## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-11547/2011-5 od 29. ožujka 2012.

### NN 59/2012 (28.5.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-11547/2011-5 od 29. ožujka 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1471

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Rostaš-Beroš, predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić, mr. sc. Mirjane Juričić, Dubravke Markt i Smiljana Mikuša, članova vijeća, te sudske savjetnice Franciske Dominković, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT – HRVATSKE TELEKOMUNIKACIJE d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije iz Zagreba, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/09-01/2303, urbroj: 376-04-09-08, od 2. prosinca 2009., odlučujući o prijedlogu zainteresirane osobe AMIS TELEKOM d.o.o. iz Zagreba, Bani 75, za ponavljanje sudskog postupka dovršenog presudom Upravnog suda broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011., u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 29. ožujka 2012.

presudio je

I. Dopušta se ponavljanje sudskog postupka dovršenog presudom Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011.

II. Stavlja se izvan snage presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011. u cijelosti.

III. Tužba se uvažava.

Poništava se rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/09-01/2303, urbroj: 376-04-09-08, od 2. prosinca 2009.

IV. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama« Republike Hrvatske.

Obrazloženje

Prijedlogom od 14. studenog 2011. zainteresirana osoba je zatražila ponavljanje sudskog postupka dovršenog presudom Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011. kojom je uvažena tužba tužitelja HT – HRVATSKE TELEKOMUNIKACIJE d.d. iz Zagreba te poništeno rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/09-01/2303, urbroj: 376-04-09-08 od 2. prosinca 2009. Podnositelj temelji prijedlog za ponavljanje postupka na odredbi članka 52. stavka 1. točke 6. Zakona o upravnim sporovima budući da mu nije dostavljena tužba niti je ikada pozvan da se očituje iako se u predmetu odlučivalo i o njegovom interesu pa se na njega proteže učinak pravomoćnosti sudske presude. Pravovremenost prijedloga dokazuje objavom presude 17. listopada 2011. na web stranicama tužene www.hakom.hr te u »Narodnim novinama« 26. listopada 2011.

Podnositelj predlaže da Sud donese presudu kojom se dopušta ponavljanje postupka u predmetnoj stvari i stavlja izvan snage presuda Upravnog suda broj: Us-330/2010 od 8. rujna 2011. u cijelosti.

Sud je u smislu odredbe članka 56. stavka 3. Zakona o upravnim sporovima dostavio podnositelju prijedloga tužbu s prilozima u predmetnoj stvari te prijedlog za ponavljanje postupka tužitelju i tuženome, uz poziv na odgovor u roku od 15 dana.

Po proteku roka, tužitelj, HT – HRVATSKE TELEKOMUNIKACIJE d.d. dostavio je odgovor, ostajući kod svih navoda tužbe nalazeći da je Sud ispravno riješio presudom od 8. rujna 2011. poništivši tuženo rješenje kao nezakonito. Nalazi da ponavljanje postupka radi omogućavanja sudjelovanja u istome AMIS TELEKOMU d.o.o. kao zainteresiranoj strani ne može imati utjecaj na ishod predmetnog upravnog spora budući da u istom je materijalno pravo pravilno primijenjeno.

Odgovor na prijedlog podnijela je i Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije iz Zagreba nalazeći da je isti osnovan te mu se ne protivi.

U odnosu na podnesenu tužbu ostaje u cijelosti kod svojeg ranijeg odgovora tužbu smatrajući da je osporeno rješenje pravilno i zakonito, doneseno temeljem jasno utvrđenih činjenica, pravilno izvedenim zaključkom i uz pravilno primijenjen materijalni propis. Predlaže Sudu da prihvati prijedlog za ponavljanje postupka i donese presudu kojom se tužba odbija kao neosnovana.

Prijedlog za ponavljanje sudskog postupka je osnovan.

Iz spisa predmeta ovog Suda koji se vodio pod brojem: Us-330/2010 i u kojem je tužitelj HT – HRVATSKE TELEKOMUNIKACIJE d.d. iz Zagreba osporio rješenje tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije iz Zagreba, uvodno označenoga broja, proizlazi da je propušteno pozvati i obavijestiti o tijeku spora trgovačko društvo AMIS TELEKOM d.o.o. koje s obzirom na sadržaj navedenog rješenja i odredbu članka 16. Zakona o upravnim sporovima ima položaj zainteresirane osobe. Time je ostvaren razlog za ponavljanje sudskog postupka, propisan odredbom članka 52. stavka 1. točke 6. Zakona o upravnim sporovima jer zainteresiranoj osobi nije bila dana mogućnost da sudjeluje u upravnom sporu te je prijedlog trgovačkog društva AMIS TELEKOM d.o.o. valjalo uvažiti, dopustiti ponavljanje postupka te u smislu odredbe članka 57. stavka 1. i 2. Zakona o upravnim sporovima staviti izvan snage u cijelosti prijašnju presudu broj: Us-330/2010-6 od 8. rujna 2011.

Odlučujući u smislu odredbe članka 57. stavka 4. Zakona o upravnim sporovima osnovanosti tužbe, Sud je na osnovi utvrđenoga u upravnom postupku te imajući u vidu i dodatno očitovanje stranaka u postupku zaključio je da je ista osnovana.

Naime, osporenim rješenjem tuženog tijela usvojen je zahtjev društva AMIS TELEKOM d.o.o., te naloženo tužitelju da ugovorne odnose o međusobnom povezivanju s tim društvom uredi na način da iznosi naknada za usluge u mreži AMIS TELEKOMA d.o.o. za terminiranje prometa za pristup usluga s dodatnom vrijednosti (060) i za pristup 0800 usluzi u razdoblju od 1. ožujka 2009. do 31. prosinca 2009. ostanu na razini cijena koje su primjenjivane do 1. ožujka 2009. Točkom II. izreke rješenja naloženo je tužitelju da u roku od 15 dana od dana primitka rješenja izda odobrenje društvu AMIS TELEKOM d.o.o. za razliku u naknadu za usluge iz točke I. tog rješenja.

Tužitelj je osporio navedeno rješenje iz svih razloga propisanih odredbom članka 10. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima, navodeći da mu je tuženo tijelo djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. naložilo promjenu cijena međupovezivanja s primjenom od 1. ožujka 2009., što je tužitelj potom ugradio u svoju Standardnu ponudu za usluge međusobnog povezivanja HT-a i operatora i davatelja usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj slijedom čega mu je tuženik izdao suglasnost 16. veljače 2009. Postojećim ugovorom o međusobnom povezivanju tužitelj i AMIS TELEKOM ugovorili su primjenu načela reciprociteta pri određivanju cijena međupovezivanja pa je slijedom toga, a primjenjujući djelomično rješenje tuženoga, tužitelj počeo naplaćivati nove cijene, a isto tako je plaćao AMISU usluge međupovezivanja. Navedeno načelo su i tužitelj i AMIS primjenjivali u svim dosadašnjim izmjenama tužiteljevih cijena međupovezivanja do kojih je došlo uslijed odluke tuženika, primjerice kod izmjene Standardne ponude od 1. travnja 2006.

Odlukom o analizi tržišta završavanja – terminacije poziva u javnu komunikacijsku mrežu koja se pruža na fiksnoj lokaciji od 17. srpnja 2009. tuženi je odredio primjenu načela asimetrije pri određivanju cijena terminacije poziva u mrežu operatora sa značajnom tržišnom snagom s početkom primjene od 1. siječnja 2010. Drži da je suprotno navedenoj Odluci tuženo tijelo donijelo utuženo rješenje kojim je faktično uvelo primjenu načela asimetrije odredivši da cijene terminacije poziva u mrežu tužitelja trebaju biti različite od onih u mrežu AMIS TELEKOM d.o.o. za razdoblje koje je bilo uređeno ranijim djelomičnim rješenjem. Time je tuženo tijelo izmijenilo važeći ugovor među strankama pa nalazeći da je određivanje primjene asimetrije u cijenama za razdoblje prije 1. siječnja 2010., protivno ne samo Odluci o analizi tržišta, već i načelu pravne sigurnosti, pa predlaže da Sud tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo, dostavljajući spise predmeta, protivi se tužbi osporavajući sve navode i razloge tužbe. Smatra da je njegova nadležnost za postupanje u predmetnoj stvari nesporna te je intervenirao u ugovorni odnos između tužitelja i AMIS TELEKOMA d.o.o. samo u mjeri u kojoj je to bilo nužno za pravilno provođenje regulatornih obveza određenih HT-u i sprječavanje narušavanja i ograničavanja tržišnog natjecanja u području elektroničkih komunikacija.

Ističe da je osporeno rješenje doneseno radi ispravnog provođenja konačnog djelomičnog rješenja istog tijela od 26. siječnja 2009., a kojemu je svrha bila smanjenje cijena tužitelja, a ne ostalih operatora što je primjenom načela reciprociteta onemogućeno i suprotno je regulatornom cilju promicanja tržišnog natjecanja, a načelo asimetrije je u funkciji postizanja održivog i ravnopravnog tržišnog natjecanja u određenom vremenskom razdoblju.

Tuženi predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

AMIS TELEKOM d.o.o., iako pozvan, nije podnio odgovor na tužbu.

Na osnovi stanja spisa predmeta proizlazi da je društvo AMIS TELEKOM d.o.o. podnijelo 2. rujna 2009. zahtjev tuženom tijelu za rješavanje spora o primjeni ugovora o međusobnom povezivanju sa društvom HT – Hrvatske telekomunikacije u povodu kojeg je tuženi proveo postupak, izmijenjena su očitovanja stranaka te održane dvije usmene rasprave. Na osnovi utvrđenog u postupku tuženo tijelo je konstatiralo da među strankama postoji važeći ugovor o međusobnom povezivanju sklopljen 22. prosinca 2005., koji je regulirao primjenu načela reciprociteta odnosno jednakog naplaćivanja međusobnih usluga u slučaju daljnje izmjene Standardne ponude HT-a.

Nadalje, utvrđeno je da je rješenjem tuženog tijela od 26. siječnja 2009. (djelomično rješenje klasa: UP/I-344-01/08-01/03309, urbroj: 376-11-09-8 od 26. siječnja 2009.) naložena tužitelju izmjena Standardne ponude za uslugu međusobnog povezivanja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži na način da ugradi niže cijene međusobnog povezivanja za usluge koje pruža drugim operatorima, a odnose se na terminiranje, polazni promet, pristup uslugama s dodanom vrijednosti 060 u mreži operatora i pristup 0800 usluzi operatora, s početkom primjene nižih cijena od 1. ožujka 2009.

Tužitelj je nove cijene ugradio u svoju Standardnu ponudu za koju je tuženo tijelo aktom, klasa: UP/I-344-01/08-01/03311, urbroj: 376-11-09-11 od 16. veljače 2009. izdalo prethodnu suglasnost s time što je Standardna ponuda ostala na snazi do okončanja postupka analize mjerodavnih tržišta i određivanja regulatornih obveza u skladu sa Zakonom o elektroničkim komunikacijama.

Međutim, nakon provedenog postupka tuženo tijelo je našlo da je provedba djelomičnog rješenja suprotna svrsi koja se njime htjela postići, pa je stoga odlučio kao što je navedeno. Pri tome je tuženi zadržao na snazi djelomično rješenje od 26. siječnja 2009., uz zadržavanje cijena određenih tim rješenjem.

Imajući u vidu sadržaj spisa predmeta, navode i razloge tužbe, odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08. i 90/11), odredbe Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 35/05. i 41/08.) Sud nalazi da je tuženo tijelo na temelju činjenica utvrđenih u postupku izvelo pogrešan zaključak, te pogrešno primijenilo materijalni propis, na štetu tužitelja.

Iz izloženog sadržaja spisa predmeta nesporno proizlazi da je tuženo tijelo svojim djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. reguliralo određene izmjene cijena terminiranja prometa uz što je izrijekom u točki održalo na snazi u preostalom dijelu Standardnu ponudu za usluge međusobnog povezivanja HT – Hrvatskih telekomunikacija d.d. za telekomunikacijske operatore i davatelja usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj od 27. kolovoza 2007., uz nalog HT-u za izmjenu Standardne ponude u odgovarajućem dijelu, što je nesporno načinjeno i na koju izmjenu je tuženo tijelo dalo prethodnu suglasnost. Stoga se zaključuje da je tužitelj postupio u cijelosti po nalozima navedenog djelomičnog rješenja.

Međutim, iz sadržaja obrazloženja osporenog rješenja proizlazi da tuženo tijelo pokušava intervenirati u primjenu rješenja od 26. siječnja 2009., s obzirom da nije prilikom njegova donošenja sagledalo sve posljedice koje će ono proizvesti jer je očigledno previdjelo ugovornu obvezu stranaka o međusobnom naplaćivanju usluga na osnovi reciprociteta, zasnovanu na tada važećoj Standardnoj ponudi, prema ugovoru o međusobnom povezivanju iz 2005. godine.

Tuženo tijelo nesporno ima ovlasti poticati tržišno natjecanje, sprječavati zlouporabe, inicirati izmjene odredbi ugovora koje su za pojedinog sudionika tržišta elektroničkih komunikacija nepovoljne, te je taj dio njegovog postupanja u okviru zakona. Međutim, Sud nalazi da je osporenim rješenjem uz istovremeno zadržavanje na snazi konačnog djelomičnog rješenja od 26. siječnja 2009., s obrazloženjem koje je nerazumljivo i proturječno samome sebi i izreci rješenja, povrijeđen zakon na štetu tužitelja. S obzirom da je tužitelj u cijelosti postupio po nalozima iz djelomičnog rješenja, eventualna izmjena njegovih obveza mogla je biti predmetom reguliranja samo od donošenja odgovarajućeg akta nadalje, a ne zadiranjem u ranije sklopljene ugovore i to donošenjem rješenja koje je proturječno djelomičnom rješenju od 26. siječnja 2009. Ovakvim postupanjem tuženi je ostavio na snazi dva rješenja različitog sadržaja što unosi zabunu njihovim adresatima čime nije, sa stanovišta pravne sigurnost, dopustivo.

Dalje, Odlukom o utvrđivanju mjerodavnog tržišta od 17. srpnja 2009. u navedenom dijelu odnosa u elektroničkim komunikacijama uveden je princip asimetrije u naplati međusobnih usluga, s važenjem od 1. siječnja 2010., što je argument više u prilog nepravilnosti osporenog rješenja.

Time proizlazi neprihvatljivom i konstatacija o naplati međusobnih usluga terminiranja prometa slijedom protupravne primjene ugovora te nije bilo osnove za obvezivanje na povrat plaćenih sredstava niti se tuženi može osnovano pozivati na razlog ništetnosti ugovora, s obzirom da prema Zakonu o obveznim odnosima ništetnost ugovora proizlazi iz protivnosti Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima ili moralu društva, što utvrđuje sud mjerodavan za suđenje u sporovima iz ugovornih odnosa.

Stoga se, s obzirom na povrede zakona na štetu tužitelja, tužba uvažava primjenom odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) koji se primjenjuje osnovom odredbe članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 20/10 ).

Objava presude temelji na odredbi članka 14. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-11547/2011-5

Zagreb, 29. ožujka 2012.

Predsjednica vijeća

Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 59/2012-1471