## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1628/2011-5 od 9. studenoga 2011.

### NN 11/2012 (25.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1628/2011-5 od 9. studenoga 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

328

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Ljiljane Karlovčan-Đurović, predsjednice vijeća, Ane Berlengi Fellner i Senke Orlić-Zaninović, članica vijeća, te sudske savjetnice Marine Katanec, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja VIPnet d.o.o. iz Zagreba, Vrtni put 1, kojeg zastupa punomoćnik Nikola Klisović, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-03/10-01/209, urbroj: 376-05-10-11DM/KŠS od 20. prosinca 2010., radi reklamacije računa, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 9. studenog 2011.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom usvaja se prigovor korisnice Ade Gržetić na obračun odlaznog roaming poziva u trajanju od 2 sata 46 minuta i 32 sekunde iskazanog na računu broj 00000013134112009 za mjesec listopad 2009. izdan od trgovačkog društva VIPnet d.o.o. Zagreb, Vrtni put 1 te se nalaže trgovačkom društvu VIPnet d.o.o. da u roku od 15 dana od dana primitka ove odluke, korisnici Adi Gržetić izda novi račun za obavljene javne komunikacijske usluge za mjesec listopad 2009. godine umanjen za iznos od 1.178,43 kn, koji se odnosi na obračun odlaznog roaming poziva u trajanju od 2 sata 46 minuta 32 sekunde iskazanog na računu za mjesec listopad 2009.

Tužitelj u cijelosti osporava odluku tuženoga tijela. Smatra da je donesena od strane nenadležnog tijela, jer je za donošenje odluke na način kako glasi izreka osporene odluke nadležan sud. Zakon o elektroničkim komunikacijama ne propisuje način na koji tuženo tijelo može riješiti spor, odnosno kakve odluke donosi tuženo tijelo u tom postupku. Izreka osporene odluke meritorno rješava imovinsko pravni spor između tužitelja i korisnika, za koji nije nadležno tijelo već sud. Navodi da iz odredbi Zakona o elektroničkim komunikacijama proizlazi da je postupak pred tuženim tijelo samo mogući prethodni postupak prije donošenja konačne odluke suda. Tuženo tijelo nema ovlast meritorno odlučiti o sporu između tužitelja i korisnika, već je njegova uloga isključivo da dade svoje mišljenje o navedenom sporu za potrebe korištenja u sudskom postupku pred nadležnim sudom ili drugom izvansudskom postupku. Tužitelj je tijekom postupka dostavio detaljne dokaze da je korisnik koristio usluge tužitelja upravo u iznosu u kojem je izdao sporni račun, a nikakve dokaze o suprotnom, niti korisnik niti tuženo tijelo nisu izveli tijekom prvostupanjskog postupka. Tužitelj ističe da je tuženo tijelo donijelo osporenu odluku na temelju navodnog kršenja od strane tužitelja u smislu odredbe članka 43. stavka 2. i 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, međutim da tuženo tijelo u osporenoj odluci i u postupku koji mu je prethodio nigdje nije utvrdilo da tužitelj nije korisniku osigurao primjerenu zaštitu od zlouporaba i prijevara, da tužitelj nije korisnika upoznao s tom zaštitom u pisanom obliku, da je korisnik zaista bio žrtva zlouporabe ili prijevare, te da je sporne troškove doista prouzročila treća osoba, a ne korisnik. Također navodi da tuženo tijelo nije izvršilo dokaz vještačenjem uređaja korisnika kojim se koristio za pristup uslugama tužitelja kako bi se utvrdilo da li je korisnik na odgovarajući način zaštitio predmetni uređaj od neovlaštenog korištenja, odnosno kako bi se utvrdilo kojim se uslugama koristio i na koji način, odnosno da li je korisnik doista bio žrtva zlouporabe ili prijevare. Prema mišljenju tužitelja, činjenica što tužitelj nije na odgovarajući način obavijestio korisnika o povećanoj potrošnji njegovih usluga ne utječe na činjenicu da je nesporno korisnik iskoristio usluge tužitelja u visini u kojoj je tužitelj izdao račun, te da stoga nema nikakve osnove da se korisnika oslobodi plaćanja tih iskorištenih usluga. Nadalje, tužitelj smatra da je tuženo tijelo povrijedilo i Zakon o općem upravnom postupku, budući da obrazloženje ne sadrži utvrđeno činjenično stanje, a niti razloge koji su bili odlučni pri ocjeni pojedinih dokaza (članak 98. stavak 5. Zakona o općem upravnom postupku).

Stoga predlaže da Sud tužbu uvaži, a osporavanu odluku poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu prigovara svim navodima tužbe te u bitnom navodi da tužitelj ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga s korisnicom, te korisnica putem mreže tužitelja ostvaruje pristup javno dostupnim komunikacijskim uslugama za koje onda tužitelj izdaje račun. Navodi da je poštujući pravila postupka zatražio očitovanje tužitelja da li je sukladno članku 22. Pravilnika u slučajevima prigovora i traženje naknade, izvršio administrativnu provjeru zaduženog iznosa, detaljnu provjeru tehničke ispravnosti mreže i opreme te provjeru dostupnosti pretplatničke linije po prigovoru korisnika. Također, navodi da je od tužitelja zatraženo očitovanje da li je korisnicu sukladno članku 20. stavka 1. Pravilnika upozorio o svakom neuobičajenom iznenadnom povećaju troška korištenja pojedine usluge, što može ukazivat na zlouporabu ili neovlašteno korištenje, te da priloži dokaze koji idu u prilog činjenicama na koje će se pozvati.

Tuženo tijelo navodi da iz cjelokupne priložene dokumentacije dostavljene od stranaka je nesporno utvrdio da je strana A (091/1624139-VIPnet korisnik) korištenjem roaming usluge VIPnet partnera Vodafon (Omnitel) uputila poziv strani B (099/5126209-T-Mobile korisnik), te da je na strani A izvršena naplata za poziv koji je trajao 2 sata 46 minuta 32 sekunde, a da tužitelj nije dokazao da je poziv zaista i ostvaren sa stranom B. Tuženo tijelo navodi da takav poziv nije smio biti naplaćen korisnici jer usluga nije pružena. Prema mišljenju tuženog tijela poziv se smatra ostvarenim samo ukoliko je došlo do uspostave veze između strane A i strane B. Slijedom navedenog, ispis poziva koje je dostavio tužitelj, iz kojeg tuženo tijelo zaključuje da nije dokazao da je sporni poziv ostvaren, odnosno da nije dokazano da je strana B zaprimila dolazni poziv od strane A, te iz tog razloga tuženo tijelo smatra da korisnik nije u obvezi podmiriti sporno potraživanje budući da uslugu poziva nije ostvario, te ne može biti odgovaran za troškove nastale uslijed greške pri pokušaju povezivanja dvaju strana (za potrebe uspostava poziva) obzirom da ista spada u domenu odgovornosti operatera, odnosno u ovom slučaju tužitelja.

Tuženo tijelo ističe da je na temelju svih činjenica iznesenih u postupku utvrđeno da se radi o nezakonitoj usluzi, samim time i obračunu i naplati nezakonite usluge, te uzimajući u obzir činjenicu da je tužitelj ovlašteni operator s kojim korisnik ima pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih komunikacijskih usluga, te da tužitelj izdaje račun korisnici za obavljene usluge, tuženo tijelo je tužitelja obvezalo korisnici otpisati navedeni sporni iznos računa, odnosno, ako je račun već podmiren, obvezalo ga je da izvrši povrat novca korisnici jer su navedeni pozivi proizašli iz zlouporabe.

Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu Ada Gržetić iz Pazina dostavila je ovom Sudu odgovor na tužbu, te predlaže da Sud tužbu tužitelja odbije, te potvrdi osporenu odluku tuženoga tijela.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da u slučaju spora između pretplatnika i operatera javnih komunikacijskih usluga u vezi s iznosom zaduženja iz članka 50. stavka 4. ovoga Zakona i u vezi s iznosom naknade štete iz članka 50. stavka 9. ovoga Zakona, pretplatnik može, prije podnošenja tužbe nadležnom sudu ili pokretanja drugoga izvansudskog postupka, podnijeti zahtjev za rješavanje spora Agenciji u roku od 30 dana od dana dostavljanja pismenog odgovora povjerenstvu za pritužbe potrošača iz članka 50. stavka 12. ovoga Zakona.

Odredbom članka 20. stavka 1. točke 1. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj 154/08.) propisano je da u svrhu zaštite korisnika svojih usluga operateri javnih komunikacijskih usluga moraju osobito voditi računa i obvezni su nadzirati uobičajeno ponašanje korisnika prigodom uporabe usluga, te ih upozoriti o svakom neuobičajenom i iznenadnom povećanju troška korištenja pojedine usluge, što može ukazivati na zlouporabu ili neovlašteno korištenje. Upozorenje korisniku uslijedit će ako je korištenje dvostruko veće od prosječnog korištenja usluge u prethodna tri mjeseca (osim ako nije drugačije utvrđeno odlukom nadležnog regulatornog tijela).

Prema odredbi članka 43. stavak 2. citiranog Zakona operatori javnih komunikacijskih usluga moraju osigurati krajnjim korisnicima svojih usluga primjerenu zaštitu od zlouporaba i prijevara u javnoj komunikacijskoj mreži te ih upoznati s tom zaštitom u pisanom obliku, prije početka pružanja javnih komunikacijskih usluga. Krajnji korisnici javnih komunikacijskih usluga nisu obvezni snositi troškove koje je krajnjim korisnicima usluga ili operatorima javnih komunikacijskih usluga prouzročila treća osoba u slučajevima kada operatori nisu ispunili obveze iz stavka 2. ovog članka (stavak 3. citiranog članka istog Zakona).

Iz sadržaja spisa predmeta, dostavljenih uz odgovor na tužbu, vidljivo je da je korisnica usluge Ada Gržetić podnijela tuženom tijelu prigovor na obračun odlaznog roaming poziva u trajanju od 2 sata 46 minuta 32 sekunde iskazanog na računu za mjesec lipanj 2009. u iznosu 1.178,43 kn, izdanog od strane tužitelja.

U prigovoru korisnica osporava uspostavu i trajanje navedenog poziva navodeći da je pokušavala uspostaviti poziv prema suprugovom pretplatničkom broju 099/5196209 koji se nalazi u T-Mobile mreži, no da se navedeni poziv nije mogao uspostaviti. Uz zahtjev korisnica je priložila dopis društva T-Mobile Hrvatska d.o.o. od 10. prosinca 2009.

Tuženo tijelo je uvidom u dostavljenu dokumentaciju od strane tužitelja, te ispis poziva u sustavu roaming partnera Vodofone Omitel kao i očitovanje T-Mobile Hrvatska d.o.o. tvrdilo da je korisnica usluga odnosno strana A (091/1624139-VIPnet korisnik) korištenjem roaming usluge VIPnet partnera Vodafone (Omitel) uputila poziv strani B (099 5126209-T-Mobile korisnik, da je strani A izvršena naplata za poziv koji je trajao 2 sata 46 minuta i 32 sekunde, međutim da nije vidljivo da je poziv zaista i ostvaren sa stranom B te da se u konkretnom slučaju ne radi o ostvarenju poziva. Na kraju tuženo tijelo smatra da sporni poziv nije ostvaren jer nije dokazano da je strana B zaprimila dolazni poziv od strane A, iz tog razloga niti korisnica nije u obvezi podmiriti sporno potraživanje budući da uslugu poziva nije ostvarila, te stoga ne može biti odgovorna za troškove nastale uslijed greške pri pokušaju povezivanja (za potrebe uspostava poziva) obzirom da ista spada u domenu odgovornosti operatora, odnosno u ovom slučaju tužitelja.

Slijedom citiranih zakonskih propisa iz sadržaja spisa predmeta nedvojbeno proizlazi da je tuženo tijelo u provedenom postupku utvrdilo da sporni poziv nije ostvaren, jer nije dokazano da je strana B zaprimila dolazni poziv od strane A odnosno od strane korisnice, te da stoga korisnica nije u obvezi podmiriti sporno potraživanje, budući da uslugu poziva nije niti ostvarila.

S obzirom na navedeno, prema ocjeni ovog Suda, osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, s obzirom na to da je tuženo tijelo prilikom donošenja osporavane odluke pravilno primijenilo zakon i propise utemeljene na zakonu, potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje. Prigovori tužitelja izneseni u tužbi su iz naprijed navedenih razloga potpuno neosnovani.

Trebalo je stoga, na temelju članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), tužbu odbiti kao neosnovanu.

Odluka pod točkom 2. izreke presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-1628/2011-5
Zagreb, 9. studenoga 2011.

Predsjednica vijeća
Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.

Presuda, NN 11/2012-328