### NN 57/2016 (21.6.2016.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2244/2014 od 6. lipnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1474

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli Senka Žerjav i Viktor Žerjav iz Šibenika, Jasna Crkvenčić Bojić iz Zagreba i Željka Guttman iz Omišlja, koje zastupa Danijel Klobučar, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Lovrić & Klobučar sa sjedištem u Zagrebu, na sjednici održanoj 6. lipnja 2016. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8120/2011-5 od 19. veljače 2014.,

– rješenje Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske, Uprave za građansko, trgovačko i upravno pravo, klasa: UP/II-942-01/10-01/545, ur.broj: 514-03-02-03/4-11-5 od 12. travnja 2011., i

– rješenje Grada Zagreba, Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove i imovinu Grada, Odjela za upravno-pravne poslove, Središnjeg odsjeka, klasa: UP/I-942-01/09-02/26, ur.broj: 251-14-02/102-10-16 od 16. ožujka 2010.

III. Predmet se vraća Gradu Zagrebu, Gradskom uredu za imovinsko-pravne poslove i imovinu Grada, Sektoru za upravno-pravne poslove, Odjelu za naknade i izvlaštenja, na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijeli su Senka Žerjav i Viktor Žerjav iz Šibenika, Jasna Crkvenčić Bojić iz Zagreba i Željka Guttman iz Omišlja (u daljnjem tekstu: podnositelji), koje zastupa Danijel Klobučar, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Lovrić & Klobučar sa sjedištem u Zagrebu.

2. Ustavna tužba podnesena je zbog navodnih povreda ustavnih prava podnositelja učinjenih u obnovljenom upravnom postupku i upravnom sporu u kojima su doneseni:

– presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8120/2011-5 od 19. veljače 2014. (u daljnjem tekstu: osporena presuda/2014),

– rješenje Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske, Uprave za građansko, trgovačko i upravno pravo, klasa: UP/II-942-01/10-01/545, ur.broj: 514-03-02-03/4-11-5 od 12. travnja 2011. (u daljnjem tekstu: osporeno drugostupanjsko rješenje/2011) i

– rješenje Grada Zagreba, Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove i imovinu grada, Odjela za upravno-pravne poslove, Središnjeg odsjeka, klasa: UP/I-942-01/09-02/26, ur.broj: 251-14-02/102-10-16 od 16. ožujka 2010. (u daljnjem tekstu: osporeno prvostupanjsko rješenje/2010).

3. Ovaj ustavnosudski predmet odnosi se na povrat oduzete imovine na temelju Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (»Narodne novine« broj 92/96., 92/99. – ispravak, 39/99. – odluka i rješenje USRH broj: U-I-673/1996 i dr. od 21. travnja 1999., 42/99. – ispravak odluke i rješenja USRH od 21. travnja 1999., 43/00. – odluka USRH broj: U-I-673/1996. od 20. travnja 2000., 131/00. – odluka USRH broj: U-I-673/1996. i dr. od 20. prosinca 2000., 27/01. – odluka USRH broj: U-I-673/1996 i dr. od 28. ožujka 2001., 34/01. – ispravak odluke USRH od 28. ožujka 2001., 65/01. – odluka USRH broj: U-I-673/1996 i dr. od 12. srpnja 2001., 118/01. – odluka USRH broj: U-1-673/1996 i dr. od 19. prosinca 2001., 80/02. i 81/02. – ispravak; u daljnjem tekstu: Zakon o naknadi). Taj je zakon stupio na snagu 1. siječnja 1997.

U obnovljenom upravnom postupku riješeno je da je u prethodno provedenom upravnom postupku (1998.) imovina vraćena osobama koje nisu nasljednici prijašnje suvlasnice, a time ni ovlaštenici povrata njezine imovine. U obnovljenom postupku doneseno je osporeno prvostupanjsko rješenje/2010, kojim je ta upravna stvar pravomoćno riješena drugačije nego 1998. godine.

4. Podnositelji u ustavnoj tužbi navode da su im osporenim pojedinačnim aktima povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 1., 29. stavkom 1. i 48. stavcima 1. i 4. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

5. Na temelju članka 69. alineje 3. i članka 70. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8120/11 i spis Grada Zagreba, Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove i imovinu grada, klasa: UP/I-942/01/09-02/26, ur.broj: 251-14-02/102-10-16.

II. POSTUPCI U VEZI SA STJECANJEM VLASNIŠTVA OVLAŠTENIKA NA POVRAT ODUZETE IMOVINE

(1997. – 2003.)

6. U ovom je slučaju riječ o povratu poslovnih prostora u kući popisni broj 1222 i dvorišta u Zagrebu, Preradovićeva ulica 1, izgrađene na z.k.č.br. 3223, površine 147,4 čhv (530 m²), upisane u z.k.ul. 3360 k.o. Grad Zagreb (u daljnjem tekstu: poslovni prostori).

7. Rješenjem Komisije za nacionalizaciju pri NOO Donji Grad Zagreb, broj 04/Kn-1410/3-1960 od 3. veljače 1960. poslovni prostori bili su nacionalizirani. U tom su rješenju bili utvrđeni prijašnji vlasnici cijele nekretnine u Preradovićevoj 1 u Zagrebu, kako slijedi (podatke koji se nalaze u zagradi kao i rođena prezimena ženskih osoba dodao je Ustavni sud):

– Olga Žerjav rođ. Rabatić u 3/6 dijela (v. dolje točku 9.),

– Ivica (Ivan) Žerjav u 1/6 dijela (brat; v. dolje točku 9.1.),

– Vera Šporiš rođ. Žerjav u 1/6 dijela (sestra; v. dolje točku 9.2.),

– Viktor Žerjav u 1/6 dijela (brat; v. dolje točku 9.3.).

8. Rješenjem Komisije za nacionalizaciju pri NOO Donji grad Zagreb, broj: 04/Kn-1410/5-1959 od 25. svibnja 1960., koje je preinačeno rješenjem istog tijela broj: N-938/1961 od 23. ožujka 1961., u toj su nekretnini u trenutku nacionalizacije 3. veljače 1960. suvlasnicima ostavljeni u vlasništvo kao posebni dijelovi zgrade, kako slijedi:

– Olgi Žerjav rođ. Rabatić jedan dvosobni stan u I. katu desno,

– Ivici (Ivanu) Žerjavu jedan dvosobni stan u I. katu lijevo,

– Veri Šporiš rođ. Žerjav jedan trosobni stan sa sporednim prostorijama u I. katu.

9. Prijašnja vlasnica Olga Žerjav rođ. Rabatić (u daljnjem tekstu: Olga Žerjav) umrla je 23. srpnja 1975. Iz povijesnog zemljišno-knjižnog izvatka za zgradu u Preradovićevoj 1 u Zagrebu proizlazi da je vlasništvo Olge Žerjav u 3/6 dijela upisano na temelju rješenja o nasljeđivanju iza pok. Viktora Žerjava (umrlog 20. kolovoza 1939.) broj: O-902/39, pri čemu iz izvatka nije razvidan sud koji je donio rješenje, a ni datum donošenja tog rješenja.

U pozadini cijele ove upravne stvari je srodstvo Olge Žerjav s ostalim prijašnjim suvlasnicima. Naime, u postupku povrata oduzete imovine spor je nastao oko pitanja je li Olga Žerjav bila majka prijašnjih suvlasnika Ivana Žerjava i Vere Šporiš rođ. Žerjav.

9.1. Prijašnji vlasnik Ivica (Ivan) Žerjav bio je ovlaštenik naknade sukladno članku 9. Zakona o naknadi. Zahtjev za povrat oduzete imovine pravodobno je podnio 1. travnja 1997. Međutim, preminuo je u tijeku postupka 22. lipnja 2000., pa su na njegovo mjesto u postupak stupili i postupak nastavili njegova supruga Senka Žerjav i sin Viktor Žerjav (podnositelji ustavne tužbe), kao ovlaštenici prava na povrat oduzete imovine.

9.2. Prijašnja vlasnica Vera Žerjav udajom za Dragutina Šporiša 17. kolovoza 1948. promijenila je prezime u Šporiš, ali je brak razveden 9. studenoga 1970. Udajom za Vladimira Štimca 18. lipnja 1977. Vera Šporiš promijenila je prezime u Štimac (u daljnjem tekstu: Vera Šporiš/Štimac rođ. Žerjav). Preminula je 19. listopada 1990.

Na temelju rodnih listova utvrđeno je da su Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman (podnositeljice ustavne tužbe) kćeri Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav te njezine nasljednice prvog nasljednog reda. One su ovaštenice prava na povrat oduzete imovine sukladno članku 9. Zakona o naknadi. Zahtjev za povrat oduzete imovine pravodobno su podnijele 24. lipnja 1997.

9.3. Prijašnji vlasnik Viktor Žerjav bio je brat Ivice Žerjava i Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav. Rješenjem Općinskog suda I u Zagrebu, broj: R1-807/02-10 od 28. listopada 1963. (tri godine poslije donošenja rješenja o nacionalizaciji iz 1960.) proglašen je umrlim, a kao dan njegove smrti smatra se 16. svibnja 1946. Budući da je taj suvlasnik u trenutku nacionalizacije 1960. bio mrtav, na temelju rješenja o nasljeđivanju Općinskog suda I u Zagrebu broj: O-1797/63 od 25. veljače 1964. određeno je da su njegovi nasljednici brat Ivan Žerjav i sestra Vera Šporiš rođ. Žerjav, svaki u 1/2 ostaviteljeva dijela, dok je Olgi Žerjav ostao njezin suvlasnički dio.

Po toj su osnovi nadležna upravna tijela utvrdila kako prijašnjem vlasniku Ivici (Ivanu) Žerjavu, odnosno prijašnjoj vlasnici Veri Šporiš/Štimac rođ. Žerjav na temelju rješenja o nasljeđivanju iza njihova pokojnog brata Viktora pripada po 1/4 dijela, dok Olgi Žerjav pripada »preostali dio«, to jest 2/4 vlasničkog dijela poslovnih prostora.

10. Sukladno navedenom, na dan stupanja na snagu Zakona o naknadi 1. siječnja 1997., ovlaštenici prava na povrat poslovnih prostora bili su:

– Jasna Crkvenčić Bojić (kćer; nasljednica Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav),

– Željka Guttman (kćer; nasljednica Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav),

– Ivan Žerjav (prijašnji vlasnik).

10.1. Nakon smrti Ivana Žerjava 2000. godine, ovlaštenici prava na povrat oduzete imovine su:

– Jasna Crkvenčić Bojić (kćer; nasljednica Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav),

– Željka Guttman (kćer; nasljednica Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav),

– Senka Žerjav (supruga; nasljednica Ivana Žerjava), i

– Viktor Žerjav (sin; nasljednik Ivana Žerjava).

Ti su nasljednici ujedno i podnositelji ustavne tužbe u ovom ustavnosudskom postupku.

1) Prvotni upravni postupak (1998.)

11. Činjenice i okolnosti vezane uz prvotni upravni postupak pravomoćno okončan 1998. godine prikazuju se prema rješenju Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove, Odjela za upravno-pravne poslove, Prvog područnog odsjeka, klasa: UP/I-942-01/97-02/178, ur.broj: 251-18-04/03-98-05 od 26. lipnja 1998. (u daljnjem tekstu: rješenje o povratu/1998).

Kao što je prethodno rečeno, zahtjev za povrat u vlasništvo poslovnih prostora podnijeli su hrvatski državljani Ivan Žerjav 1. travnja 1997. (predmet klasa: UP/I-942-01/97-02/178) te Jasna Crkvenčić-Bojić i Željka Guttman 24. lipnja 1997. (predmet klasa: UP/I-942-01/97-01/838). Radi ekonomičnosti postupka na raspravi održanoj 15. lipnja 1998. zaključkom su ti predmeti spojeni, pri čemu su se oba zahtjeva nastavila rješavati pod klasom: UP/I-942-01/97-02/178.

12. Upravni postupak proveden je uz sudjelovanje Državnog pravobraniteljstva Grada Zagreba (danas Općinskog državnog odvjetništva u Zagrebu; u daljnjem tekstu: ODO Zagreb).

13. U rješenju o povratu/1998 utvrđeno je »uvidom u rodne listove« da su nasljednici iza prijašnje vlasnice Olge Žerjav koja je umrla 23. srpnja 1975.:

– sin Ivica (Ivan) Žerjav, i

– unuke Jasna Crkvenčić-Bojić i Željka Guttman (kćerke Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav).

14. Na raspravi održanoj 15. lipnja 1998. saslušani su svi korisnici poslovnih prostora u zgradi u Preradovićevoj 1 u Zagrebu koji su se odazvali pozivu.

a) Pravomoćno rješenje o povratu (1998.)

15. Sukladno utvrđenim činjenicama, nadležno upravno tijelo donijelo je rješenje o povratu/1998, sa sljedećom izrekom:

»RJEŠENJE

I. Posebni dijelovi zgrade u Zagrebu, Preradovićeva br. 1, izgrađene na z.k.č.br. 3223, upisane u z.k.ul.br. 3360 k.o. Grad Zagreb i to:

a) poslovni prostor u dvorišnom prizemlju, površine 145,90 m² – zakupnik ‘Naprijed knjižarstvo i trgovina’ d.d.,

b) poslovni prostor u prizemlju ulične zgrade, površine 57,03 m² – zakupnik ‘Diona’ d.d.

c) poslovni prostor u uličnom prizemlju, površine 14,92 m² – zakupnik Široka Genoveva,

d) poslovni prostor u uličnom prizemlju, površine 23,73 m² – zakupnik Pačić Vladimir

e) poslovni prostor u dvorišnom prizemlju, površine 42,00 m² – zakupnik Kačinari Albina

f) poslovni prostor u uličnom prizemlju, površine 46,00 m² – zakupnik Šola Pero

daju se u vlasništvo:

– ŽERJAV IVANU u 2/4 dijela,

– CRKVENČIĆ-BOJIĆ JASNI u 1/4 dijela,

– GUTTMAN ŽELJKI u 1/4 dijela.

II. Općinski sud Zagreb, Zemljišno knjižni odjel, nakon pravomoćnosti ovog rješenja izvršiti će po službenoj dužnosti uknjižbu prava vlasništva u korist osoba iz točke I. ovog rješenja, uz istovremeno brisanje upisa društvenog vlasništva na istoj nekretnini.

III. Danom pravomoćnosti ovog rješenja ugovori o zakupu poslovnih prostora u zgradi iz točke I. ovog rješenja, raskidaju se po sili zakona.

IV. Svaka stranka snosi svoje troškove.

V. Ovo rješenje podliježe prethodnom nadzoru (reviziji).«

15.1. Rješenjem Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove Grada Zagreba, Odjela za upravno-pravne poslove, Prvog područnog odsjeka, klasa: UP/I-942-01/97-02/178 ur.broj: 251-18-04/03-98-11 od 29. listopada 1998. ispravljena je gore navedena izreka rješenja u točki I/f u odnosu na naznaku kvadrature poslovnog prostora kojim se u uličnom prizemlju zgrade koristio zakupac Pero Šola (pogrešno naznačena površina prostora od 46,00 m2 ispravljena je u 23,00 m2).

16. Rješenje o povratu/1998 utvrđeno je zakonitim u postupku prethodnog nadzora (revizije) sukladno točki V. njegove izreke.

17. Rješenje o povratu/1998 postalo je pravomoćno 14. listopada 1998. (osim u točki I.f. izreke koja je postala pravomoćna 23. studenoga 1998.). Nakon toga je vlasništvo Ivana Žerjava (u 2/4 dijela), Jasne Crkvenčić-Bojić (u 1/4 dijela) i Željke Guttman (u 1/4 dijela) na poslovnim prostorima upisano u zemljišne knjige na temelju rješenja Općinskog suda u Zagrebu, Zemljišnoknjižnog odjela, broj: Z-3291/00 od 14. ožujka 2000.

17.1. Budući da se mjerodavni zemljišnoknjižni uložak sastoji od devet (9) etažnih poduložaka, na ovom se mjestu samo primjerično prikazuju mjerodavni podaci iz poduloška 4 (vlastovnica), jednog od više poduložaka koji se odnose na podnositelje ustavne tužbe (podulošci 4, 6 i 7), prema stanju na dan donošenja ove odluke:

A

Posjedovnica

PRVI ODJELJAK

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Redni broj | Broj zemljišta (kat.čestice) | Oznaka zemljišta | Površina u | | | Primjedbe |
| m2 | jutra | čhv |
| 1. | 3223 | KUĆA POPIS. BROJ 1222 I DVORIŠTE U PRERADOVIĆEVOJ ULICI BROJ 1 | 530 |  | 147.4 |  |

B

Vlastovnica

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Redni broj | Upisi | Primjedbe |
| 4. ETAŽA 0/0 | |  |
| 1. | Poslovni prostor u dvorišnom prizemlju, površine 145,90 m2 |  |
| 1. | ŽERJAV IVAN ROGOZNIČKA UL. BR. 15, ŠIBENIK 2/4 |  |
| 2. | CRKVENČIĆ-BOJIĆ JASNA KUŠLANOVA UL. BR. 5, ZAGREB 1/4   OIB: (ispušteno kao nepotrebno – op. Ustavni sud) |  |
| 3. | GUTTMAN ŽELJKA BJANIŽOV BR. 11, OMIŠALJ 1/4   OIB: (ispušteno kao nepotrebno – op. Ustavni sud) |  |

18. Podnositelji su nakon toga slobodno raspolagali svojim vlasništvom. Tako su odmah nakon uknjižbe vlasništva u zemljišnim knjigama prodali tri poslovna prostora trećim osobama. Ti novi vlasnici također su upisani u zemljišne knjige. Prikazuju se podaci iz poduložaka 5, 8 i 9 (vlastovnice) koji se odnose na tri nova vlasnika poslovnih prostora kojima su podnositelji ustavne tužbe prodali dio vraćene imovine.

Poduložak 5:

B

Vlastovnica

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Redni broj | Upisi | Primjedbe |
| 5. ETAŽA 0/0 | |  |
| 1. | Poslovni prostor u prizemlju ulične zgrade, površine 57,03 m2, zajedno sa suvlasničkim dijelom zemljišta i zgrade |  |
| 1. | GALIOT JOSIP KAŠINSKA BR. 12, SESVETE 1/1 |  |

Poduložak 8:

B

Vlastovnica

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Redni broj | Upisi | Primjedbe |
| 8. ETAŽA 0/0 | |  |
| 1. | Poslovni prostor u dvorišnom prizemlju površine  42,00 m2 |  |
| 1. | KAČINARI ANTON PRIŠLINOVA UL. BR. 35, ZAGREB 1/1 |  |

Poduložak 9:

B

Vlastovnica

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Redni broj | Upisi | Primjedbe |
| 9. ETAŽA 0/0 | |  |
| 1. | Poslovni prostor u uličnom prizemlju površine 14,92 m² |  |
| 1. | ŠIROKA GENOVEVA DEŽELIĆEV PRILAZ BR. 48., ZAGREB 1/1   OIB: (ispušteno kao nepotrebno – op. Ustavni sud) |  |

19. Sukladno navedenom, na dan donošenja ove odluke pok. Ivan Žerjav i dalje je upisan kao suvlasnik 2/4 dijela, a podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman i dalje su upisane kao zemljišne suvlasnice (svaka u 1/4 dijela) samo triju (3) od prvotnih šest (6) poslovnih prostora koji su im u postupku povrata oduzete imovine »dani« (»vraćeni«) u vlasništvo rješenjem o povratu/2008, i to:

– poslovnog prostora u dvorišnom prizemlju, površine 145,90 m²,

– poslovnog prostora u uličnom prizemlju površine 23,73 m², i

– poslovnog prostora u uličnom prizemlju površine 23,00 m².

III. POSTUPCI U VEZI S PRIJEDLOZIMA ZA OBNOVU POSTUPKA

1) Postupak u povodu prijedloga za obnovu postupka

20. Troje zakupaca poslovnih prostora u Preradovićevoj 1 u Zagrebu zatražili su krajem 1998., odnosno krajem 1999. godine obnovu postupka jer u provedenom upravnom postupku nisu sudjelovali u svojstvu stranaka. I Državno pravobraniteljstvo Grada Zagreba (danas ODO u Zagrebu) zatražilo je obnovu postupka krajem studenoga 2000. godine.

21. Prijedlog Državnog pravobraniteljstva Grada Zagreba odbačen je zbog nepravodobnosti. Čini se da o prijedlogu dvaju zakupaca nikada nije donesena odluka. Tek je u povodu žalbe zakupca Vladimira Pačića zbog nedonošenja rješenja u predmetu obnove postupka Ministarstvo pravosuđa donijelo rješenje, klasa: UP/ll-942-01/99-01/150, ur.broj: 514-03-07/1-06-11 od 30. lipnja 2006., kojim je bila dopuštena obnova postupka okončanog rješenjem o povratu/1998 (u daljnjem tekstu: rješenje o obnovi/2006) u cijelosti.

22. Izreka rješenje o obnovi/2006 glasi:

»1. Žalba se uvažava.

2. Dopušta se obnova postupka okončanog rješenjem Grada Zagreba, Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove, Odjel za upravno-pravne poslove, Prvi područni odsjek, Klasa: UP/I-942-01/97-02/178, Urbroj: 251-18-04/03-98-05 od 26. lipnja 1998. g.

Nalaže se prvostupanjskom tijelu Gradu Zagrebu, Gradskom uredu za imovinsko pravne poslove, Odjel za upravno-pravne poslove, Prvi područni odsjek, da postupak obnovi u cijelosti.«

Obnova postupka bila je dopuštena kako bi se zakupcima poslovnog prostora omogućilo da budu stranke u prvostupanjskom upravnom postupku za vraćanje poslovnih prostora (v. i točku 77. obrazloženja ove odluke).

23. Sukladno tome, u podulošcima 4, 6 i 7 u vlastovnicama zemljišnih knjiga koje su se odnosile na Ivana Žerjava, Jasnu Crkvenčić Bojić i Željku Guttman unesena je sljedeća zabilježba (na primjeru poduloška 4):

»Zaprimljeno 25. 08. 2006. broj Z-55928/06

Temeljem rješenja Ministarstva pravosuđa Kl:UP/II-942-01/99-01/150 ur.br: 514-03-07/1-06-11 od 30. 06. 2006. zabilježuje se postupak za povrat oduzete imovine na nekretnini Žerjav Ivana, Crkvenčić-Bojić Jasne i Guttman Željke.«

2) Tužba Upravnom sudu Republike Hrvatske

24. Podnositelji su protiv rješenja o obnovi/2006 podnijeli u kolovozu 2006. godine tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske, tvrdeći da »Vladimir Pačić nema ovlaštenje za pokretanje postupka obnove. Zakon o općem upravnom postupku za sudionike postupka traži postojanje pravnog interesa. Ovdje ne postoji pravni interes Vladimira Pačić. Kao zakupnik ima imovinski interes, koji dobrano koristi već preko sedam godina, koristi prostor bez ugovora i ne plaća zakupninu«. Mjerodavni dijelovi te tužbe glase:

»2. Odlukom da se postupak obnovi u cijelosti kako to traži i određuje pobijano rješenje prekoračuje se zahtjev za obnovu, dopušta obnova izvan onoga što je moglo biti predmet obnove, ...

Tako se nezakonito povodom prijedloga trećeg koji je ovlašten tražiti obnovu samo za onaj dio za koji bi imao pravni interes remeti pravni poredak i dopušta obnova za cijeli postupak pa tako i za dio u kojem je odbačen prijedlog.

(...)

3. ...

Zakonom o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine izričito je propisano da se ugovori o zakupu raskidaju silom zakona danom pravomoćnosti rješenja o povratu prava vlasništva. Svejedno je da li se prostor vraća u vlasništvo za cijelo ili u suvlasničkom dijelu. ...

... za interese zakupnika osiguran je drugi pravni put zaštite – sudski postupak, pa stoga pobijano rješenje ruši Zakonom određeni pravni put.

(...)

Vladimir Pačić bio je u cijelosti obaviješten o postupku, ali nije pokazao pravni interes za sudjelovanje u postupku. Vladimir Pačić je sudjelovao na raspravi dana 15. lipnja 1998. g., dakle prije donošenja pravomoćnog rješenja. Niti tada nije pokazao pravni interes za sudjelovanje u postupku, osim što je iskazao da koristi prostor u površini kako je navedena u ugovoru, da nije povećavao gabarite, te da je vršio unutrašnje uređenje.

Dakle, Vladimir Pačić nije tražio da kao stranka sudjeluje u postupku, ali nije točna tvrdnja pobijanog rješenja da se Vladimiru Pačić nije pružila mogućnost izjasniti se o činjenicama i okolnostima. ...

Slijedom navedenog netočno zaključuje pobijano rješenje kako kod Vladimira Pačić postoji razlog apsolutne prirode – da mu nije pružena mogućnost, pa da postoji razlog za obnovu postupka bez ispitivanja da li bi sudjelovanje stranke dovelo do drukčijeg rješenja odnosno hoće li dovesti do drukčijeg rješenja.

(...)

5. Konačno, sve što se navodi kao činjenice iz zahtjeva za obnovu jesu javne isprave. Dakle, ne radi se o novim dokazima koje stranka ili tijelo koje vodi postupak bez svoje krivnje ne bi bili u stanju iznijeti u ranijem postupku. O tome što su novi dokazi postoji jasna praksa Suda, a ono na što se poziva prijedlog nisu takvi novi dokazi kojim bi se moglo dopustiti obnovu postupka.

Naravno, ti navodni novi dokazi, i kad bi postojali i bili istiniti, a nisu, nikako ne mogu ni dovesti do za podnositelja zahtjeva drugačijeg rješenja, jer tužiteljima se uvijek ima vratiti nacionalizirano, pa se stoga suglasno Zakonu i ne mijenja pravni položaj Vladimira Pačić kao zakupnika.«

3) Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske (2007.)

25. Presudom broj: Us-9189/2006-7 od 29. lipnja 2007. Upravni sud odbio je tužbu podnositelja pozivajući se na svoju ustaljenu praksu prema kojoj zakupac poslovnog prostora u zgradi koja je predmet povrata imovine, oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine, može biti stranka u navedenom postupku. Obrazloženje te presude glasi:

»Osporenim rješenjem tuženog tijela uvažena je žalba Vladimira Bačića« (pravilno: Vladimira Pačića – op. Ustavnog suda) »iz Zagreba, te je dopuštena obnova postupka ... te je naloženo prvostupanjskom tijelu da postupak obnovi u cijelosti.

(...)

Kako je tužitelj zakupac poslovnog prostora u zgradi u Zagrebu, Preradovićeva 1, koja je predmet ovog postupka, a prema ustaljenoj praksi Upravnog suda zakupac poslovnog prostora u zgradi koja je predmet povrata imovine, oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine može biti stranka u navedenom postupku.

Kako je žalba zainteresiranog uvažena, dopuštena obnova postupka prema ocjeni ovoga Suda osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, a tužitelji će sve prigovore koje su iznijeli u tužbi moći iznositi u ponovljenom postupku.«

4) Prigovori podnositelja izneseni u ustavnoj tužbi

26. Podnositelji su u ustavnoj tužbi prvo iznijeli kronologiju događaja vezanih uz obnovu postupka. Nakon toga su iznijeli više razloga zbog kojih smatraju da je postupanje upravnih tijela bilo arbitrarno imaju li se u vidu razlozi zbog kojih je bila dopuštena obnova postupka, s jedne strane, te razlozi zbog kojih je u obnovljenom postupku doneseno drugačije rješenje na njihovu štetu, s druge strane. Njihov ključni prigovor odnosi se na arbitrarnost postupanja upravnih vlasti:

»... u ovom upravnom postupku arbitrarno su upotrijebljene ovlasti upravnog tijela na štetu podnositelja ove ustavne tužbe, a u korist države ti. Republike Hrvatske. Slabija strana u postupku nije se mogla suprotstaviti zajedničkom nastupu države i zakupaca poslovnih prostora, potpomognutih arbitrarnim tumačenjem zakona od strane upravnih tijela.«

IV. OBNOVLJENI UPRAVNI POSTUPAK I UPRAVNI SPOR (2010. – 2014.)

1) Osporeno prvostupanjsko rješenje (2010.)

27. Osporenim prvostupanjskim rješenjem/2010, donesenim u obnovljenom upravnom postupku, poništeno je rješenje o povratu/1998. Tim je rješenjem/2010 ovlaštenicima prava na povrat poslovnih prostora, ovdje podnositeljima ustavne tužbe, oduzet vlasnički udio (u 1/8 dijela svakome) na poslovnim prostorima koji im je priznat rješenjem o povratu/1998. To stoga što je u obnovljenom upravnom postupku riješeno da podnositelji nisu ovlaštenici prava na povrat oduzetih poslovnih prostora u 2/4 dijela koji je ranije bio upisan kao suvlasništvo Olge Žerjav (u daljnjem tekstu: sporni suvlasnički dio/O.Ž.).

Naime, u međuvremenu je »otkriveno« još jedno rješenje o nasljeđivanju iza pokojne Olge Žerjav (umrle 23. srpnja 1975.), tako da su u obnovljenom upravnom postupku paralelno postojali:

– prvo (starije) pravomoćno rješenje o nasljeđivanju, koje je donio Općinski sud u Zagrebu pod poslovnim brojem XIX-O-2720/75 od 25. studenoga 1975. Tim je rješenjem iza pokojne Olge Žerjav njezinim nasljednikom proglašen na temelju zakona brat Miroslav Rabatić, pri čemu je u tom postupku sudjelovao i Ivica (Ivan) Žerjav koji je imao potraživanja prema ostavinskoj masi »budući da je sahranio ostaviteljicu«;

– drugo (novije) pravomoćno rješenje o nasljeđivanju, koje je donio Općinski sud u Zagrebu pod poslovnim brojem X-O-4690/97 od 23. lipnja 1997. Tim su rješenjem iza pokojne Olge Žerjav njezinim nasljednicima proglašeni njezin sin Ivica (Ivan) Žerjav, te unuke Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman.

28. Izreka prvostupanjskog rješenja/2010 glasi:

»Poništavaju se rješenje Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove, Odjela za upravno-pravne poslove, Prvoga područnog odsjeka KLASA: UP/I-942-01/97-02/178, URBROJ: 251-18-04/03-98-5 od 26. lipnja 1998. i rješenje Gradskog ureda za imovinsko-pravne poslove, Odjela za upravno– pravne poslove, Prvoga područnog odsjeka, KLASA: UP/I-941-01/97-02/178, URBROJ: 251-18-04/03-98-11 od 29. 10. 1998., i zamjenjuje se novim rješenjem koje glasi:

1. Odbija se zahtjev Viktora Žerjava iz Šibenika, Rogoznička 15, Senke Žerjav iz Šibenika, Rogoznička 15, Željke Gittman iz Omišlja, Bjanižov 11 i Jasne Crkvenčić-Bojić iz Zagreba, Kušlanova 5, na naknadu oduzete imovine i to 1/2 dijela kuće popisni broj 1222 i dvorišta u Zagrebu, Preradovićeva ulica 1 izgrađene na z.k.č.br. 3223, površine 147,4 čhv (530 m²), upisane u z.k.ul. 3360 k.o. Grad Zagreb.

2. Viktoru Žerjavu iz Šibenika, Rogoznička 15, OIB:41365476103, Senki Žerjav iz Šibenika, Rogoznička 15, OIB: 54051591663, Željki Guttman iz Omišlja, Bjanižov 11, OIB: 41161511083 i Jasni Crkvenčić-Bojić iz Zagreba, Kušlanova 5, OIB: 16005185158, svakome u 1/8 dijela, daje se u vlasništvo (vraća):

a) poslovni prostor u dvorišnom prizemlju, površine 145,90 m²,

b) poslovni prostor u prizemlju ulične zgrade, površine 57,03 m²,

c) poslovni prostor u uličnom prizemlju, površine 14,92 m²,

d) poslovni prostor u uličnom prizemlju, površine 23,73 m²,

e) poslovni prostor u dvorišnom prizemlju, površine 42,00 m²,

f) poslovni prostor u uličnom prizemlju, površine 23,00 m²,

s kojim su vlasništvom neodvojivo povezani odgovarajući suvlasnički dijelovi nekretnine i to kuće popis. broj 1222 i dvorišta u Zagrebu, Preradovićeva ulica 1, izgrađene na z.k.č.br. 3223, površine 147,4 čhv (530 m²), upisane u z.k.ul. 3360 k.o. Grad Zagreb.

3. Obveznik naknade (vraćanja) iz točke 2. ovog rješenja je Grad Zagreb.

4. Zemljišno-knjižni odjel Općinskog građanskog suda u Zagrebu nakon pravomoćnosti ovog rješenja, provest će po službenoj dužnosti promjenu osobe vlasnika na nekretninama iz točke 2. izreke ovog rješenja za korist Viktora Žerjava iz Šibenika, Rogoznička 15, OIB:41365476103, Senke Žerjav iz Šibenika, Rogoznička 15, OIB: 54051591663, Željke Guttman iz Omišlja, Bjanižov 11, OIB: 41161511083 i Jasne Crkvenčić-Bojić iz Zagreba, Kušlanova 5, OIB: 16005185158, svakoga u 1/8 dijela.

5. Svaka stranka snosi svoje troškove.«

29. U obrazloženju osporenog prvostupanjskog rješenja/2010 navedeno je:

»... u međuvremenu od donošenja rješenja ovog tijela KLASA: UP/I-942-01/97-02/178 od 26. 06. 1998. i 20. 10. 1998. do danas dogodile (su se) znatne promjene kako u vlasništvu, tako i u faktičnom korištenju predmetnih poslovnih prostora, u ponovljenom postupku uključeni su svi zakupci poslovnih prostora koji su imali ugovore o zakupu prije donošenja navedenih rješenja ... Rješenjem Ministarstva pravosuđa KLASA: UP/II-942-01/99-01/150 URBROJ. 514-03-07/1-06-11 od 30. lipnja 2006. kojim je dopuštena obnova postupka u cijelosti, a koje je potvrđeno presudom Upravnog suda Republike Hrvatske broj Us-9189/2006-7 od 20. 06. 2007. naloženo je ovom tijelu da svim strankama u postupku i to podnositeljima zahtjeva, svim zakupcima, odnosno osobama koje faktički koriste predmetne poslovne prostore, obvezniku naknade, Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske, kao i drugim eventualno zainteresiranim strankama u ovoj upravnoj stvari omogući sudjelovanje u istom ...

Iz dokumentacije koja prileži spisu, naročito iz rodnih listova i izvatka iz matice rođenih za Ivana Žerjava i Veru Štimac r. Žerjav proizlazi da je kao njihova majka upisana Margareta Žerjav rođ. Egger, koja je u vrijeme njihova rođenja bila u braku s Viktorom Žerjav, ocem Ivana i Vere, da je rješenjem o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav donesenim od strane Općinskog suda u Zagrebu XIX-O-2720/75 od 25. 11. 1975., njezinim nasljednikom proglašen na temelju zakona, brat Miroslav Rabatić te da je iz navedenog rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 25. 11. 1975., razvidno da je u navedenom ostavinskom postupku s potraživanjem prema ostavinskoj masi sudjelovao i Ivan Žerjav, ovdje podnositelj zahtjeva.

Temeljem gore navedenog ovo tijelo poklanja vjeru upisu u rodne listove, izvatke iz matice rođenih i činjeničnom stanju utvrđenom u ostavinskom postupku iza pokojne Olge Žerjav okončanom rješenjem Općinskog suda u Zagrebu O-2720/75 od 25. 11. 1975., jer je i Ivan Žerjav sudjelovao u istom, a nije proglašen njezinim nasljednikom, dakle sudjelovao je u ostavinskom postupku te je mogao ukoliko je srodstvo pokojne bilo krivo utvrđeno prigovoriti na isto što on nije učinio.

Ovo tijelo nije poklonilo vjeru činjeničnom stanju utvrđenom u postupku okončanom rješenjem o nasljeđivanju donesenim od strane Općinskog suda u Zagrebu pod Posl.br. X-O-4690/97 od 23. lipnja 1997. iza pok. Olge Žerjav kojim su njezinim nasljednicima proglašeni njezin sin Ivica Žerjav, te unuke Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman, ovdje podnositelji zahtjeva, iz razloga što je Općinsko državno odvjetništvo u Zagrebu povodom kaznene prijave Pere Šole,« (zakupca poslovnog prostora – op. Ustavnog suda) »a što je vidljivo iz obrazloženja rješenja Općinskog državnog odvjetništva u Zagrebu broj: DOK-649/00 od 1. 8. 2003., izvršilo uvid u ostavinski spis Općinskog suda u Zagrebu, Posl. br. X-O-4690/97 te je utvrdilo da u istome spisu do donošenja rješenja o nasljeđivanju od 23. lipnja 1997. ne prileži rodni list za Veru Štimac slijedom čega ovo tijelo zaključuje da je navedeno rješenje o nasljeđivanju doneseno samo na temelju navoda utvrđenih nasljednika, a od kojih je Ivan Žerjav zasigurno znao da postoji i rješenje o nasljeđivanju iza Olge Žerjav od 25. 11. 1974. godine, jer je i on sa svojim potraživanjem prema ostavinskoj masi sudjelovao u tom postupku. ...

U odnosu na prijedlog punomoćnika podnositelja zahtjeva da ovo tijelo treba pitanje srodstva Olge Žerjav s Ivanom Žerjavom i Verom Štimac r. Žerjav smatrati kao prethodno pitanje radi kojeg ovo tijelo treba prekinuti postupak i uputiti protustranke da kod nadležnih tijela pokrenu postupak za utvrđivanje činjenice je li Olga Žerjav bila majka Ivana Žerjava i Vere Žerjav ovo tijelo smatra da je upisom u matične knjige upisana činjenica očinstva i majčinstva neke osobe, te da su to javne knjige odnosno da izvadak iz matične knjige rođenih i rodni list predstavljaju javne isprave u istinitost čijeg sadržaja ovo tijelo ne sumnja, ...

Budući da je u postupku utvrđeno da pokojna Olga Žerjav nije bila majka Ivana (Ivice) Žerjava i Vere Štimac r. Žerjav, a samim time proizlazi da podnositelji zahtjeva nisu bili njezini nasljednici prvog nasljednog reda, odnosno ovlaštenici naknade sukladno članku 9. Zakona o naknadi za njezin suvlasnički dio, zahtjev podnositelja zahtjeva u odnosu na naknadu za 1/2 nekretnine u Zagrebu, Preradovićeva 1, trebalo je odbiti, a kako i glasi točka 1. izreke. ...«

30. U odgovarajućim podulošcima u vlastovnicama zemljišnih knjiga koje su se odnosile na podnositelje ustavne tužbe, ali i na druge (nove) vlasnike Josipa Galiota, Antona Kačinarija i Široke Genoveve, unesena je sljedeća zabilježba:

»Zaprimljeno 23. 03. 2010. broj Z-15279/10

Temeljem ovosudnog rješenja broj gornji zabilježuje se odbijena provedba Rješenje Grada Zagreba, Gradskog ureda za imovinsko pravne poslove i imovinu grada od 16. 03. 2010. Kl:UP/I-942-01/09-02/26 ur.br: 251-14-02/102-10-16.«

31. Sukladno navedenom, prvostupanjskim rješenjem/2010 podnositeljima ustavne tužbe više nije bilo priznato pravo na povrat spornog suvlasničkog dijela/O.Ž.

Za takav ishod ove upravne stvari bila su najvažnija tri utvrđenja nadležnog upravnog tijela.

Prvo, u prvostupanjskom rješenju/2010 utvrđeno je da je zakupac Vladimir Pačić 26. ožujka 1999. uložio žalbu zbog šutnje administracije na njegov prijedlog za obnovu postupaka, a uz žalbu je priložio »rješenje o nasljeđivanju iz pok. Olge Žerjav doneseno od strane Općinskog suda u Zagrebu Broj: XIX-O-2720/75 dana 25. 11. 1975., u kojem se kao jedini zakonski nasljednik iza pok. Olge Žerjav proglašuje na temelju zakona, brat Miroslav Rabatić«.

Drugo, u prvostupanjskom rješenju/2010 također je utvrđeno da je zakupac Pero Šola »posebnim podneskom od 15. svibnja 2000. u spis dostavio ... rodni list za Veru Žerjav iz kojeg je vidljivo da je njezina majka Margareta Žerjav rođ. Egger«.

Treće, iz rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 25. studenoga 1975. proizlazi kako je u tom ostavinskom postupku sudjelovao i Ivan Žerjav (prijašnji vlasnik u 1/4 dijela poslovnih prostora i podnositelj zahtjeva za povrat oduzete imovine, koji je umro 27. studenoga 2000., a na njegovo su mjesto stupili supruga Senka i sin Viktor, ovdje podnositelji ustavne tužbe). On je u tom ostavinskom postupku sudjelovao radi namirenja potraživanja prema ostavinskoj masi u iznosu od 14.608,50 din. »budući da je sahranio ostaviteljicu«, ali je radi ostvarivanja tog potraživanja upućen u parnicu. Iz toga je nadležno upravno tijelo zaključilo da je Ivan Žerjav, podnoseći zahtjev za povrat oduzete imovine 1998. godine, znao da nema pravo na vlasnički dio Olge Žerjav jer nije njezin sin, odnosno nasljednik prvog nasljednog reda.

32. Posljedično, na temelju izvatka iz matice rođenih za Veru Žerjav (koji je izdao Gradski ured za opću upravu klasa: 223-02/10-T0/1 od 5. ožujka 2010.), te rodnog lista za Ivana Žerjava (koji je izdao Gradski ured za opću upravu klasa: 223-02/08-11/3 od 3. rujna 2008.), nadležno upravno tijelo riješilo je u obnovljenom upravnom postupku da je Viktor Žerjav otac Ivana Žerjava i Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav, a da njihova majka nije Olga Žerjav, nego je to Margareta Žerjav rođ. Egger.

Slijedi da Olga Žerjav nije ni baka Jasni Crkvenčić Bojić i Željki Guttman, zbog čega ni one, kao ni Ivan Žerjav, ne ispunjavaju zakonske pretpostavke za priznavanje prava na povrat poslovnih prostora u spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž. (kao nasljednice svoje pok. majke Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav).

2) Osporeno drugostupanjsko rješenje (2011.)

33. Protiv dijela prvostupanjskog rješenja/2011 kojim su odbijeni sa zahtjevom za povrat spornog suvlasničkog dijela/O.Ž. podnositelji su izjavili žalbu, ali je žalba odbijena drugostupanjskim rješenjem/2011. U obrazloženju drugostupanjskog rješenja navedeno je:

»... ocjenjeno je da je prvostupanjsko tijelo pravilno postupilo kada je pobijanim rješenjem ... odbilo zahtjev predlagatelja za utvrđivanje prava na naknadu za 1/2 suvlasničkog dijela predmetne nekretnine prijašnje vlasništvo Olge Žerjav, jer je nesporno da oni nisu zakonski nasljednici prvog nasljednog reda iza smrti spomenute ... Kako se ... nasljednik iza smrti Olge Žerjav može nedvojbeno utvrditi, to prvostupanjsko tijelo nije imalo potrebe prekidati postupak sukladno članku 144. Zakona o općem upravnom postupku te uputiti stranke da to pitanje riješe pred sudom, kako to neosnovano predlažu žalitelji. ...«

3) Tužba podnositelja

34. Protiv drugostupanjskog rješenja/2011 podnositelji su podnijeli tužbu Visokom upravnom sudu. U tužbi su osobito naglasili:

»U obrazloženju pobijanog Rješenja nedostaje detaljna analiza četiri glavna žalbena razloga istaknuta u žalbi tužitelja. Umjesto toga, tuženik je potvrdio zaključke prvostupanjskog tijela i naveo kako je ‘nesporno’ da tužitelji ‘nisu zakonski nasljednici prvog nasljednog reda’ iza pok. Olge Žerjav. Tuženik smatra da su tijekom postupka provedeni dokazi iz kojih se nedvojbeno moglo utvrditi da je jedini nasljednik pok. Olge Žerjav bio njezin brat Miroslav Rabatić. Ovakav svoj stav tuženik bazira na sadržaju Rješenja o nasljeđivanju Općinskog suda u Zagrebu posl. broj O-2720 od dana 25. 11. 1975. g. Tvrdi da to Rješenje nije bilo upotrjebljeno u postupku koji je prethodio donošenju ranijeg prvostupanjskog Rješenja od dana 26. 06. 1998. g., pa isto predstavlja novi dokaz, zbog čega su ispunjene pretpostavke za obnovu postupka iz čl. 249. st. 1. točka 1. Zakona o općem upravnom postupku (u daljnjem tekstu: ZUP).

Također, tuženik se u pogledu predmetnog Rješenja poziva i na primjenu odredbi čl. 258. ZUP-a. Tužitelji ističu kako je tuženik u pobijanom Rješenju odbio priznati pravne učinke drugog rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav. Radi se o Rješenju Općinskog suda u Zagrebu posl. broj O-4690/97 od dana 23. 06. 1997. g. kojim su tužitelji, odnosno, njihov pravni prednik Ivica Žerjav, utvrđeni jedinim nasljednicima iza pok. Olge Žerjav. Razlozi odbijanja priznanja pravnih učinaka ovog Rješenja o nasljeđivanju u pobijanom Rješenju nisu obrazloženi.

Tužitelji su u prvostupanjskom postupku predlagali da se, u skladu s odredbom čl. 144. i čl. 147. st. 2. ZUP-a, zaključkom naloži protustranci da pokrene odgovarajući postupak za rješenje prethodnog pitanja o utvrđivanju nasljednika iza pok. Olge Žerjav, s obzirom na postojanje dvije različite pravomoćne sudske odluke o tom pitanju. Tuženik je u pobijanom Rješenju potvrdio stav prvostupanjskog tijela o odbijanju ovog prijedloga. U obrazloženju svog stava ističe jedino kako ‘prvostupanjsko tijelo nije imalo potrebe prekidati postupak’, jer se ‘nasljednik iza smrti Olge Žerjav može nedvojbeno utvrditi’.

Tužitelji ističu da su tuženik i prvostupanjsko tijelo do opisanih ‘utvrđenja’ došli bez vršenja uvida u spise Općinskog suda u Zagrebu posl. broj O-2720/75 i O-4690/97. Rješenje o nasljeđivanju od dana 25. 11. 1975. posl. broj O-2720/75 prihvaćeno je kao najvažniji dokaz u cijelom postupku bez provjere sadržaja tog sudskog predmeta, priloženih isprava i odgovarajućih očitovanja stranaka s ostavinske rasprave.

Tužitelji su tijekom cijelog upravnog postupka izražavali svoje brojne sumnje u sadržaj i autentičnost tog Rješenja. Posebno napominju da je predmet navodnog ostavinskog postupka iz 1975. g. bio stan koji je pok. Olga Žerjav prethodno već prodala trećoj osobi. Svi članovi obitelji Žerjav znali su za tu kupoprodaju, pa nisu imali nikakvog razloga pokretati ostavinski postupak iza pok. Olge Žerjav, koja je umrla bez nekretnina u svom vlasništvu. Danas pok. Ivan Žerjav, prednik 1. i 2. tužitelja, nije imao nikakvog interesa za sudjelovanje u takvom postupku.

Prvostupanjsko tijelo se kod procjene pravnih učinaka oba Rješenja o nasljeđivanju rukovodilo navodima iz obrazloženja Rješenja Općinskog državnog odvjetništva u Zagrebu broj: DOK-649/00 od dana 01. 08. 2003. g. Tim Rješenjem odbačena je kaznena prijava protiv tužiteljica Željke Guttman i Jasne Crkvenčić Bojić. Prema navodima iz obrazloženja prvostupanjskog Rješenja, navedeno Općinsko državno odvjetništvo izvršilo je uvid u ostavinski spis Općinskog suda u Zagrebu posl. broj O-4690/97 i utvrdilo da istom ne prileži rodni list za Veru Štimac. Slijedom navedenog, ovo tijelo je zaključilo da je Rješenje o nasljeđivanju od dana 23. 06. 1997. g. doneseno samo na temelju navoda nasljednika. Pok. Ivan Žerjav, navodi se dalje, zasigurno je znao za Rješenje od dana 25. 1. 1975. g. jer u istom stoji da je sa svojim potraživanjem prema ostavinskoj masi sudjelovao u postupku. Međutim, u obrazloženju predmetnog Rješenja ODO-a nema nikakvog očitovanja o rodnom listu samog Ivana Žerjava.

Tužitelji ističu da su navedena ‘utvrđenja’ manjkava budući da ni Općinsko državno odvjetništvo, niti prvostupanjsko tijelo, nikada nisu izvršili uvid u sudski predmet Općinskog suda u Zagrebu, poslovni broj O-2720/75. S druge strane, o činjenicama vezanima za sudski predmet poslovni broj O-4670/97 u upravnom postupku se nikad nije raspravljalo, budući da se prvostupanjsko tijelo pouzdavalo u već opisana ‘utvrđenja’ državnog tijela koje je zastupalo protustranku u upravnom postupku.

Tužitelji su tijekom upravnog postupka u više navrata dostavili brojne dokaze o njihovom srodstvu s Olgom Žerjav rođ. Rabatić. Radi se o opširnim očitovanjima i ispravama (npr. očitovanje tužitelja od 02. 04. 2001. g., odgovor tužitelja na tužbu Vladimira Pačića Upravnom sudu Republike Hrvatske posl. broj Us-6136/2002 od dana 23. 08. 2002. g.). Sve te dokaze tuženik je u potpunosti ignorirao prilikom donošenja pobijanog Rješenja, iako je tijekom prvostupanjskog postupka bilo i sasvim drugačijih stavova o ovom pitanju.

Tako npr. u Zaključku prvostupanjskog tijela klasa: UP/I-942-01/97-02/178 urbroj: 251-14-02/203-08-101 od dana 27. 11. 2008. g. kojim se odbija zahtjev Pere Šole za izuzeće tadašnje voditeljice postupka Jasne Lovrinčić stoji: ‘... u odnosu na prigovor o netraženju dokumentacije iz koje je vidljivo srodstvo, navodimo da u spisu prileži mnogobrojna dokumentacija i to npr. rješenje o nasljeđivanju i osmrtnica iza pok. Žerjav Olge, razne potvrde ondašnjeg Sekretarijata za unutrašnje poslove, potvrde Okružnog javnog tužilaštva za Grad Zagreb iz 1957. godine, niz njenih izjava, svjedodžbi i dr. i u svim se dokumentima navodi da je Olga Žerjav majka Ivice i Vere Žerjav ud. Šporiš. Pitanje srodstva nije bilo sporno niti protustranci niti nadležnom tijelu u postupku revizije. Sve to bio je razlog da je odbijen zahtjev da se rješenje po službenoj dužnosti proglasi ništavim...’.

Tužitelji smatraju da se tuženik, kao ni prvostupanjsko tijelo, nisu mogli upuštati u ocjenjivanje pravne snage pravomoćnih sudskih odluka na način kako je to učinjeno u pobijanom Rješenju. Prema čl. 9. Zakona o naknadi, prava iz tog zakona priznaju se fizičkoj osobi – prijašnjem vlasniku, odnosno njegovim zakonskim nasljednicima prvog nasljednog reda. Prema stavku 2. istog članka u pogledu prava nasljeđivanja primjenjuju se odredbe Zakona o nasljeđivanju, ako Zakonom o naknadi nije drukčije propisano. Prema čl. 174. Zakona o nasljeđivanju, nasljednici se utvrđuju u ostavinskom postupku. ...«

4) Osporena presuda Visokog upravnog suda (2014.)

35. Osporenom presudom Visokog upravnog suda odbijena je kao neosnovana tužba podnositelja. Relevantni dio te presude glasi:

»Nadalje, u obnovljenom postupku je na temelju prikupljenih javnih isprava, i to iz izvatka iz matice rođenih izdanog od Gradskog ureda za opću upravu, klasa: 223-02/10-10/1 od 5. ožujka 2010., za Veru Žerjav i rodnog lista izdanog od Gradskog ureda za opću upravu, klasa: 223-02/08-11/3 od 3. rujna 2008., za Ivana Žerjava utvrđeno da je kao njihov otac upisan Viktor Žerjav, a kao njihova majka Margareta Žerjav, rođ. Egger. Također iz vjenčanog lista Gradskog ureda za opću upravu, klasa: 223-03/08-06/1 od 3. rujna 2008., utvrđeno je da su Viktor Žerjav i Margareta Žerjav rođ. Egger sklopili brak 25. srpnja 1920. te da je Margareta Žerjav naknadno promijenila prezime Žerjav u Eger. Dakle, utvrđeno je na temelju javnih isprava da sada pok. Olga Žerjav, rođ. Rabatić, nije bila majka Vere Žerjav i Ivana Žerjava, iz čega proizlazi da isti nisu niti bili ovlaštenici naknade u smislu odredbe članka 9. Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (...) jer nisu njeni zakonski nasljednici prvog nasljednog reda.

Naime, pored pribavljenih izvoda iz matice rođenih, rodnog lista, vjenčanog lista koji imaju dokaznu snagu javne isprave i kao takve zakonsku presumpciju potpunog dokaza o istinitosti određenih činjenica, i po ocjeni Suda, nije bilo mjesta prekidu ovog postupka za rješenje prethodnog pitanja o utvrđenju nasljednika iza pok. Olge Žerjav. Imajući u vidu naprijed navedene javne isprave kao i činjenicu da su iza pok. Olge Žerjav vođena dva ostavinska postupka, i to jedan okončan rješenjem, broj O-2720/75 od 25. studenog 1975. u kojem je njenim nasljednikom proglašen na temelju zakona brat Miroslav Rabatić, a Ivica Žerjav sa svojim potraživanjem u iznosu od 14.608,50 din prema ostavinskoj masi upućen u redovnu parnicu te rješenje, broj O-4690/97 od 23. lipnja 1997., gdje su iza pok. Olge Žerjav njezinim nasljednicima proglašeni njezin sin Ivica Žerjav, te unuke Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman, poklanjajući upravo vjeru u javne isprave odnosno izvode iz matice rođenih, rodni list, kao i vjenčani list, osnovano su zaključila upravna tijela da sada pok. Olga Žerjav nije bila majka Ivana Žerjava te Vere Žerjav budući je kao njihova majka upisana Margareta Žerjav, rođ. Egger.

Stoga je pravilno zaključilo tijelo prvog stupnja da je upisom u matične knjige upisana činjenica očinstva i majčinstva neke osobe, da se radi o izvacima iz matične knjige rođenih, rodnim listovima, te vjenčanom listu, koji predstavljaju javne isprave, a ukoliko netko tvrdi da je sadržaj tih isprava neistinit da je na njemu teret dokazivanja kako sadržaj javne isprave nije istinit.«

5) Prigovori podnositelja izneseni u ustavnoj tužbi

36. Podnositelji u ustavnoj tužbi opširno ponavljaju tijek postupka, te se očituju na ocjenu nadležnih upravnih tijela i Visokog upravnog suda da je valjano rješenje o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 25. studenoga 1975. Ističu kako su na činjenice iz kojih slijedi zaključak o »manjkavostima te procjene« bezuspješno upućivali tijekom cijelog postupka koji je prethodio podnošenju ustavne tužbe. U tim okvirima obrazlažu i istaknute povrede ustavnih prava:

»... gotovo 16 godina nakon nastupanja pravomoćnosti Rješenja naslovnog tijela od 26. 06. 1998. g., kojim su u cijelosti vraćeni u vlasništvo poslovni prostori u Zagrebu. Preradovićeva 1, donesen je pobijani akt kojim se to pravomoćno rješenje zamjenjuje drugim pravomoćnim rješenjem. Oba ta rješenja su osnova za uknjižbu prava vlasništva u zemljišne knjige ... razlog za obnovu upravnog postupka ... bilo je, prema citiranim Rješenjima Ministarstva pravosuđa i Upravnog suda ‘promijenjeno stajalište nadležnih tijela u odnosu na status zakupca u postupku vraćanja oduzete imovine’ ...

(...)

Podnositelji ove tužbe su nakon nastupanja pravomoćnosti rješenja od dana 26. 06. 1998. g. postupali pouzdajući se u trajnost njegovih pravnih učinaka. Stoga su i pristupili prodaji poslovnih prostora uknjiženih temeljem tog rješenja u zemljišne knjige kao njihovo isključivo vlasništvo. Oni nisu mogli utjecati na način rada prvostupanjskog tijela po pitanju uključivanja u postupak zakupaca poslovnih prostora, kao zainteresiranih stranaka u upravnom postupku. Iz cijelog tijeka upravnog postupka proizlazi da upravna tijela niti ne spore da su pogriješila u postupanju u tom pogledu. Iako su tijekom postupka pokušala prebaciti odgovornost za vlastite propuste na podnositelje ove ustavne tužbe po pitanju utvrđivanja nasljednika iza pok. Olge Žerjav, podnositelji ove tužbe smatraju da ni u tom nisu uspjela. Naime, podnositelji ove tužbe i danas su istog uvjerenja kao i na početku upravnog postupka za povrat oduzete imovine po pitanju svog srodstva s danas pokojnom Olgom Žerjav ... donošenjem pobijanog akta nije postignuta pravična ravnoteža između interesa Republike Hrvatske i zaštite njihovog prava vlasništva.

Donošenjem rješenja o obnovi upravnog postupka za povrat oduzete imovine gotovo 8 godina nakon nastupanja pravomoćnosti rješenja o povratu, te pobijanog akta gotovo 16 godina od tog trenutka, država je jednostrano zahvatila u vlasnička prava podnositelja ove ustavne tužbe.

Zbog pogrešaka upravnih tijela opisanih u ovoj tužbi njeni podnositelji snose prekomjeran pojedinačni teret koji se ne može smatrati razmjernim s naravi potrebe za ograničenjem u konkretnom slučaju, to jest s legitimnim ciljem koji se obnovom postupka eventualno nastojao ostvariti. ...«

Ostali dijelovi ustavne tužbe navode se na odgovarajućim mjestima u nastavku obrazloženja ove odluke.

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

A) USTAVNE I KONVENCIJSKE OSNOVE

37. Ustavni sud ocjenjuje da su za ovaj ustavnosudski predmet mjerodavne sljedeće odredbe Ustava:

»Članak 3.

… nepovredivost vlasništva, … vladavina prava … najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

»Članak 19.

(...)

Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.«

»Članak 48.

Jamči se pravo vlasništva.

(...)«

»Članak 50.

Zakonom je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo, uz naknadu tržišne vrijednosti.

(...)«

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni ... sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

37.1. Članak 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02.; u daljnjem tekstu: Konvencija) glasi:

»Članak 1.

ZAŠTITA VLASNIŠTVA

Svaka fizička ili pravna osoba ima pravo na mirno uživanje svojega vlasništva. Nitko se ne smije lišiti svoga vlasništva, osim u javnom interesu, i to samo uz uvjete predviđene zakonom i općim načelima međunarodnoga prava.

Prethodne odredbe, međutim, ni na koji način ne umanjuju pravo države da primijeni zakone koje smatra potrebnima da bi uredila upotrebu vlasništva u skladu s općim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza ili drugih doprinosa ili kazni.«

Članak 6. stavak 1. (prva rečenica) Konvencije glasi:

»Članak 6.

PRAVO NA POŠTENO SUĐENJE

1. Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi ... svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni ... sud pravično, ... i u razumnom roku ispita njegov slučaj. ...«

B) NAČELNA STAJALIŠTA O JAMSTVU PRAVA VLASNIŠTVA

1) Tri ustavna pravila o jamstvu prava vlasništva

38. Ustavni sud podsjeća na svoje ustaljeno stajalište da se vlasništvo u smislu članka 48. stavka 1. Ustava »mora vrlo široko tumačiti«, jer obuhvaća »načelno sva imovinska prava« (v., primjerice, odluke Ustavnog suda broj: U-III-661/1999 od 13. ožujka 2000.; U-III-72/1995 od 11. travnja 2000.; U-III-551/1999 od 25. svibnja 2000.; U-III-476/2000 od 14. lipnja 2000., itd.), što uključuje i gospodarske interese koji su po naravi stvari vezani uz imovinu, ali i legitimna očekivanja stranaka da će njihova imovinska prava, zasnovana na pravnim aktima, biti poštovana, a njihovo ostvarenje zaštićeno.

39. Ustavni sud je u odluci broj: U-IIIB-1373/2009 od 7. srpnja 2009. (»Narodne novine« broj 88/09.; u daljnjem tekstu: odluka broj: U-IIIB-1373/2009) prihvatio praksu Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) o načinu na koji se ispituje postojanje vlasništva u konkretnim slučajevima, razrađujući tri pravila o vlasništvu u smislu članka 1. Protokola br. 1 uz Konveciju u svjetlu članaka 48. stavka 1. i 50. Ustava. U toj je odluci zauzeo sljedeća načelna pravna stajališta o trima pravilima o vlasništvu u hrvatskom ustavnopravnom poretku:

»Tri ustavna pravila o jamstvu prava vlasništva

8. Članak 48. stavak 1. Ustava, koji jamči pravo vlasništva, mora se sagledavati zajedno s člankom 50. Ustava koji uređuje ustavnopravne mogućnosti njegova oduzimanja odnosno ograničavanja radi zaštite pojedinih ustavnih vrijednosti odnosno zaštićenih ustavnih dobara.

Tako je zakonom moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo, uz naknadu tržišne vrijednosti (članak 50. stavak 1. Ustava).

Osim toga, poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi (članak 50. stavak 2. Ustava).

Sukladno navedenom, Ustav sadrži tri zasebna pravila vezana uz ustavno uređenje vlasništva:

– prvo pravilo, sadržano u članku 48. stavku 1. Ustava, opće je naravi i propisuje jamstvo prava vlasništva;

– drugo pravilo, sadržano u članku 50. stavku 1. Ustava, uređuje oduzimanje odnosno ograničavanje vlasništva koje se neće smatrati ustavnopravno nedopuštenim ako je propisano zakonom, ako je u interesu Republike Hrvatske i ako je za tako oduzeto odnosno ograničeno vlasništvo osigurana i isplaćena naknada u tržišnoj vrijednosti oduzete odnosno ograničene imovine;

– treće pravilo, sadržano u članku 50. stavku 2. Ustava, priznaje zakonodavcu ovlast da zakonom ograničava vlasnička prava (i poduzetničke slobode) radi zaštite pojedinih ustavnih vrednota ili zaštićenih ustavnih dobara koja ustavotvorac smatra toliko važnim da ih podvodi pod državne odnosno pod opće interese zajednice (zaštita interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi), bez obveze isplate bilo kakve naknade.

Ta tri pravila, međutim, nisu samostojna i nepovezana. Drugo i treće pravilo, koji se tiču određenih stupnjeva miješanja u pravo vlasništva, uvijek se moraju tumačiti u svjetlu općeg jamstva iz članka 48. stavka 1. Ustava: prije razmatranja je li prvo pravilo poštovano uvijek se mora odrediti jesu li druga dva primjenjiva na konkretan slučaj koji je predmet ustavnosudskog ispitivanja.

Ustavni sud također napominje da svako miješanje u pravo vlasništva, zasnovano na odredbama članka 50. Ustava, mora osigurati pravičnu ravnotežu između zahtjeva za poštovanjem i zaštitom ustavnog prava vlasništva privatnih osoba i zahtjeva koje postavljaju državni odnosno javni ili opći interesi zajednice (koji mogu uključivati i zaštitu suprotstavljenih prava ili interesa trećih privatnih osoba). Zahtjev za postizanjem te ravnoteže izražen je u strukturi članaka 48. stavka 1. i 50. Ustava, promatra li ih se kao jednu cjelinu, pri čemu ustavotvorac izrijekom postavlja još i dopunski zahtjev: svako ograničenje vlasništva odnosno vlasničkih prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju (članak 16. stavak 2. Ustava). Stoga u svakom pojedinom slučaju mora postojati razuman odnos razmjernosti između sredstava koja se koriste pri oduzimanju ili ograničavanju vlasništva i ciljeva koji se time nastoje postići. Sažeto, miješanje u vlasništvo mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.«

2) O legitimnom očekivanju kao imovini pod zaštitom Ustava

40. Ustavni sud dalje podsjeća na ustaljeno pravno stajalište ESLJP-a koji priznaje da se legitimna očekivanja stranaka pod određenim pretpostavkama moraju smatrati »imovinom« pod zaštitom članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

Pojam ‘legitimnih očekivanja’ u kontekstu članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju ESLJP je prvi put spomenuo u predmetu Pine Valley Developments LTD i drugi protiv Irske (presuda, 29. studenoga 1991., zahtjev br. 12742/87). U tom su predmetu podnositelji bili poduzetnici koji su 1978. godine kupili zemljište pouzdajući se u nacrt plana izdavanja urbanističkih dozvola za izgradnju industrijskih skladišta i uredskih prostora, a on je naknadno, odlukom irskog Vrhovnog suda, utvrđen ultra vires i ab initio ništetnim, jer je bio u suprotnosti s mjerodavnim zakonima. ESLJP je zauzeo stajalište da je »legitimno očekivanje« nastalo onda kad je dozvola (outline planning permission) izdana, a na temelju pouzdanja u nju podnositelji su kupili zemljište s namjerom njegove izgradnje. Ta je dozvola, koju nadležna upravna tijela više nisu mogla ukinuti ili na drugi način opozvati, činila sastavni dio vlasništva (imovine) tvrtki podnositelja (§ 51. presude Pine Valley i § 45. presude Kopecký protiv Slovačke, veliko vijeće, 28. rujna 2004., zahtjev br. 44912/98, 2004-IX).

U presudi Kopecký protiv Slovačke (2004.) ESLJP je sažeo stajališta obrazložena u presudi Pine Valley (1991.) i u predmetu Stretch protiv Ujedinjenog Kraljevstva (presuda, 24. lipnja 2003., zahtjev br. 44277/98, § 35.). Izrijekom je utvrdio da su u oba ta slučaja podnositelji bili ovlašteni pouzdati se u činjenicu da pravni akt na temelju kojeg su na sebe preuzeli teret financijskih obveza neće biti retroaktivno utvrđen nevaljanim (invalidated) na njihovu štetu. U toj se skupini slučajeva »’legitimno očekivanje’, prema tome, temeljilo na razumno opravdanom povjerenju u pravni akt (reasonably justified reliance on a legal act) koji je imao valjanu pravnu osnovu (sound legal basis) i odnosio se na vlasnička prava« (§ 47. presude Kopecký).

Nadalje, u odluci o dopuštenosti zahtjeva u predmetu Gratzinger i Gratzingerova protiv Češke Republike (odluka, veliko vijeće, 10. srpnja 2002., zahtjev br. 39794/98, 2002-VII), ESLJP je naglasio kako podnositelji mogu tvrditi da imaju »imovinu« u smislu članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju samo ako pokažu da imaju zahtjev (claim) koji je utemeljen na zakonskoj odredbi ili pravnom aktu kao što je sudska odluka i koji je dostatno ustanovljen da bi bio izvršan (§§ 73. i 74. odluke Gratzinger i § 49. presude Kopecký).

Konačno, zahtjevi koje su nadležna tijela odbila uslijed toga što stranka nije ispunjavala uvjete propisane zakonom ili drugim mjerodavnim pravnim aktom ne smatraju se imovinom koja bi konstituirala vlasnička prava u smislu članka 48. stavka 1. Ustava i članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

41. Osim u konvencijskom pravu, doktrina legitimnih očekivanja već je desetljećima »neosporno dio prava Zajednice« (undeniably part of Community law) (nezavisni odvjetnik Lenz u spojenim predmetima 63 i 147/84 Finsider protiv Komisije, 1985 E. Comm. Ct. J. Rep. 2857, str. 2865.).

Iz predmeta T-336/94 Efisol SA protiv Komisije Europskih zajednica (presuda Suda prvog stupnja, prvo vijeće u proširenom sastavu, 16. listopada 1996., II-1346), u kojem su sažete temeljne postavke doktrine legitimnih očekivanja u pravu Unije, navode se dvije postavke relevantne i za predmet koji se razmatra u ovom ustavnosudskom postupku:

»2. Pravo pouzdati se u legitimna očekivanja ima svaki pojedinac koji je u situaciji u kojoj je očito da je administracija Zajednice, dajući mu precizna uvjeravanja, dovela do toga da se u njemu jave opravdana očekivanja (The right to rely on legitimate expectations extends to any individual who is in a situation in which it is apparent that the Community administration, by giving him precise assurances, has led him to entertain justified expectations.)

3. Ako je pažljivi i diskriminirajući trgovac mogao predvidjeti usvajanje mjere Zajednice koja će po svoj prilici pogoditi njegove interese, on se ne može pozvati na legitimno očekivanje ako je takva mjera nakon toga usvojena (If a prudent and discriminating trader could have foreseen the adoption of a Community measure likely to affect his interests, he cannot avail himself of any legitimate expectation if the measure is then adopted.)«

42. S obzirom na to da su prethodno navedena stajališta ESLJP-a (i Suda pravde) o legitimnim očekivanjima sukladna članku 48. stavku 1. Ustava, a time i primjenjiva u ustavnopravnom poretku Republike Hrvatske, Ustavni sud ih je razradio i prihvatio u odluci broj: U-IIIB-1373/2009. Od tada je institut legitimnih očekivanja inherentni dio hrvatskog ustavnog prava.

C) OKOLNOSTI KONKRETNOG SLUČAJA U SVJETLU JAMSTVA PRAVA VLASNIŠTVA

1) Definiranje predmeta ustavnog spora

43. Ustavni sud u povodu ustavnih tužbi ispituje eventualne povrede ustavnih prava podnositelja na način da sve provedene pravne postupke promatra kao jedinstvenu cjelinu. Stoga se prvo mora utvrditi da je u ovom ustavnosudskom predmetu riječ o postupku koji je iniciran 1997. godine (podnošenjem zahtjeva podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman te pok. Ivana Žerjava za povrat oduzetih poslovnih prostora u zgradi u Preradovićevoj 1 u Zagrebu), a koji je pravomoćno okončan zaprimanjem osporene presude Visokog upravnog suda/2014. Trajao je gotovo 17 godina.

44. Predmet ovog ustavnosudskog postupka nije vlasništvo podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman na poslovnim prostorima (svakoj u 1/8 dijela) koje potječe od njihove majke, prijašnje vlasnice Vere Šporiš/Štimac rođ. Žerjav, kao ni vlasništvo podnositelja Senke Žerjav i Viktora Žerjava (svakom u 1/8 dijela) koje potječe od njihovog supruga odnosno oca, prijašnjeg vlasnika pok. Ivana Žerjava. To vlasništvo je nesporno.

Sporan je preostali suvlasnički dio na poslovnim prostorima (2/4) koji potječe od prijašnje vlasnice Olge Žerjav (»sporni suvlasnički dio/O.Ž.«), a koji je rješenjem o povratu/1998 također »dan« (»vraćen«) u vlasništvo u odgovarajućim dijelovima podnositeljicama Jasni Crkvenčić Bojić i Željki Guttman te pok. Ivanu Žerjavu.

44.1. U složenim upravnim stvarima poput ove uvijek je riječ o tzv. izoliranim pojedinačnim slučajevima sa specifičnim i jedinstvenim obilježjima zbog kojih u pravilu ne postoji mogućnost s uspjehom se pozivati na njih u drugim slučajevima. Stoga odluka koje se u vezi s takvim slučajem donese u ustavnosudskom postupcku u kojem se odlučuje o zaštiti ustavnih prava po prirodi stvari nema ni prirodu precedenta ni prirodu odluke koja je u praksi ESLJP-a poznata kao »načelna presuda (judgment of principle) koja kreira jurisprudenciju«. Ovaj predmet očito pripada u tu skupinu izoliranih pojedinačnih slučajeva koji nemaju ni precedentnu prirodu ni prirodu »načelne presude«.

a) Pravomoćno rješenje o povratu/1998 i njegovi učinci

45. Ispitivanje povreda vlasničkih prava podnositelja u ovom ustavnosudskom postupku treba započeti s pravomoćnim rješenjem o povratu/1998 kojim se »dalo« (»vratilo«) u vlasništvo šest (6) poslovnih prostora pok. Ivanu Žerjavu (u 2/4 dijela), odnosno Jasni Crkvenčić Bojić (u 1/4 dijela) i Željki Guttman (u 1/4 dijela). Upisom u zemljišne knjige, podnositeljice ustavne tužbe postale su zemljišnoknjižne vlasnice, kao što je to postao i danas pokojni Ivan Žerjav, na svih šest (6) poslovnih prostora u navedenim dijelovima.

46. Prodajom triju (3) poslovnih prostora neposredno nakon uknjižbe svoga vlasništva u zemljišnim knjigama, podnositelji su ostali zemljišnoknjižni vlasnici u neizmijenjenim udjelima na preostala tri (3) poslovna prostora površina 145,90 m², 23,73 m² i 23,00 m². Novi vlasnici Galiot Josip, Anton Kačinari i Široka Genoveva upisali su se u zemljišne knjige, svaki na svome poslovnom prostoru stečenom na temelju kupoprodajnih ugovora s podnositeljima ustavne tužbe.

b) Obnova postupka

47. U povodu prihvaćanja prijedloga jednog zakupca za obnovu postupka zbog toga što nije sudjelovao u postupku, postupak okončan pravomoćnim rješenjem o povratu/1998 obnovljen je u cijelosti.

48. Ustavni sud u tom smislu podsjeća da nije nadležan za odlučivanje o navodnim povredama prava na pravično suđenje, zajamčenima člankom 29. Ustava i člankom 6. Konvencije, u postupku u kojem se odlučuje o tome hoće li se ponoviti ili obnoviti pojedini postupak. To stoga što pravo na ponavljanje ili obnovu postupka nije pravo na koje se odnose jamstva pravičnog suđenja u smislu članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije.

c) Obnovljeni postupak i njegovi učinci

49. Gotovo 16 godina nakon pravomoćnosti rješenja o povratu/1998 postalo je pravomoćno drugo rješenje u istoj pravnoj stvari, kojim je poništeno prvo rješenje o povratu/1998, a podnositeljima je oduzet dio »dane« (»vraćene«) imovine.

Sada im je u vlasništvo »dano« (»vraćeno«) svih šest (6) poslovnih prostora, i to Senki Žerjav i Viktoru Žerjavu, nasljedicima Ivana Žerjava, u 2/8 dijela, te Jasni Crkvenčić Bojić u 1/8 dijela i Željki Guttman u 1/8 dijela.

50. Preostale 4/8 suvlasničkog dijela na svih šest (6) poslovnih prostora – to jest sporni suvlasnički dio/O.Ž. – danas potražuje Republika Hrvatska. Konkretno, ODO Zagreb, Građansko-upravni odjel, podnio je nadležnom gradskom upravnom tijelu Grada Zagreba »zahtjev za donošenje rješenja kojim će se utvrditi vlasništvo Republike Hrvatske na nekretnini u Zagrebu, Preradovićeva 1, sagrađenoj na z.k.č.br. 3223, upisanoj u zk.ul. 3360 k.o. Grad Zagreb, koja je u naravi kuća i dvorište«, broj: XXIV Us-DO-115/14 od 19. svibnja 2014. (DKM/GN).

Tim je podneskom zatraženo da se utvrdi kako su »poslovni prostori u dvorišnom prizemlju površine 145,90 m², poslovni prostor u prizemlju ulične zgrade površine 57,03 m², poslovni prostor u uličnom prizemlju površine 14,92 m², poslovni prostor u uličnom prizemlju površine 23,73 m², poslovni prostor u dvorišnom prizemlju površine 42 m² i poslovni prostor u uličnom prizemlju površine 23 m² s kojim su vlasništvom neodvojivo povezani odgovarajući suvlasnički dijelovi nekretnine i to kuće popisni broj 1222 i dvorišta u Zagrebu, Preradovićeva 1, izgrađene na zk.č. 3223, površine 147,4 čhv (530 m²), upisana u zk.ul. 3360 k.o. Grad Zagreb, vlasništvo Republike Hrvatske u 4/8 dijela«.

Također je zatraženo da se zemljišnoknjižnom odjelu Općinskog suda u Zagrebu naloži »da po pravomoćnosti ovog rješenja izvrši uknjižbu vlasništva predmetnih nekretnina u korist Republike Hrvatske«.

Uknjižba vlasništva Republike Hrvatske do dana donošenja ove odluke nije izvršena. Zemljišnoknjižni vlasnici na tri (3) poslovna prostora i dalje su podnositeljice ustavne tužbe Jasna Crkvenčić Bojić u 1/4 dijela i Željka Guttman u 1/4 dijela, te pok. Ivan Žerjav u 2/4 dijela, a na tri (3) ostala poslovna prostora zemljišnoknjižni vlasnici su Galiot Josip, Anton Kačinari i Široka Genoveva na temelju kupoprodajnog ugovora s podnositeljima ustavne tužbe kao prodavateljima, sve uz zabilježbu od 23. ožujka 2010. (v. točku 30. obrazloženja ove odluke).

51. Ustavni sud podsjeća da u postupcima zaštite ustavnih prava postoje specifične ustavnosudske metode za utvrđivanje vlasništva (uključujući njihove udjele) koje je Ustavni sud izgradio uvažavajući zahtjeve Konvencije i praksu ESLJP-a, a koje se moraju primijeniti i na podnositelje kada je riječ o utvrđivanju njihovih vlasničkih udjela na spornim poslovnim prostorima. Temeljne postavke iznesene su u točkama od 38. do 42. obrazloženja ove odluke.

52. Sukladno tome, Ustavni sud dužan je ispitati jesu li poništenim pravomoćnim rješenjem o povratu/1998 podnositelji stekli na spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž. imovinu koja je bila zaštićena ustavnim i konvencijskim jamstvom prava vlasništva (članak 48. stavak 1. Ustava i članak 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju) u smislu njegove nepovredivosti kao najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske (članak 3. Ustava).

Naime, samo ako sporni suvlasnički dio/O.Ž. predstavlja imovinu podnositelja koja se u smislu Ustava i Konvencije smatra njihovim »vlasništvom«, mogu se dalje razmatrati tvrdnje podnositelja da se država neosnovano umiješala u tu njihovu imovinu gotovo 16 godina kasnije, poništenjem pravomoćnog rješenja o povratu/1998.

53. Za tu ocjenu Ustavnog suda prvo je potrebno ocijeniti ponašanje države u ovom predmetu, to jest utvrditi stupanj i intenzitet nadzora koji je proveden nad poništenim rješenjem o povratu/1998 od strane nadležnih tijela prije no što je dopuštena obnova postupka 2006. godine.

2) O nadzoru države vezanom uz stjecanje vlasništva podnositelja nad poslovnim prostorima

54. Prvo se treba ponoviti da je upravni postupak u kojem je doneseno pravomoćno rješenje o povratu/1998 proveden uz sudjelovanje Državnog pravobraniteljstva Grada Zagreba.

55. Osim toga, nadležna tijela višekratno su potvrdila nespornost vlasništva podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman te pok. Ivana Žerjava (i) na spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž. U nastavku se navodi nekoliko provedenih nadzornih postupaka.

a) Ispitivanje rješenja o povratu/1998 po pravu prethodnog nadzora

56. Rješenje o povratu/1998 prošlo je postupak prethodnog nadzora Ministarstva pravosuđa sukladno članku 70. Zakona o naknadi, koji je bio na snazi od 1. siječnja 1997. do 4. srpnja 2002., a glasio je:

»Članak 70.

Prvostupanjsko rješenje iz članka 69. stavka 1. ovoga Zakona, Županijski ured dostavit će u roku od 15 dana od dana donošenja Ministarstvu pravosuđa i Državnom pravobranitelju Republike Hrvatske.

Ministarstvo pravosuđa može u roku od 60 dana od dana primitka prvostupanjskog rješenja, po pravu nadzora, poništiti to prvostupanjsko rješenje i predmet vratiti Županijskom uredu na ponovni postupak.

U roku iz stavka 2. ovoga članka Državni pravobranitelj Republike Hrvatske može Ministarstvu pravosuđa predložiti poništenje prvostupanjskog rješenja.

Ako Ministarstvo pravosuđa, po pravu nadzora u roku iz stavka 2. i 3. ovoga članka ne poništi rješenje, ono se dostavlja strankama.

Prvostupanjsko rješenje koje nije poništilo Ministarstvo pravosuđa niti je Državni pravobranitelj Republike Hrvatske predložio njegovo poništenje, Županijski ured dostavlja strankama i Državnom pravobranitelju Republike Hrvatske koji mogu u roku od 15 dana od dana primitka rješenja, podnijeti žalbu Ministarstvu pravosuđa.«

56.1. U odluci broj: U-IIIB-1373/2009 Ustavni sud naveo je neka bitna obilježja hijerarhijskog nadzora zakonitosti upravnih akata, koji je u modificiranom obliku propisan u članku 70. Zakona o naknadi. Ona su na odgovarajući način relevantna i za ovaj predmet. Mjerodavni dio obrazloženja te odluke glasi:

»11.3. Legalna svrha izvanrednog pravnog sredstva kojim je dopušteno ukidanje po pravu nadzora konačnih upravnih akata ukazuje na još jedan element bitan za prosudbu o eventualnim povredama ustavnih prava podnositelja: riječ je o nadzoru koji je po svojoj naravi ‘hijerarhijski’, jer ga višestupanjsko upravno (nadzorno) tijelo provodi s ciljem provjere zakonitosti pojedinačnih akata nižestupanjskog upravnog ili drugog javnopravnog tijela (...), a da sama stranka – koja je upravnim aktom koji je predmet ‘hijerarhijskog’ nadzora stekla određeno pravo – u tom postupku nema status stranke, iako o ishodu tog postupka neposredno i izravno ovisi sudbina priznatog joj prava. ...«

57. Protiv rješenja o povratu/1998 nije podnesena nijedna žalba.

b) Zahtjev za izuzeće voditeljice upravnog postupka

58. Zakupac Pero Šola podnio je 1998. godine zahtjev za izuzeće tadašnje voditeljice postupka Jasne Lovrinčić. Zaključkom prvostupanjskog tijela klasa: UP/I-942-01/97-02/178 urbroj: 251-14-02/203-08-101 od 27. studenoga 2008. taj je zahtjev odbijen uz sljedeće obrazloženje:

»... u odnosu na prigovor o netraženju dokumentacije iz koje je vidljivo srodstvo, navodimo da u spisu prileži mnogobrojna dokumentacija i to npr. rješenje o nasljeđivanju i osmrtnica iza pok. Žerjav Olge, razne potvrde ondašnjeg Sekretarijata za unutrašnje poslove, potvrde Okružnog javnog tužilaštva za Grad Zagreb iz 1957. godine, niz njenih izjava, svjedodžbi i dr. i u svim se dokumentima navodi da je Olga Žerjav majka Ivice i Vere Žerjav ud. Šporiš. Pitanje srodstva nije bilo sporno niti protustranci niti nadležnom tijelu u postupku revizije. Sve to bio je razlog da je odbijen zahtjev da se rješenje po službenoj dužnosti proglasi ništavim...«

59. Neke od tih isprava navedene su u tužbi podnositelja Upravnom sudu radi poništenja rješenja Ministarstva pravosuđe, klasa: UP/II-942-01/99-01/150 od 30. lipnja 2006. Tako postoje:

– od Olge Žerjav vlastoručno potpisana molba od 17. travnja 1953. upućena Odjelu za građevinarstvo i komunalne poslove NO Grada Zagreba u kojoj Olga Žerjav izričito navodi da prodaje stan »iz razloga što joj je novac potreban za studij sina ...«,

– zapisnik komisije za nacionalizaciju od 24. ožujka 1961. u kojem vlastoručno potpisana Olga Žerjav pod točkom 1. tog zapisnika navodi: »U prvom redu ističem da se moj sin Žerjav dr. Ivica nalazi u službi u Stanarima ...«,

– potvrda Sekretarijata za unutrašnje poslove od 11. rujna 1957. u kojoj se navodi da je Žerjav Ivica rođen 22. lipnja 1929. u Grazu od oca Viktora i majke Olge rođene Rabatić nekažnjavan,

– potvrda Okružnog javnog tužilaštva Zagreb od 11. rujna 1957., broj KTR-21338 u kojoj se navodi da je Žerjav dr. Ivica rođen 22. lipnja 1929. u Grazu od oca Viktora i majke Olge rođene Rabatić osoba protiv koje se ne vodi istraga, niti je podignuta optužnica,

– preslika školskih isprava Vjerice – Vere Žerjav iz 1941. i 1942. godine u kojima se kao njezina majka navodi Olgu Žerjav.

c) Prijedlog za proglašenje pravomoćnog rješenja o povratu/1998 ništavim

60. U povodu prijedloga zakupca Pere Šole za proglašenje pravomoćnog rješenja o povratu/1998 ništavim po službenoj dužnosti, koji je podnesen dvije godine kasnije, nadležno upravno tijelo Grada Zagreba donijelo je akt, klasa: UP/I-942-01/97-02/178, ur.broj: 251-18-02/203-00-31 od 23. listopada 2000., u kojem je utvrdilo:

»U svezi vašeg podneska zaprimljenog 15. 5. 2000. godine kojim predlažete da ovo tijelo po službenoj dužnosti proglasi ništavim pravomoćna rješenja ovog tijela klasa: UP/I-942-01/97-02/178 ur.br. 251-18-04/03-98-05 od 26. 6. 1998. i klasa: UP/I-942-01/97-02/178, ur.br. 251-18-04/03-98-11 od 29. 10. 1998. godine iz razloga kako navodite da su se predlagatelji dr. Ivica Žerjav, Jasna Crkvenčić-Bojić i Željka Guttman u postupku povrata oduzete imovine, legitimirali kao nasljednici prvog nasljednog reda iza pok. Olge Žerjav iako ista nije uopće imala potomaka, izvješćujemo vas da ovo tijelo nakon ponovnog pomnog pregleda cijelog spisa (koje je prošlo revizioni i žalbeni postupak bez primjedbi na činjenicu da su predlagatelji zakonski nasljednici prvog nasljednog reda iza pok. majke Olge Žerjav) ne nalazi osnova da gornja rješenja po službenoj dužnosti proglasi ništavim.«

d) Kaznena prijava protiv podnositelja zahtjeva za povrat oduzetih poslovnih prostora

61. Nadalje, zakupnik Pero Šola podnio je i kaznenu prijavu protiv Ivana Žerjava, Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman zbog kaznenog djela ovjerovljavanja neistinitog sadržaja, to jest zbog toga što su prešutjeli da prijašnja vlasnica u 2/4 dijela poslovnih prostora Olga Žerjav nije njihova majka, odnosno baka.

Ta je prijava odbačena rješenjem Općinskog državnog odvjetništva u Zagrebu (ODO Zagreb) broj: DOK-649/00 od 1. kolovoza 2003.

62. Iz obrazloženja rješenja ODO-a Zagreb broj: DOK-649/00 od 1. kolovoza 2003. proizlazi da je kaznena prijava protiv Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman odbačena jer »ne postoje dokazi, pa čak niti zatvoreni krug indicija na temelju kojih bi se moglo utvrditi da su znale da je Margareta Žerjav bila prava majka Ivana Žerjava i Vere Žerjav njihove majke«. Utvrđeno je da podnositeljice nisu dovele u zabludu Općinski sud u Zagrebu prilikom donošenja rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 23. lipnja 1997.

63. Iz rješenja ODO-a Zagreb broj: DOK-649/00 također proizlazi da je kaznena prijava protiv Ivana Žerjava odbačena zbog toga što je on preminuo 27. studenoga 2000., a smrt okrivljenika isključuje njegov kazneni progon. ODO Zagreb je u tom rješenju također utvrdio da odbacivanje prijave slijedi i onda kad se može osnovano zaključiti da je Ivan Žerjav znao da je njegova prava majka Margareta Žerjav rođ. Egger, a ne Olga Žerjav.

64. Čini se da ni ODO Zagreb, a ni bilo koje drugo tijelo, nije tražilo nikakvo očitovanje od supruge Senke Žerjav i sina Viktora Žerjava, nasljednika pok. Ivana Žerjava (ovdje podnositelja ustavne tužbe), o njihovim eventualnim saznanjima o majci njihova supruga, odnosno oca.

65. Štoviše, nadležno upravno tijelo bilo je ovlašteno u obnovljenom postupku raspraviti pitanje je li postojalo kazneno djelo uslijed navodnog prešućivanja pok. Ivana Žerjava da prijašnja vlasnica u 2/4 dijela poslovnih prostora Olga Žerjav nije njegova majka. Članak 145. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 103/96., 47/09.; u daljnjem tekstu: ZUP:53/91-47/09) je glasio:

»Članak 145.

(1) Organ koji vodi postupak mora prekinuti postupak kad se prethodno pitanje odnosi na postojanje kaznenog djela, na postojanje braka, na utvrđivanje očinstva, ili kad je to zakonom određeno.

(2) Kad se prethodno pitanje odnosi na kazneno djelo, a nema mogućnosti za kazneno gonjenje, organ koji vodi postupak raspravit će i to pitanje.«

Unatoč tome što je bilo ovlašteno, nadležno upravno tijelo u obnovljenom postupku nije raspravilo pitanje navodnog postojanja kaznenog djela pok. Ivana Žerjava u smislu članka 145. stavka 2. ZUP-a:53/91-47/09.

D. POSTOJI LI VLASNIŠTVO PODNOSITELJA NA SPORNIM POSLOVNIM PROSTORIMA?

66. Pri ispitivanju postojanja vlasništva podnositelja na poslovnim prostorima (u spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž) relevanti su svi prethodno naznačeni nadzorni postupci koji su provedeni radi preispitivanja pravovaljanosti vlasništva podnositelja.

Istodobno, s obzirom na prethodno naznačene različite okolnosti koje okružuju podnositelje, u nastavku ustavnosudskog postupka potrebno je zasebno razmotriti jesu li s jedne strane postojala legitimna očekivanja koja bi bila konstitutivna za vlasništvo podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman na spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž., te jesu li s druge strane postojala legitimna očekivanja koja bi bila konstitutivna za vlasništvo podnositelja Senke Žerjav i Viktora Žerjava na spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž.

1) Podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman

a) Jesu li pravomoćnim rješenjem o povratu/1998 podnositeljice stekle imovinu pod zaštitom jamstva prava vlasništva?

67. Podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman su se 2. travnja 2001., u povodu prijedloga Državnog pravobraniteljstva Republike Hrvatske iz studenoga 2000. godine za obnovu postupka (koje je to tijelo temeljilo na podacima iz predstavke zakupnika Pere Šole od 23. studenoga 2000.), pisano očitovale o svom odnosu prema Olgi Žerjav preko svoga punomoćnika ovako:

»Osnov za iniciranje ostavinskog postupka provedenog kod Općinskog suda u Zagrebu pod oznakom O-4690/97 iza pokojne Olge Žerjav bio je podnesak koji sam sačinio kao punomoćnik predlagateljica Jasne Crkvenčić-Bojić i Željke Guttman. Podatke koje su mi predlagateljice iznijele, nalazim potvrđene kao istinitim u svojeručno pisanom očitovanju pokojne Žerjav Olge od 17. 11. 1974. godine, dakle oko 6 mjeseci prije njene smrti i godinu dana prije donošenja ostavinskog rješenja u Općinskom sudu u Zagrebu pod oznakom O– 2720/75. Na ovom očitovanju Olga Žerjav izvršila je ovjeru svog potpisa u ondašnjem Veleposlanstvu bivše SFRJ u SR Njemačkoj. Doslovan tekst te izjave glasi: ‘Ja niže potpisana ovime dozvoljavam da se u grobnicu na gradskom groblju Mirogoj u Zagrebu, koja je moje vlasništvo ukopa moj zet Sporiš Dragutin i njegova djeca Jasna i Željka Šporiš te njihove obitelji. Zagreb Nova Ves 50.’

Kada se zna da je zet Šporiš Dragutin bio suprug Šporiš Verice a djeca da su predlagateljice, tada nedvojbeno iz navoda same Olge Žerjav proizlazi da joj je Šporiš Verica bila kćerka, a njena djeca (sada predlagateljice) da su joj unuke. Konačno na ovim prostorima, u pravilu se u obiteljski grob ne ukapaju osobe koje nisu blisko rodbinski povezane, a to nesumnjivo zet (suprug kćerke) jeste.

Predlagateljicama je rješenje oznake O-2720/75 od 25. 11. 1975. godine nepoznato. Predlagateljice su nesumnjivo unuke pokojne Olge Žerjav, jer drugu baku jednostavno nisu imale. Konačno, njih je i baka Žerjav Olga odgojila, uz nju su odrasle. U spisu predmeta postoji izvod iz matice rođenih za Zvornik iz kojeg proizlazi da je Olga Rabatić rod. 24. 02. 1904. godine. U tom izvodu nema bilo kakvog podatka o tome da je bila udana, iako bi se taj podatak morao u njemu nalaziti. Isto tako postoji izvod iz matice umrlih (smrtni list), za Olgu Žerjav, rođenu 21. 02. 1904. godine u Zvorniku, umrle 23. 7. 1975. godine u Munchenu, SR Njemačka. Dakle postoje u predmetu spisa dva dokumenta za istu osobu po imenu, ali za različita prezimena. S obzirom na datume rođenje istaknuta u oba dokumenta očigledno je da se radi o istoj osobi, pa je nesumnjivo da je Olga Rabatić postala Olga Žerjav, supruga Viktora Žerjava.

Predlagateljice sve što znaju o obitelji Žerjav i Rabatić znaju iz pričanja svoje bake, sada pokojne Olge Žerjav. Zašto su u ostavinskom predmetu Općinskog suda u Zagrebu O-2720/75 unijeti podaci kakvi su unijeti, to predlagateljice zaista ne znaju, no pretpostavljaju da je postojao nekakav motiv, vrlo vjerojatno materijalne prirode, da se na ovaj način prezentiraju podaci o nasljednicima iza pokojne Olge Žerjav.

Da je Ivica Žerjav – predlagatelj u ovom predmetu, sada pokojni, bio sin pokojne Olge Žerjav, to nikada predlagateljicama nije bilo sporno. Konačno, na ove je okolnosti punomoćnica tog predlagatelja povodom predstavke Pere Šola dostavila prvostupanjskom tijelu niz nespornih dokumenta uz očitovanje od 05. 10. 2000. godine.

Nakon smrti Olge Žerjav, unuke, sada predlagateljice, nisu sudjelovale u ostavinskom postupku 1975. god u Općinskom sudu u Zagrebu pod oznakom O-2720/75 jer je u to vrijeme još uvijek bila živa njihova majka Verica, koja im je rekla da iza pok. bake Olge nema nikakve imovine o kojoj bi se eventualno moglo raspravljati u ostavinskom postupku. Sam stan koji se navodi u spomenutom ostavinskom rješenju koji je navodno naslijedio Miroslav Rabatić, posve je izvjesno već ranije Olga Žerjav prodala Dragici Borovec, koja se u taj stan odmah po kupoprodaji uselila te se je i naknadno upisala kao vlasnica tog stana. Što su navodni nasljednici i punomoćnici činili u tom postupku, to predlagateljicama nije poznato.

Majka predlagateljica, Vera Žerjav (spominje se i kao Verica) dva puta se udavala. Prvi puta za Šporiš Dragutina koji je umro 10. 09. 1975. i drugi puta za Štimac Vladimira. Tijekom trajanja braka Šporiš Vere (rod. Žerjav), sa Šporiš Dragutinom rođene su predlagateljice Jasna Crkvenčić-Bojić i Željka Guttman obje, kao blizankinje, dana 06. 02. 1950. god. Majka predlagateljica rođene je 07. 02. 1928. godine. U prilogu dostavljam naknadno pronađene školske djelovodnike iz Gradskog arhiva Grada Zagreba, gdje se osim njenih točnih podataka, u rubrici roditelji, spominju upravo Žerjav Viktor i Olga. Navodim da se radi o dokumentu iz 1942. godine izdanom od internata Sestara milosrdnica u Zagrebu Savska cesta 77. Jednostavno ne vidim razloga niti osnova ne vjerovati istinitosti tog dokumenta.

Istovrsni dokument prilažem i za 1941. godinu gdje nije spomenuto ime oca nego samo majke i doslovce isto glasi: Žerjav Olga, kućanica sa stanom Preradovićeva 1. U to je doba otac, Viktor već bio pokojni.

Prilažem djelovodnike pod oznakama broj 26, 43, 45, pribavljene u Gradskom arhivu Grada Zagreba.

Majka predlagateljica, Vera Štimac, umrla je tijekom 1990. godine i kako nije posjedovala imovinu, po njenoj smrti nije bio proveden ostavinski postupak

Dokaz: uvid u citirane dokumente koji su priloženi u ovjerenoj fotokopiji.

S obzirom na sve predočeno, nesumnjivo je da postoji previše javnih isprava izdanih tijekom vrlo rigidnih političkih sustava po tijelima koja su itekako pazila na točnost podataka sadržanih u njima, pa slijedom svega jednostavno ne dolazi u pitanje točnost navoda predlagateljica kao i predlagatelja, iznijetih tijekom ovog postupka.

Kada bi tvrdnje Šola Pere bile točne, postavlja se vrlo jednostavno pitanje, zašto bi jedna osoba (Olga Žerjav) koja navodno nije predlagateljicama apsolutno ništa, osobno uzdržavala obje predlagateljice i brinula o njima tijekom njihova odrastanja i odgajala ih sve do njihove udaje i cijelo im se vrijeme nesumnjivo predstavljala kao njihova baka. Oni druge bake nisu imali.

Činjenica spominjanja i drugog imena (Margareta), nije neuobičajeno u krugovima Katolika, jer jedno je svjetovno ime (Olga), a drugo je kršteno ime (Margareta), pa se ne tako rijetko događa da jedna osoba ima dva imena, čak i u nekim dokumentima spomenuto samo jedno, a u drugima samo drugo.

Ako je cilj Peri Šola da na ovaj način odugovlači s postupkom onda očito uspijeva, no njegovo nastojanje da dokaže nešto što je nedokazivo, unosi i posve nepotreban nemir u osobe čiji su baka i djed bili vlasnici cijele kuće, predlagateljicama se vraća samo neznatni dio, dakle svime time neće biti ispravljena nepravda koja je toj obitelji učinjena.«

68. Podnositeljice i danas kategorički tvrde da je Olga Žerjav njihova baka i da su one ovlaštene podnositeljice zahtjeva za povrat njezinog dijela oduzetih poslovnih prostora.

69. Štoviše, svi podnositelji su u toku cijelog (obnovljenog) postupka izražavali svoje brojne sumnje u vjerodostojnost rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 25. studenoga 1975. Tvrdili su da je predmet tog (navodnog) ostavinskog postupka bio stan koji je pok. Olga Žerjav prethodno već prodala trećoj osobi, pa nije ni mogao biti predmet nasljeđivanja.

Konkretno, u prethodnom očitovanju podnositeljica navedeno je da nakon smrti Olge Žerjav djeca odnosno unuci nisu sudjelovali u ostavinskom postupku 1975. godine jer su znali da ona nema imovine. Olga Žerjav je stan koji je navodno nasljedio Miroslav Rabatić već ranije prodala Dragici Borovec, koja se u stan odmah po kupoprodaji i uselila, te se naknadno upisala i kao vlasnica.

70. S tim u vezi treba primijetiti i to, da rješenje o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav Općinskog suda u Zagrebu broj: XIX-O-2720/75 od 25. studenoga 1975. (u kojem je kao jedini zakonski nasljednik iza pok. Olge Žerjav proglašen brat Miroslav Rabatić) nikada nije upisano u zemljišne knjige, iako je doneseno 35 godina prije donošenja osporenog prvostupanjskog rješenja/2010.

71. Imajući u vidu i zaključak ODO-a Zagreb broj: DOK-649/00 od 1. kolovoza 2003. iz kojega za podnositeljice proizlazi da »ne postoje dokazi, pa čak niti zatvoreni krug indicija na temelju kojih bi se moglo utvrditi da su znale da je Margareta Žerjav bila prava majka Ivana Žerjava i Vere Žerjav njihove majke« i da nisu dovele u zabludu Općinski sud u Zagrebu prilikom donošenja rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 23. lipnja 1997., proizlazi da su rješenjem o povratu/1998 podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman stekle vlasništvo poslovnih prostora, svaka u 1/4 dijela, u dobroj vjeri, odnosno u punom uvjerenju da je Olga Žerjav (prijašnja vlasnica) njihova baka, a u to su uvjerene i danas.

Iz toga proizlazi i to da podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman nisu mogle predvidjeti ni pravnu ni faktičnu mogućnost poništenja pravomoćnog rješenja o povratu/1998 zbog toga što prijašnja vlasnica Olga Žerjav ne bi bila njihova baka.

72. Polazeći od pravnih stajališta ESLJP-a koje je u svojoj dosadašnjoj praksi i sam prihvatio, Ustavni sud zaključno ocjenjuje da su u konkretnom slučaju podnositeljice imale legitimno očekivanje da rješenje o povratu/1998, na temelju kojeg su postale zemljišnoknjižne vlasnice (i) spornog suvlasničkog dijela/O.Ž., naknadno neće biti dirano zbog razloga vezanih uz njihovo srodstvo s Olgom Žerjav. Naime, to je očekivanje bilo utemeljeno na razumno opravdanom povjerenju u konačni i pravomoćni upravni akt koji je imao valjanu pravnu osnovu i prošao je više zakonom predviđenih nadzornih postupaka, a koji je bio vjerodostojni izraz njihova nespornog uvjerenja da je njihova majka zakonita nasljednica Olge Žerjav, njihove bake, pa nije postojala ni stvarna ni pravna mogućnost da podnositeljice predvide naknadno poništenje tog upravnog akta zbog toga što prijašnja vlasnica Olga Žerjav ne bi bila njihova baka.

Stoga je njihov zahtjev za povrat poslovnih prostora u pripadajućem dijelu vlasničkog udjela prijašnje vlasnice Olge Žerjav bio dostatno ustanovljen, a time i provediv, što ga kvalificira kao imovinu/vlasništvo u smislu članka 48. stavka 1. Ustava i članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

73. Ustavni sud zaključuje da je navedeno legitimno očekivanje samo po sebi konstitutivno za vlasništvo podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman na spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž., zbog čega im se ono mora priznati.

Stoga je u konkretnom slučaju rješenje o povratu/1998 (i) u odnosu na sporni suvlasnički dio/O.Ž. postalo sastavni dio imovine podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman koje potpada pod jamstvo članka 48. stavka 1. Ustava i članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

b) Je li osporenim pravomoćnim rješenjem o povratu/2010 došlo do miješanja u ustavno pravo podnositeljica zaštićeno jamstvom prava vlasništva?

74. S obzirom da su podnositeljice Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman u cijelosti ovlaštene pozvati se na zaštitu svojih legitimnih očekivanja jer su ona bila konstitutivna za njihovo vlasništvo na poslovnim prostorima u opsegu koji im je priznat pravomoćnim rješenjem o povratu/1998, proizlazi da je osporenim prvostupanjskim rješenjem/2010, osporenim drugostupanjskim rješenjem/2011, kao i osporenom presudom Visokog upravnog suda/2014 (u daljnjem tekstu: osporeni pojedinačni akti), donesenima u obnovljenom postupku, došlo do miješanja u pravo vlasništva podnositeljica.

Konkretno, podnositeljicama je osporenim pojedinačnim aktima oduzeta valjano stečena imovina (poslovni prostori), i to svakoj u 1/8 suvlasničkog dijela.

75. Budući da je riječ o oduzimanju vlasništva, na vlasničkopravnu situaciju podnositeljica primjenjuje se članak 48. stavak 1. u vezi s člankom 50. stavkom 1. Ustava.

c) Je li miješanje bilo zasnovano na zakonu?

76. Za potrebe ovog ustavnosudskog postupka dostatno je zadržati se na generalnom utvrđenju da su nadležna upravna tijela imala zakonsku osnovu za obnovu upravnog postupka u kojemu je poništeno pravomoćno rješenje o povratu/1998 i doneseno osporeno prvostupanjsko rješenje/2010.

d) Legitimni cilj

77. Obnova upravnog postupka imala je za cilj da se osobama koje su trebale sudjelovati u svojstvu stranke dade mogućnost da sudjeluju u postupku (članak 249. točka 9. ZUP-a:53/91-47/09). To proizlazi iz rješenja o obnovi/2006 (v. točku 22. obrazloženja ove odluke) u kojemu je između ostaloga navedeno:

»Prema odredbi članka 49. Zakona o općem upravnom postupku, stranke u upravnom postupku su, osim osobe na čiji je zahtjev pokrenut postupak ili protiv koje se on vodi, i treći koji radi zaštite svojih prava ili pravnih interesa imaju pravo sudjelovati u postupku. Zbog toga pitanje da li zakupci poslovnih prostora imaju pravo sudjelovati u postupku naknađivanja imovine oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine je stvar tumačenja Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (...)

Od ishoda upravnog postupka radi vraćanja nacionalizirane imovine -poslovnog prostora ovisi duljina trajanja zakupa tog poslovnog prostora, obveza plaćanja zakupnine, a u konačnici i eventualno pravo zakupca na otkup tog poslovnog prostora.

Stoga je ocjena ovog drugostupanjskog tijela da zakupci poslovnog prostora mogu biti stranke u prvostupanjskom upravnom postupku za vraćanje nacionaliziranih zgrada i poslovnih prostora i da mogu podnijeti žalbu protiv prvostupanjske odluke (članak 71.) i protiv konačnog upravnog akta mogu podnijeti upravnu tužbu. ...

U nastavku postupka prvostupanjsko je tijelo dužno obnoviti postupak u cijelosti, svim strankama u postupku omogućiti sudjelovanje u istom ... Na podlozi podataka pribavljenih u prijašnjim postupcima i obnovljenom postupku, prvostupanjsko je tijelo dužno donijeti rješenje u ovoj upravnoj stvari. ...«

Utoliko je cilj obnovljenog postupka bio legitiman.

e) Je li miješanje u vlasništvo podnositeljica bilo opravdano (test razmjernosti)?

78. Prvo, čini se nepotrebnim posebno obrazlagati značenje proteka vremena za ovog slučaj s aspekta pravne sigurnosti i pravne izvjesnosti (1998. – pravomoćno okončani postupak u kojemu su podnositeljice stekle vlasništvo; 2006. – odobravanje obnove postupka; 2014. – pravomoćno okončanje obnovljenog postupka u kojemu su podnositeljice izgubile dio vlasništva stečen 1998.). Dostatno je utvrditi da su temeljni zahtjevi vladavine prava (pravna sigurnost, pravna izvjesnost i pravna predvidljivost) u najvažnijem ekonomskom pravu koje pojedincu jamči Ustav (pravu vlasništva) u ovom slučaju bili teško narušeni.

79. U obnovljenom je postupku pravomoćno rješenje o povratu/1998 poništeno te je doneseno novo rješenje kojim je podnositeljicama Jasni Crkvenčić Bojić i Željki Guttman oduzet vlasnički dio (u spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž.) zbog toga što je upravno tijelo utvrdilo da prijašnja vlasnica Olga Žerjav nije njihova baka.

Spor je nastao nakon što je zakupac Vladimir Pačić naknadno, uz svoju žalbu od 26. ožujka 1999. zbog šutnje administracije na njegov prijedlog za obnovu postupaka, priložio »novootkriveno« rješenje o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav doneseno od strane Općinskog suda u Zagrebu broj: XIX-O-2720/75 od 25. studenoga 1975., u kojem se kao jedini zakonski nasljednik iza pok. Olge Žerjav proglašuje na temelju zakona brat Miroslav Rabatić. Nakon toga je zakupac Pero Šola posebnim podneskom od 15. svibnja 2000. u spis predmeta dostavio rodni list za Veru Šporiš/Štimac rođ. Žerjav.

80. Podnositelji su u ustavnoj tužbi, ali i u tužbi Visokom upravnom sudu, prigovorili da je rješavanje njihove upravne stvari u obnovljenom postupku bilo arbitrarno kad je riječ o rješenju o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav iz 1975. godine. Izrijekom su naveli da tijekom upravnog postupka nisu bili pribavljeni sudski spisi iz ostavinskih postupaka vođenih iza pok. Olge Žerjav 1975. i 1997. godine. U ustavnoj tužbi su dalje naveli:

»U pobijanom aktu« (osporenoj presudi Visokog upravnog suda – op. Ustavnog suda) »se tvrdi da o pravu nasljeđivanja može odlučivati upravno tijelo u postupku za povrat oduzete imovine temeljem izvoda iz matične knjige rođenih, rodnog lista i vjenčanog lista usprkos postojanja pravomoćnog rješenja o nasljeđivanju donesenog od strane suda. Navodi se kako je točno da iza pok. Olge Žerjav postoje dva različita rješenja o nasljeđivanju, ali se ne objašnjava zašto bi se jedno od njih trebalo smatrati ispravnim a drugo pogrešnim, odnosno neistinitim. Uz sve navedeno, u pobijanom aktu se tvrdi da nema potrebe nesuglasnost između ta dva rješenja o nasljeđivanju rješavati u redovnom sudskom postupku, kao prethodno pitanje u upravnom postupku za povrat oduzete imovine. Međutim, istodobno smatra da su podnositelji ove ustavne tužbe mogli osporavati sadržaj izvatka iz matične knjige rođenih, rodni list i vjenčani list, ukoliko su smatrali da taj sadržaj nije istinit.

Pritom se ne objašnjava da li bi u tom slučaju upravni postupak za povrat oduzete imovine bio prekinut zbog rješavanja prethodnog pitanja. Podnositelji ove tužbe smatraju da je ovakvim stavom iz pobijanog akta povrijeđeno njihovo pravo nasljeđivanja. Rješenje o nasljeđivanju je, shodno citiranim odredbama Zakona o naknadi i Zakona o nasljeđivanju, jedini relevantni pravni akt kojim se nasljednici umrle osobe legitimiraju pred svim državnim i drugim tijelima. Ako postoje dva takva akta donesena u razmaku od 22 godine, upravna tijela imala su odgovarajuće pravne mogućnosti da strankama postupka za povrat oduzete imovine nalože poduzimanje određenim pravnih radnji s ciljem razrješenja tog problema. Međutim, upravna tijela su odlučila da je uputnije ignorirati sadržaj ta dva rješenja o nasljeđivanju i o pravima podnositelja ove tužbe rješavati isključivo temeljem već spomenutih isprava. Pritom su ta tijela svjesno zanemarila sadržaj brojnih drugih isprava priloženih u spis koje je samo prvostupanjsko tijelo nabrojilo u citiranom zaključku o odbijanju izuzeća voditeljice postupka Jasne Lovrinčić od dana 27. 11. 2008. g. ...«

81. U takvoj situaciji, umjesto da se pred nadležnim tijelima osigura raspravljanje spornog pitanja (vezanog uz postojanje dvaju rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav) u skladu s jamstvima iz članka 29. stavka 1. i članka 6. stavka 1. Konvencije, to je pitanje upravno tijelo riješilo jednostrano, temeljeći svoju odluku samo na vlastitoj procjeni dokazne snage »novootkrivenog« rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav iz 1975. godine i javnih isprava (koja su predočena nadležnim tijelima nakon pravomoćnosti rješenja o povratu/1998). To proizlazi iz relevantnog dijela osporenog prvostupanjskog rješenja/2010, koji glasi:

»Iz dokumentacije koja prileže spisu, naročito iz rodnih listova i izvatka iz matice rođenih za Ivana Žerjava i Veru Štimac r. Žerjav, proizlazi da je kao njihova majka upisana Margareta Žerjav rod. Egger, koja je u vrijeme njihova rođenja bila u braku s Viktorom Žerjavom, ocem Ivana i Vere, da je rješenjem o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav donesenim od strane Općinskog suda u Zagrebu XIX-O-2720/75 od 25.11.1975., njezinim nasljednikom proglašen na temelju zakona, brat Miroslav Rabatić te da je iz navedenog rješenja o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 25.11.1975., razvidno da je u navedenom ostavinskom postupku s potraživanjem prema ostavinskoj masi sudjelovao i Ivan Žerjav, ovdje podnositelj zahtjeva.

Temeljem gore navedenog ovo tijelo poklanja vjeru upisu u rodne listove, izvatke iz matice rođenih i činjeničnom stanju utvrđenom u ostavinskom postupku iza pokojne Olge Žerjav okončanom rješenjem Općinskog suda u Zagrebu 0-2720/75 od 25.11.1975., jer je i Ivan Žerjav sudjelovao u istom, a nije proglašen njezinim nasljednikom, dakle sudjelovao je u ostavinskom postupku te je mogao ukoliko je srodstvo pokojne bilo krivo utvrđeno prigovoriti na isto što on nije učinio.«

82. S obzirom na okolnosti konkretnog slučaja, u obnovljenom su postupku samo dostatni i relevantni razlozi, utemeljeni na pravno perfektnom »novootkrivenom« rješenju o nasljeđivanju te raspravljenim i nesporno dokazanim činjenicama s njim u vezi, mogli opravdati – pod Ustavom propisanim pretpostavkama – oduzimanje vlasništva podnositeljica na poslovnim prostorima (u spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž.) zbog razloga koji su se pojavili u ovom konkretnom slučaju.

Međutim, za »novootkriveno« rješenje o nasljeđivanju iz 1975. godine nikako se ne bi moglo tvrditi da je pravno perfektno jer uz njega i danas paralelno pravno egzistira drugo pravomoćno rješenje o nasljeđivanju koje je također na snazi. Osim toga, rješenje iz 1975. godine nikada nije upisano u zemljišnim knjigama, iako je doneseno 35 godina prije donošenja osporenog prvostupanjskog rješenja/2010. Konačno, oduzimanje je izvršeno na način koji nije bio sukladan ustavnim zahtjevima (v. točku 88. obrazloženja ove odluke).

Kao što je već rečeno, imaju li se u vidu sve okolnosti ovog slučaja, a osobito činjenica da je rješenje o povratu/1998 (i) u tom spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž. postalo sastavni dio imovine podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman koja potpada pod jamstvo članka 48. stavka 1. Ustava i članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju, podnositeljicama su morale biti osigurane dostatne procesne (zaštitne) garancije protiv mogućeg arbitrarnog odlučivanja upravnih vlasti o oduzimanju njihova vlasništva po osnovi »novootkrivenog« rješenja o nasljeđivanju iz 1975. godine.

83. S druge strane, kad je riječ o javnim ispravama koje su upravnom tijelu u obnovljenom postupku poslužile kao daljnji dokaz da Olga Žerjav nije majka Ivana i Vere, mjerodavan je Zakon o sustavu državne uprave (»Narodne novine« broj 75/93. i 92/96. – čl. 31. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija). Taj je zakon propisivao:

»Članak 87.

U rješavanju u upravnim stvarima ne smije se zahtijevati od stranaka da u postupku pribavljaju uvjerenja o činjenicama o kojima tijela državne uprave ... vode službene očevidnike. Takva uvjerenja moraju se pribaviti po službenoj dužnosti.«

Sukladno tome, ako u prvotnom upravnom postupku nisu bili pribavljeni potrebni izvaci iz matičnih knjiga ili druge javne isprave o kojima tijela državne uprave vode službene očevidnike, onda je riječ o isključivom propustu nadležnog upravnog tijela koje tijekom postupka nije pribavilo te isprave. Taj propust ne smije ići na štetu zaštićenih vlasničkih interesa podnositeljica.

84. Ustavni sud podsjeća da se u odluci broj: U-III-4673/2008 od 20. svibnja 2009. (»Narodne novine« broj 67/09.) bavio problemom vezanim uz dodjelu stanarskog prava podnositelju ustavne tužbe. U tom je predmetu prvostupanjsko upravno tijelo utvrdilo da podnositelj nije bio u odgovarajućem srodstvu s posljednjom nositeljicom stanarskog prava, koji uvjet mora biti kumulativno ispunjen s uvjetom stanovanja u zajedničkom domaćinstvu da bi osoba imala pravo nastaviti korištenje stana. Navođenje podnositeljevog imena u pojedinim aktima prvostupanjsko je tijelo smatralo nerazumljivim, jer je ocijenilo da je nesporno utvrđeno kako podnositelj nije bio vlasnik nekretnine, već je to mogla biti samo treća osoba kojoj je onda i dodijeljen sporni stan. Ustavni sud je u toj odluci zauzeo sljedeća načelna pravna stajališta:

»6. ... Je li riječ o neznanju ili o nekim drugim razlozima dodjele stana dvjema osobama u zakonodavnom poretku u kojem je bilo dopušteno stan dodijeliti samo jednoj osobi Ustavni sud ne smatra ustavnopravno relevantnim. Za Ustavni sud je ustavnopravno relevantna isključivo činjenica da pogreške nadležnih tijela ne smiju ići na štetu građana. To stajalište zauzima i Europski sud za ljudska prava, koji je u presudi Gashi protiv Hrvatske od 17. prosinca 2007. godine istaknuo sljedeće:

‘40. Sud smatra da bi greške ili propusti državnih tijela trebale ići u korist pogođenih osoba, osobito ako se time ne dovodi u pitanje kakav drugi suprotstavljeni privatni interes. Drugim riječima, rizik svake greške što ju napravi državno tijelo trebala bi snositi država, a propusti se ne smiju ispravljati na štetu dotičnoga građanina (...)’

Ustavni sud stoga utvrđuje da unatoč smetnjama za postojanje stanarskog prava više osoba na jednom stanu (članak 54. stavak 1. ZSO-a), odnosno smetnjama za sustanarstvo (članak 131. stavci 2. i 3. ZSO-a), eventualne nepravilnosti u radu upravnih tijela prilikom dodjele stana u D., odnosno dodjele stanarskog prava dvjema privatnim osobama (M. K. i podnositelju) na tom stanu, ne mogu ići na štetu jedne od njih (u konkretnom slučaju, podnositelja).

Ustavni sud naglašava činjenicu da se u ovom slučaju priznavanjem podnositelju prava na sporni stan ne dovodi u pitanje nikakav drugi privatni interes, budući da su kako izvorni davatelj na korištenje stana u D. (Zavod za izgradnju grada) tako i predlagatelj u upravnom postupku radi iseljenja (Grad Zagreb) javnopravna tijela, odnosno da je u ovom slučaju suprotstavljena stranka M. K. preminula.

Upravni sud Republike Hrvatske bi u ponovljenom postupku morao uzeti u obzir navedene činjenice i pravna stajališta Ustavnog suda te predmet razmotriti u svjetlu temeljnog ustavnog načela pravne sigurnosti i s njim povezanog načela zaštite legitimnih očekivanja stranaka u postupcima u kojima se odlučuje o njihovim pravima i obvezama.

Sukladno navedenom, u konkretnom slučaju podnositelju nije bila zajamčena djelotvorna sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela s javnim ovlastima, propisana člankom 19. stavkom 2. Ustava, s posljedicom da bi mu osporenom presudom – kad ne bi bila ukinuta – moglo biti povrijeđeno i ustavno pravo vlasništva zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava zbog neotklanjanja od strane Upravnog suda Republike Hrvatske svake sumnje u postojanje ili nepostojanje prava podnositelja na spornom stanu.«

85. Kad je riječ o predmetu koji se razmatra u ovom ustavnosudskom postupku, Ustavni sud utvrđuje da u prvotnom upravnom postupku (u kojem je doneseno rješenje o povratu/1998) privatnim vlasničkim interesima podnositeljica na poslovnim prostorima u spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž. nije bio suprotstavljen vlasnički interes nijedne druge privatne osobe. Na temelju članka 77. Zakona o naknadi, umjesto podnositeljica vlasnik spornog suvlasničkog dijela/O.Ž. mogla je postati samo Republika Hrvatska. Taj zakonski članak glasi:

»Članak 77.

Republika Hrvatska stječe pravo vlasništva na imovini koja je predmet naknade na temelju odredaba ovoga Zakona glede kojih zahtjev za naknadu nije podnesen ili je pravomoćno odbijen, ako zakonom nije drukčije propisano.«

86. Međutim, jedan od posebnih i specifičnih aspekata ovog slučaja očituje se u tome što su nakon donošenja pravomoćnog rješenja o povratu/1998, a prije pokretanja obnovljenog upravnog postupka, podnositelji prodali tri (3) vraćena poslovna prostora trećim osobama, koje su postale njihovi novi (zemljišnoknjižni) vlasnici (v. točku 18. obrazloženja ove odluke). Unatoč tome, u obnovljenom postupku podnositeljima je »dano« (»vraćeno«), sada u smanjenom udjelu, vlasništvo i na ta tri prethodno prodana poslovna prostora, pri čemu je u preostalom dijelu na tim poslovnim prostorima trebalo biti ustanovljeno vlasništvo Republike Hrvatske (v. točku 50. obrazloženja ove odluke). Na taj je način sama država producirala nove potencijalne sporove na tim poslovnim prostorima, među kojima prvi put i one u kojima se jedan privatni vlasnički interes (onaj podnositelja) suprotstavlja drugom privatnom vlasničkom interesu (onom »novih« vlasnika).

87. Nadalje, Ustavni sud ponovo podsjeća na odluku broj: U-IIIB-1373/2009, u kojoj se bavio pravom gradnje koje je podnositeljima bilo priznato pravomoćnim upravnim aktom. U toj je odluci utvrdio načelna pravna stajališta o pretpostavkama pod kojima je u ustavnom poretku Republike Hrvatske dopušteno u postupku nadzora zakonitosti upravnih akata oduzimati vlasništvo koje je prethodno priznato pravomoćnim upravnim aktom, a koje je konstituirano na temelju zahtjeva koji proizlaze iz legitimnih očekivanja. Zauzeo je sljedeća načelna pravna stajališta:

»11.4. Zahtjev za djelotvornim ‘hijerarhijskim’ nadzorom zakonitosti upravnih akata koje donose niža upravna i druga javnopravna tijela neposredno primjenjujući zakone u konkretnim slučajevima, s jedne strane, i zahtjev za poštovanjem prava koja su stranke stekle tim upravnim aktima, s druge strane, suprotstavljaju se u onim slučajevima kad nadzorno državno tijelo naknadno utvrdi da je izdani upravni akt – kojim je stranka već stekla određeno pravo – nezakonit zbog pogreške ili propusta samog donositelja akta.

U takvim situacijama Ustavni sud u pravilu ne smatra ustavnopravno relevantnim razloge koji su doveli do pogreške ili propusta nadležnog tijela, donositelja pojedinačnog akta, u primjeni mjerodavnog materijalnog prava na konkretne slučajeve. Za Ustavni sud u pravilu je ustavnopravno relevantna isključivo činjenica da pogreške ili propusti nadležnih tijela ne smiju ići na štetu građana. To stajalište zauzima i Europski sud za ljudska prava, koji je u presudi Gashi protiv Hrvatske od 13. prosinca 2007. godine (zahtjev br. 32457/05) istaknuo sljedeće:

‘40. Sud smatra da bi pogreške ili propusti državnih tijela trebale ići u korist pogođenih osoba, osobito ako se time ne dovodi u pitanje kakav drugi suprotstavljeni privatni interes. Drugim riječima, rizik svake greške što je napravi državno tijelo trebala bi snositi država, a propusti se ne smiju ispravljati na štetu dotičnoga građanina (...)’.

(...)

11.6. ... Zahtjevi pravne sigurnosti nalažu ... da se pravomoćno priznato (to jest u procesnom smislu neopozivo) pravo gradnje poštuje, osobito u situaciji kad je pogrešku ili propust pri priznavanju tog prava učinilo upravno ili drugo nadležno javnopravno tijelo, a ne stranka u postupku.

Ustavni sud dodatno ukazuje na nepravičnost kad državna ili javnopravna tijela imaju pravnu prednost pred građanima, koja se očituje u njihovoj pravnoj mogućnosti da izbjegnu odgovornost za svoje vlastite propuste ili pogreške u sačinjavanju i izdavanju pravno nevaljanih akata građanima, zbog kojih ovi trpe štetne posljedice koje su ponekad teško popravljive ili pak nepopravljive.

Ustavni sud primjećuje, međutim, da se u stvarnom životu tom zahtjevu pravne sigurnosti često suprotstavlja interes Republike Hrvatske koji nalaže da se zahvati u prostoru usklade s mjerodavnim zakonodavstvom, kako bi se u cijelosti poštovao, osigurao i djelotvorno zaštitio cilj tog zakonodavstva, to jest valjano i pravilno prostorno planiranje državnog teritorija, što je jedna od najznačajnijih zadaća države.

Uvažavajući zahtjeve koje postavlja Ustav, kao i navedene suprotstavljene državne (javne ili opće) i privatne interese, a polazeći od činjenice da u pravnom poretku Republike Hrvatske pravomoćnost upravnih akata nije apsolutna, Ustavni sud dužan je utvrditi sljedeće načelno ustavnopravno stajalište u području prava gradnje:

– država nije ovlaštena jednostrano – po pravu nadzora nad zakonitošću upravnih akata kojima je priznato pravo gradnje strankama/privatnim osobama – zahvaćati u tako priznata prava ukidanjem dotičnih upravnih akata nakon što oni postanu pravomoćni, ako takvo ukidanje nije u interesu Republike Hrvatske i ako za takvo ukidanje po pravu nadzora pravomoćnih upravnih akata pogođene privatne osobe (ovlaštenici prava gradnje iz ukinutog pravomoćnog upravnog akta) nisu dobile naknadu tržišne vrijednosti u smislu članka 50. stavka 1. Ustava, koju je dužna isplatiti Republika Hrvatska, a od 1. siječnja 2008. županije, veliki gradovi i gradovi sjedišta županija čija su nadležna tijela donijela očito nezakonit upravni akt kojim je stranka stekla pravomoćno pravo gradnje.

Ustavni sud završno ističe da se pri utvrđivanju navedenog načelnog ustavnopravnog stajališta vodio zahtjevom za uravnoteženjem suprotstavljenih privatnih i državnih (javnih ili općih) interesa u području prava gradnje, koji zahtjev proizlazi iz članka 50. stavka 1. u vezi s člankom 16. stavkom 2. Ustava.

11.7. Obveza isplate naknade tržišne vrijednosti u smislu članka 50. stavka 1. Ustava javlja se, dakle, tek u situaciji kad je nesporno utvrđeno da je ukidanje po pravu nadzora pravomoćnih upravnih akata (sve unutar roka od godine dana od nastupa njihove konačnosti) u interesu Republike Hrvatske.

Nema li tog interesa, ne postoji ni ustavnopravna mogućnost ukidanja pravomoćnih upravnih akata po pravu nadzora.

Ako je pak ustavni zahtjev vezan uz interes Republike Hrvatske ispunjen (uz ispunjenje i svih ostalih zakonskih pretpostavki za ukidanje po pravu nadzora), onda postoji i obveza naknade tržišne vrijednosti za oduzetu imovinu u smislu članka 50. stavka 1. Ustava.

11.7. Obveza isplate naknade tržišne vrijednosti u smislu članka 50. stavka 1. Ustava javlja se, dakle, tek u situaciji kad je nesporno utvrđeno da je ukidanje po pravu nadzora pravomoćnih upravnih akata (sve unutar roka od godine dana od nastupa njihove konačnosti) u interesu Republike Hrvatske.

Nema li tog interesa, ne postoji ni ustavnopravna mogućnost ukidanja pravomoćnih upravnih akata po pravu nadzora.

Ako je pak ustavni zahtjev vezan uz interes Republike Hrvatske ispunjen (uz ispunjenje i svih ostalih zakonskih pretpostavki za ukidanje po pravu nadzora), onda postoji i obveza naknade tržišne vrijednosti za oduzetu imovinu u smislu članka 50. stavka 1. Ustava.«

88. Polazeći od prethodno iznesenih načelnih pravnih stajališta iz odluke broj: U-IIIB-1373/2009 koja su primjenjiva i u specifičnim okolnostima konkretnog slučaja, Ustavni sud utvrđuje: država nije bila ovlaštena jednostrano zahvaćati u vlasništvo podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman (oduzimanjem suvlasničkog dijela/O.Ž. koje im je bilo priznato pravomoćnim rješenjem o povratu/1998) na način da poništava pravomoćno rješenje o povratu/1998, osim ako je za oduzimanje tog dijela prethodno utvrdila interes Republike Hrvatske i ako je za takvo oduzimanje osigurala podnositeljicama naknadu tržišne vrijednosti u smislu članka 50. stavka 1. u vezi s člankom 48. stavkom 1. Ustava.

89. Sukladno tome, u ovom izoliranom pojedinačnom slučaju (v. točku 44.1. obrazloženja ove odluke) podnositeljicama ustavne tužbe Jasni Crkvenčić Bojić i Željki Guttman povrijeđeno je pravo vlasništva zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava, i to osporenim prvostupanjskim rješenjem/2010 i osporenim drugostupanjskim rješenjem/2011.

90. U konkretnom slučaju podnositeljicama ustavne tužbe Jasni Crkvenčić Bojić i Željki Guttman nije bila zajamčena ni djelotvorna sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti, propisana člankom 19. stavkom 2. u vezi s člankom 29. stavkom 1. Ustava, jer osporenom presudom Visokog upravnog suda/2014 nisu bili otklonjeni uzroci povrede legitimnih očekivanja podnositeljica koja su bila konstitutivna za njihova vlasnička prava na spornom suvlasničkom dijelu/O.Ž.

91. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, riješeno je kao u točkama od I. do III. izreke ove odluke.

2) Podnositelji Senka Žerjav i Viktor Žerjav

a) Jesu li pravomoćnim rješenjem o povratu/1998 podnositelji stekli imovinu pod zaštitom jamstva prava vlasništva?

92. Kad je riječ o podnositeljima ustavne tužbe Senki Žerjav i Viktoru Žerjavu, zakonskim nasljednicima Ivana Žerjava, iz dokumentacije koja je bila dostupna Ustavnom sudu proizlazi da nema odgovora na pitanje jesu li ti podnositelji znali relevantne činjenice o srodstvu Olge Žerjav i njihova supruga, odnosno oca Ivana Žerjava.

93. Kao što je prethodno rečeno, nadležno upravno tijelo u obnovljenom postupku nije raspravilo pitanje je li postojalo kazneno djelo uslijed navodnog prešućivanja pok. Ivana Žerjava da prijašnja vlasnica u 2/4 dijela poslovnih prostora Olga Žerjav nije njegova majka (članak 145. stavak 2. ZUP-a:53/91-47/09. – v. točku 65. obrazloženja ove odluke).

94. Čini se da ni od zakonskih nasljednika pok. Ivana Žerjava, ovdje podnositelja ustavne tužbe Senke Žerjav i Viktora Žerjava, nikada nije zatraženo da se očituju ni o svojim eventualnim saznanjima vezanim uz rješenje o nasljeđivanju iza pok. Olge Žerjav od 25. studenoga 1975., ni o svojim eventualnim saznanjima o srodstvu Ivana Žerjava i Olge Žerjav, kao što su to za sebe učinile podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman (v. točku 67. obrazloženja ove odluke). Zbog tog propusta nadležnih tijela ostalo je nepoznato jesu li Senka Žerjav i Viktor Žerjav mogli predvidjeti faktičnu, a onda i pravnu mogućnost naknadnog poništenja pravomoćnog rješenja o povratu/1998 zbog toga što bi se moglo utvrditi da pok. Ivan Žerjav nije bio sin prijašnje vlasnice Olge Žerjav, o čemu ovisi i ocjena o tome jesu li imali legitimno očekivanje u odnosu na sporni suvlasnički dio/O.Ž. ili ne.

95. Ustavnom sudu ne preostaje drugo nego zaključiti da je pravna pozicija podnositelja Senke Žerjav i Viktora Žerjava drugačija od pravne pozicije podnositeljica Jasne Crkvenčić Bojić i Željke Guttman, za koje je nedvojbeno da su postupale u dobroj vjeri, odnosno u punom uvjerenju da je prijašnja vlasnica Olga Žerjav njihova baka, bez mogućnosti da predvide naknadno poništenje pravomoćnog rješenja o povratu/1998. zbog pitanja vezanih uz srodstvo njihove majke s prijašnjom vlasnicom Olgom Žerjav. Stoga se njima mora priznati da su imale legitimno očekivanje koje je bilo konstitutivno za njihovo vlasništvo priznato pravomoćnim rješenjem o povratu/1998.

96. Zaključno, u slučaju podnositelja Senke Žerjav i Viktora Žerjava ne može se sa sigurnošću utvrditi je li pravomoćno rješenje o povratu/1998 (i) u dijelu koji se odnosi na prijašnje vlasništvo Olge Žerjav postalo sastavni dio imovine pok. Ivana Žerjava koji bi potpadao pod zaštitu članka 48. stavka 1. Ustava i članka 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju. Stoga se u ponovljenom postupku mora raspraviti – uz odgovarajuća temeljna jamstva iz članka 29. stavka 1. Ustava i članka 6. stavka 1. Konvencije – jesu li njegovi nasljednici, ovdje podnositelji ustavne tužbe Senka Žerjav i Viktor Žerjav, bili u usporedivoj poziciji kakvu su podnositeljice Jasna Crkvenčić Bojić i Željka Guttman imale prema prijašnjoj vlasnici Olgi Žerjav, sve u vezi sa srodstvom njihova supruga i oca pok. Ivana Žerjava s prijašnjom vlasnicom Olgom Žerjav u svjetlu ostavinskih spisa Općinskog suda u Zagrebu posl. broj O-2720/75 i O-4690/97.

97. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, riješeno je kao u točkama od I. do III. izreke ove odluke.

98. Ustavni sud nije razmatrao navodne povrede ostalih ustavnih prava koje su podnositelji istaknuli u ustavnoj tužbi.

99. Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka IV. izreke ove odluke).

Broj: U-III-2244/2014

Zagreb, 6. lipnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica

dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

57 21.06.2016 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2244/2014 od 6. lipnja 2016.