacije
smatrale potporom17.
19. Znakovito je da u mnogim od gore opisanih slučajeva dokapitalizaciju javnih
poduzetnika nije obavila država izravno već se ona odvijala neizravno putem
državnih holding poduzetnika ili putem drugih javnih poduzetnika.
20. Sud je pozvan da ispita niz slučajeva o kojima je Komisija donijela odluku
primjenom načela ulagatelja u tržišnom gospodarstvu utvrđenoga u smjernicama iz
1984. U svim je slučajevima koji su mu prikazani Sud prihvatio to načelo kao
primjereno za utvrđivanje radi li se u danom slučaju o potpori. Potom je ispitao
jesu li odluke Komisije dovoljno potvrdile primjenu tog načela u konkretnim
okolnostima predmetnih slučajeva. Na primjer, u svojoj odluci u slučaju 40/8518 (Boch),
Sud je izjavio (stavak 13.):
»Primjeren način kojim se utvrđuje da li (konkretna) mjera predstavlja državnu
potporu je primjena kriterija, koji je spomenut u odluci Komisije i koji,
štoviše, belgijska Vlada nije osporila, za određivanje do koje bi mjere
poduzetnik bio u stanju ishoditi predmetne iznose na tržištima privatnoga
kapitala. U slučaju poduzetnika čiji je kapital gotovo u potpunosti u vlasništvu
javnih tijela taj se test, poglavito, sastoji iz pitanja da li bi privatni
dioničar u sličnim okolnostima, uzimajući u obzir predvidljivost prinosa i
zanemarivši sve društvene, regionalne mjere i sektorska pitanja, upisao
predmetni kapital«.
Sud je nedavno ponovno potvrdio ovo načelo u odluci u slučaju Boussac19, u kojoj
navodi (stavci 39. i 40.): »Kako bi se utvrdilo predstavljaju li konkretne mjere
državnu potporu, potrebno je primijeniti kriterij iz odluke Komisije, koji
francuska Vlada nije osporila, da li bi predmetni poduzetnik bio u stanju
ishoditi ta sredstva na tržištu privatnoga kapitala«, i »poduzetnik se nalazio u
takvom financijskom stanju da se u razumnom vremenskom roku nije mogao očekivati
prihvatljiv prinos od ulaganja te Boussac ne bi bio u stanju pribaviti potrebna
sredstva na tržištu« (neslužben prijevod)20. Sud je nedavno dodatno razradio
načelo ulagatelja u tržišnom gospodarstvu napravivši razliku između privatnoga
ulagatelja čija je vremenska perspektiva kratkoročna, čak i spekulativna, i
privatne holding grupe, čija je perspektiva dugoročnija (Alfa/Fiat i Lanerossi21).
»Potrebno je jasno dati do znanja da ponašanje privatnoga ulagatelja s kojim se
mora usporediti intervencija javnoga ulagatelja mada nužno ne predstavlja
ponašanje običnoga ulagatelja koji plasira svoj kapital s više ili manje
kratkoročnim očekivanjem njegove profitabilnosti, mora biti barem ponašanje
karakteristično za privatni holding ili grupu poduzetnika koji vode
strukturalnu, globalnu ili sektorsku politiku, te koji su vođeni dugoročnijim
planom ostvarenja dobiti«. Na temelju činjenica toga slučaja »Komisija je mogla
točno zaključiti da privatni ulagatelj, čak i ako donosi odluke na razini cijele
grupe u širem ekonomskom kontekstu, ne bi u normalnim okolnostima tržišnoga
gospodarstva mogao očekivati (čak niti dugoročno) prihvatljivu stopu
profitabilnosti na uloženi kapital ...« (neslužbeni prijevod). »Privatni
ulagatelj, dakako, može izvršiti dokapitalizaciju kako bi osigurao opstanak
poduzetnika koji je privremeno u teškoćama, no koji će nakon restrukturiranja,
ako je ono potrebno, ponovno postati profitabilan. Poduzetnik majka također
može, kroz ograničeno razdoblje, prenijeti gubitke podružnice kako bi omogućilo
potonjoj da se povuče iz sektora pod najpovoljnijim uvjetima. Takve odluke mogu
biti motivirane ne samo mogućnošću ostvarivanja izravne dobiti, nego i drugim
čimbenicima, kao što je održavanje imidža cijele grupe ili preusmjeravanje
njenih aktivnosti. Međutim, kada je dokapitalizacija nespojiva s mogućnošću
ostvarivanja dobiti, čak i dugoročno, te se dokapitalizacije moraju smatrati
potporom ... » (neslužbeni prijevod).
21. Činjenica da je u mnogim slučajevima o kojima je presudio Sud
dokapitalizacija došla neizravno, od državnih holding poduzetnika ili od drugih
javnih poduzetnika, a ne izravno od države, nije promijenila narav predmetnih
novčanih iznosa kao potpore. Sud je uvijek ispitivao ekonomsku realnost
situacije kako bi utvrdio radi li se o državnim izvorima. U odluci u slučaju
Steinicke i Weinlig22, Sud je izjavio da »izuzev ograđivanja iz članka 90. stavka
2. Ugovora, članak 92. obuhvaća sve privatne i javne poduzetnike i svu njihovu
proizvodnju« te da »u primjeni članka 92. mora se primarno voditi računa o
učincima te potpore na privilegirane poduzetnike ili proizvođače, a ne o statusu
institucija kojima je povjerena raspodjela i dodjela potpore«. Sud je to nedavno
potvrdio u svojoj odluci23 u slučaju Crédit Agricole Sud i dodao da »... potpora
ne mora nužno biti financirana iz državnih izvora da bi bila označena kao
državna potpora ... nema potrebe praviti razliku ovisno tome je li potporu
odobrila izravno država ili su je odobrila javna ili privatna tijela koja je
država utemeljila ili imenovala za dodjelu potpore«.
\_\_\_\_\_\_\_\_
3 Vidi također točke 32. i 33. dolje.
4 Odluka 81/2320/EZUČ od 7.
kolovoza 1981. (SL br. L 228, 13.8.1981., str. 14.). Vidi, poglavito, drugu
uvodnu izjavu i članak 1.
5 Direktiva Vijeća 81/363/EEZ od 28. travnja 1981. (SL br. L 137,
23.5.1981., str. 39.). Vidi, poglavito, zadnju uvodnu izjavu i članak 1. točku
(e).
6 Odluka Komisije 322/89/EZUČ, od 1. veljače 1989. (SL br. L 38,
10.2.1989., str.8.).
7 Direktiva Vijeća 90/684/EEZ od 21. prosinca 1990., (SL br. L
380, 31.12.1990., str.27.).
8 SL br. L. 86, 31.3.1989., str. 76.
9 Vidi na primjer SL br. C 28, 9.2.1981., str. 23., i SL br. C 7,
12.1.1987., str. 320.
10 Priopćenje državama članicama o udjelima javnih tijela u kapitalu
poduzetnika (Bilten EZ-a 9 – 1984.).
11 SL br. L 277, 29. 9. 1982., str. 15.
12 SL br. C 198, 7. 8. 1990., str. 2.
13 SL br. L 16, 20. 1. 1989., str. 52.
14 Odluke u slučajevima Meura (SL L 276, 19.10.1984., str. 34.),
Leeuwarden (SL br. L 277, 29.9.1982., str. 15.), Intermills I (SL br. L 280,
2.10.1982., str. 30.), Boch/Noviboch (SL br. L 59, 27.2.1985., str. 21.),
Boussac (SL br. L 352, 15.12.1987., str. 42.), Alfa-Fiat (SL br. L 394,
31.5.1989., str. 9.), Pinault-Isoroy (SL br. L 119, 7.5.1988., str. 38.),
Fabelta (SL br. L 62, 3.3.1984., str. 18.), Ideal Spun (SL br. L 283,
27.10.1984., str. 42.), Renault (SL br. L 220, 11.8.1988., str. 30.), Veneziana
Vetro (SL br. L 166, 16.6.1989., str. 60.), Quimigal (SL br. C 188, 28.7.1990.,
str.3.) i IOR/Finalp (još neobjavljena) u kojima se mogu naći ista obrazloženja.
15 Odluke u slučajevima CDF/Orkem, djelomično, (op. cit), Quimigal,
djelomično, (op. cit), Intermills II (Bilten EZ-a 4-1990, točka 1.1.34) i
Ernaelsteen (18. Izvješće o tržišnom natjecanju, točke 212. i 213.).
16 Još nije objavljeno.
17 SL br. L, 227, 19.8.1983., str. 1. Vidi, poglavito, slučajeve u
svezi s poduzetnicima Arbed, Sidmar, ALZ, Hoogovens, Irish Steel, Sacilor/Usinor
i British Steel u kojima se mogu naći ista obrazloženja. U svim tim slučajevima
iz sektora čelika, potpora se smatrala spojivom. Nešto skorije, Vijeće je
jednoglasno usvojilo to načelo u slučaju Finsider/ILVA – vidi točku 26. dolje.

18 Belgija protiv Komisije [1986.] Izvješća suda EZ-a 2321.
19 Slučaj C-301/87 (još neobjavljen).
20 Vidi i slučaj Intermills 323/82, združene slučajeve Leeuwarden
296/318/82, slučaj Meura 234/84 u kojima se mogu naći jednaka obrazloženja.
21 Slučajevi C-305/89, odnosno C-303/88 (još neobjavljeni).
22 Slučaj 78/76.
23 Slučaj 290/83.

IV. VEĆA TRANSPARENTNOST POLITIKE

22. Do danas se većina slučajeva, iako nipošto svi koji su dospjeli pred Vijeće,
Komisiju i Sud u kojima se primijenilo načelo ulagatelja u tržišnome
gospodarstvu, ticala dokapitalizacije poduzetnika gubitaša ili čak onih pred
stečajem. Jedan od ciljeva ovoga priopćenja je povećati transparentnost
sustavnijom primjenom pravila o državnim potporama:
(i) na javne poduzetnike u svim okolnostima, ne samo na one koji ostvaruju
gubitke kao što je trenutno slučaj,
(ii) na sve oblike javnih sredstava spomenutih u Direktivi o transparentnosti
(članak 3. – vidi točke 6. i 8.3. gore), a posebno na zajmove, jamstva i stope
prinosa, a ne samo na dokapitalizaciju kao što je trenutno slučaj.
23. Tu pojačanu transparentnost politike potrebno je postići jasnom primjenom
načela ulagatelja u tržišnome gospodarstvu na javne poduzetnike u svim
okolnostima te na sva javna sredstva obuhvaćena u Direktivi o transparentnosti.
Načelo ulagatelja u tržišnome gospodarstvu koristi se iz razloga što:
(i) ono predstavlja primjereni standard za mjerenje bilo kakve financijske
prednosti koju uživa javni poduzetnik u odnosu na odgovarajućeg privatnog
poduzetnika ili za osiguravanje neutralnoga postupanja prema javnim i privatnim
poduzetnicima,
(ii) se pokazalo praktičnim Komisiji u brojnim slučajevima,
(iii) ga je potvrdio Sud (vidi posebno odlomke 20 i 21 iznad),
 i
(iv) ga je odobrilo Vijeće u sektoru čelika i brodogradnje.
Ukoliko se ovo pojašnjenje ne primijeni, postoji opasnost ne samo od izostanka
transparentnosti, nego i od diskriminacije protiv privatnih poduzetnika koja
nemaju jednake veze s javim tijelima niti jednak pristup javnim sredstvima. Ovo
je priopćenje logički nastavak postojeće politike, a ne kakvo novo radikalno
odstupanje od iste i potrebno je kako bi se objasnila primjena načela na širi
raspon okolnosti i na širi raspon sredstava. Zapravo, Sud, Komisija i Vijeće već
su primijenili načelo ulagatelja u tržišnome gospodarstvu u ograničenom broju
slučajeva i to na one oblike javnih sredstava koji ne predstavljaju vlasnički
kapital, a koji su također predmet ovoga priopćenja – npr. jamstva, zajmovi,
prinos na kapital24.
24. Jamstva. U slučaju IOR/Finalp (op. cit.) Komisija je bila mišljenja da je
situacija u kojoj je državni holding poduzetnik postao stopostotni vlasnik
poduzetnika u poteškoćama (čime je, prema talijanskom trgovačkom pravu postalo
izloženo neograničenoj odgovornosti) jednakovrijedna preuzimanju dodatnoga
rizika jer se time zapravo daje neograničeno jamstvo. Koristeći svoje dobro
utvrđeno načelo Komisija je izjavila da bi ulagatelja u tržišnom gospodarstvu u
normalnim okolnostima nerado postao jedini dioničar poduzetnika, ukoliko uslijed
toga za isto mora preuzeti neograničenu odgovornost; isti bi se pobrinuo da taj
dodatni rizik bude manji od dodatne dobiti.
25. Zajam. U slučaju Boch (op. cit.) Sud je naveo (stavci 12. i 13.): »Temeljem
članka 92. stavka 1. ... odredbe Ugovora u svezi s državnom potporom primjenjuju
se na potporu koju je dodijelila država članica ili koja je dodijeljena iz
državnih izvora u bilo kojem obliku. Iz toga slijedi ... da se ne može praviti
razlika između potpore dodijeljene u obliku zajmova i potpore dodijeljene u
obliku upisa kapitala poduzetnika ... Primjeren način na koji se može utvrditi
predstavlja li takva mjera državnu potporu jest primijeniti kriterij ... prema
kojemu se utvrđuje do koje bi mjere poduzetnik bio u stanju predmetne iznose
ishoditi na tržištima privatnoga kapitala.«
26. Prinos na kapital. Kada je pokrenula postupak iz članka 88. Ugovora o EZUČ-u
(pismo talijanskoj Vladi od 6. svibnja 1988.) u slučaju Finsider/ILVA, Komisija
je bila mišljenja da zajmovi koje su odobrile državne kreditne institucije
predmetnome poduzetniku nisu bili odobreni pod uvjetima koji bi bili
prihvatljivi privatnome ulagatelju koji posluje u normalnim tržišnim uvjetima,
već da su bili temeljeni na (implicitnom) državnom jamstvu te da su kao takvi
predstavljali državnu potporu. Točnije, kasnije je to implicitno jamstvo postalo
eksplicitno kada su dugovi bili namireni. Pokretanje postupka dovelo je do
odluke koju je Vijeće jednoglasno odobrilo25, kojom su nametnuti uvjeti predmetnom
poduzetniku kako bi se osiguralo ponovno uspostavljanje njegove održivosti te
zarada minimalnoga prinosa na kapital.
\_\_\_\_\_\_\_\_\_
24 Valja napomenuti da ovo ne
predstavlja iscrpan popis različitih oblika financiranja koji mogu
podrazumijevati potporu. Komisija će djelovati protiv pružanja bilo kakvih
drugih prednosti javnim poduzetnicima u materijalnom ili nematerijalnom obliku,
a koje mogu predstavljati potporu.
25 SL br. L 86, 31.3.1989., str. 76. Vidi također Priopćenje Komisije
Vijeću od 25. listopada 1988. – ODJELJAK(88) 1485 konačno i točku 207. 14.
Izvješća o tržišnome natjecanju. Zapravo, ukupan je cilj Kodeksa o sektoru
čelika za sve države članice bio povratiti održivost kroz minimalan prinos i
kroz samofinanciranje sukladno tržišnim načelima.

V. PROVEDIVOST U PRAKSI NAČELA ULAGATELJA U TRŽIŠNOME GOSPODARSTVU

27. Praktično iskustvo koje je Komisija stekla kroz primjenu pravila o državnim
potporama na javne poduzetnike kao i općenita podrška koju osnovne teme načela
ulagatelja u tržišnome gospodarstvu uživaju među institucijama Zajednice,
potvrđuju stajalište Komisije da to načelo, kao takvo, predstavlja primjeren
standard za utvrđivanje postojanje potpore. Međutim, uočeno je da je većina
slučajeva na koje se ovaj mehanizam primijenio bila posebne naravi te se učinilo
da bi šira primjena toga mehanizma mogla izazvati određene poteškoće. Stoga su
potrebna neka daljnja objašnjenja. Osim toga, izražena je zabrinutost da bi
primjena načela ulagatelja u tržišnome gospodarstvu mogla dovesti do toga da
prosudba Komisije zamijeni ulagatelja i njegovu prosudbu projekata ulaganja. Ova
se kritika prvenstveno može pobiti činjenicom da se to načelo u brojnim
pojedinim slučajevima već pokazalo primjerenim i praktičnim standardom za
utvrđivanje da li javna sredstva predstavljaju državnu potporu. Drugo, cilj
Komisije u budućnosti nije, kao što to nije bio ni u prošlosti, zamijeniti
prosudbu ulagatelja. Svaki zahtjev za dodatnim financijskim sredstvima poziva
javne poduzetnike i javna tijela, kao što je to slučaj i s privatnim
poduzetnicima i privatnim osiguravateljima financijskih sredstava, da
analiziraju rizike, kao i vjerojatan ishod projekta ulaganja.
Nasuprot tome, Komisija je svjesna da takva analiza rizika zahtijeva od javnih
poduzetnika, kao i od privatnih, primjenu poduzetničkih vještina, što po samoj
naravi problema podrazumijeva širok prostor za prosuđivanje od strane ulagatelja.
S obzirom na takvu širinu prostora za donošenje prosudbe, na temelju odluke
ulagatelja ne može se zaključiti da se radi o državnoj potpori. U sklopu ocjene
opravdanosti dodjeljivanja sredstava država članica mora odlučiti je li isto
potrebno prijavljivati sukladno obvezi iz članka 93. stavka 3. U tom kontekstu,
korisno je prisjetiti se mjera iz priopćenja iz 1984. o udjelima javnih tijela,
u kojemu stoji da ukoliko postoji pretpostavka da financijski tokovi od države
do javnoga poduzetnika predstavljaju potporu, Komisija o tome mora unaprijed
biti obaviještena. Na temelju ispitivanja primljenih podataka Komisija će u roku
od 15 radnih dana odlučiti da li se takvi podaci trebaju smatrati prijavom u
smislu članka 93. stavka 3. (točka 4.4.2.). Samo ukoliko ne postoje objektivni
razlozi da je razumno očekivati da će ulaganje donijeti primjerenu stopu
prinosa, koja bi bila prihvatljiva privatnom ulagatelju u sličnom privatnom
poduzetniku koji posluje u normalnim tržišnim uvjetima, radi se o državnoj
potpori čak i kada se ista financira u cijelosti ili djelomično iz javnih
sredstava. Komisija nema namjeru analizirati projekte ulaganja ex ante (izuzev
ukoliko su u skladu s člankom 93. stavkom 3. prethodno prijavljeni).
28. Komisija ni u kojem slučaju neće koristiti kasnije stečene spoznaje kako bi
utvrdila da je osiguravanje javnih sredstava predstavljalo državnu potporu samo
temeljem toga što ostvarena stopa prinosa nije bila primjerena. Državnom
potporom mogu se smatrati samo projekti za koje Komisija smatra da nije bilo
objektivnih ili u dobroj vjeri prihvaćenih razloga razumno očekivati primjerenu
stopu prinosa u usporedivom privatnom poduzetniku u trenutku donošenja odluke o
ulaganju/financiranju. Samo se u tim slučajevima sredstva pribavljaju jeftinije
nego što bi ista bila na raspolaganju privatnim poduzetnicima, odnosno radi se o
subvenciji. Očigledno je da, zbog rizika koji su svojstveni svakom ulaganju,
neće svaki projekt biti uspješan te da određena ulaganja mogu donijeti
ispodprosječnu stopu prinosa ili čak biti potpuno neuspješna. Tako je i s
privatnim ulagateljima čija ulaganja mogu rezultirati ispodprosječnim stopama
prinosa ili neuspjehom. Štoviše, takvim se pristupom ne diskriminira između
projekata s kratkoročnijim ili dugoročnijim razdobljima isplativosti, sve dok se
rizici primjereno i objektivno ocjenjuju i diskontiraju u vrijeme donošenja
odluke o ulaganju, kao što bi to učinio privatni ulagatelj.
29. Pojašnjavajući način na koji Komisija primjenjuje načelo ulagatelja u
tržišnome gospodarstvu i kriterije koji se koriste za utvrđivanje slučajeva kada
se radi u potpori, ovo Priopćenje će umanjiti nesigurnost u ovome području.
Komisija nema namjeru načela iz ovoga priopćenja (što je nužno kompleksno
područje) primjenjivati na dogmatski ili doktrinalan način. Komisija je svjesna
da pri donošenju odluka o poduzetničkim ulaganjima mora postojati širok prostor
za prosuđivanje. Međutim, ta se načela moraju primjenjivati kada je nedvojbeno
jasno da ne postoji drugo uvjerljivo objašnjenje za osiguravanje javnih
sredstava nego ih smatrati državnom potporom. Takav će se pristup također morati
primjenjivati na sve slučajeve križnih subvencija od strane profitabilnoga
dijela javne grupe poduzetnika neprofitabilnom dijelu. To se javlja kod
privatnih poduzetnika u slučajevima kada ili predmetni poduzetnik ima strateški
plan s dobrim izgledima dugoročne dobiti, ili kada takva križna subvencija nosi
neto korist za grupu u cjelini. U slučajevima u kojima dolazi do križnog
subvencioniranja unutar javnih holding poduzetnika, Komisija će uzimati u obzir
slične strateške ciljeve. Takve će se križne subvencije smatrati državnom
potporom samo ukoliko Komisija bude uvjerenja da nema drugog razumnog
objašnjenja za takav tok sredstava osim da se radi o potpori. Zbog fiskalnih ili
drugih razloga određeni poduzetnici, bilo javni bilo privatni, često se dijele u
nekoliko pravno zasebnih podružnica. Međutim, Komisija u normalnim okolnostima
neće zahtijevati podatke o toku sredstava između takvih pravno zasebnih
podružnica poduzetnika za koje je potrebno pripremati jedno konsolidirano
izvješće.
30. Komisija je također svjesna mogućih razlika u pristupu ulagatelja u
tržišnome gospodarstvu u slučaju svog manjinskog udjela u poduzetniku s jedne
strane, i potpune kontrole nad velikom grupom s druge strane. Prvi se odnos
često može opisati kao onaj sa spekulativnijim ili kratkoročnijim interesom, dok
drugi često podrazumijeva dugoročniji interes. Stoga ukoliko javno tijelo ima
nadzor nad pojedinim javim poduzetnikom ili grupom poduzetnika ono će biti manje
motivirano ostvarenjem kratkoročne dobiti nego što bi bilo da ima samo
manjinski/nekontrolni udio, te će stoga njegova perspektiva biti primjereno
duža. Komisija će uzeti u obzir narav udjela javnih tijela prilikom usporedbe
njihovog ponašanja s mjerilom za usporedbu, koje predstavlja odgovarajući
ulagatelj u tržišnom gospodarstvu. Ova opaska vrijedi i za ocjenu poziva za
ulaganjem dodatnih sredstava za financijsko restrukturiranje poduzetnika u
odnosu na pozive na ulaganje sredstava potrebnih za financiranje konkretnih
projekata26. Osim toga, Komisija je također svjesna da je stav ulagatelja u
tržišnome gospodarstvu općenito naklonjeniji prema pozivima na ulaganje dodatnih
financijskih sredstava ukoliko su poduzetnici ili grupa koji trebaju takva
dodatna sredstva u prošlosti uredno ostvarivali primjeren prirast kroz dividende
ili akumulaciju kapitala na prethodna ulaganja. Ukoliko poduzetnik u tom smislu
nije bilo uspješno u usporedbi s odgovarajućim poduzetnicima, na taj će zahtjev
za financiranjem privatni ulagatelj/vlasnik pozvan da osigura dodatna sredstva
uglavnom gledati s više nepovjerenja. Ukoliko je takav poziv na financiranje
potreban kako bi se zaštitila vrijednost cijelog ulaganja, očekuje se da će
javno tijelo, kao i privatni ulagatelja, uzeti u obzir takav širi kontekst
prilikom procjenjivanja komercijalne opravdanosti ulaganja novih sredstava.
Konačno, ukoliko se donese odluka o napuštanju pojedine aktivnosti zbog
izostanka njezine srednjoročne, odnosno dugoročne komercijalne održivosti, može
se očekivati da će javna grupa, kao i privatna grupa, odlučiti o vremenu i
razmjeru njenog smanjenja u svjetlu utjecaja na ukupnu vjerodostojnost i
strukturu grupe.
31. Prilikom ocjene bilo kojih poziva na ulaganje dodatnih financijskih
sredstava dioničar bi u pravilu imao na raspolaganju podatke potrebne kako bi
ocijenio da li bi odgovor na takav poziv za ulaganjem dodatnih sredstava bio
opravdan. Razmjer i količina detalja podataka pruženih od strane poduzetnika
koji zahtijevaju financijska sredstva mogu varirati ovisno o naravi i količini
potrebnih sredstava, o odnosu između poduzetnika i dioničara i čak o prethodnoj
uspješnosti poduzetnika u osiguravanju primjerenog prinosa27. Ulagatelj u
tržišnome gospodarstvu obično ne bi osigurao bilo kakva dodatna financijska
sredstva ukoliko ne raspolaže primjerenom količinom podataka. Slična bi se
razmatranja obično primjenjivala i na javne poduzetnike koji traže dodatna
financijska sredstva. Te financijske podatke u obliku odgovarajuće dokumentacije
trebalo bi staviti na raspolaganje na poseban zahtjev Komisije, ukoliko se
smatra da bi oni pomogli u ocjenjivanju prijedloga ulaganja sa stajališta
donošenja odluke o tome predstavlja li takvo financiranje potporu ili ne28.
Komisija neće otkrivati podatke koji joj budu dostavljeni budući da ima obvezu
čuvanja profesionalne tajne. Stoga Komisija neće unaprijed detaljno pregledavati
projekte ulaganja izuzev u slučajevima u kojima se radi o potpori i koje je
potrebno unaprijed prijaviti sukladno članku 93. stavku 3. Međutim, ukoliko ima
valjanih razloga vjerovati da se osiguravanjem financijskih sredstava javnim
poduzetnicima dodjeljuje potpora, Komisija može, temeljem svojih ovlasti iz
članaka 92. i 93., od države članice zatražiti podatke koji su joj potrebni kako
bi utvrdila radi li se u konkretnom predmetnom slučaju o potpori.
\_\_\_\_\_\_\_\_
26 To može biti od posebne
važnosti za javne poduzetnike koji su namjerno potkapitalizirani od strane
javnoga tijela, vlasnika, iz razloga koji se ne mogu komercijalno opravdati (npr.
ograničenja javne potrošnje).
27 Manjinski dioničari koji nemaju ‘unutarnje’ podatke o vođenju
poduzetnika mogu zahtijevati formalnije opravdanje za osiguravanje sredstava
nego što bi to zatražio vlasnik s kontrolnim udjelom koji u biti može biti
uključen u oblikovanju strategija na razini uprave i koji je već upućen u
podrobne podatke o financijskom položaju toga poduzetnika.
28 Podastiranje takvih podataka na zahtjev potpada u opseg ovlasti
Komisije za istraživanje potpora sukladno člancima 92. i 93. u kombinaciji s
člankom 5. Ugovora o EEZ-u te sukladno članku 1. točki (c) Direktive o
transparentnosti, u kojoj stoji da namjena javnih sredstava mora biti
transparentna.

VI. USKLAĐENOST POTPORE

32. Svaka država članica može slobodno odabrati veličinu i narav svoga javnoga
sektora te ih tijekom vremena mijenjati. Komisija prepoznaje da, kada država
odluči iskoristiti svoje pravo na javno vlasništvo, komercijalni ciljevi nisu
uvijek nužna motivacija za takvu odluku. Od javnih se poduzetnika nekada očekuje
izvršavanje nekomercijalnih aktivnosti uz ili pored svojih osnovnih
komercijalnih djelatnosti. Na primjer, u nekim državama članicama javni se
poduzetnici mogu koristiti kao pokretači gospodarstva, kao dio nastojanja ka
odupiranju recesiji, za restrukturiranje grana gospodarstva u poteškoćama ili
kao podstrek za razvoj regije. Od javnih se poduzetnika može očekivati da se
smjeste u manje razvijenim regijama u slučaju viših troškova ili da održavaju
zaposlenost na razini višoj od čisto tržišne. Ugovor omogućuje Komisiji da uzme
u obzir te čimbenike ukoliko ih opravdava interes Zajednice. Osim toga, pružanje
nekih usluga može podrazumijevati element javne usluge, koji se čak može
provesti putem političkih ili pravnih ograničenja. Ti nekomercijalni
ciljevi/funkcije (npr. društvena roba) nose sa sobom troškove koje u konačnici
mora financirati država (odnosno, porezni obveznici) bilo u obliku novih
financijskih sredstava (npr. dokapitalizacija) ili u obliku nižih stopa prinosa
na uloženi kapital. Ta potpora pružanju javnih usluga u nekim okolnostima može
narušavati tržišno natjecanje. Izuzev ukoliko se primjenjuje jedno od odstupanja
iz Ugovora, javni poduzetnici nisu izuzeti od pravila o tržišnom natjecanju zbog
nametanja tih nekomercijalnih ciljeva.
33. Ukoliko Komisija želi ispunjavati svoje obveze iz Ugovora, mora raspolagati
podacima kako bi utvrdila da li novčani tokovi prema javnim poduzetnicima
predstavljaju potporu, kako bi ocijenila visinu takve potpore te potom utvrdila
primjenjuje li se koje od odstupanja iz Ugovora. Ovo je priopćenje ograničeno na
cilj povećanja transparentnosti dotičnih novčanih tokova, što predstavlja
ključan prvi korak. Odluka, koja slijedi u drugom koraku, o tome je li utvrđena
potpora usklađena, pitanje je kojim se ovo priopćenje ne bavi budući da se takva
odluka donosi u skladu s dobro poznatim načelima koje primjenjuje Komisija u tom
području, a koja se ne planiraju mijenjati. (Valja naglasiti da se Komisija bavi
pitanjem potpore samo ukoliko ista utječe na trgovinu i na tržišno natjecanje
unutar Zajednice. Stoga, ukoliko se javnome poduzetniku dodjeljuje potpora u
nekomercijalne namjene, koja nema utjecaja na trgovinu i tržišno natjecanje
unutar Zajednice, članak 92. stavak 1. se ne primjenjuje). Ta obveza prepuštanja
nadzoru Komisije svih potpora na razini Zajednice nužna je protuteža pravu
država članica na slobodan izvoz u druge države članice, te predstavlja temelj
zajedničkoga tržišta.

VII. RAZLIČITI OBLICI DRŽAVNE INTERVENCIJE

34. Prilikom donošenja odluke o tome predstavlja li dodjela bilo kakvih javnih
sredstava javnim poduzetnicima potporu, Komisija mora uzeti u obzir dolje
opisane čimbenike kod svakog tipa intervencije obuhvaćene ovim priopćenjem –
dokapitalizacija, jamstvo, zajmovi, prinos od ulaganja29. Ti čimbenici
predstavljaju svojevrsne upute državama članicama o mogućem stajalištu Komisije
kakvo se može očekivati u pojedinim slučajevima. Prilikom primjene ove politike
Komisija će imati na umu praktičnu stranu gore opisanog načela ulagatelja u
tržišnome gospodarstvu. Ovo priopćenje preuzima definiciju javnih sredstava i
javnih poduzetnika iz Direktive o transparentnosti. Ono se daje državama
članicama kao uputa u smislu općenitog stava Komisije. Međutim, Komisija će
očigledno u pojedinim slučajevima primjene ove politike morati dokazivati da se
radi o javnim poduzetnicima u smislu članka 90., te o državnim sredstvima u
smislu članka 92. stavka 1., kao što je to prethodno činila u pojedinim
slučajevima. Što se tiče pružanja podataka sukladno Direktivi o
transparentnosti, te je definicije u smislu Direktive potvrdio Sud te ne postoji
daljnja obveza Komisije za obrazlaganjem istih.
\_\_\_\_\_\_\_\_
29 Ovaj popis nije iscrpan –
vidi bilješku 24. gore.

*Dokapitalizacija*

35. Dokapitalizacija se smatra potporom ukoliko se ista vrši u okolnostima koje
ne bi bile prihvatljive ulagatelju koji posluje u normalnim tržišnim uvjetima.
To se obično odnosi na situaciju u kojoj su struktura i izgledi za budućnost
poduzetnika takvi da se u razumnom roku ne može očekivati uobičajen prinos
(putem isplate dividendi ili povećanja vrijednosti kapitala) u usporedbi s
usporedivim privatnim poduzetnikom. Stoga ostaje na snazi priopćenje iz 1984. o
dokapitalizaciji.
Ulagatelj u tržišnome gospodarstvu u normalnim bi okolnostima financirao
vlasnički kapital ukoliko trenutačna vrijednost30 očekivanih budućih novčanih
tokova od predviđenoga projekta (koji dotječu ulagatelju putem isplata dividendi
i/ili kapitalnih dobitaka uz usklađenje zbog rizika) premašuje nove izdatke.
Kontekst u kojemu će se navedeno morati tumačiti objašnjen je gore u stavcima
27. do 31.
36. U nekim državama članicama zakon obvezuje ulagatelje na uplatu dodatnog
vlasničkog kapitala u poduzetnike čija je kapitalna baza narušena stalnim
gubicima do ispod prethodno utvrđene razine. Države članice tvrdile su da se
takva dokapitalizacija ne može smatrati potporom budući da one samo ispunjavaju
svoju zakonsku obvezu. Međutim, ta »obveza« više je prividna nego stvarna.
Poslovni ulagatelji suočeni s takvom situacijom također moraju razmotriti sve
druge mogućnosti uključujući i mogućnost likvidacije ili drukčijeg umanjivanja
svojeg ulaganja. Ukoliko se takva likvidacija ili umanjenje pokaže financijski
boljim rješenjem uzimajući u obzir učinak na grupu, a tako se ne postupi, tada
se svaka naknadna dokapitalizacija ili bilo kakva druga intervencija države mora
smatrati potporom.
37. Prilikom usporedbe mjera države i mjera ulagatelja u tržišnome gospodarstvu,
poglavito kada poduzetnik ne ostvaruje gubitke, Komisija će ocijeniti
financijsko stanje poduzetnika u vrijeme kada se predloži/u koje je predložena
dokapitalizacija. Komisija će na temelju ocjene sljedećih elemenata preispitati
postoji li u iznosu uloženoga kapitala element potpore. Taj se element potpore
sastoji iz troška ulaganja umanjenog za vrijednost ulaganja pri odgovarajućem
diskontu. Naglašava se da su dolje navedeni elementi neophodni za bilo kakvu
analizu, ali da nisu nužno dostatni budući da se u obzir moraju uzeti i načela
navedena u stavcima 27. do 31. gore kao i pitanje da li su tražena sredstva
namijenjena za projekte ulaganja ili za financijsko restrukturiranje.
37.1. Stanje dobiti i gubitka. Analiza rezultata poduzetnika kroz raspon od
nekoliko godina. Iz toga bi se izdvojili odgovarajući pokazatelji
profitabilnosti, te bi se uočeni trendovi podvrgli ocjeni.
37.2. Financijski pokazatelji. Omjer duga i kapitala (pokretački mehanizam
poduzetnika) usporedio bi se s opće prihvaćenim standardima, prosjecima
karakterističnim za dotičnu gospodarsku granu kao i prosjecima bliskih
konkurenata, itd. Izračunali bi se različiti pokazatelji likvidnosti i
solventnosti kako bi se utvrdilo financijsko stanje poduzetnika (to je osobito
važno u pogledu ocjene sposobnosti poduzetnika koji posluje u normalnim tržišnim
uvjetima za ostvarenje financijskih sredstava putem zajmova). Komisija je
svjesna teškoća koje se javljaju pri takvom uspoređivanju država članica
poglavito zbog njihove primjene različitih računovodstvenih praksi i standarda.
Komisija će to imati na umu prilikom odabira odgovarajućih referentnih točaka za
usporedbu kod javnih poduzetnika koji primaju sredstva.
37.3. Financijski planovi. U slučajevima kada se financijska sredstva traže kako
bi se financirao program ulaganja tada se naravno taj program i pretpostavke na
kojima se isti temelji moraju potanko proučiti kako bi se utvrdila opravdanost
takvog ulaganja.
37.4. Stanje na tržištu. Potrebno je preispitati tržišne trendove (prijašnje
stanje i, poglavito, buduće izglede) kao i udio poduzetnika na tržištu kroz
primjereno vremensko razdoblje, a buduće bi se projekcije trebale podvrgnuti
temeljitoj analizi.
\_\_\_\_\_\_\_\_\_
30 Budući novčani tokovi
diskontirani za trošak kapitala poduzetnika (unutarnja diskontna stopa).

*Jamstva*

38. Trenutni stav Komisije prema jamstvima za zajmove nedavno je priopćen
državama članicama31. Sva jamstva koja država izda izravno ili posredno putem
financijskih institucija Komisija smatra obuhvaćenima člankom 92. stavkom 1.
Ugovora o EEZ-u. Sva se narušavanja ili moguća narušavanja tržišnoga natjecanja
mogu otkriti samo ukoliko se takva jamstva ocjenjuju u fazi njihovog
odobravanja. Činjenica da jedan poduzetnik prima jamstvo, čak i ako nikada ne
dođe do poziva na plaćanje po istome, može omogućiti takvom poduzetniku nastavak
poslovanja, te možda i natjerati konkurente koji ne uživaju takve olakšice da
prekinu s poslovanjem. Takav je poduzetnik, dakle, primio podršku koja je u
nepovoljan položaj stavila njegove konkurente, odnosno dobio je potporu, što je
utjecalo na tržišno natjecanje. Prilikom ocjenjivanja postoji li u jamstvima
element potpore primijenit će se analiza financijskoga stanja korisnika zajma
(vidi točku 37. gore). Element potpore kod takvih jamstava predstavljao bi
razliku između kamatne stope koju bi korisnik zajma platio na slobodnome tržištu
i stope koju je zapravo ostvario uz dodatak jamstva, neto bez bilo kakve premije
plaćene za to jamstvo. Zajmodavci mogu sa sigurnošću potraživati temeljem
državnoga jamstva samo ukoliko je isto dodijeljeno izričito ili javnome ili
privatnome poduzetniku. Ukoliko se takvo jamstvo ocijeni neusklađenim sa
zajedničkim tržištem nakon njegove ocjene u pogledu odstupanja iz Ugovora, taj
će poduzetnik izvršiti povrat sredstava Vladi u vrijednosti potpore, čak i ako
to podrazumijeva proglašenje stečaja, ali namirit će se potraživanja zajmodavca.
Ove se odredbe jednako primjenjuju na javne i na privatne poduzetnike te nisu
potrebni nikakvi dodatni posebni dogovori u pogledu javnih poduzetnika mimo
dolje navedenih napomena.
38.1. Javni poduzetnici čiji pravni oblik ne dozvoljava stečaj zapravo primaju
trajnu potporu, istovjetnu jamstvu, za sva zaduženja, ukoliko takav oblik
omogućuje takvim poduzetnicima ishođenje kredita pod uvjetima koji su povoljniji
od onih pod kojima bi ih inače mogli ishoditi.
38.2. Ukoliko javno tijelo udjelom u javnome poduzetniku postane izloženo
neograničenoj odgovornosti umjesto uobičajenoj ograničenoj odgovornosti,
Komisija će isto tretirati kao jamstvo za sva sredstva koja su podložna
neograničenoj odgovornosti32. U tom će slučaju na takvo jamstvo primijeniti gore
opisana načela.
\_\_\_\_\_\_\_\_\_
31 Priopćenje svim državama
članicama od 5. travnja 1989., kako je izmijenjeno i dopunjeno pismom od 12.
listopada 1989.
32 Vidi točku 24. gore.

*Zajmovi*

39. Kada zajmodavac, koji posluje u normalnim okolnostima tržnoga gospodarstva,
osigura zajam klijentu, on je svjestan rizika svojstvenog takvom pothvatu. Rizik
je naravno da klijent neće biti u mogućnosti vratiti takav zajam. Mogući gubitak
pokriva sve do cjelokupnog odobrenog iznosa (kapital) kao i sve kamate dospjele,
a nenaplaćene u trenutku neizvršenja ugovorne obveze. Rizik povezan sa svakim
kreditnim poslom obično se odražava u dva različita parametra:
(a) zaračunata kamata;
(b) traženi instrument osiguranja zajma.
40. Kada je percipirani rizik povezan s određenim zajmom visok, onda se ceteris
paribus može očekivati da će i (a) i (b) odražavati takvu činjenicu. Onda kada
se to ne dogodi u praksi Komisija će smatrati da je dotični poduzetnik dobio
povlasticu, odnosno da je dobio potporu. Slično vrijedi i u slučajevima u kojima
imovina zaplijenjena temeljem nepromjenjivih ili promjenjivih jamstava ne bi
bila dostatna za potpuni povrat zajma. Komisija će u buduće pomno preispitivati
sredstva osiguranja zajmova. Taj proces ocjene bio bi sličan onome koji je
predložen za ocjenu dokapitalizacija (vidi točku 37. gore).
41. Element potpore predstavlja razliku između kamatne stope koju bi poduzetnik
trebao platiti (što, pak, ovisi o njegovom financijskom stanju kao i o sredstvu
osiguranja koje može ponuditi za zajam) i one koja je zaista plaćena. (Ova
analiza zajma u jednoj fazi temelji se na pretpostavci da će zajmodavac u
slučaju neizvršenja ugovorne obveze iskoristiti svoje zakonsko pravo na povrat
svih njemu dugovanih iznosa). U ekstremnim slučajevima, gdje se poduzetniku,
koji u normalnim okolnostima ne bi bio u stanju ishoditi financijska sredstva
(na primjer zato što bi njegovi izgledi za povrat takvih sredstava bili loši),
odobrava zajam koji nije zaštićen kakvim sredstvom osiguranja, tada takav zajam
u biti predstavlja potporu i Komisija bi ga takvim i ocijenila.
42. Ta bi se situacija razmatrala sa stajališta zajmodavca u trenutku
odobravanja zajma. Ukoliko zajmodavac odluči pozajmiti sredstva (ili je izravno
ili neizravno prisiljen isto učiniti, kao što bi mogao biti slučaj kod banaka u
vlasništvu države), pod uvjetima koji se ne bi mogli smatrati uobičajenima u
bankarskome smislu, takva situacija uključuje element potpore čiju je visinu
potrebno utvrditi. Te bi se odredbe, dakako, također primjenjivale na privatne
poduzetnike koji primaju zajmove od javnih financijskih institucija.

*Prinos od ulaganja*

43. Država bi, kao i bilo koji drugi ulagatelj u tržišnome gospodarstvu, trebala
očekivati uobičajen prinos kakav ostvaruju i usporedivi privatni poduzetnici od
svojih kapitalnih ulaganja putem dividendi ili porasta vrijednosti kapitala33.
Stopa prinosa mjerit će se profitom (nakon umanjenja vrijednosti, ali prije
poreza i raspolaganja) izraženim kao postotak angažirane imovine. To je, stoga,
mjera koja je neutralna u pogledu oblika financiranja koji se koristi u svakom
poduzetniku (odnosno dug ili kapital), o kojemu se u slučaju javnih poduzetnika
može odlučivati temeljem razloga koji nisu čisto poslovni. Ukoliko se takav
prinos ne očekuje u srednjoročnom razdoblju niti postoji vjerojatnost da se isti
može očekivati u duljem vremenskom razdoblju (a da nesigurnost takvog dugoročnog
budućeg dobitka nije primjereno uzeta u obzir), a nisu poduzete nikakve mjere
kako bi se situacija ispravila, može se pretpostaviti da je takvom subjektu
neizravno pružena potpora budući da se država odriče koristi koju bi od sličnoga
ulaganja očekivao ostvariti ulagatelj u tržišnome gospodarstvu. Uobičajena stopa
prinosa definirat će se tako da se, gdje je to moguće, kao primjer uzimaju
usporedivi privatni poduzetnici. Komisija je svjesna teškoća svojstvenih
uspoređivanju država članica – vidi osobito točku 37. Osim toga, razlike u
tržištima kapitala, promjene tečaja i kamatnih stopa između država članica
dodatno kompliciraju međunarodne usporedbe takvih pokazatelja. U slučajevima
kada računovodstvena praksa, čak i unutar jedne države članice, točno
vrednovanje imovine čini neizvjesnim, time onemogućavajući izračun stope
prinosa, Komisija će preispitati mogućnost uporabe prilagođenih načina
vrednovanja ili drugih jednostavnijih kriterija kao što su poslovni novčani tok
(nakon umanjenja vrijednosti, ali prije raspolaganja), kao pokazatelja
gospodarskoga učinka.
Suočeno s neprimjerenom stopom prinosa, privatni bi poduzetnik poduzeo mjere za
ispravljanje takve situacije ili bi ga na to obvezivali njegovi dioničari. To bi
u normalnim okolnostima podrazumijevalo pripremu detaljnoga plana za povećanje
ukupne profitabilnosti. Ukoliko javni poduzetnik ne ostvaruje odgovarajuću stopu
prinosa, Komisija bi mogla biti mišljenja da takve situacije sadrže elemente
potpore, što bi trebalo analizirati u kontekstu članka 92. U tim okolnostima,
javni poduzetnik zapravo svoj kapital dobiva jeftinije od njegove tržišne
cijene, odnosno takav kapital odgovara potpori.
44. Slično tomu, ukoliko se država odrekne prihoda od dividendi od javnoga
poduzetnika, a tako nastala zadržana dobit ne donese uobičajenu stopu prinosa
kako je gore definirano, tada dotični poduzetnik zapravo prima državnu
subvenciju. Može se dogoditi da država smatra boljim rješenjem odreći se
dividende (ili prihvatiti nižu isplatu dividendi) iz razloga koji nisu
komercijalni nego poduzimati redovnu dokapitalizaciju poduzetnika. Konačni je
ishod isti, te se s tim redovnim »financiranjem« mora postupati jednako kao i s
dokapitalizacijom te ga ocijeniti u skladu s gore navedenim načelima.
\_\_\_\_\_\_\_\_\_
33 Odricanje od uobičajenog
prinosa na javna sredstva obuhvaćeno je Direktivom o transparentnosti.

*45. Trajanje*

Nakon početnoga razdoblja od pet godina, Komisija će preispitati primjenu
politike opisane u ovome priopćenju. Na temelju te ocjene, te nakon savjetovanja
s državama članicama, Komisija može predložiti bilo kakve izmjene koje bude
smatrala primjerenima.

i

DIREKTIVA KOMISIJE 2006/111/EZ
od 16. studenoga 2006.
o transparentnosti financijskih odnosa između država članica i javnih
poduzetnika, kao i o financijskoj transparentnosti unutar određenih poduzetnika
(Tekst značajan za Europsko gospodarsko područje)
(kodificirana verzija)
(SL L 318, 17. 11. 2006.)
KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak
86. stavak 3.,
budući da:
(1) Direktiva Komisije 80/723/EEZ od 25. lipnja 1980. o transparentnosti
financijskih odnosa između država članica i javnih poduzetnika, kao i o
financijskoj transparentnosti unutar određenih poduzetnika34 značajno je
izmijenjena i dopunjena nekoliko puta35. Zbog jasnoće i racionalnosti, navedenu
Direktivu potrebno je kodificirati.
(2) Javni poduzetnici imaju značajnu ulogu u nacionalnom gospodarstvu država
članica.
(3) Države članice ponekad daju posebna ili isključiva prava određenim
poduzetnicima, ili obavljaju plaćanja ili daju određenu vrstu nadoknade
određenim poduzetnicima kojima je povjereno pružanje usluga od općeg
gospodarskog značaja. Ti su poduzetnici često konkurentni drugim poduzetnicima.
(4) Članak 295. Ugovora određuje da Ugovor niti na koji način ne smije dovesti u
pitanje propise u državama članicama koji reguliraju sustav vlasništva. Ne smije
postojati nikakva neopravdana diskriminacija između javnih i privatnih
poduzetnika u primjeni propisa o tržišnom natjecanju. Ova bi se Direktiva
trebala primjenjivati i na javne i privatne poduzetnike.
(5) Ugovor zahtijeva od Komisije da osigura da države članice ne dodjeljuju
poduzetnicima, bilo javnim ili privatnima, pomoć koja nije u skladu sa
zajedničkim tržištem.
(6) Međutim, složenost financijskih odnosa između državnih javnih vlasti i
javnih poduzetnika otežava obavljanje te dužnosti.
(7) Ravnopravna i učinkovita primjena pravila o potporama iz Ugovora i na javne
i privatne poduzetnike bit će moguća samo ako ti financijski odnosi postanu
transparentni.
(8) Takva transparentnost, koja se primjenjuje na javne poduzetnike, trebala bi
omogućiti jasno razlikovanje uloge države kao javne vlasti od njezine uloge kao
vlasnika.
(9) Članak 86. stavak 1. Ugovora propisuje obveze za države članice u slučaju
javnih poduzetnika i poduzetnika kojima države članice dodjeljuju posebna ili
isključiva prava. Članak 86. stavak 2. Ugovora primjenjuje se na poduzetnike
kojima je povjereno pružanje usluga od općeg gospodarskog značaja. Članak 86.
stavak 3. Ugovora zahtijeva od Komisije da osigura primjenu odredbi iz tog
članka i osigurava joj potrebna sredstva za to. Kako bi se osigurala primjena
odredbi članka 86. Ugovora, Komisija mora imati potrebne informacije. To
uključuje definiranje uvjeta za postizanje takve transparentnosti.
(10) Treba pojasniti što se podrazumijeva pod pojmovima »javna vlast« i »javni
poduzetnik«.
(11) Države članice imaju različite administrativne teritorijalne strukture. Ova
bi Direktiva trebala obuhvatiti javnu vlast na svim razinama u svakoj državi
članici.
(12) Javna vlast može imati prevladavajući utjecaj na djelovanje javnih
poduzetnika, ne samo kada je ona vlasnik ili ima većinski udio, već i na temelju
ovlasti koju ima u upravnim ili nadzornim tijelima, koja proizlazi iz propisa
koji reguliraju poduzetnike ili iz načina raspodjele vlasničkih udjela.
(13) Dodjeljivanje javnih sredstava javnim poduzetnicima može se obavljati
izravno ili neizravno. Transparentnost je potrebno postići bez obzira na način
na koji se provodi dodjeljivanje javnih sredstava. Isto tako može biti potrebno
osigurati raspoloživost adekvatnih informacija, što se tiče razloga za takvo
dodjeljivanje javnih sredstava i njihovo stvarno korištenje.
(14) Složene situacije povezane s različitim oblicima javnih i privatnih
poduzetnika kojima su dodijeljeno posebna ili isključiva pravo ili kojima je
povjereno pružanje usluga od općeg gospodarskog interesa, te s nizom djelatnosti
koje može obavljati jedan poduzetnik, kao i s različitim stupnjevima
liberalizacije tržišta u različitim državama članicama, mogle bi otežati
primjenu propisa o tržišnom natjecanju, te posebno članka 86. Ugovora. Stoga je
potrebno da države članice i Komisija imaju detaljne podatke o unutarnjoj,
financijskoj i organizacijskoj strukturi takvih poduzetnika, te posebice zasebne
i pouzdane račune koji se odnose na različite djelatnosti koje isti poduzetnik
obavlja.
(15) Računi bi morali iskazivati razliku između različitih djelatnosti, troškove
i prihode povezane sa svakom djelatnošću, kao i načine dodjeljivanja i
raspoređivanja troškova i prihoda. Takvi zasebni računi trebali bi biti na
raspolaganju u odnosu na proizvode i usluge s obzirom na koje je država članica
dodijelila posebno ili isključivo pravo poduzetniku ili mu je povjerila pružanje
usluga od općeg gospodarskog značaja, s jedne strane, te za svaki drugi proizvod
ili uslugu s kojom se poduzetnik bavi, s druge strane. Obveza razdvajanja računa
ne bi se trebala primjenjivati na poduzetnike čije su djelatnosti ograničene na
pružanje usluga od općeg gospodarskog značaja, te koja se ne bave djelatnostima
koje su izvan opsega tih usluga od općeg gospodarskog značaja. Čini se da nije
potrebno zahtijevati razdvajanje računa unutar područja usluga od općeg
gospodarskog značaja ili unutar područja posebnih ili isključivih prava, ako to
nije neophodno za raspodjelu troškova i prihoda između tih usluga i proizvoda i
onih izvan opsega usluga od općeg gospodarskog značaja ili posebnih ili
isključivih prava.
(16) Zahtijevanje od država članica da osiguraju da relevantni poduzetnici imaju
takve zasebne račune predstavlja najučinkovitije sredstvo pomoću kojeg je moguće
postići poštenu i učinkovitu primjenu propisa o tržišnom natjecanju na takve
poduzetnike. Komisija je 1996. donijela Priopćenje o uslugama od općeg značaja u
Europi36, dopunjeno drugim Priopćenjem iz 2001.37, u kojem je naglasila značaj
takvih usluga. Potrebno je uzeti u obzir značaj dotičnih sektora, koji mogu
uključivati usluge od općeg značaja, snažnu tržišnu poziciju koju mogu imati
relevantni poduzetnici, te ranjivost konkurencije u nastanku u sektorima koji se
liberaliziraju. U skladu s načelom razmjernosti, potrebno je i primjereno
propisati pravila za takve posebne račune da bi se postigao osnovni cilj
transparentnosti. Ova Direktiva ne nadilazi ono što je neophodno da bi se
ostvarili željeni ciljevi, u skladu s odredbama trećeg stavka članka 5. Ugovora.
(17) U određenim sektorima odredbe koje je donijela Zajednica zahtijevaju od
država članica i određenih poduzetnika da imaju zasebne račune. Potrebno je
osigurati jednaki tretman za sve gospodarske djelatnosti u cijeloj Zajednici, te
proširiti zahtjev za vođenjem zasebnih računa na sve usporedive situacije. Ova
Direktiva ne bi trebala izmjenjivati i dopunjavati posebna pravila koja su
donesena u istu svrhu u okviru drugih odredaba Zajednice te se ne bi trebala
primjenjivati na djelatnosti poduzetnika obuhvaćenih tim odredbama.
(18) Određene je poduzetnike potrebno izuzeti iz primjene ove Direktive na
temelju veličine njihovog prometa. To se odnosi na one javne poduzetnike čije se
poslovanje ne obavlja u takvom opsegu koji bi opravdavao administrativno
opterećenje osiguravanja transparentnosti. Zbog ograničenog mogućeg učinka na
trgovinu između država članica, nije potrebno, u ovom trenutku, zahtijevati
zasebne račune s obzirom na pružanje određenih kategorija usluga.
(19) Ova Direktiva ne dovodi u pitanje ostale odredbe Ugovora, posebice članka
86. stavka 2., članaka 88. i 296., kao niti ostala pravila koja se odnose na
dostavljanje informacija država članica Komisiji.
(20) U slučajevima kada je nadoknada za pružanje usluga od općeg gospodarskog
značaja bila određena za odgovarajuće razdoblje, nakon otvorenog, transparentnog
i nediskriminirajućeg postupka, čini se da nije potrebno zahtijevati od takvih
poduzetnika da imaju zasebne račune.
(21) Zbog konkurentnosti dotičnih poduzetnika drugim poduzetnicima, dobivene
informacije trebaju biti pokrivene obvezom čuvanja profesionalne tajne.
(22) Izvještajni sustav koji se temelji na ex post provjerama financijskih
tokova između javnih vlasti i javnih poduzetnika koja posluju u proizvodnom
sektoru omogućit će Komisiji ispunjavanje njezinih obveza. Taj sustav kontrole
mora pokrivati posebne financijske informacije.
(23) Kako bi se ograničilo administrativno opterećenje država članica,
izvještajni sustav trebao bi koristiti javno dostupne podatke i informacije koje
su na raspolaganju dioničarima. Treba dozvoliti sastavljanje konsolidiranih
izvješća. Neusklađena pomoć velikim poduzetnicima koja posluju u proizvodnom
sektoru najštetnije će utjecati na tržišno natjecanje na zajedničkom tržištu.
Stoga, takav izvještajni sustav može, u ovom trenutku, biti ograničen na
poduzetnike s godišnjim prometom većim od 250 milijuna eura.
(24) Ova Direktiva ne smije dovoditi u pitanje obveze država članica koje se
odnose na rokove za prijenos u nacionalno zakonodavstvo Direktiva navedenih u
Prilogu I. Dijelu B,

DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:

Članak 1.

1. Države članice dužne su osigurati transparentnost financijskih odnosa između
tijela javnih vlasti – tako je prevedeno u točki 12) i javnih poduzetnika, kao
što je određeno ovom Direktivom, tako da iz njih jasno proizlazi sljedeće:
(a) javna sredstva koja tijela javne vlasti izravno stavljaju na raspolaganje
dotičnim javnim poduzetnicima;
(b) javna sredstva koja tijela javne vlasti stavljaju na raspolaganje preko
javnih poduzetnika ili financijskih institucija kao posrednika;
(c) stvarna upotreba tih javnih sredstava;
2. Ne dovodeći u pitanje posebne odredbe koje je propisala Zajednica, države
članice dužne su osigurati da se financijska i organizacijska struktura bilo
kojeg poduzetnika od kojeg se zahtijeva da vodi zasebne račune ispravno odražava
u zasebnim računima, tako da jasno proizlazi sljedeće:
(a) troškovi i prihodi povezani s različitim djelatnostima;
(b) pojedinosti o načinu na koji su troškovi i prihodi dodijeljeni ili
raspoređeni na različite djelatnosti.

Članak 2.

U smislu ove Direktive:
(a) »tijela javne vlasti« označavaju sva tijela javne vlasti, uključujući državu
i regionalna, lokalna i sva druga područna tijela.
(b) »javni poduzetnici« označavaju sve poduzetnike nad kojima tijela javne
vlasti mogu izvršavati, izravno ili neizravno, prevladavajući utjecaj na temelju
vlasništva nad njima, financijskog sudjelovanja u njima ili na temelju propisa
kojima su ti poduzetnici regulirani.
Smatra se da postoji prevladavajući utjecaj od strane tijela javne vlasti, kada
te vlasti, izravno ili neizravno, u odnosu na poduzetnika:
(i) posjeduju većinski dio upisanog kapitala poduzetnika;
(ii) kontroliraju većinu glasačkih prava povezanih s dionicama koje izdaju
poduzetnici; ili
(iii) mogu imenovati više od polovine članova upravnog, rukovodećeg ili
nadzornog tijela poduzetnika;
(c) »javni poduzetnici koji posluju u proizvodnom sektoru« označavaju sve
poduzetnike čije je glavno područje djelatnosti, koje se definira kao barem 50 %
ukupnog godišnjeg prometa, proizvodnja. To su poduzetnici čiji se djelatnosti
svrstavaju u Odjeljak D. – Proizvodne djelatnosti, pododjeljak DA do uključujući
pododjeljak DN klasifikacije NACE (Rev. 1)38;
(d) »poduzetnik od kojeg se zahtijeva vođenje zasebnih računa« označava bilo
kojeg poduzetnika koji uživa posebno ili isključivo pravo koje mu je dodijelila
država članica, u skladu s člankom 86. stavkom 1. Ugovora, ili kojemu je
povjereno pružanje usluga od općeg gospodarskog interesa, u skladu s člankom 86.
stavkom 2. Ugovora koji prima naknadu za javne usluge u bilo kojem obliku i koji
obavlja druge djelatnosti;
(e) »različite djelatnosti« označavaju, s jedne strane, sve proizvode ili usluge
s obzirom na koje se dodjeljuje posebno ili isključivo pravo poduzetniku, ili
sve usluge od općeg gospodarskog značaja koje su povjerene poduzetniku, te s
druge strane, svaki drugi zasebni proizvod ili uslugu s obzirom na koje je
poduzetnik aktivan;
(f) «isključivo pravo» označava pravo koje država članica dodjeljuje jednom
poduzetniku, pomoću bilo kojeg zakonskog, podzakonskog ili upravnog instrumenta,
te mu namjenjuje pravo pružanja usluga ili obavljanja djelatnosti na određenom
zemljopisnom području;
(g) »posebno pravo« označava pravo koje država članica dodjeljuje ograničenom
broju poduzetnika, pomoću bilo kojeg zakonskog, podzakonskog ili upravnog
instrumenta, koji unutar određenog zemljopisnog područja:
(i) ograničava broj takvih poduzetnika na dva ili više, koji pružaju usluge i
obavljaju djelatnosti, drugačije nego u skladu s objektivnim, proporcionalnim i
nediskriminacijskim kriterijima; ili
(ii) određuje, drugačije nego u skladu s takvim kriterijima, nekoliko
konkurentnih poduzetnika, kao ovlaštene za pružanje usluga ili obavljanje
djelatnosti; ili
(iii) dodjeljuje bilo kojem poduzetniku ili poduzetnicima, drugačije nego u
skladu s takvim kriterijima, bilo kakve zakonske ili podzakonske prednosti, koje
značajno utječu na sposobnost bilo kojeg drugog poduzetnika da pruža iste usluge
ili da obavlja iste djelatnosti u istom zemljopisnom području pod značajno
jednakim uvjetima.

Članak 3.

Transparentnost navedena u članku 1. stavku 1. posebno se primjenjuje na
sljedeće aspekte financijskih odnosa između tijela javne vlasti i javnih
poduzetnika:
(a) poravnanje gubitaka iz redovnog poslovanja;
(b) osiguravanje kapitala;
(c) bespovratna sredstva ili krediti po povlaštenim uvjetima;
(d) dodjeljivanje financijskih prednosti odricanjem od dobiti ili povratom
dospjelih iznosa;
(e) odricanje od uobičajenog povrata od iskorištenih javnih sredstava;
(f) nadoknada za financijsko opterećenje koje nameću tijela javne vlasti.

Članak 4.

1. Kako bi se osigurala transparentnost navedena u članku 1. stavku 2., države
članice poduzimaju mjere potrebne kako bi osigurale sljedeće za bilo kojeg
poduzetnika za kojeg se zahtijeva vođenje zasebnih računa:
(a) razdvojenost internih računa koji odgovaraju različitim djelatnostima;
(b) pravilno dodjeljivanje ili raspoređivanje svih troškova i prihoda na temelju
načela troškovnog računovodstva, koje se primjenjuje dosljedno i objektivno je
opravdano;
(c) jasna uspostavljenost načela troškovnog računovodstva prema kojima se vode
zasebni računi.
2. Stavak 1. primjenjuje se samo na djelatnosti koje nisu obuhvaćene posebnim
odredbama koje propisuje Zajednica te ne utječe na bilo koju od obveze država
članica ili poduzetnika koje proizlaze iz Ugovora ili iz takvih posebnih
odredbi.

Članak 5.

1. Što se tiče transparentnosti navedene u članku 1. stavku 1., ova Direktiva ne
primjenjuje se na financijske odnose između tijela javne vlasti i:
(a) javnih poduzetnika, što se tiče usluga čije pružanje ne može značajno
utjecati na trgovinu između država članica;
(b) središnjih banaka;
(c) javnih kreditnih institucija, što se tiče pologa javnih sredstava koje su
stavila tijela javne vlasti po uobičajenim tržišnim uvjetima;
(d) javnih poduzetnika čiji je ukupni godišnji neto promet manji od 40 milijuna
eura tijekom razdoblja od dvije financijske godine koje prethode godini u kojoj
su sredstva iz članka 1. stavka 1. stavljena na raspolaganje ili iskorištena.
Međutim, za javne kreditne institucije odgovarajući prag predstavlja bilančni
iznos od ukupno 800 milijuna eura.
2. Što se tiče transparentnosti iz članka 1. stavka 2., ova Direktiva ne
primjenjuje se na:
(a) poduzetnike, što se tiče usluga čije pružanje ne može značajno utjecati na
trgovinu između država članica;
(b) poduzetnike čiji je ukupni godišnji neto promet manji od 40 milijuna eura
tijekom razdoblja od dvije financijske godine koje prethode bilo kojoj godini u
kojoj ona uživaju posebno ili isključivo pravo koje dodjeljuje država članica u
skladu s člankom 86. stavkom 1. Ugovora ili u kojoj im je povjereno pružanje
usluga od općeg gospodarskog značaja u skladu s člankom 86. stavkom 2. Ugovora;
međutim, za javne kreditne institucije odgovarajući prag predstavlja bilančni
iznos od ukupno 800 milijuna eura;
(c) poduzetnike kojima je povjereno pružanje usluga od općeg gospodarskog
značaja u skladu s člankom 86. stavkom 2. Ugovora, ako je nadoknada koju
primaju, u bilo kojem obliku, bila određena za odgovarajuće razdoblje nakon
otvorenog, transparentnog i nediskriminirajućeg postupka.

Članak 6.

1. Države članice moraju osigurati da informacije koji se odnose na financijske
odnose navedene u članku 1. stavku 1. budu na raspolaganju Komisiji pet godina
nakon završetka financijske godine u kojoj su financijska sredstva stavljena na
raspolaganje dotičnim javnim poduzetnicima. Međutim, ako se ista sredstva
koriste tijekom naredne financijske godine, petogodišnje razdoblje teče od
završetka te financijske godine.
2. Države članice moraju osigurati da informacije, koji se odnose na financijsku
i organizacijsku strukturu poduzetnika iz članka 1. stavka 2. budu na
raspolaganju Komisiji pet godina nakon završetka financijske godine na koju se
informacije odnose.
3. Države članice moraju Komisiji, ako ona smatra da je to potrebno zahtijevati,
dostavljati informacije iz stavaka 1. i 2., zajedno sa svim potrebnim popratnim
informacijama, posebno ciljevima koji se ostvaruju.

Članak 7.

Komisija ne smije objaviti informacije koje su joj dostavljene u skladu s
člankom 6. stavkom 3., a koje su obuhvaćene obvezom čuvanja profesionalne tajne.
Prvi stavak ne smije spriječiti objavljivanje općih informacija ili istraživanja
koja ne sadrže informacije koje se odnose na određene javne poduzetnike na koje
se primjenjuje ova Direktiva.

Članak 8.

1. Države članice čiji javni poduzetnici djeluju u proizvodnom sektoru dužne su
dostavljati financijske informacije Komisiji, kao što je navedeno u stavcima 2.
i 3., na godišnjoj osnovi prema rasporedu iz stavka 5.
2. Financijske informacije koji se zahtijevaju za svakog javnog poduzetnika koji
djeluje u proizvodnom sektoru te u skladu sa stavkom 4. jesu godišnje izvješće i
godišnja financijska izvješća, u skladu s definicijom iz Direktive Vijeća
78/660/EEZ39. Godišnja financijska izvješća i godišnje izvješće uključuju bilancu
i račun dobiti i gubitka, bilješke zajedno s računovodstvenom politikom, izjave
direktora, izvješća po segmentima poslovanja i djelatnostima. Nadalje,
dostavljaju se bilješke sa sastanaka dioničara i ostale povezane informacije.
Zahtijevana izvješća dostavljaju se zasebno za svakog pojedinog javnog
poduzetnika, te za holding ili potholding, koji konsolidira nekoliko javnih
poduzetnika, ukoliko se zbog konsolidirane prodaje holding ili klasificira kao
»proizvodni«.
3. Sljedeći podaci, ako se ne iskazuju u godišnjem izvješću i godišnjim
financijskim izvješćima svakog javnog poduzetnika, dostavljaju se uz informacije
navedene u stavku 2.:
(a) osiguravanje bilo kojeg dioničkog kapitala ili kvazi-kapitalnih sredstava,
sličnih po karakteru vlasničkoj glavnici, uz navođenje uvjeta dodjele (redovne,
povlaštene dionice, dionice s odgođenom isplatom dividendi ili konvertibilne
dionice i kamatne stope; pripadajuće dividende ili prava na konverziju);
(b) bespovratna sredstva ili sredstva koji se vraćaju samo u određenim
okolnostima;
(c) dodjela poduzetniku bilo kojih kredita, uključujući dozvoljeno prekoračenje
po tekućem računu i predujmove kapitalnih injekcija, uz navođenje kamatnih stopa
i kreditnih uvjeta i osiguranja kredita, ako postoji, koje je poduzetnik koji
prima kredit dao zajmodavcu;
(d) jamstva koja tijela javne vlasti daju poduzetnicima s obzirom na
financiranje kredita (uz navođenje uvjeta i svih naknada koje plaća poduzetnik
za ta jamstva);
(e) isplaćene dividende i zadržana dobit;
(f) bilo koji drugi oblik državne intervencije, a posebno odricanje od iznosa
koje javni poduzetnik duguje državi, uključujući, inter alia, otplatu kredita,
bespovratnih sredstava, plaćanje korporativnih poreza ili socijalnih davanja ili
bilo koje slične naknade.
Dionički kapital, naveden pod (a), uključuje dionički kapital koji izravno
uplaćuje država te bilo koji primljeni dionički kapital koji uplaćuje javni
holding poduzetnik ili drugi javni poduzetnik, uključujući financijske
institucije, bilo unutar ili izvan iste grupe, određenom javnom poduzetniku.
Uvijek se navodi odnos između osiguravatelja financiranja i primatelja.
4. Informacije koji se zahtijevaju prema stavcima 2. i 3. dostavljaju se za sve
javne poduzetnike čiji je promet za posljednju financijsku godinu iznosio više
od 250 milijuna eura.
Informacije koji se gore zahtijevaju dostavljaju se zasebno za svakog javnog
poduzetnika, uključujući za onoga koji je smješten u drugoj državi članici, te
uključuju, prema potrebi, pojedinosti o svim transakcijama unutar grupe i između
grupa različitih javnih poduzetnika, kao i o transakcijama koje se obavljaju
izravno između javnih poduzetnika i države.
Određeni javni poduzetnici raspodjeljuju svoje djelatnosti u nekoliko pravno
različitih poduzetnika. Za takve poduzetnike, Komisija je spremna prihvatiti
jedno konsolidirano izvješće. Konsolidacija bi trebala odražavati gospodarsku
stvarnost grupe poduzetnika koji posluju u istim ili blisko povezanim sektorima.
Konsolidirana izvješća od različitih, te čisto financijskih, holdinga nisu
dovoljna
5. Informacije koji se zahtijevaju prema stavcima 2. i 3. dostavljaju se
Komisiji na godišnjoj osnovi.
Informacije se dostavljaju u roku 15 radnih dana od datuma objave godišnjeg
izvješća dotičnog javnog poduzetnika. U svakom slučaju, te posebice za
poduzetnike koji ne objavljuju godišnje izvješće, zahtijevane informacije
dostavljaju se najkasnije devet mjeseci od završetka financijske godine
poduzetnika.
6. Kako bi procijenile broj poduzetnika obuhvaćenih ovim sustavom izvješćivanja,
države članice dostavljaju Komisiji popis poduzetnika obuhvaćenih ovim člankom i
njihov promet. Popis se ažurira do 31. ožujka svake godine.
7. Države članice dostavljaju Komisiji dodatne informacije koje ona smatra
potrebnima kako bi izvršila temeljitu procjenu dostavljenih podataka.

Članak 9.

Komisija redovito izvješćuje države članice o rezultatima primjene ove
Direktive.

Članak 10.

Direktiva 80/723/EEZ, izmijenjena i dopunjena Direktivama navedenima u Prilogu
I. Dijelu A., ukida se, ne dovodeći u pitanje obveze država članica koje se
odnose na rokove za prijenos u nacionalno zakonodavstvo Direktiva navedenih u
Prilogu I. Dijelu B.
Pozivanje na ukinutu Direktivu smatra se pozivanjem na ovu Direktivu, te se
tumači u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga II.

Članak 11.

Ova Direktiva stupa na snagu 20. prosinca 2006.

Članak 12.

Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. studenoga 2006.
Za Komisiju
Neelie KROES
Član Komisije

\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_
34 SL L 195, 29. 7. 1980., str.
35. Direktiva kako je posljednji puta izmijenjena i dopunjena Direktivom
2005/81/EZ (SL L 312, 29. 11. 2005., str. 47).
35 Vidi prilog I., Dio A
36 SL: C 281, 26. 9. 1996., str. 3
37 SL C 17, 19. 1. 2001., str. 4
38 SL C 83, 3. 4. 1993., str. 1.
39 SL L 222, 14. 8. 1978., str. 11.

**PRILOG I.**
DIO A.

DIREKTIVA UKINUTA SVOJIM UZASTOPNIM IZMJENAMA I DOPUNAMA (iz članka 10.)

Direktiva Komisije 80/723/EEZ (SL L 195, 29.7.1980., str. 35)
Direktiva Komisije 85/413/EEZ (SL L 229, 28.8.1985., str. 20)
Direktiva Komisije 93/84/EEZ (SL L 254, 12.10.1993., str. 16)
Direktiva Komisije 2000/52/EZ (SL L 193, 29.7.2000., str. 75)
Direktiva Komisije 2005/81/EZ (SL L 312, 29.11.2005., str. 47)

DIO B.

POPIS ROKOVA ZA PRIJENOS U NACIONALNO ZAKONODAVSTVO (iz članka 10.)

|  |  |
| --- | --- |
| Direktiva | Rok za prijenos |
| 80/723/EEZ | 31. prosinca 1981. |
| 85/413/EEZ | 1. siječnja 1986. |
| 93/84/EEZ | 1. studenoga 1993. |
| 2000/52/EZ | 31. srpnja 2001. |
| 2005/81/EZ | 19. prosinca 2006. |

**PRILOG II.**
KORELACIJSKA TABLICA

|  |  |
| --- | --- |
| Direktiva 80/723/EEZ | Ova Direktiva |
| članak 1. | članak 1. |
| članak 2. stavak 1. uvodna rečenica | članak 2. uvodna rečenica |
| članak 2. stavak 1. točka (a) | članak 2. točka (a) |
| članak 2. stavak 1. točka (b) | članak 2. točka (b), prvi podstavak |
| članak 2. stavak 1. točke od (c) do (f) | članak 2. točke od (c) do (f) |
| članak 2. stavak 1. točka (g) uvodne riječi | članak 2. točka (g) uvodne riječi |
| članak 2. stavak 1. točka (g) prva alineja | članak 2. točka (g) alineja (i) |
| članak 2. stavak 1. točka (g) druga alineja | članak 2. točka (g) alineja (ii) |
| članak 2. stavak 1. točka (g) treća alineja | članak 2. točka (g) alineja (iii) |
| članak 2. stavak 2. uvodna rečenica | članak 2. točka (b) drugi podstavak, uvodna rečenica |
| članak 2. stavak 2. točka (a) | članak 2. točka (b) drugi podstavak, točka (i) |
| članak 2. stavak 2. točka (b) | članak 2. točka (b) drugi podstavak, točka (ii) |
| članak 2. stavak 2. točka (c) | članak 2. točka (b) drugi podstavak, točka (iii) |
| članak 3. | članak 3. |
| članak 3a | članak 4. |
| članak 4. | članak 5. |
| članak 5. | članak 6. |
| članak 5a stavak 1. | članak 8. stavak 1. |
| članak 5a stavak 2. prvi podstavak, uvodna rečenica | članak 8. stavak 2. prvi podstavak |
| članak 5a stavak 2. prvi podstavak, točka (i) | članak 8. stavak 2. prvi podstavak |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, uvodna rečenica | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, uvodna rečenica |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, točka (ii) | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, točka (a) |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, točka (iii) | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, točka (b) |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, točka (iv) | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, točka (c) |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, točka (v) | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, točka (d) |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, točka (vi) | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, točka (e) |
| članak 5a stavak 2. drugi podstavak, točka (vii) | članak 8. stavak 3. prvi podstavak, točka (f) |
| članak 5a stavak 3. prvi podstavak | članak 8. stavak 4. prvi podstavak |
| članak 5a stavak 3. drugi podstavak, prva rečenica | članak 8. stavak 4. drugi podstavak |
| članak 5a stavak 3. drugi podstavak, druga rečenica | članak 8. stavak 3. drugi podstavak, prva rečenic |
| članak 5a stavak 3. drugi podstavak, treća rečenica | članak 8. stavak 3. drugi podstavak, druga rečenica |
| članak 5a stavak 3. drugi podstavak, posljednja rečenica | članak 8. stavak 2. drugi podstavak |
| članak 5a stavak 3. treći podstavak | članak 8. stavak 4. treći podstavak |
| članak 5a stavak 4. prvi podstavak | članak 8. stavak 5. prvi podstavak |
| članak 5a stavak 4. drugi podstavak | članak 8. stavak 5. drugi podstavak |
| članak 5a stavak 4. treći podstavak | članak 8. stavak 6. |
| članak 5a stavak 5. | — |
| članak 5a stavak 6. | članak 8. stavak 7. |
| članak 6. stavak 1. | članak 7. prvi stavak |
| članak 6. stavak 2. | članak 7. drugi stavak |
| članak 7. | članak 9. |
| članak 8. | — |
| — | članak 10. |
| — | članak 11. |
| članak 9. | članak 12. |
| — | Prilog I. |
| — | Prilog II. |

III.

Dopuštenost financijskih transfera javnim poduzetnicima ocjenjuje se sukladno
člancima 3. i 4. Zakona o državnim potporama i članku 9. Uredbe o državnim
potporama temeljem materijalnih pravila iz točke I. ove Odluke sadržanih u
tekstu akata iz točke II. ove Odluke.

IV.

Ova Odluka stupa na snagu danom objave u »Narodnim novinama«.

Klasa: 421-01/08-01/10
Urbroj: 5030120-08-1
Zagreb, 15. svibnja 2008.

Predsjednik
**dr. sc. Ivo Sanader**, v. r.

Odluka, NN 58/2008-1955
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)