## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-279/1998. od 9. listopada 1998. i Izdvojeno mišljenje

### NN 134/1998 (14.10.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-279/1998. od 9. listopada 1998. i Izdvojeno mišljenje

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Nikola Filipović, dr. Velimir Belajec,
Ante Jelavić-Mitrović, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući u predmetu ustavne tužbe "Feral-Tribune-a"
d.o.o. iz Splita i Viktora Ivančića iz Splita, Šetalište Bačvice 10, zastupanih
po Vesni Alaburić, odvjetnici iz Zagreba, radi zaštite ustavnih prava,
na sjednici održanoj dana 9. listopada 1998. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

I. Usvaja se ustavna tužba, te se ukidaju:

- rješenje Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske broj: G-369/98
od 23. veljače 1998. godine

- rješenje Prekršajnog suda u Splitu broj: 7-3-1/98 od 29. siječnja
1998. godine.

II. Predmet se vraća Prekršajnom sudu u Splitu radi ponovnog suđenja.

III. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Podnositelji su podnijeli ovom Sudu pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
kojom osporavaju rješenje Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske broj:
G-369/98 od 23. veljače 1998. godine, kojim je odbijena žalba i potvrđeno
rješenje o prekršaju Prekršajnog suda u Splitu broj: 7-3-1/98 od 29. siječnja
1998. godine. Prvostupanjskim su rješenjem podnositelji ustavne tužbe,
u svojstvu nakladnika odnosno odgovorne osobe u nakladniku, oglašeni krivima
i novčano kažnjeni temeljem odredbe čl. 42. stavka 1. točke 3. i stavka
2. istog članka Zakona o javnom priopćavanju ("Narodne novine", broj 83/96,
nastavno: ZJP), zbog toga što su povrijedili propis čl. 17. stavka 1. istog
Zakona i to tako što su "…dana 10. ožujka 1997. godine u Splitu, na naslovnici
tiskovine "Feral Tribune" broj broj: 599, objavili sliku kojoj u nadnaslovu
stoji: "Tomislav Merčep ekskluzivno za Feral", a nakon toga u naslovu:
"Zašto sam se ispišao iz HDZ-a", uz što je prikazan goli muškarac sa spolovilom
u prvom planu iz kojeg teče urin i koja je slika bestidna, skaradna i izaziva
osjećaj gađenja, te time promicali tiskovinu sa naslovnicom pornografskog
sadržaja."

Podnositelji smatraju da osporavano drugostupanjsko rješenje nije utemeljeno
na zakonu i da je došlo do povrede ustavne vrednote vladavine prava (čl.
3. Ustava Republike Hrvatske), prava na jednakost svih pred zakonom (čl.
14. stavak 2. Ustava), jamstva o ograničavanju sloboda i prava samo zakonom
i samo u cilju zaštite sloboda i prava drugih ljudi, pravnog poretka, javnog
morala i zdravlja (čl. 16. Ustava), kao i prava na slobodu mišljenja i
izražavanja misli (čl. 38. stavak 1. Ustava).

Predlažu stoga ukidanje osporavanog rješenja, kao i donošenje rješenja
o privremenoj odgodi izvršenja osporavanog rješenja, obrazlažući to velikom
materijalnom štetom koja će u slučaju izvršenja prekršajne sankcije za
njih nastati.

U ustavnoj tužbi podnositelji navode u bitnome, da nezakonitost osporavanog
rješenja (pa stoga i onog prvostupanjskog) proizlazi iz činjenice da biće
prekršaja koji im je stavljen na teret nije ostvareno niti u jednom segmentu
- niti glede prekršajne radnje (osuđeni su zbog promidžbe počinjene objavljivanjem,
a zakonska zabrana se odnosi na promicanje i javno izlaganje - objavljivanje
nije promidžba; promidžba je marketinška djelatnost, a objavljivanje i
izdavanje spadaju u izdavačku djelatnost), niti glede odgovorne osobe (glavni
je urednik odgovoran za objavljivanje informacija, a ne odlučuje o prodaji
i promociji), niti glede objekta prekršajne radnje (sud ne razlikuje sadržaj
naslovnice od sadržaja tiskovine, svojim obrazloženjem predbacuje podnositeljima
njihovu političku orijentaciju, a osim toga inkriminirana naslovnica uopće
nema pornografski sadržaj, jer se slika koja je na njoj prikazana ni po
čemu ne može uklopiti u poznate definicije pornografskog i zapravo predstavlja
političku poruku izraženu u tiskovini satiričnog karaktera).

Ustavna tužba je osnovana.

U tijeku ustavnosudskog postupka, na temelju analize dokumentacije u
spisu predmeta, relevantnih zakonskih odredaba, te navoda i razloga ustavne
tužbe utvrđeno je slijedeće:

Članak 17. ZJP glasi: "(1) Zabranjena je promidžba i javno izlaganje
tiskovina s naslovnicama pornografskog sadržaja. (3) Zabrana iz stavka
1. ovog članka ne odnosi se na prodaju u posebnim prodavaonicama."

Članak 42. stavak 1. točka 3. ZJP glasi: "Novčanom kaznom od 10000 do
400000 kuna kaznit će se za prekršaj: (t. 3.) nakladnik koji promiče tiskovinu
s naslovnicom pornografskog sadržaja, te fizička ili pravna osoba koja
javno izloži tiskovinu s naslovnicom pornografskog sadržaja." Stavak 2.
istog članka glasi: "Za prekršaj iz stavka 1. ovog članka kaznit će se
novčanom kaznom od 3000 do 8000 kuna odgovorna osoba u pravnoj osobi."

Razmatrajući konkretan slučaj prije svega sa aspekta objekta prekršajne
radnje, ovaj je Sud utvrdio da su zakonitost osporavanih rješenja odnosno
ustavne vrednote i prava na koja podnositelji ukazuju dovedeni u pitanje
konstatacijom prekršajnih sudova da se u konkretnom slučaju nedvojbeno
radi o pornografskom sadržaju. Ovi su sudovi naime, našli osnovanim zahtjev
za pokretanje prekršajnog postupka u tolikoj mjeri, da su izrekom prvostupanjskog
rješenja (a drugostupanjsko rješenje je s tim suglasno) obuhvaćeni ne samo
elementi zahtjeva kojima je sud vezan, a to su činjenični opis i pravna
kvalifikacija djela, već i vrijednosni sud podnositelja tog zahtjeva, koji
smatra da je inkriminirana slika "bestidna, skaradna i izaziva osjećaj
gađenja". Takvo se stajalište u osporavanim rješenjima obrazlaže na način
da se tvrdi da upravo takve osjećaje slika izaziva kod "velike većine građana"
i da je "uočen revolt i ogorčenje velikog broja građana objavljivanjem
ovakve naslovnice". Opisano se raspoloženje građana u odnosu na inkriminiranu
naslovnicu proglašava notornom činjenicom koju kao takvu nije potrebno
dokazivati, jer se radi o reakciji imanentnoj hrvatskom narodu kao narodu
izrazito srednjeeuropskog i katoličkog kulturnog i moralnog određenja.

Pornografski sadržaj naslovnice jest bitni element bića prekršaja koji
je podnositeljima stavljen na teret i stoga je njegovo postojanje ili nepostojanje
sud u prekršajnom postupku dužan utvrditi. Kod činjenice da se radi o kategoriji
izrazito podložnoj subjektivnim prosudbama, neprihvatljivo je da sudovi
određenu prosudbu proglase općeprihvaćenom, a još manje notornom činjenicom,
i to na paušalan način, a pozivajući se pri tom na ovlasti suca da dokaze
ocjenjuje po slobodnom uvjerenju.

Uza sve teškoće, moguće je i nužno da se sud pridržava izvjesnih objektivnih
odrednica (osim europske i katoličke orijentiranosti hrvatskog naroda,
koje se ipak s aspekta suđenja u prekršajnom postupku ukazuju kao preširoke
i preopćenite), a koje se mogu iznaći u konkretnom slučaju, kao i u drugim
sličnim slučajevima. Tako kao orijentacijske točke mogu poslužiti slijedeće
odrednice: namjena pornografije jest zadovoljenje nekog seksualnog interesa,
njezin je pojavni oblik eksplicitno pokazivanje nekog seksualnog ponašanja
na nizak, uvredljiv ili ponižavajući način, a karakteristično je da je
lišena i svake političke, umjetničke ili znanstvene vrijednosti i poruke.

Pri tome valja naglasiti stajalište ovog Suda kako karakter, namjena
i orijentacija određene tiskovine u načelu ne može predstavljati alibi,
odnosno okolnost koja bi ekskulpirala od odgovornosti za promicanje pornografije.

Međutim, to onda kada se zaista nedvojbeno radi o pornografiji, odnosno
kada je namjera ili postignuti efekt onog što se prikazuje - poticanje
seksualnog nagona eksplicitnim pokazivanjem nekog seksualnog ponašanja.

U tom smislu ovaj Sud stoji na stajalištu da se u konkretnom slučaju
ne radi o pornografiji odnosno pornografskom sadržaju novinske naslovnice.
Naime, prikaz golog muškog tijela pri uriniranju teško se može smatrati
prikazom seksualnog ponašanja i pripisati mu seksualno-stimulativni efekt,
čak i u okolnostima kada se ne bi radilo o fotomontaži lica poznate ličnosti.
Osim toga valja imati u vidu i činjenicu da ovakve fotomontaže primarno
privlače pažnju upravo zbog svima poznatih osoba koje se prikazuju, a tek
sekundarno zbog načina (usmjerenog u pravilu na ismijavanje) na koji se
prikazuju. Isto tako valja napomenuti da se, pored činjenice postojanja
svih zamislivih i svakom prosječnom čovjeku dostupnih medija koji zaista
na najeksplicitnije načine prikazuju seksualno ponašanje i stimulirati
seksualni nagon, očigledno ukazuje neutemeljenim sliku o kojoj je u konkretnom
slučaju riječ ocijeniti pornografskom, unatoč činjenici da jest krajnje
neukusna i moguće subjektivno uvredljiva. Upravo stoga prikazanoj osobi,
ako smatra da ima određena prava i stoji na raspolaganju mehanizam pravne
zaštite radi postizanja moralne i materijalne satisfakcije, a valja također
imati u vidu i to da nečije svojstvo javne ličnosti i činjenica aktivnog
sudjelovanja u političkim zbivanjima neizbježno donosi sa sobom izvjesno
pomicanje granica tolerancije u odnosu na medijski tretman.

Donositelji osporavanih odluka međutim, ovim se aspektima i okolnostima
uopće nisu bavili, pa stoga ovaj Sud smatra da grubo kršenje zakona, a
time i povreda ustavnih prava, proizlazi iz činjenice da su sudovi propustili
primijeniti odredbe Zakona o prekršajima ("Narodne novine", broj 2/73,
5/73, 21/74, 8/80, 25/84, 52/87, 27/88, 43/89, 8/90, 41/90, 91/92 i 33/95),
i to osobito one iz čl. 45. stavka 1., prema kojoj je tijelo koje vodi
prekršajni postupak dužno istinito i potpuno utvrditi sve činjenice značajne
za donošenje zakonite i pravilne odluke i to s jednakom pažnjom one koje
terete okrivljenog i one koje mu idu u prilog. Ovaj je propust uzrokom
daljnjih nezakonitosti, jer je takvim postupanjem došlo do situacije koja
ukazuje na pogrešnu primjenu prava. Naime, činjenični se opis djela u segmentu
koji se tiču objekta prekršajne radnje, a na temelju postupka provedenog
na način kako je to u konkretnom slučaju učinjeno, nije mogao cjelovito
podvesti pod propis na temelju kojeg su podnositelji ustavne tužbe kažnjeni,
odnosno ne predstavlja inkriminirani prekršaj iz članka 42. ZJP, pa se
nije niti mogla izreći prekršajna sankcija.

Stajalište je ovog Suda da u kontekstu prekršajne radnje i prekršajne
odgovornosti pravne osobe i odgovorne osobe unutar pravne osobe, na što
podnositelji također ukazuju, navodi ustavne tužbe nisu utemeljeni i da
u tom pravcu nezakonitost osporavanih rješenja ne postoji.

Naime, glede prekršajne radnje koja je odredbom ZJP definirana kao promicanje,
ukazuje se neutemeljenom tvrdnja podnositelja ustavne tužbe da je djelatnost
promidžbe isto što i ekonomska promidžba u marketinškom smislu, jer se
ne radi o bilo kojem proizvodu, već o javnom glasilu, tiskovini, u čijoj
promidžbi vrijede druga načela. Tiskovini izloženoj na stotinama prodajnih
mjesta u pravilu nije nužna (iako je moguća) reklama putem drugih medija,
jer je tiskovina sama po sebi medij. Osobito to vrijedi za naslovnicu čijim
se sadržajem može utjecati na svakoga, pa i onoga tko se neće upoznati
sa sadržajem tiskovine u cjelini. Stoga, budući da je imanentno prirodi
tiskovine (javnog glasila) da bude rasparčavano, da učini nešto dostupnim
javnosti, promidžbu tiskovine moguće je izvršiti i tiskanjem i izlaganjem
i objavljivanjem.

Glede navoda ustavne tužbe da je prekršajna sankcija izrečena osobi
koja po Zakonu nije predviđena kao subjekt prekršajne odgovornosti za predmetni
prekršaj (jer je za promidžbu tiskovine zadužen direktor društva, a ne
glavni urednik), valja navesti da ZJP u čl. 2. stavku 11. i 12. definira
nakladnika kao fizičku ili pravnu osobu koja izdaje javno glasilo odnosno
tisak. Glavni urednik određen je člankom 14. stavkom 2. i 3. istog Zakona
kao osoba odgovorna za objavljene informacije, uključujući i uredničku
obradu informacije. Imajući u vidu rečeno, kao i izneseno stajalište o
tome da se tiskovinu može promicati i izdavanjem i objavljivanjem, u konkretnom
su slučaju prekršajnom odgovornošću obuhvaćene upravo osobe čiju odgovornost
Zakon predviđa.

Međutim, pored svega navedenog, valja reći i to da ovaj Sud upućuje
(iako podnositelji ustavne tužbe to nisu apostrofirali), da na zakonitost
donesenih rješenja može utjecati i činjenica dvojbene legitimacije podnositelja
prijedloga za pokretanje prekršajnog postupka u konkretnom slučaju, odnosno
okolnost da se kao podnositelj prijedloga pojavljuje tijelo koje nije zakonom
u tom pravcu ovlašteno, a da pri tom prekršajni sudovi na tu okolnost nisu
ni na koji način reagirali.

Naime, prema odredbi čl. 83. Zakona o prekršajima, prekršajni se postupak
pokreće po zahtjevu nadležnog tijela ili oštećenoga. Nadležna tijela su
tijela uprave u čiju nadležnost spada neposredno izvršavanje ili nadzor
nad izvršavanjem propisa kojima su predviđeni prekršaji, tijela policije,
ovlašteni inspektori, javni tužitelji i druga tijela i organizacije koja
imaju javna ovlaštenja. Ako ta tijela ne pokrenu postupak, to mogu učiniti
tijela višeg stupnja u čiju nadležnost spada nadzor nad izvršenjem određenog
propisa.

Slijedom izloženog, ovaj je Sud utvrdio da je u konkretnom slučaju došlo
do povrede ustavnih prava i vrednota na koje podnositelji ukazuju u svojoj
ustavnoj tužbi, pa je na temelju odredaba čl. 59., 60. i 62. stavaka 2.
i 3. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj
29/94), te čl. 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 13/91), donio odluku kao u izreci.

Prijedlog podnositelja za donošenje rješenja o privremenoj odgodi izvršenja
osporavanih odluka nije razmatran, jer je donesena meritorna odluka.

Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji se na odredbi čl. 20. stavka
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91).

Broj: U-III-279/1998
Zagreb, 9. listopada 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

### **IZDVOJENO MIŠLJENJE**

**na predmet U-III-279/1998 od 9. listopada 1998.
Ustavna tužba "Feral Tribune-a" i Viktora Ivančića iz Splita**

Tužiteljima nisu povrijeđena ustavna prava na koja se pozivaju, jer
je iz teksta pornografske fotomontaže razvidno da se radi o političkom
pamfletu s pozivom na mržnju i nesnošljivost prema dijelu građana.

To je zabranjeno i kažnjivo po članku 39. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga glasujem protiv odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske da se
ukinu rješidbe prekršajnih sudova.

Sudac
**Ante Jelavić Mitrović,** v. r.

Odluka, NN 134/1998-1625