## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-3522/2005 od 2. veljače 2010.

### NN 25/2010 (24.2.2010.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-3522/2005 od 2. veljače 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

601

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 2. veljače 2010. godine, donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 3. stavka 1., 5. stavka 1. alineje 2., 17. stavka 1. i 33. Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima (»Narodne novine« broj 109/97. i 114/01.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti članaka 3. stavka 1., 5. stavka 1. alineje 2., 17. stavka 1. i 33. Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima (»Narodne novine« broj 109/97. i 114/01.) s Ustavom Republike Hrvatske podnio je Borko Šamija iz Zagreba (u daljnjem tekstu: predlagatelj). Iako predlagatelj kao ustavnopravno sporne ističe članke 3., 5., 17. i 33. Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima, iz sadržaja prijedloga odnosno navoda kojima je prijedlog obrazložen jasno proizlazi da su predmet osporavanja članci 3. stavak 1., 5. stavak 1. alineja 2., 17. stavak 1. i 33. Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima.

2. Osporeni članci Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima glase:

Članak 3.

(1) Privatizacijski investicijski fond (u daljnjem tekstu: Fond) je dioničko društvo što ga, uz odobrenje Komisije za vrijednosne papire Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Komisija), osniva i njime upravlja društvo za upravljanje fondovima (u daljnjem tekstu: Društvo), isključivo javnim prikupljanjem privatizacijskih kupona i njihovom zamjenom za privatizacijske dionice u kuponskoj privatizaciji, te koje ulaže te dionice sa ciljem da se što je prije moguće, a najkasnije do isteka roka najduljeg trajanja Fonda struktura njegove imovine uskladi s odredbama Zakona o investicijskim fondovima.

Članak 5.

(1) Ministar će Društvu izdati dozvolu za sudjelovanje u kuponskoj privatizaciji, ako Društvo ispunjava sljedeće uvjete:

(...)

– Prije podnošenja zahtjeva za sudjelovanje u kuponskoj privatizaciji Društvo mora na temelju posebnog ugovora s bankom na poseban račun uplatiti jamstveni polog za upravljanje Fondom, u iznosu od najmanje 12.500.000,00 (dvanaestmilijunapetstotisuća) kuna,

Članak 17.

(1) Nakon što usvoji statut Fonda, Društvo imenuje upravu i prvi nadzorni odbor Fonda.

Članak 33.

(1) Za upravljanje Fondom Društvo ima pravo na naknadu koja može iznositi najviše 30% od razlike prosječne vagane burzovne cijene svih dionica Fonda posljednjih devedeset dana prije dana podnošenja zahtjeva iz članka 28. stavka 2. ovoga Zakona i drugih devedeset dana po uvrštenju dionica Fonda na burzu.

(2) Postotak naknade Društvo obvezno određuje u prospektu za prikupljanje kupona i u statutu Fonda.

(3) 50% ukupne naknade određene Statutom i prospektom Fonda Društvo može naplatiti iz imovine Fonda nakon što nastavak djelovanja Fonda kao zatvorenog fonda bude upisan u sudski registar.

(4) Preostalih 50% ukupne naknade određene Statutom i prospektom Fonda, Društvo će ostvariti na sljedeći način:

1. Društvo je obvezno sazvati glavnu skupštinu Fonda najkasnije 3 mjeseca od odobrenja Komisije, radi donošenja odluke o povećanju temeljnog kapitala ulozima, u visini 50% potraživanja naknade, te u slučaju da odluka bude usvojena u skladu s odredbama Zakona o trgovačkim društvima i Statutom Fonda, povećati temeljni kapital i izdati nove dionice Fonda u korist Društva, koje se obvezno uvrštavaju na burzu ili uređeno javno tržište.

2. U slučaju da na sazvanoj i održanoj skupštini odluka o povećanju temeljnog kapitala ne bude usvojena u skladu s odredbama Zakona o trgovačkim društvima i Statutom Fonda, Društvo ima pravo i preostalih 50% potraživanja naplatiti iz imovine Fonda.

3. Predlagatelj smatra da su osporeni članci Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima nesuglasni s člancima 3., 14. stavkom 2. i 48. Ustava Republike Hrvatske. Ukazuje i na njihovu nesuglasnost sa Zakonom o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01.).

U prijedlogu predlagatelj ne iznosi ustavnopravne razloge osporavanja članaka 3. stavka 1., 5. stavka 1. alineje 2., 17. stavka 1. i 33. Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima, već osporava pojedina zakonska rješenja sa stajališta njihove svrsishodnosti te iznosi svoja stajališta o najprihvatljivijim rješenjima.

Najbitniji dijelovi prijedloga mogu se sažeti na sljedeće:

»Članak 3. Zakona kaže da će trgovačko društvo osnivati fond, zašto treba društvo osnivati fond, zašto ne bi sami vlasnici kupona ili država (...).

Članak 5. određuje da će društvo dati polog u banku 12 500 000, to nema nikakve potrebe jer registracija košta oko 100 000, tome je jedina svrha da se drugi isključe (...).

Članak 17. kaže da društvo imenuje upravu fonda i nadzorni odbor, oni time praktički postaju vlasnici onoga što nije njihovo. (...).

Izmjenom članka 33. sve je učinjeno da se imovina stradalnika rata preotme (...).«

4. Na temelju članka 25. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), od Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga zatraženo je i dobiveno očitovanje o prijedlogu.

Prijedlog nije osnovan.

5. Za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenih članaka Zakona o privatizacijskim investicijskim fondovima neposredno su mjerodavni članci 3. i 5. stavak 1. Ustava.

Članak 3. Ustava glasi:

Članak 3.

(...), vladavina prava (...) najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.

Prvim dijelom rečenice članka 5. stavka 1. Ustava propisano je da u Republici Hrvatskoj zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom (...).

6. Zakonom o privatizacijskim investicijskim fondovima (u daljnjem tekstu: Zakon) uređeno je osnivanje i djelovanje privatizacijskih investicijskih fondova kao fondova posebne vrste te njihova pretvorba u zatvorene fondove uređena Zakonom o investicijskim fondovima (»Narodne novine« broj 107/95.) – (članak 1. osporenog Zakona).

Na temelju osporenog Zakona provedena je tzv. kuponska privatizacija u smislu Zakona o privatizaciji (»Narodne novine« broj 21/96.).

Člankom 2. točkom a). osporenog Zakona propisano je:

U smislu ovoga Zakona pojedini izrazi imaju sljedeća značenja:

a) kuponska privatizacija je prijenos dionica bez naplate, odnosno postupak dodjele dionica bez naplate, u skladu s odredbama Zakona o privatizaciji (»Narodne novine«, br. 21/96.),

Člankom 27. stavkom 1. Zakona o privatizaciji propisano je:

(1) Osobama koje prema ovom Zakonu imaju pravo na dodjelu dionica bez naplate izdaje se kupon.

7. Nakon analize prijedloga za ocjenu suglasnosti osporenih članaka Zakona s Ustavom nameće se zaključak da predlagatelj osporava pojedine elemente modela privatizacije na koji se odlučio zakonodavac, suprotstavljajući prihvaćenom modelu svoja stajališta.

Člankom 2. stavkom 4. alinejom 1. Ustava propisana je ovlast Hrvatskog sabora da samostalno, u skladu s Ustavom i zakonom, odlučuje o uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj.

Polazeći od navedene ustavne samostalnosti zakonodavca u uređivanju pojedinih pravnih odnosa, stajalište je Ustavnog suda da u okviru te samostalnosti i Ustavom mu utvrđene nadležnosti treba tumačiti pravo zakonodavca da propiše postupak privatizacije, odredi uvjete pod kojima se privatizacija provodi kao i subjekte koji u njoj sudjeluju. Pitanje privatizacije odnosno modela privatizacije koji će biti primijenjen gospodarsko je i političko pitanje koje je, u okviru navedene samostalnosti, u nadležnosti zakonodavca.

Stoga, ustavnosudska ocjena suglasnosti osporenog Zakona s Ustavom u konkretnom slučaju ne podrazumijeva ocjenu odabranog modela privatizacije odnosno njegovih glavnih elemenata, osobito ne njegovu opravdanost i svrhovitost. Eventualno postojanje drugačijeg rješenja u odabiru modela privatizacije još uvijek ne znači da osporeni članci Zakona nisu u suglasnosti s Ustavom.

7.1. Osporavajući članak 3. stavak 1. Zakona, predlagatelj ističe da je od prihvaćenog modela, prema kojemu društvo za upravljanje fondovima osniva privatizacijske investicijske fondove i njima upravlja, prihvatljiviji model prema kojemu ulogu koja je prihvaćenim modelom namijenjena društvu za upravljanje fondovima preuzimaju sami vlasnici kupona odnosno država.

Razmatrajući osnovanost tih navoda predlagatelja (a imajući u vidu i činjenicu da tvrdnja o nesuglasnosti propisanog modela s Ustavom nije obrazložena), Ustavni sud ističe da mogućnost osnivanja privatizacijskih investicijskih fondova odnosno upravljanja privatizacijskim investicijskim fondovima na način različit od modela utvrđenog osporenim člankom 3. stavkom 1. Zakona ne ukazuje na nesuglasnost tog članka Zakona s Ustavom.

7.2. Članak 5. stavak 1. alineju 2. Zakona predlagatelj osporava smatrajući da je svrha propisivanja iznosa od 12.500.000,00 kuna koji društvo za upravljanje fondovima mora uplatiti kao jamstveni polog za upravljanje privatizacijskim investicijskim fondom (a koji iznos predlagatelj smatra previsokim i nepotrebnim), omogućiti samo određenim subjektima sudjelovanje u upravljanju privatizacijskim investicijskim fondovima.

U odnosu na navedeno potrebno je istaknuti da se sredstvima jamstvenog pologa financira osnivanje i upravljanje fondom u smislu članka 25. stavka 1. Zakona koji glasi:

Članak 25.

(1) Osnivanje i upravljanje Fondom financira se isključivo iz jamstvenog pologa, sukladno financijskom planu raspolaganja sredstvima jamstvenog pologa, koji je sastavni dio prospekta.

Svrha određivanja jamstvenog pologa u iznosu propisanom osporenim člankom 5. stavkom 1. alinejom 2. Zakona bila je osigurati sudjelovanje društva za upravljanje fondovima u financiranju osnivanja i upravljanja fondom čiji je početak rada zahtijevao velika financijska sredstva. Stoga, polazeći od svrhe propisivanja visine jamstvenog pologa, predlagateljevu tvrdnju o pokušaju onemogućavanja određenim subjektima sudjelovanja u upravljanju privatizacijskim investicijskim fondovima nije moguće prihvatiti.

7.3. Nesuglasnost članka 17. stavka 1. Zakona s Ustavom predlagatelj obrazlaže tvrdnjom da društvo za upravljanje fondovima imenuje upravu i nadzorni odbor Fonda, čime oni »praktički postaju vlasnici onoga što nije njihovo«.

Ocjenjujući osnovanost prijedloga u dijelu koji se odnosi na članak 17. stavak 1. Zakona, Ustavni sud ističe sljedeće:

Mandat prvog nadzornog odbora traje do prve skupštine Fonda (članak 17. stavak 2. Zakona).

Člankom 3. stavkom 2. Zakona propisano je da se u pitanjima koja nisu uređena tim Zakonom na odgovarajući način primjenjuju odredbe Zakona o investicijskim fondovima koje se odnose na zatvoreni fond. Slijedom te odredbe, na izbor članova nadzornog odbora primjenjivao se članak 46. Zakona o investicijskim fondovima koji je glasio:

Članak 46.

(1) Zatvorenim fondom u njegovo ime i za njegov račun, upravlja društvo za upravljanje fondovima na temelju statuta i odredbi ovoga Zakona.

(2) Uprava zatvorenog fonda ima dva člana (direktora) koje imenuje društvo za upravljanje fondovima. Članovi uprave mogu biti osobe koje ispunjavaju uvjete iz članka 18. stavka 1. točke 2. ovoga Zakona.

(3) Nadzorni odbor zatvorenoga fonda ima najmanje pet članova. Članovi nadzornog odbora moraju biti neovisni stručnjaci i ispunjavati uvjete iz članka 18. stavka 1. točke 2. ovoga Zakona. Članovi nadzornog odbora ne mogu biti osobe zaposlene u društvu za upravljanje fondovima, depozitnoj banci ni one osobe koje su u tim pravnim osobama članovi uprave ili nadzornog odbora ili koje su članovi više od dva nadzorna odbora.

(4) Članovi nadzornog odbora zatvorenog fonda, pored nadležnosti koje nadzorni odbor ima na temelju članka 263. ZTD, zajednički zastupaju zatvoreni fond prema društvu za upravljanje fondovima.

(5) Skupština zatvorenog fonda imenuje dvije trećine članova nadzornog odbora, a jednu trećinu imenuje društvo za upravljanje fondovima. Članove prvog nadzornog odbora imenuje društvo za upravljanje fondovima.

Ocjenjujući osnovanost prijedloga u dijelu koji se odnosi na imenovanje članova uprave i nadzornog odbora fonda, valja istaknuti da prema članku 17. stavku 2. Zakona mandat prvog nadzornog odbora fonda traje do održavanja prve skupštine fonda, nakon čega, u smislu članka 46. Zakona o investicijskim fondovima, skupština fonda imenuje dvije trećine članova nadzornog odbora, dok jednu trećinu imenuje društvo za upravljanje fondovima. Iz navedenog je razvidno da većinu nadzornog odbora fonda čine neovisni stručnjaci koji ispunjavaju uvjete iz članka 18. stavka 1. točke 2. Zakona o investicijskim fondovima, a koje imenuje skupština fonda. Polazeći od činjenice da prijedlog za ocjenu suglasnosti članka 17. stavka 1. Zakona s Ustavom predlagatelj obrazlaže očito neosnovanom tvrdnjom da društva za upravljanje fondovima, imenovanjem uprave i nadzornog odbora fonda »praktički postaju vlasnici onoga što nije njihovo«, kao i utvrđenja Ustavnog suda glede načina imenovanja članova nadzornog odbora fonda, prijedlog za ocjenu suglasnosti članka 17. stavka 1. Zakona s Ustavom Ustavni sud smatra neosnovanim.

7.4. Člankom 33. Zakona propisano je pravo društva za upravljanje fondovima na naknadu za upravljanje fondom, najviši iznos naknade te su određeni načini ostvarivanja naknade.

Osporavajući članak 33. Zakona, predlagatelj ukazuje na njegovu nesuglasnost s člancima 15. i 210. stavkom 2. Zakona o obveznim odnosima, te ističe da su propisivanjem naknade za upravljanje fondovima oštećeni stradalnici Domovinskog rata.

U odnosu na takve razloge osporavanja valja napomenuti da Ustavni sud ne ocjenjuje međusobnu usklađenost zakona, odnosno propisa iste pravne snage (stajalište Ustavnog suda izraženo u rješenju broj: U-I-1489/2001 od 20. veljače 2002., »Narodne novine« broj 21/02.), pa prijedlog u tom dijelu ne udovoljava pretpostavkama za meritornu ocjenu.

8. Slijedom iznijetog, na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, riješeno je kao u točki I. izreke.

Točka II. izreke temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-3522/2005

Zagreb, 2. veljače 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 25/2010-601