## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2874/2002 od 26. ožujka 2003.

### NN 59/2003 (9.4.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2874/2002 od 26. ožujka 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

730

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
vođenom u povodu ustavne tužbe A. M. iz S., na sjednici Vijeća održanoj dana
26. ožujka 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Splitu dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: II P-1462/78 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6)
mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe A. M. iz S., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 10.000,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni
tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 29. studenoga 2002.
godine ustavnu tužbu protiv Općinskog suda u Splitu zbog nedonošenja sudske
odluke u razumnom roku.

U obrazloženju ustavne tužbe podnositelj navodi da je
nadležni sud propustio odlučiti o njegovim pravima i obvezama u razum­nom roku,
odnosno ističe povredu odredbe članka 29. stav­ka 1. Ustava Republike Hrvatske.

U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da je ostavinska
rasprava nakon smrti njegovog oca održana 1978. godine te da je rješenjem suda
upućen u parnicu. Nadalje, da je od trenutka pokretanja konkretne parnice prošlo
23 godine, a da se parnica vodi još uvijek pred prvostupanjskim sudom. Ističe
da je rođen 1928. godine i da je teški bolesnik te da mu je zbog toga neophodna
mogućnost raspolaganja imovinom koja je predmet spora.

2. Prema odredbi članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela nije u razumnom roku odlučio sud ili u slučaju kad se
osporenim pojedi­načnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno je
razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne tužbe
mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

Stavcima
2. i 3. članka 63. Ustavnog zakona ustanovljena je obveza Ustavnog suda da, u
slučaju kada usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku, nadležnom
tijelu istodobno odredi rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti
o pravima i obvezama podnositelja, kao i da Ustavni sud odredi primjerenu
naknadu podnositelju zbog povrede ustavnog prava, na teret državnog proračuna.

*ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK*

3.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, iz preslika prvostupnjskog spisa, utvrdio sljedeće činjenice
koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamče­nog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana
3. svibnja 1978. godine pokrenut je parnični spor tužbom N. M. radi utvrđivanja
prava na nužni dio. Tuženi su bili A. M., M. M. i O. Z. M.;

– rješenjem
Okružnog suda u Splitu određen je Općinski sud u Splitu kao stvarno nadležan
sud, jer je predsjednik Općinskog suda u Starom Gradu na Hvaru, kao jedini
sudac tog suda, izuzet od postupanja u konkretnom predmetu;

– dana
5. ožujka 1979. godine održano je ročište, na kojem je udovoljeno punomoćniku
tužitelja da mu se da rok od 15 dana radi izjašnjenja na navode odgovora na tužbu,
tužitelj je pozvan da u roku od 8 dana dostavi uredne adrese predloženih
svjedoka, te je odlučeno da će se zatražiti spisi predloženi u tužbi;

–
pismom od 7. ožujka 1979. godine sutkinja M. R. je zatražila spis Općinskog
suda u Starom Gradu, broj: O-161/73;

– dana
26. ožujka 1979. godine Općinski sud Stari Grad na Hvaru je poslao traženi
spis;

–
pismom od 19. rujna 1979. godine sutkinja R. je zamolila Općinski sud Stari
Grad da sasluša svjedoka V. B. iz Hvara, zbog zdravstvenih razloga;

–
pismom od 2. listopada 1979. godine sudac I. iz Općinskog suda Stari Grad je
odgovorio da ne može udovoljiti zamolbi jer da je tražio izuzeće u predmetu;

–
pismom od 8. listopada 1979. godine sutkinja je ponovila zamolbu upućenu Općinskom
sudu Stari Grad radi saslušanja navedenog svjedoka;

– dana
9. studenoga 1979. godine dostavljen je zapisnik o saslušanju svjedoka V. B.;

– dana 21. siječnja 1980. godine zaprimljen je
podnesak tužitelja u kojem je dao odgovore na navode tuženika;

– dana 8. veljače 1980. godine održano je ročište, na
kojem je donijeto rješenje kojim je tužitelj pozvan da u roku od 15 dana uredi
tužbeni zahtjev, a tuženi da dostave adrese svjedoka;

– podneskom od 3. ožujka 1980. godine tužitelj je
uredio tužbeni zahtjev;

– dana 24. ožujka 1980. godine održano je ročište;

– sljedeće ročište održano je 22. travnja 1980.
godine;

– tuženi su dostavili podnesak dana 21. travnja 1980.
godine;

– sljedeće ročište je održano dana 23. svibnja 1980.
godine; predložena je daljnja odgoda ročišta radi eventualne nagodbe stranaka;

– tužitelj je sljedeći podnesak uputio sudu dana 12.
siječnja 1981. godine;

– dana 16. siječnja 1981. godine zakazano je ročište,
na ko­jem je rasprava odgođena za 19. veljače 1981. godine;

– 19.
veljače 1981. godine održano je ročište;

– ročište
je održano 18. svibnja 1981. godine;

– ročište
je održano 12. lipnja 1981. godine;

–
pismom od 7. siječnja 1982. godine sutkinja R. uputila je zamolbu Općinskom
sudu Stari Grad radi saslušavanja III.-tužene;

–
pismom od 7. siječnja 1982. godine sutkinja R. uputila je zamolbu za saslušavanje
svjedoka Općinskom sudu Korčula;

– dana
10. veljače 1982. godine Općinski sud u Starom Gradu dostavio je zapisnike o
saslušavanju svjedoka;

– ročište
je održano 4. rujna 1987. godine; izmijenjen je sastav vijeća, sutkinja G. A.;

– ročište
je održano 1. veljače 1988. godine;

– dana
18. ožujka 1988. godine učinjen je uviđaj na licu mjesta;

– dana
11. svibnja 1988. godine održano je ročište; tuženiku je naloženo da u roku od
15 dana dostavi svu potrebnu dokumentaciju;

–
pismom sutkinje G. tuženi je dana 17. listopada 1988. godine pozvan da dostavi
dokumentaciju;

– ročište
je održano 8. prosinca 1988. godine, naređeno je tužitelju da uredi tužbeni
zahtjev;

–
podneskom od 16. prosinca 1988. godine tužitelj je uredio tužbeni zahtjev;

– ročište
je održano 16. veljače 1989. godine; novo će se zakazati nakon konzultacije s
vještakom koji bi trebao procijeniti imovinu koja je u sporu;

– ročište
je zakazano za 12. listopada 1989. godine, na kojem je tužitelju naređeno da
uredi tužbeni zahtjev; tuženi su priopćili da je III.-tužena umrla dana 27.
svibnja 1989. godine;

–
podneskom od 8. siječnja 1990. godine tužitelj je izvijestio sud da je
ostavinski postupak iza III.- tužene okončan, a da će tužbeni zahtjev tužitelj
naknadno urediti;

–
podneskom od 23. siječnja 1990. godine tužitelj je uredio tužbeni zahtjev;

– rješenjem
od 18. travnja 1990. godine Općinski sud u Splitu riješio je da se rasprava
zakazana za 26. travnja 1990. godine neće održati zbog bolesti raspravnog suca;

– podneskom od 31. listopada 1990. godine tužitelj je
zamolio sud dodjeljivanje predmeta drugom sucu, jer je predsjednica vijeća duže
bolesna, a spor traje 12 godina;

– rješenjem predsjednika Općinskog suda u Splitu od
2. studenoga 1990. godine određeno je da se predmet dodijeli drugom sucu;

– ročište zakazano za 20. ožujka 1991. godine, odgođeno
je za 14. svibnja 1991. godine;

– ročište je održano 14. svibnja 1991. godine;
izmijenjen je predsjednik vijeća, sutkinja je sada M. P.;

– ročište je održano 11. srpnja 1991. godine;

– ročište 10. listopada 1991. godine odgođeno je na
zahtjev tuženika koji zbog situacije u državi nisu stupili u kontakt s punomoćnikom
u Dubrovniku;

– ročište
od 21. studenoga 1991. godine odgođeno je zbog stanja u državi, na zamolbu tuženika;

– nakon
mnogobrojnih zamolbi Općinskog suda Stari Grad, Općinski sud u Splitu učinio je
službenu bilješku dana 6. prosinca 1991. godine i vratio ostavinski spis;

–
podneskom od 14. veljače 1992. godine tužitelj je tražio zakazivanje rasprave;

– ročište
je održano 23. ožujka 1992. godine;

– 10.
travnja 1992. godine tuženi, podnositelj ustavne tužbe, je dostavio preslike
traženih dokumenata;

– ročište
je održano 30. travnja 1992. godine;

– ročište
od 27. svibnja 1992. godine odgođeno zbog nestanka električne energije;

– ročište
održano 24. lipnja 1992. godine; zaključeno ras­prav­ljanje;

– rješenjem
Općinskog suda u Splitu od 24. lipnja 1992. godine preotvoreno je raspravljanje
radi dopune činjeničnog stanja i to vještačenjem;

– ročište
održano 18. studenoga 1997. godine: izmjena suca i sastava vijeća;

– ročište
održano 9. siječnja 1998. godine; stranke izjavile da će pokušati spor riješiti
mirnim putem;

– pismom od 9. siječnja 1998. godine sutkinja A. R.
zatražila ostavinski spis iza pok. M. M., od Općinskog suda u Starom Gradu;

– ostavinski spis dostavljen 22. siječnja 1998.
godine;

– ročište održano 13. ožujka 1998. godine;

– ročište održano 8. svibnja 1998. godine;

– Općinski sud u Splitu je dana 8. svibnja 1998.
godine donio djelomičnu presudu;

– dana 9. srpnja 1999. godine održano je ročište; tužitelju
je dan rok od 30 dana da uredi tužbeni zahtjev;

– ročište je održano 12. studenoga 1999. godine;

– sljedeće ročište je održano 8. veljače 2001.
godine;

– ročište je održano 27. travnja 2001.; pa 30.
kolovoza 2001., 9. studenoga 2001. i 29. studenoga 2001. godine;

– podneskom od 4. prosinca 2001. godine sutkinja R.
tražila je z.k. izvadak od Općinskog suda u Starom Gradu; potom je više puta požurivala
dostavu tog z.k. izvatka;

– z.k. izvadak učinjen je 20. svibnja 2002. godine;

– ročište zakazano za 2. listopada 2002. godine odgođeno
je jer je tužitelj molio kratki rok radi pregleda pristiglih izvadaka;

– ročište od 28. studenoga 2002. godine odgođeno je
jer su tuženici tražili rok za očitovanje;

– na ročištu 13. veljače 2003. godine spis broj:
II-P-142/03 pripojen je spisu broj: II-P-1462/78 te se vode pod jedinstvenim
brojem: II-P-1462/78, ročiše je odgođeno, a sljedeće je zakazano za 12. ožujka
2003. godine.

Provjerom u sudskoj referadi nadležne sutkinje
dobiven je podatak da je sljedeće ročište zakazano za 3. travnja 2003. godine.

*OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U SPLITU*

4. Na
temelju članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio je dana 29.
siječnja 2003. godine od Općinskog suda u Splitu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe u roku od 8 dana od dana primitka zahtjeva.

Pismom zaprimljenim u Ustavnom sudu dana 24. veljače
2003. godine predsjednik Općinskog suda u Splitu je odgovorio na upit Ustavnog
suda.

U pismu je naveden slijed radnji od trenutka podnošenja
tužbe Općinskom sudu u Splitu te su navedena održana ročišta. Predsjednik suda
ne obrazlaže zašto od dana 24. lipnja 1992. godine kada je donijeto
izvanraspravno rješenje o preotvaranju glavne rasprave, pa do 18. studenoga
1997. godine kada je sutkinja R. zakazala ročište, sud nije poduzimao nikakve
radnje u predmetu. U pismu se napominje da svi dosadašnji suci u predmetu više
nisu u sudbenoj vlasti. Zaključuje da je, kod navedenih utvrđenja i uz činjenicu
da je održan veliki broj ročišta u predmetu te da je donijeta djelomična
presuda, razvidno da je na predmetu rađeno kontinuirano. Ustavnu tužbu smatra
neosnovanom.

*PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK*

5.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«,
broj 41/01 – pročišćeni tekst), propisano je sljedeće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«

Odredbom
članka 63. Ustavnog zakona propisano je slje­deće:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba je osnovana.*

6.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe podnositelja i dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u
Splitu, Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

6.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 3. svibnja 1978. godine, podnošenjem tužbe Općinskom
sudu u Splitu. Budući da je ustavna tužba podnesena dana 29. studenoga 2002.
godine, a do tog dana sudski postupak u prvom stupnju nije bio okončan, Ustavni
sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe prvostupanjski postupak
pred Općinskim sudom u Splitu trajao ukupno 24 (dvadeset četiri) godine, 6 (šest)
mjeseci i 26 (dva­deset­ šest) dana.

Tijekom tog razdoblja nadležni prvostupanjski sud
zakazao je 38 ročišta za glavnu raspravu počevši od 5. ožujka 1979. godine do
ročišta održanog 13. veljače 2003. godine, a potom je sljedeće ročište zakazano
za 12. ožujka 2003. godine.

Ustavni
sud napominje, međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Među­narodni
ugovori«, broj 18/97 i 6/99 - pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Zakon o
potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija)
čine, temeljem članka 134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
56/90), dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg
pravnog poretka Republike Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka
1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između
ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donošenje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997.). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga 2000.
godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti trajanja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine u pravilu ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo
ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. (to jest, od
dana stupanja na snagu Zakona o potvrđi­vanju Konvencije) do 29. studenoga
2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe podnositelja), što
ukupno iznosi 5 (pet) godina i 24 (dvadeset četiri) dana.

6.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud utvrđuje da je u predmetnom sporu Općinski
sud u Splitu zakazivao ročišta u razdoblju od podnošenja tužbe 1978. godine do
1992. godine kada je rasprava preotvorena. Međutim, i u tom razdoblju je tek na
poticaj tužitelja predmet dodijeljen drugom sucu jer je, čak i tužitelju, bilo
poznato da je raspravni sudac na duljem bolovanju, a do tada je spor trajao već
12 godina.

U razdoblju od 10. veljače 1982. godine do 4. rujna
1987. godine prvostupanjski sud nije učinio nikakvu radnju u predmetu. Potom je
na ročištu održanom 4. rujna 1987. godine izmijenjen sastav vijeća te je
predmet preuzela sutkinja A. G.

Nakon toga tužitelj je u više navrata morao uređivati
tužbeni zahtjev, a 27. svibnja 1989. godine tuženi su priopćili da je III.-tužena
umrla.

Od 24. lipnja 1992. godine kada je preotvorena
rasprava sud nije postupao u predmetu do ročišta 18. studenoga 1997. godine,
kada je ponovno izmijenjen sudac. Razlog toj neaktivnosti suda nije obrazložen
u pismu predsjednika Općinskog suda u Splitu. Dana 8. svibnja 1998. godine
donijeta je djelomična presuda, ali je potom odgođen veliki broj ročišta, uključujući
i posljednje održano prije podnošenja ustavne tužbe.

6.3.            PONAŠANJE
PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe je tuženik u parničnom postupku i Ustavni sud Republike Hrvatske
ne nalazi da je svojim pona­šanjem otežavao postupanje u konkretnom parničnom
postupku.

6.4. SLOŽENOST
SUDSKOG PREDMETA

Dosadašnji
tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u konkretnom slučaju radi o složenoj
sudskoj stvari.

Mjerila
prema kojima se ocjenjuje složenost sudskog predmeta, u konkretnom predmetu,
koji se od 1978. godine neprekidno nalazi u postupku pred sudom prvog stupnja,
nisu zadovoljena. Naime, radi se o tužbi radi utvrđenja prava na nužni dio, a
vrijednost predmeta spora bila je tadašnjih 50.000,00 dinara. Svjedoci koje
nije bio u mogućnosti saslušati nadležni Općinski sud u Splitu, nalazili su se
na području općinskih sudova na Hvaru i na Korčuli, dakle, ne može se uzeti kao
eventualno opravdanje za iznimno dugo vođenje parničnog postupka.

6.5.            DRUGE
OKOLNOSTI OD UTJECAJA
NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U svezi
navoda predsjednika Općinskog suda u Splitu da je održan veliki broj ročišta te
da svi dosadašnji suci u predmetu više nisu u sudbenoj vlasti, Ustavni sud utvrđuje
da takav tijek provođenja postupka ne opravdava njegovu iznimnu dugotrajnost.

Okolnost da je u konkretnom slučaju održan toliki
broj ročišta te upućivane zamolbe o saslušanju svjedoka putem Općin­skog suda u
Starom Gradu na Hvaru te traženi podaci od toga suda u više navrata, ne ukazuje
na neaktivnost suda u tom razdoblju, već na sporost i neučinkovitost suda.

Potpuna neaktivnost suda postojala je u razdobljima
od 10. veljače 1982. godine do 4. rujna 1987. godine te od 24. lipnja 1992.
godine do 18. studenoga 1997. godine. Dakle, u dva navrata sud nije postupao po
5 godina, ukupno 10 godina u jednom parničnom postupku, koji traje, do sada 24
godine, prvostupanjski sud nije činio ništa.

Dakle, dugotrajnost konkretnog parničnog postupka, u
cjelokupnom trajanju od 24 godine, ukazuje na potrebu da se istakne i iznimno
dugo trajanje postupka i prije 1997. godine. Međutim, niti nakon 1997. godine,
odnosno unutar pravno relevantnog razdoblja za ocijenu razumnog roka glede
trajanja postupka, sud nije postupao učinkovito niti je postupak dovršio.

7. Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je
nerazumno dugim nepostupanjem Općinskog suda u Splitu povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom
1. Ustava Republike Hrvatske.

8. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
te posebno vrijeme potpune neaktivnosti suda prvog stupnja u konkretnom sudskom
predmetu, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke, čime se na najdjelotvorniji
način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

9. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri
utvrđivanju visine naknade temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Na
visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i okolnost da je podnositelj u životnoj
dobi od 75 godina te da je, kako navodi u ustavnoj tužbi, lošeg zdravstvenog
stanja. Naime, odluka o nekretninama o kojima se radi u postupku nasljeđivanja
prije 24 godine kada je postupak pokrenut, neovisno o ishodu postupka, sigurno
bi imala kvalitativno drukčiji značaj za podnositelja da je donijeta u razumnom
roku.

10. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2874/2002
Zagreb, 26. ožujka 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 59/2003-730