## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2711/2008 od 30. lipnja 2010.

### NN 93/2010 (28.7.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2711/2008 od 30. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2618

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Nevenka Šernhorst, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Antun Palarić i Aldo Radolović, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio N. B. iz S., na sjednici održanoj 30. lipnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnositelju ustavne tužbe, N. B. iz S., B. P. 19/X, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske u iznosu od 20.900,00 kn.

III. Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Na temelju članka 63. Ustavnog zakona, podnositelj je 10. lipnja 2008. podnio ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka, koji se vodio pred Općinskim sudom u Splitu pod poslovnim brojem: P-237/02 (raniji brojevi: P-904/94, P-1349/93), smatrajući da mu je povrijeđeno ustavno pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (u ustavnoj tužbi podnositelj pogrešno navodi da se radi o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku sukladno članku 27. Zakona o sudovima). U trenutku podnošenja ustavne tužbe spis se vodio pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske, a povodom revizije podnositelja. U trenutku donošenja ove odluke postupak povodom revizije pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske je okončan.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, na temelju navoda ustavne tužbe i uvida u spis Općinskog suda u Splitu broj: P-237/02, utvrdio sljedeće pravno relevantne činjenice za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

Parnični postupak pokrenut je 26. srpnja 1993. pred Općinskim sudom u Splitu tužbom podnositelja protiv poduzeća 'D.' iz S. radi predaje stana i dr. s prijedlogom za izdavanje privremene mjere.

U razdoblju do 5. studenoga 1997. sud je održao pet (5) ročišta za glavnu raspravu (3. rujna 1993., 11. listopada 1993., 10. studenoga 1993., 20. siječnja 1994., 23. veljače 1994.), donio presudu i rješenje broj: P-1349/93 od 23. veljače 1994. godine. Povodom žalbe podnositelja Županijski sud donio je rješenje broj: Gž-1278/94 od 11. svibnja 1994. kojim je vratio predmet na ponovno suđenje. Održano je ročište 12. srpnja 1995. te je prvostupanjski sud donio presudu broj: P-904/94-16 od 12. srpnja 1995. godine. Tuženik je podnio žalbu uz prijedlog za povrat u prijašnje stanje radi propuštanja roka za žalbu.

U razdoblju nakon 5. studenoga 1997. u postupku su poduzete sljedeće radnje, relevantne za odlučivanje o pravima i obvezama podnositelja:

Ročište zakazano za 12. siječnja 1999. odgođeno je radi spriječenosti suca te je zakazano iduće za 28. siječnja 1999. koje nije održano.

Na ročištu održanom 30. listopada 2000. usvojen je prijedlog tuženika za povrat u prijašnje stanje.

Županijski sud u Splitu donio je rješenje broj: Gž-316/01 od 10. siječnja 2002. kojim je ukinuo prvostupanjsku odluku i predmet vratio na ponovni postupak.

Predmet je dobio novi broj: P-237/02.

Ročišta za glavnu raspravu održana su 25. travnja 2002., 2. srpnja 2002., 9. prosinca 2002., 25. ožujka 2003., 17. travnja 2003. kada je rasprava dovršena, a glavna rasprava zaključena.

Podnositelj je podneskom od 4. srpnja 2002. zatražio određivanje privremene mjere radi osiguranja tražbine.

Općinski sud u Splitu donio je presudu i rješenje broj: P-237/02 od 17. travnja 2003. kojom je naložio tuženiku da isplati podnositelju iznos od 460.000,00 kn sa zakonskom zateznom kamatom te je odbio prijedlog podnositelja za izdavanje privremene mjere.

Tuženik je 7. srpnja 2003. podnio žalbu protiv prvostupanjske odluke. Podnositelj je istog dana podnio žalbu protiv prvostupanjskog rješenja.

Županijski sud u Splitu presudom broj: Gž-2658/03 od 13. srpnja 2006. preinačio je prvostupanjsku presudu na način da je odbio zahtjev podnositelja, a rješenjem je odbio žalbu podnositelja i potvrdio prvostupanjsko rješenje.

Podnositelj je 18. listopada 2006. izjavio reviziju protiv presude i rješenja Županijskog suda u Splitu. Tuženik je podneskom od 14. veljače 2007. odgovorio na reviziju podnositelja.

Vrhovni sud Republike Hrvatske donio je presudu i rješenje broj: Rev-1172/07-2 od 29. listopada 2008. kojim je odbio reviziju podnositelja izjavljenu protiv presude Županijskog suda u Splitu broj: Gž-2658/03 od 13. srpnja 2006. te je odbacio istu u odnosu na rješenje istog broja Županijskog suda u Splitu. Punomoćnica podnositelja odluku Vrhovnog suda Republike Hrvatske primila je 9. prosinca 2008. godine.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Mjerodavno pravo sadržano je u članku 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak pokrenut je 26. srpnja 1993. pred Općinskim sudom u Splitu tužbom podnositelja.

Duljina postupka uzima se u obzir od 5. studenoga 1997., kad je Zakonom o potvrđivanju stupila na snagu, u odnosu na Republiku Hrvatsku, Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokoli broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Konvencija). Protokol broj 12 na snazi je u odnosu na Republiku Hrvatsku od 1. travnja 2005. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 9/05.), a Protokol broj 13 od 1. srpnja 2003. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, o ukidanju smrtne kazne u svim okolnostima, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 13/03.).

U članku 6. stavku 1. Konvencije jamči se svakome pravo da radi utvrđivanja njegovih prava i obveza građanske naravi ili u slučaju podizanja optužnice za kazneno djelo protiv njega zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Ustavna tužba podnesena je 10. lipnja 2008., a do tog dana postupak nije okončan.

Postupak, u odnosu na koji se traži zaštita prava na suđenje u razumnom roku, je okončan povodom revizije pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske 29. listopada 2008. godine. Ustavni sud utvrđuje da je do dana donošenja odluke Vrhovnog suda postupak trajao petnaest (15) godina, tri (3) mjeseca i tri (3) dana. Odluku Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Rev-1172/07-2 podnositelj je zaprimio po punomoćnici 9. prosinca 2008., pa Ustavni sud utvrđuje da do dana primitka odluke Vrhovnog suda postupak je trajao ukupno petnaest (15) godina, četiri (4) mjeseca i trinaest (13) dana, a nakon stupanja na snagu Konvencije trajao je jedanaest (11) godina, jedan (1) mjesec i četiri (4) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Do podnošenja ustavne tužbe donesene su tri prvostupanjske i tri drugostupanjske odluke.

U trenutku podnošenja ustavne tužbe, postupak se u povodu revizije podnositelja u parničnom postupku, vodio pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske. Isti je okončan donošenjem odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske odnosno dostavom iste punomoćnici podnositelja 9. prosinca 2008. godine.

U konkretnom slučaju, u pravno relevantnom razdoblju, postupak se najprije vodio pred Općinskim sudom u Splitu, koji je od radnji relevantnih za odlučivanje o pravima i obvezama podnositelja, održao više ročišta, zatim proveo je dokaz saslušanjem stranaka i svjedoka te je zaključio glavnu raspravu i odlučio o tužbenom zahtjevu podnositelja kao i o predloženoj privremenoj mjeri. Općinski sud u Splitu donio je tri odluke. Ustavni sud utvrđuje da je u postupku pred prvostupanjskim sudom period potpune neaktivnosti suda trajao od 4. ožujka 1996. (dan podnošenja prijedloga tuženika za povrat u prijašnje stanje i žalba na prvostupanjsku odluku) do 30. listopada 2000. godine. Prvostupanjski sud u tom razdoblju nije poduzeo niti jednu radnju u predmetu odnosno nije odlučio o prijedlogu za povrat u prijašnje stanje radi propusta roka tuženika za žalbu.

U povodu žalbi parničnih stranaka predmet je dostavljen u tri navrata Županijskom sudu u Splitu na odlučivanje. Povodom odlučivanja po prvoj žalbi Županijski sud odlučio je u vrlo kratkom roku od mjesec dana. Isti je povodom žalbe tuženika (protiv druge po redu prvostupanjske odluke) odlučio u roku od godine dana. Županijski sud povodom žalbe i podnositelja i tuženika protiv (treće po redu) prvostupanjske odluke odlučio je nakon gotovo tri godine.

Vrhovni sud Republike Hrvatske odlukom pod brojem: Rev-1172/07-2 od 29. listopada 2008. odlučio je o reviziji podnositelja.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJ U PARNIČNOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u parničnom postupku, nije doprinio duljini trajanja postupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz dosadašnjeg tijeka postupka proizlazi da se u konkretnom slučaju radi o složenijem predmetu, međutim, navedena okolnost ne može biti opravdanje za trajanje postupka u razdoblju više od petnaest (15) godina.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se postupak u pravno relevantnom razdoblju vodio u trajanju više od jedanaest godina, odnosno ukupno više od petnaest godina. Tijekom tog razdoblja donesene su tri prvostupanjske, tri drugostupanjske meritorne odluke i odluka Vrhovnog suda povodom izvanrednog pravnog lijeka.

Ustavni sud ocjenjuje da je Općinski sud u Splitu postupao osobito neučinkovito kad u razdoblju od 4. ožujka 1996. do 30. listopada 2000. nije poduzeo niti jednu radnju u predmetu.

Slijedom navedenog, a imajući u vidu značaj postupka za podnositelja te ukupnu duljinu postupka, zatim jedno iznimno dugo razdoblje potpune neaktivnosti prvostupanjskog suda (utvrđenja pod točkom 4.2. obrazloženja ove odluke), neučinkovito postupanje redovnih sudova, kao i činjenicu da podnositelj svojim ponašanjem nije doprinio duljini postupka, Ustavni sud ocjenjuje da je povrijeđeno pravo podnositelja da neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Stoga je, u smislu članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donijeta odluka kao pod točkom I. izreke ove odluke.

6. Uvažavajući činjenicu da je sudska odluka donesena nakon pokretanja ustavnosudskog postupka, ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom sudu naloži donošenje sudske odluke u određenom roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju nije bilo potrebno primijeniti.

7. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2711/2008

Zagreb, 30. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
mr. sc. Nevenka Šernhorst, v. r.

Odluka, NN 93/2010-2618