## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1861/2000 od 23. ožujka 2001.

### NN 29/2001 (4.4.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1861/2000 od 23. ožujka 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

522

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu dopredsjednik Suda Jasna Omejec, kao predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan Mrko­njić, Vice Vukojević i Milan
Vuković, kao članovi Vijeća, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe Ž. S. iz
S. I. Ž., koje­g zastupa I. F., odvjetnik iz Z., na sjednici Vijeća održanoj
23. ožujka 2001., jednoglasno je donio s­ljedeću

## ODLUKU

I. Usvaja se ustavna tužba te se ukidaju:

– presuda Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-1388/2000-4 od 21. lip­nja 2000. i

– rješe­nje
Ministarstva financija Republike Hrvatske, klasa: UP/I-112-01/99-01/56, urbroj:
513-10-01/5-99-10 od 21. prosinca 1999.

II. Predmet se vraća Ministarstvu financija Republike Hrvat­ske na
ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

```

```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude
Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-1388/2000-4 od 21. lip­nja 2000. i
rješe­nja Ministarstva financija Republike Hrvatske, klasa:
UP/I-112-01/99-01/56, urbroj: 513-10-01/5-99-10 od 21. prosinca 1999.

2. Osporenom presudom Upravnog suda od 21. lip­nja
2000. odbijena je tužba podnosite­lja ustavne tužbe protiv osporenog rješe­nja
Ministarstva financija od 21. prosinca 1999. kojim je odbijen ­nje­gov prigovor
protiv rješe­nja Ministarstva financija, Financijske policije, klasa:
UP/I-112-01/99-01/56, urbroj: 513-10-01/5-99-2 od 2. studenoga 1999. i
potvrđeno je to rješe­nje.

Rješe­njem od 2. studenoga 1999. podnosite­lj
je razriješen dužnosti inspektora Financijske policije I. vrste zva­nja i
prestala mu je 1. studenoga 1999. služba u Ministarstvu financija –
Financijskoj policiji, jer je protekao rok u kojem je bio dužan položiti
državni stručni ispit.

3. U dopuštenoj i pravodobnoj ustavnoj tužbi
podnosite­lj navodi da je rješe­njem od 30. listopada 1998. postav­ljen u zva­nje
inspektora Financijske policije I. vrste zva­nja u Ministarstvu financija,
Financijskoj policiji, postaji Financijske policije za Z. Ž. i G. Z., s obvezom
da u roku od godine dana od dana postav­lje­nja položi državni stručni ispit,
jer će mu u protivnom prestati državna služba istekom pos­ljed­nje­g dana roka
za polaga­nje ispita, tj. 1. studenoga 1999.

Ukazuje da je dopisom Centralne službe od 12.
srp­nja 1999. zatražena prijava za polaga­nje državnog stručnog ispita, pa je i
on podnio prijavu koju je Centralna služba dostavila tadaš­njem Državnom
ravnate­ljstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu (sada Ministarstvo
pravosuđa, uprave i lokalne samouprave), od koje­ga je 23. rujna 1999. zaprimio
obavijest da će se ispit održati 16. listopada 1999. Ovdje posebno ističe da mu
je, dakle, rok za ispit utvrđen četrnaest dana prije isteka za ­nje­govo polaga­nje,
iako je ispit prijav­ljen tri mjeseca ranije.

Da­lje navodi da je 16. listopada pristupio
ispitu, no nije položio jedan dio Posebnog dijela ispita, pa mu je za taj
nepoloženi dio odmah određen novi rok za sredinu mjeseca studenoga 1999. te je
17. studenoga 1999. taj dio ispita i položio, a već je prije, 18. listopada
1999. podnio zamolbu Centralnoj službi za produ­lje­nje roka za polaga­nje,
koju zamolbu je podržao i načelnik Postaje Financijske policije za Z. Ž. i G.
Z. No, umjesto rješe­nja o zahtjevu za produ­lje­nje roka za polaga­nje ispita,
8. studenoga 1999. zaprima rješe­nje s nadnevkom 2. studenoga 1999., kojim je
razriješen dužnosti i prestala mu je služba.

Protiv rješe­nja o razrješe­nju i prestanku
službe od 2. studenoga 1999. podnosi prigovor, nakon če­ga, 11. studenoga 1999.
zaprima rješe­nje s nadnevkom 29. listopada 1999. kojim se odbija ­nje­gova zamolba
za produ­lje­nje roka za polaga­nje ispita, protiv tog rješe­nja podnosi
prigovor 26. studenoga 1999., da bi 14. siječ­nja 2000. u jednoj omotnici
primio tri rješe­nja, i to rješe­nje kojim se odbija ­nje­gov prigovor protiv
rješe­nja o razrješe­nju i prestanku službe, rješe­nje kojim se odbija ­nje­gov
prigovor protiv rješe­nja kojim je odbijen ­nje­gov zahtjev za produ­lje­nje
roka za polaga­nje ispita, i rješe­nje kojim se za razdob­lje od 1. studenoga
1998. do 31. kolovoza 1999. ocje­njuje ocjenom uspješan.

Podnosite­lj ukazuje i na odredbu članka 88.
stavka 2. Zakona o državnim službenicima i namještenicima i o plaćama nosite­lja
pravosudnih dužnosti (»Narodne novine«, br. 74/94, 86/94 i 7/95 – da­lje:
Zakon) prema kojoj se utvrđeni rok za polaga­nje ispita može iz opravdanih
razloga produžiti za tri mjeseca, pa ističe da je on pravodobno pristupio
ispitu te da nije mogao utjecati na određiva­nje termina ispita. Također iznosi
svoju prosudbu da polaga­nje ispita 16. listopada 1999. i nastavak polaga­nja
tog ispita 17. studenoga 1999., predstav­lja jedan jedinstveni ispit kojem je
on pravodobno pristupio, a ispit je završen 17. studenoga 1999.

Smatra da mu
državna služba nije mogla prestati prije 17. studenoga 1999., jer je on toga
dana ispit položio, a taj je dan kao pos­ljed­nji odredilo nadležno tijelo
državne uprave za ponovno polaga­nje jednog predmeta koji on nije položio prvi
puta.

Ponovno ukazuje na
či­njenicu da je rješe­nje kojim mu prestaje služba zaprimio prije rješe­nja
kojim je odlučeno o ­nje­govom zahtjevu za produže­nje roka za polaga­nje
ispita, čime smatra da je povrijeđena odredba o prethodnom pita­nju iz članka
144. stavka 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, br. 53/91 i
103/96).

Ukazuje i na
drukčiju praksu, kada je u istom tijelu državne uprave produžavan rok za polaga­nje
državnog stručnog ispita, a prilaže i dopis Pučkog pravobranite­lja upućen
Ministarstvu financija u kojem se upozorava na potrebu objektivnog preispitiva­nja
svih okolnosti u kojima je Ž. S. razriješen dužnosti inspektora Financijske
policije.

Smatra da su mu
osporavanim aktima povrijeđena ustavna prava iz članaka 19. i 54. Ustava, pa
predlaže usvojiti ustavnu tužbu i ukinuti osporavane akte.

4. *Ustavna
tužba je osnovana.*

Naime, prema odredbi
članka 88. stavka 3. prve rečenice Zakona, vježbenik koji ne položi najviše dva
predmeta, pristupa u roku od mjesec dana ponovnom polaga­nju tih predmeta.

Iz izričaja
navedene zakonske odredbe, Ustavni sud zak­ljučuje da ponovno polaga­nje jednog
ili najviše dva predmeta, zajedno s već položenim ostalim predmetima, predstav­ljaju
jedan ispit.

Stoga, ukoliko
kandidat u ponovnom pokušaju položi taj jedan, ili najviše dva predmeta, treba
smatrati da je on cijeli ispit položio u roku, što se prema stajalištu Suda ne
odnosi samo na vježbenike, već i na državne službenike iz članka 92. Zakona.

Pri izvođe­nju
navedenog zak­ljučka Ustavni sud nije zanemario či­njenice da je ispit prijav­ljen
u roku, da na određiva­nje dana ­nje­govog polaga­nja ne može utjecati ni
kandidat ni tijelo koje ga prijav­ljuje, kao što ne može utjecati ni na
određiva­nje dana u koji će se ponovno polagati dio ispita.

Na pravilnost takvog pravnog stajališta
ukazuje i odredba članka 88. stavka 3. druge rečenice Zakona, koja izrijekom
određuje da vježbenik koji ne položi tri ili više predmeta, ponav­lja
najkasnije u roku dva mjeseca cijeli ispit.

Zato u slučaju kad se traja­nje na vrijeme
prijav­ljenog ispita, makar i zbog či­njenice da iz jednog ili dva predmeta
kandidat u prvom pokušaju nije zadovo­ljio, produži i nakon isteka uvjetnog
roka od godine dana, treba smatrati da se radi o jedinstvenom ispitu koji je
položen u roku, naravno, ako kandidat u drugom pokušaju položi predmet koji u
prvom pokušaju nije položio.

5. Upravni sud u osporenoj presudi i
Ministarstvo financija u osporenom rješe­nju nisu uzeli u obzir ni jednu od
okolnosti navedenih pod točkom 4. ovog obrazlože­nja, već su svoje odluke
jednostavno i formalistički teme­ljili na či­njenici da podnosite­lj nije
cijeli državni stručni ispit položio do 1. studenoga 1999., zanemarivši da je u
to vrijeme ispit još bio u tijeku s određenim rokom za polaga­nje dijela ispita
iz jednog predmeta koji je podnosite­lj u određenom mu roku i položio, kao i da
podnosite­lj ni na koji način nije mogao utjecati na određiva­nje dana polaga­nja
ispita.

Na taj način
podnosite­lju je osporenim aktima povrijeđeno ustavno pravo na rad iz članka
54. stavka 1. Ustava, jer su odluke o prestanku ­nje­gove službe obrazložene na
način koji ne proizlazi iz primije­njenih propisa.

6. Ostale
okolnosti koje podnosite­lj navodi u ustavnoj tužbi, nisu u konkretnom slučaju
od bitnog utjecaja, posebno s obzirom na či­njenicu da je ustavna tužba
usvojena, dok odredba članka 19. stavka 1. Ustava, na čiju povredu podnosite­lj
također ukazuje, nije ustavni teme­lj za zaštitu ustavnih prava putem ustavne
tužbe, jer propisuje samo teme­ljne smjernice i obveze državne uprave i tijela
s javnim ovlastima kad odlučuju o pravima i dužnostima građana.

7. Stoga je teme­ljem
odredaba članka 70. i članka 73. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-1861/2000
Zagreb, 23. ožujka 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 29/2001-522