## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-20192/2009 od 26. studenoga 2009.

### NN 147/2009 (10.12.2009.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-20192/2009 od 26. studenoga 2009.

147 10.12.2009 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-20192/2009 od 26. studenoga 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3597

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Trećem vijeću za rješavanje pretpostavki za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Davor Krapac, predsjednik Vijeća, te suci Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo J. J. iz P., kojeg zastupa J. K., odvjetnik iz P., na sjednici održanoj 26. studenoga 2009. godine, jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10218/2005-7 od 14. svibnja 2009. godine.

2. U ustavnoj tužbi navodi se da su osporenim pojedinačnim aktom podnositelju povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14., 26., 29. stavkom 1., 48. stavkom 1., 50. stavkom 1., te članak 117. stavak 3. Ustava Republike Hrvatske.

Ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

3. Člankom 71. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisano je:

(1) Vijeće, odnosno sjednica Ustavnog suda ispituje samo one povrede ustavnih prava koje su istaknute u ustavnoj tužbi.

(2) Ustavna tužba neće se uzeti u razmatranje u slučaju kad se ne radi o povredi ustavnog prava.

Člankom 32. Ustavnog zakona propisano je:

Ustavni sud će rješenjem odbaciti (...) ustavnu tužbu … u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

Pod »odlučivanjem o biti stvari« u smislu članka 32. Ustavnog zakona razumijeva se odlučivanje o ustavnopravnoj biti stvari.

4. Sukladno Ustavu i Ustavnom zakonu, Ustavni sud nije tijelo sudbene vlasti, ne provodi sudski postupak i ne odlučuje meritorno o sudskim stvarima. Ustavni sud posebno je tijelo utemeljeno Ustavom radi zaštite pojedinačnih ljudskih prava i temeljnih sloboda (ustavnih prava) u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

5. Ustavna tužba nije redovni ili izvanredni pravni lijek u sustavu domaćih pravnih lijekova. Ona je posebno ustavnopravno sredstvo zaštite ustavnih prava u pojedinačnim slučajevima. Stoga nije dostatno pozvati se u ustavnoj tužbi na povrede koje su rezultat navodnih nezakonitosti što ih je počinilo nadležno tijelo ili sud u sudskom postupku. Protiv takvih nezakonitosti pravnu zaštitu pružaju redovni i specijalizirani sudovi u postupcima ustrojenim u više stupnjeva sudske zaštite. One iznimno mogu biti i predmet ispitivanja pred Ustavnim sudom, ali samo ako i u mjeri u kojoj mogu povrijediti ljudska prava i temeljne slobode zaštićene Ustavom.

U ustavnoj tužbi također nije dostatno ponoviti razloge koji su već istaknuti u žalbenim ili revizijskim postupcima pred sudom niti je dostatno samo navesti ustavna prava koja se smatraju povrijeđenima. Ustavna tužba mora sadržavati konkretne i obrazložene razloge eventualne povrede određenog ustavnog prava.

Konačno, kad je riječ o ustavnom jamstvu jednakosti pred zakonom, vlastiti slučaj valja dovesti, kad god je to moguće, u vezu s ostalim sličnim slučajevima i obrazložiti u čemu je on ustavnopravno specifičan da bi morao biti ispitan pred Ustavnim sudom.

6. U konkretnom slučaju Upravni sud Republike Hrvatske je osporenom presudom odbio tužbu podnositelja podnesenu protiv rješenja Ministarstva pravosuđa, Uprave za građansko pravo, klasa: UP/II-942-01/02-01/120, urbroj: 514-03-03-07/1-05-2 od 12. rujna 2005. godine, kojom je odbijena žalba podnositelja podnesena protiv rješenja Ureda državne uprave u Istarskoj županiji, Ureda za imovinsko pravne poslove, Ispostava Poreč, klasa: UP/I-943-01/97-01/129, urbroj: 2163-10/3-97-7 od 27. studenoga 2001. godine.

Naime, prema ocjeni Upravnog suda u osporenim rješenjima upravnih tijela, kojima je odbijen zahtjev podnositelja za naknadu oduzete imovine, nije povrijeđen zakon na štetu podnositelja, jer je nekretnina koja je bila predmet postupka deposedirana R. M. (kojoj je također isplaćena naknada za deposedaciju), a ne podnositelju.

Ustavni sud utvrđuje da se osporavajući razlozi sadržani u ustavnoj tužbi iscrpljuju u žalbenim odnosno razlozima tužbe kojom je pokrenut upravni spor.

Podnositelj u ustavnoj tužbi nije pokazao da Upravni sud u postupanju ili pri donošenju osporene presude nije poštovao odredbe Ustava o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, odnosno da je proizvoljno protumačio mjerodavne odredbe zakona ili drugih propisa. Ustavni sud stoga ocjenjuje da konkretan slučaj ne otvara pitanje ostvarenja ustavnih prava podnositelja. Stoga ne postoji ustavnopravna bit stvari o kojoj bi Ustavni sud odlučivao.

7. Sukladno navedenom, na temelju članka 32. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I. izreke, odluka o objavi – točka II. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-20192/2009

Zagreb, 26. studenoga 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Davor Krapac, v. r.

Rješenje, NN 147/2009-3597