## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-313/2003 od 21. prosinca 2004.

### NN 5/2005 (11.1.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-313/2003 od 21. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

77

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukoje­vić i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi F. D. iz P., kojeg
zastupa T. B. G., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj dana 21. prosinca
2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Pitomači dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom,
pod brojem: P-253/2004 (prvi broj: P-77/93) u najkraćemu mogućem roku, ali ne
duljem od jedne (1) godine, računajući od prvoga idućeg dana nakon dana objave
ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe,
F. D. iz P., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni
tekst), u iznosu od 3.300,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja odluke suda u
razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je 25. siječnja 1993.
godine Općinskom sudu u Đurđevcu, pod brojem: P-77/93 podnio tužbu protiv
Republike Hrvatske i D. S. radi naknade štete uzrokovane od strane pripadnika
hrvatskih oružanih snaga tijekom Domovinskog rata. Nakon ustupanja zbog nenadležnosti,
predmet se u vrijeme podnašanja ustavne tužbe ovom Sudu vodio kod Općin­skog
suda u Pitomači, pod brojem: P-121/99.

Podnositelj smatra da je iz razloga što nadležni sud
nije u razumnom roku odlučio o njegovom tužbenom zahtjevu, povrije­đeno njegovo
ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stav­ka 1. Ustava Republike
Hrvatske. Stoga predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu i odredi
primjerenu naknadu podnositelju.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 25. siječnja 1993. godine podnositelj Općinskom
sudu u Đurđevcu podnosi tužbu pod brojem: P-77/93 protiv Republike Hrvatske i
D. S. radi naknade štete uzrokovane od strane pripadnika hrvatskih oružanih
snaga tijekom Domovinskog rata,

– do 5. studenoga 1997. održano je sedam ročišta i
donesena prvostupanjska presuda,

– 3. travnja 1998. godine Županijski sud u Bjelovaru
rješenjem, broj: Gž-53/98-2 ukida navedenu prvostupanjsku presudu u odnosu na
I-tuženu i u tom dijelu vraća na ponovni postupak,

– 7. listopada 1998. godine u ponovljenom postupku
pod brojem: P-270/98 održano je novo ročište (inače osmo u predmetu), nalog
podnositelju za dostavu dokumentacije,

– 4.
studenoga 1998. godine Općinski sud u Virovitici donosi rješenje o odbacivanju
tužbe. Žali se podnositelj,

– 21.
siječnja 1999. godine Županijski sud u Bjelovaru rješenjem, broj: Gž-1698/98-2
uvažava žalbu, ukida prvostupanjsko rješenje i predmet vraća na ponovni
postupak,

– 12. ožujka 1999. godine u ponovljenom postupku,
sada broj: P-59/99 održano je novo ročište (inače deveto u predmetu), odgoda
radi pribavljanja službenih podataka,

– 8. lipnja 1999. godine održano je deseto ročište na
kojem je glavna rasprava zaključena i donijeta presuda o usvajanju tužbenog
zahtjeva. Žali se tužena,

– rješenjem, broj: Gž-1296/1999 od 18. studenoga
1999. godine Županijski sud u Bjelovaru ukida prvostupanjsku presudu i predmet
vraća na ponovni postupak,

– Općinski sud u Virovitici rješenjem, broj: P-716/99-67
od 7. prosinca 1999. godine predmet ustupa Općinskom sudu u Pitomači kao
stvarno i mjesno nadležnom za postupanje,

– 8. ožujka 2000. godine Općinski sud u Pitomači pod
brojem: P-121/99 održava ročište (inače jedanaesto u predmetu) i određuje saslušanje
novih svjedoka,

– 14. ožujka 2000. godine održano je dvanaesto ročište,
istaknut je prigovor za prekid postupka u smislu odredbe članka 184a. Zakona o
obveznim odnosima,

– 10. svibnja 2000. godine rješenjem, broj:
P-121/99-71 Općinski sud u Pitomači određuje prekid postupka po tužbi
podnositelja,

– nakon donošenja Zakona o odgovornosti Republike
Hrvat­ske za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih
snaga tijekom Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio
na snagu 31. srpnja 2003. godine, postupak u predmetu podnositelja je
nastavljen i donijeta je presuda dana 2. ožujka 2004. godine. U svezi iste
izjavljena je žalba 17. ožujka 2004. godine Županijskom sudu u Virovitici,

– rješenjem, broj: Gž-465/04-3 od 7. listopada 2004.
godine Županijski sud u Virovitici ukida presudu Općinskog suda u Pitomači,
broj: P-121/99-88 od 2. ožujka 2004. godine i predmet vraća prvostupanjskom
sudu na ponovno odlučivanje,

– u ponovljenom postupku, nakon ukidnog rješenja,
predmet je dobio novi broj: P-253/2004, održano je ročište dana 2. studenoga
2004. godine, ali je isto odgođeno i novo zakazano za dan 7. prosinca 2004.
godine, međutim to ročište je odgođeno i novo zakazano za dan 13. prosinca
2004. godine,

– na ročištu održanom dana 13. prosinca 2004. godine
saslušan je jedan od  predloženih
svjedoka, ročište je odgođeno radi dostave adresa ostalih svjedoka, a novo ročište
bit će odre­đeno pismeno.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Podnositelj je predmetni parnični postupak pokrenuo 25. siječnja 1993. godine
tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94), koji je glasio:

»Članak
180.

Za štetu
nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem imovine
fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih demonstracija
i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim
propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.), koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94. i
7/96.) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i 184b. koji glase:

Odgovornost Republike
Hrvatske za štetu nastalu tijekom Domovinskog rata

Članak
184a.

1)
Postupci koji se vode protiv Republike Hrvatske radi naknade štete koju su
uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga u vojnoj ili
redarstvenoj službi ili u svezi s obav­ljanjem vojne ili redarstvene službe
tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do 30. lipnja 1996. prekidaju
se.

2)
Postupci iz stavka 1. ovog članka nastavit će se nakon donošenja posebnog
zakona kojim će se urediti odgovornost za štetu uzrokovanu od pripadnika
hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata.

Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.«.

Hrvatski
sabor, na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je Zakon o
odgovornosti Republike Hrvatske za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih
i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03.),
koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
4.

1)
Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade štete iz ovoga Zakona,
prekinuti stupanjem na snagu Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.) nastavit će se stupanjem na snagu ovoga
Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o dopunama Zakona
o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odluči­vano o naknadi štete
koju su uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga u vojnoj
ili redarstvenoj službi ili u svezi s obavljanjem vojne ili redarstvene službe
tijekom Domovinskog rata do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti Repub­like
Hrvatske za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih
snaga tijekom Domovinskog rata, odnosno da je zbog važenja navedenog Zakona
spomenuta vrsta postupaka morala biti prekinuta tijekom razdoblja od tri (3)
godine, osam (8) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

Podnositelj
je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog
prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene
pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 25. siječnja
1993. godine. Ustavna tužba podnijeta je 30. siječnja 2003. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne
tužbe proteklo punih deset (10) godina.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a
to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.
Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997.
godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine do 30.
siječ­nja 2003. godine, dana podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno
razdoblje koje Ustavni sud razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća
pet (5) godina, dva (2) mjeseca i dvadeset pet (25) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema članku
117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, su­do­vi sude na temelju Ustava i
zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Pitomači
(rješenje tog suda od 10. svibnja 2000. godine), pod brojem: P-121/99 nastupio
je po sili zakona (ex lege) dana 6. studenoga 1999. godine, stupanjem na snagu
Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći
rješenje o prekidu postupka dana 10. svibnja 2000. godine, nadležni Općinski
sud u Pitomači postupio je u skladu sa zakonom, a njegovo rješenje o prekidu
postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje
podnesenoga tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog
prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid neopravdano
dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u
ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je
posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se
intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje
odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U svezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete
koju su uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga u vojnoj
ili redarstvenoj službi ili u svezi s obavljanjem vojne ili redarstvene službe
tijekom Domovinskog rata, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi
naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te
odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja
novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim traja­njem nije
smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom
roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na
sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske
da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će
se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada
bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novoga zakonskog uređenja i
time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u
neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći
računa o svim ovim okolnostima te o činjenici da je u konkretnom slučaju prekid
postupka u povodu tužbe podnositelja samo jednim dijelom obuhvatio pravno
relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja
ustavne tužbe, od donošenja rješenja o prekidu postupka (10. svibnja 2000.
godine) do donošenja presude Općinskog suda u Pitomači, broj: P-121/99 (2. ožujka
2004. godine), u trajanju od tri (3) godine, osam (8) mjeseci i dvadeset tri
(23) dana, Ustavni sud utvr­đuje da je takvim zakonom određenim prekidom
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo pod­nositelja
da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom
je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava
na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom
ljudskom pravu na pravično suđenje.

5.
Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke
ove odluke.

6.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama
III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-313/2003
Zagreb, 21. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik suda
**dr. sc. Petar Klari**ć, v. r.

Odluka, NN 5/2005-77