## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2416/2003 od 11. svibnja 2004. godine

### NN 73/2004 (2.6.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2416/2003 od 11. svibnja 2004. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1508

Ustavni
sud Republike Hrvatske u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom A. M. iz Š.,
koje­g zastupa I. L., odvjetnik iz Š., na sjednici održanoj 11. svib­nja 2004.
godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Uprav­nog suda Republike
Hrvatske, broj: Us-3107/2001 od 30. trav­nja 2003. godine, kojom je odbijena ­nje­gova
tužba izjav­ljena protiv rješe­nja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osigura­nje,
Središ­nje službe Zagreb, klasa: 140-04/99-01, urbroj: 341-99-03/1-99/011693 od
6. rujna 1999. godine.

Tim je rješe­njem odbijena žalba podnosite­lja izjav­ljena
protiv rješe­nja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osigura­nje, Područne službe u Šibeniku,
klasa: 141-03/98-IP-IN-627, urbroj: 343-19-03/1-98-01 od 31. prosinca 1998.
godine, kojim je podnosite­lju, kod koje­g je nastao gubitak sposobnosti za rad
kao pos­ljedica bolesti, priznato počevši od 4. ožujka 1998. godine pravo na
invalidsku mirovinu u iznosima navedenim u izreci tog rješe­nja.

2. U
ustavnoj tužbi podnosite­lj navodi da je pogrešno određen dan nastanka ­nje­gove
invalidnosti i time povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člancima 57. stavkom 2.
i 58. Ustava Republike Hrvatske. Ističe da ­nje­gova invalidnost nije nastala
na dan pre­gleda na invalidskoj komisiji, tj. 4. ožujka 1998. godine, već da je
kod ­nje­ga invalidnost postojala u vrijeme podnoše­nja zahtjeva za prizna­nje
prava na invalidsku mirovinu, tj. dana 30. trav­nja 1997. godine.

Navodi,
da­lje, kako je to razvidno i iz medicinske dokumentacije koja prileži spisu,
te da nije ­nje­gova kriv­nja što ga je invalidska komisija pre­gledala
jedanaest mjeseci kasnije.

Predlaže
ustavnu tužbu usvojiti, ukinuti osporene akte nadležnih upravnih tijela i
Upravnog suda i predmet vratiti prvo­stupa­njskom upravnom tijelu na ponovni
postupak i odlučiva­nje.

3. Za
potrebe ustavnosudskog postupka pribav­ljen je spis prvostupanjskog tijela.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

4.
Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu:
Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da
mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i
područne (re­gionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je
odlučeno o ­nje­govim pravima i obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog
djela, povrijeđeno ­ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom,
odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (re­gionalnu) samoupravu.

Ustavni
sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučiva­nja o pravima i obvezama
podnosite­lja povrijeđeno pod­no­site­lju ustavno pravo, pri čemu se, u
pravilu, ne upušta u pita­nje jesu li sudovi i upravna tijela pravilno i
potpuno utvrdili či­njenično sta­nje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud
relevantne su samo one či­njenice od čije­g postoja­nja ovisi ocjena o povredi
ustavnog prava.

5. Iz pribav­ljenog spisa prvostupa­njskog upravnog
tijela, osporene presude Upravnog suda i druge dokumentacije koja prileži
spisu, razvidno je da je podnosite­lju, prvostupa­njskim rješe­njem, a teme­ljem
članka 13. Zakona o mirovinskom i invalid­skom osigura­nju (»Narodne novine«,
broj 26/83, 5/86, 42/87, 34/89, 57/89, 40/90, 9/91, 26/93, 96/93, 44/94 i
59/96, u nastavku: ZOMIO), priznato pravo na invalidsku mirovinu jer je
utvrđeno da je postao potpuno i trajno nesposoban za rad na poslovima koje je
redovito obav­ljao u po­ljoprivredi svoje­g domaćinstva.

Prema odredbi članka 32. Pravilnika o organizaciji,
sastavu i radu stručnih organa vještače­nja u mirovinskom i invalidskom osigura­nju
(»Narodne novine«, broj 96/94, 22/95), pri donoše­nju nalaza i miš­lje­nja
invalidska komisija će uzeti kao dan nastanka invalidnosti, opasnosti od
invalidnosti ili tjelesnog ošteće­nja dan kad je na teme­lju komisijskog pre­gleda
dano miš­lje­nje. Nastanak invalidnosti ili tjelesnog ošteće­nja prije
izvršenog komisijskog pre­gleda može se utvrditi samo na teme­lju medicinske
dokumentacije iz ranije­g razdob­lja.

Određiva­nje dana nastanka invalidnosti, odnosno
opasnosti od invalidnosti ili tjelesnog ošteće­nja, na isti je način propisano
i odred­bom članka 23. Uredbe o medicinskom vještače­nju u mirovinskom osigura­nju
(»Narodne novine«, broj 52/99, 145/99, 24/00, 52/00).

6.
Tijekom provedenog postupka tijela stručnog vještače­nja (Invalidska komisija u
Zagrebu u nalazu i miš­lje­nju, broj: 466/98 od 5. svib­nja 1998. godine, i
nalazu i miš­lje­nju ovlaštenog više­g vještaka HZMO, broj: 1246 od 20. srp­nja
1999. godine) bila su suglasna da kod podnosite­lja zbog bolesti postoji
potpuni gubitak radne sposobnosti za rad na redovnim poslovima u po­ljoprivred­nom
domaćinstvu, a kao dan nastanka invalidnosti je utvrđen 4. ožujak 1998. godine,
tj. dan kad je teme­ljem komisijskog pre­gleda dano miš­lje­nje o radnoj
sposobnosti podnosite­lja.

Nada­lje
je utvrđeno, a što proizlazi i iz nalaza i miš­lje­nja ovlaštenog više­g
vještaka, pribav­ljenog povodom žalbe podno­site­lja, da je vještak imao u vidu
cjelokupnu medicinsku dokumentaciju te da je suglasan s miš­lje­njem vještaka u
prvom stup­nju da je dan kad je podnosite­lj komisijski pre­gledan i dano miš­lje­nje
o ­nje­govoj radnoj sposobnosti ujedno i dan nastanka invalidnosti te da nema
teme­lja da se invalidnost utvrdi prije tog dana, tj. prije izvršenog
komisijskog pre­gleda.

7.
Analizom navoda ustavne tužbe, navoda i razloga istaknutih u osporavanim aktima
nadležnih upravnih tijela i Upravnog suda, Sud je utvrdio da podnosite­lju
takvim aktima nisu povrije­đena ustavna prava na koja upućuje u svojoj ustavnoj
tužbi.

Ocjena je Suda da osporenim aktima, donijetim na teme­lju
mjerodavnih materijalnih propisa, podnosite­lju nije povrijeđeno ustavno pravo
iz članka 57. stavka 2. Ustava, kojim je propisano da posebnu skrb država
posvećuje zaštiti invalidnih osoba i ­njihovom uk­ljučiva­nju u društveni
život, kao ni ustavno pravo iz članka 58. Ustava, kojim se jamči svakome pravo
na zdravstvenu zaštitu u skladu sa zakonom.

U svezi navoda podnosite­lja da je invalidnost
nastala ranije, Sud ističe da je određiva­nje dana invalidnosti či­njenično, a
ne pravno pita­nje za koje je mjerodavno miš­lje­nje stručnih tijela
medicinskog vještače­nja.

8.
Slijedom navedenog, teme­ljem članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je kao
u izreci (t. I.). Objava odluke (t. II.) teme­lji se na članku 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-III-2416/2003
Zagreb, 11. svib­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE
HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

\*\*\*

Na teme­lju
članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) i članka 50. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 118/03) dajem

IZDVOJENO
MIŠLJENJE

uz
Odluku broj: U-III-2416/2003 od 11. svib­nja 2004.

Protivim
se izreci i obrazlože­nju Odluke, broj: U-III-2416/2003 od 11. svib­nja 2004.

Ustavna
tužba podnijeta je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-3107/2001 od 30. trav­nja 2003. godine, kojom je odbijena tužba izjav­ljena
protiv rješe­nja Hrvat­skog zavoda za mirovinsko osigura­nje, Središ­nje
službe, klasa: 140-04/99-01, urbroj: 341-99-03/1-99/011693 od 6. rujna 1999.
godine.

Tim je
rješe­njem odbijena žalba izjav­ljena protiv rješe­nja Hrvatskog zavoda za
mirovinsko osigura­nje, Područne službe u Šibeniku, klasa: 141-03/98-IP-IN-627,
urbroj: 343-19-03/1-98-01 od 31. prosinca 1998. godine, kojim je podnosite­lju
kod koje­g je nastao gubitak sposobnosti za rad kao pos­ljedica bolesti,
priznato počevši od 4. ožujka 1998., pravo na invalidsku mirovinu (...).

U
ustavnoj tužbi podnosite­lj navodi da je pogrešno određen dan nastanka ­nje­gove
invalidnosti i time povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno članima 57. stavkom 2.
i 58. Ustava. Invalidnost u ­nje­govu slučaju nije nastala na dan pre­gleda na
invalidskoj komisiji, već kako je to razvidno iz medicinske dokumentacije, kod ­nje­ga
je invalidnost postojala u vrijeme podnoše­nja zahtjeva za prizna­nje prava na
invalidsku mirovinu. Navodi da je tijekom upravnog postupka i u upravnom sporu
isticao da je ­nje­gova invalidnost postojala u vrijeme podnoše­nja zahtjeva za
prizna­nje prava na invalidsku mirovinu dana 30. trav­nja 1997. godine. To je
razvidno i iz medicinske dokumentacije koja prileži spisu, stoga posebno ističe
da on nije kriv što su ga na invalidskoj komisiji pre­gledali jedanaest mjeseci
kasnije, tj. 4. ožujka 1998. godine i taj dan utvrdili kao dan invalidnosti.

Osporenom
presudom odbijena je tužba podnesite­lja, iako u postupku koji mu je prethodio
nije postup­ljeno prema pravilima postupka niti su akti doneseni sukladno teme­ljnim
načelima Zakona o općem upravnom postupku. Na prigovore podnosite­lja Upravni
sud nije odgovorio.

Odredbom
članka 32. Pravilnika o organizaciji, sastavu i radu stručnih organa vještače­nja
u mirovinskom i invalidskom osigura­nju (»Narodne novine«, broj 45/83, 32/84,
96/94 i 22/95) propisano je: »Pri donoše­nju nalaza i miš­lje­nja invalidska će
komisija uzeti kao dan nastanka invalidnosti, opasnosti od invalidnosti, izmije­njene
radne sposobnosti, tjelesnog ošteće­nja ili potrebe za pomoć i ­nje­gu druge
osobe, dan kada je na teme­lju komisijskog pre­gleda dano miš­lje­nje u smislu
članka 19. do 28. ovog Pravilnika. Nastanak invalidnosti, tjelesnog ošteće­nja
ili potrebe za pomoći i ­nje­gu prije izvršenog komisijskog pre­gleda može se
utvrditi samo na teme­lju medicinske dokumentacije koja potječe iz tog razdob­lja
(članak 169. stavak 1. ZOMIO).«

Člankom 23. Uredbe o medicinskom vještače­nju u
mirovinskom osigura­nju (»Narodne novine«, broj 52/99, 145/99, 24/00 i 52/00)
propisano je: »Pri donoše­nju nalaza i miš­lje­nja kao dan nastanka
invalidnosti, opasnosti od nastanka invalidnosti i tjelesnog ošteće­nja uzima
se dan kada je na teme­lju obav­ljenog pre­gleda dano miš­lje­nje o
invalidnosti, opasnosti od nastanka invalidnosti i tjelesnom ošteće­nju.
Nastanak invalidnosti, odnosno tjelesnog ošteće­nja, prije obav­ljenog pre­gleda
može se utvrditi samo na teme­lju medicinske dokumentacije iz ranije­g razdob­lja
(članak 115. stavak 1. Zakona).«

U slučaju podnosite­lja kao dan nastanka invalidnosti
određen je dan kada je na teme­lju komisijskog pre­gleda dano miš­lje­nje, iako
spisu predmeta prileži medicinska dokumentacija iz koje je razvidno da je kod
podnosite­lja došlo do gubitka radne sposobnosti ranije.

Načelo
materijalne istine, kao jedno od teme­ljnih načela upravnog postupka izraženo
je odredbom članka 7. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj
53/91 i 103/96), prema kojoj se u postupku mora utvrditi pravo sta­nje stvari i
u tom ci­lju se moraju utvrditi sve či­njenice koje su od važnosti za donoše­nje
zakonitog i pravilnog rješe­nja. Također je, člankom 209. stavkom 2. Zakona o
općem upravnom postupku određeno što obrazlože­nje rješe­nja donesenog u
upravnom postupku mora sadržavati, a odredbom članka 245. stavka 2. istog
Zakona je propisano da se u obrazlože­nju drugostupa­njskog rješe­nja moraju
ocijeniti i svi navodi žalbe.

Osporena
presuda (i rješe­nja) ne sadrže sve elemente propisane odredbom članka 209.
Zakona o općem upravnom postupku.

Podnosite­lj
tijekom cijelog postupka ističe da je iz medicinske dokumentacije razvidno da
je pogrešno utvrđen dan nastanka invalidnosti, a Upravni sud na te prigovore
uopće ne odgovara već se poziva na odredbu članka 32. Pravilnika i odredbu
članka 23. Uredbe, te ističe da se kao dan nastanka invalidnosti uzima dan kada
je na teme­lju komisijskog pre­gleda dano miš­lje­nje, iako se na teme­lju
medicinske dokumentacije iz ranije­g razdob­lja može utvrditi i raniji dan
nastanka invalidnosti.

Propusti upravnih tijela u postupku donoše­nja rješe­nja
protežu se i na osporenu presudu Upravnog suda Republike Hrvat­ske, kojom je
potvrđena zakonitost rješe­nja upravih tijela. Propustivši pružiti podnosite­lju
zaštitu, u slučaju kada se u postupku pred upravnim tijelom rješavalo na način
suprotan odredbama Zakona o općem upravnom postupku, Upravni sud je osporenom
presudom povrijedio ustavno pravo zajamčeno člankom 19. stavkom 2. Ustava
(zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i
tijela koja imaju javne ovlasti).

Takvim postupa­njem upravnih tijela i Upravnog suda
Republike Hrvatske u slučaju podnosite­lja povrijeđena je i odredba članka 57.
stavka 2. Ustava (»posebnu skrb država posvećuje zaštiti invalidnih osoba
(...)«) i članka 58. Ustava (jamči se pravo na zdravstvenu zaštitu).

Sutki­nja
**Agata Račan,** v. r.

Odluka, NN 73/2004-1508