## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3085/2003 od 12. ožujka 2004.

### NN 42/2004 (2.4.2004.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-3085/2003 od 12. ožujka 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

996

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću za rješavanje postupovnih pretpostavki za
odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik
Vijeća, te suci Ivan Matija i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom G. P. iz S., koju zastupa Zajednički odvjetnički
ured V. G. K. i I. R. iz S., na sjednici održanoj dana 12. ožujka 2004. godine,
jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I.
Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv presude Vrhovnog suda
Republike Hrvatske, broj: Gzz-81/03-2 od 7. svibnja 2003. godine.

2. U konkretnom slučaju Državno odvjetništvo
Republike Hrvatske, 2. siječnja 1998. godine, podnijelo je zahtjev za zaštitu
zakonitosti broj: GT-453/97, protiv dijela pravomoćne presude Županijskog suda
u Splitu, broj: Gž-1459/97 od 3. rujna 1997. godine.

Drugostupanjskom presudom, djelomično je uvažena
žalba tuženika u parničnom postupku, K. P. i G. P., na način da je potvrđen
otkaz njihovog stanarskog prava na stanu u S., dok je odbijen tužbeni zahtjev
tužiteljice Republike Hrvatske, na njihovo iseljenje i predaju spornog stana
slobodnog od stvari i osoba.

U zahtjevu za zaštitu zakonitosti, Državno
odvjetništvo Republike Hrvatske navodi da je tužbeni zahtjev tužiteljice u
konkretnom slučaju glasio na otkaz stanarskog prava tuženika i njihovo
iseljenje. Smatra kako se radi o nedjeljivom tužbenom zahtjevu, te ističe da je
drugostupanjski sud podjelom jedinstvenog tužbenog zahtjeva na dva odvojena
dijela počinio bitnu povredu parničnog postupka opisanu u članku 354. stavku 2.
točki 13. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i
112/99).

Državno odvjetništvo Republike Hrvatske predložilo je
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske usvojiti zahtjev za zaštitu zakonitosti te
preinačiti pravomoćnu presudu Županijskog suda u Splitu na način da se tužbeni
zahtjev u cijelosti usvoji.

3. Vrhovni sud Republike Hrvatske osporenom presudom
djelomično je usvojio zahtjev za zaštitu zakonitosti na način da je usvojen
tužbeni zahtjev za iseljenje i predaju stana slobodnog od stvari i osoba prema
prvotuženiku K. P., dok je odbijen u dijelu u kojemu je zahtijevano iseljenje
podnositeljice.

Iz obrazloženja osporene presude razvidno je, da je
prema stajalištu Vrhovnog suda Republike Hrvatske, u pravomoćnoj sudskoj
presudi pogrešno primijenjeno materijalno pravo sadržano u članku 102.a tada
važećeg Zakona o stambenim odnosima (»Narodne novine«, broj 51/85, 42/86,
22/92, 70/93 i 19/95), kada prema prvotuženiku, K. P., uz otkaz stanarskog
prava nije usvojen i tužbeni zahtjev za iseljenje.

Međutim, prema stajalištu Vrhovnog suda Republike
Hrvat­ske, otkaz stanarskog prava prema prvotuženiku ne oslobađa od obveze
vlasnika stana na donošenje odluke o davanju stana na korištenje ili dodjelu
drugog odgovarajućeg stana članovima porodičnog domaćinstva. Iseljenje člana
obiteljskog domaćinstva stanara, u konkretnom slučaju podnositeljice, ne može
se tražiti već u parnici o otkazu stanarskog prava, nego tek nakon što se
donese odluka vlasnika stana o davanju stana na korištenje drugog odgovarajućeg
stana, smatra Vrhovni sud Republike Hrvat­ske.

4. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe da joj je
pravo­moćnom presudom Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-1459/97 od 3. rujna
1997. godine, nezakonito oduzeto stanarsko pravo na spornom stanu. Također
navodi da je Vrhovni sud Republike Hrvatske u osporenoj presudi propustio
otkloniti nezakonitosti počinjene u pravomoćno okončanom parničnom postupku.

Slijedom iznijetoga, podnositeljica smatra da su joj
drugostupanjskom presudom i oporenom presudom povrijeđena ustavna prava
sadržana u odredbama članka 14. i članka 26. Ustava. U ustavnoj tužbi
podnositeljica upućuje i na postojanje povrede ustavnih odredaba sadržanim u
članku 3. i članku 5. Ustava.

Zaključno predlaže njezinu ustavnu tužbu usvojiti,
osporenu presudu ukinuti i predmet vratiti na Vrhovni sud na ponovni postupak.

5. Za potrebe ovosudnog postupka pribavljen je spis
Općinskog suda u Splitu, broj: P-2382/95.

*Ustavna tužba nije dopuštena.*

6. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02
- pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu. Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili
izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave
i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih
sloboda zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka
pružanja ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u
postupku iz kojeg je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
došlo do ustavno nedopuš­tenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

7. U konkretnom slučaju podnositeljica od Suda zahtijeva
ustavnosudsku zaštitu u vezi s presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske kojom
je presuđeno o izvanrednom pravnom lijeku u parničnom postupku, zahtjevu za
zaštitu zakonitosti, podignutom od strane nadležnog državnog odvjetnika.

Prema odredbi članka 64. Ustavnog zakona, ustavna
tužba može se podnijeti u roku od 30 dana računajući od dana primitka odluke.

S obzirom na činjenicu da podnositeljica osporava
presudu koja je donesena u postupku po zahtjevu za zaštitu zakonitosti, predmet
ustavnosudskog postupka može biti samo ta odluka. Materijalnopravni sadržaj
parničnog postupka, pravomoćno presuđenog presudom Županijskog suda u Splitu, a
kojom je odlučeno o meritumu tužbenog zahtjeva tužitelja u konkretnom slučaju,
ne može biti predmetom ocjene u ovom ustavnosudskom postupku iz postupovnih
razloga sadržanih u članku 64. Ustavnog zakona.

8. Prema odredbi članka 118. stavka 1. Ustava,
Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu
zakona i ravnopravnost građana.

Prema odredbi članka 408. stavka 1. Zakona o
parničnom postupku, kada rješava o zahtjevu za zaštitu zakonitosti, sud će se
ograničiti samo na ispitivanje povreda koje državni odvjetnik ističe u svom
zahtjevu.

Iz osporene presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske
razvidno je da je zahtjev za zaštitu zakonitosti u dijelu u kojemu se on
odnosio na prava i obveze podnositeljice ocijenjen neosnovanim. Pravni položaj
podnositeljice osporenom presudom nije izmijenjen u odnosu na onaj utvrđen
pravomoćnom presudom Županijskog suda u Splitu.

Slijedom iznijetog, tijekom ustavnosudskog postupka
je utvrđeno da podnositeljica u konkretnom slučaju nema pravni interes za
podnošenje ustavne tužbe.

9. Odredbom članka 32. Ustavnog zakona propisano je,
između ostaloga, da će Ustavni sud rješenjem odbaciti ustavnu tužbu u
slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

Slijedom svega iznijetog, na temelju odredbe članka
32. Ustav­nog zakona, riješeno je kao u točki I. izreke, a točka II. izreke
temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-3085/2003

Zagreb, 12. ožujka 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**Milan Vuković,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Rješenje, NN 42/2004-996