## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-539/2011-5 od 18. svibnja 2011.

### NN 99/2011 (31.8.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-539/2011-5 od 18. svibnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2048

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Ljiljane Karlovčan-Đurović kao predsjednice vijeća, Ane Berlengi Fellner i mr. sc. Ivice Kujundžića kao članova vijeća, te sudske savjetnice Marine Katanec kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja AKTON d.o.o. Zagreb, kojeg zastupa direktor Željko Beker, putem punomoćnice Albine Dlačić, odvjetnice Odvjetničkog društva Dlačić i partneri iz Zagreba, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-01/10-01/667, urbroj: 376-04-10-15 od 1. prosinca 2010. u predmetu pristupa i međupovezivanja s pokretnom elektroničkom komunikacijskom mrežom, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 18. svibnja 2011.,

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem odbijen je zahtjev tužitelja protiv operatora VIPnet d.o.o. u svezi ostvarivanja i realizacije međupovezivanja s pokretnom elektroničkom komunikacijskom mrežom operatora VIPnet d.o.o. radi pružanja javno dostupne telefonske usluge u nepokretnoj elektroničkoj komunikacijskoj mreži.

Tužitelj tužbom osporava zakonitost navedenog rješenja i zaključka tuženog tijela klasa: 344-01/10-01/667, urbroj: 376-04-10-04 od 1. prosinca 2010. Ističe kako je podnio dva zahtjeva protiv operatora VIPnet d.o.o., i to zahtjev za rješavanje spora između operatora te određivanje obveze operatoru sukladno odredbama članka 20. i 21. Zakona o elektroničkim komunikacijama kao i zahtjev radi provođenja postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničenja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja, koji zahtjev je podnesen na temelju odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, i to Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja. Ističe da se radi o dvije potpuno različite pravne osnove po kojima je tražio postupanje nadležnih tijela, zbog čega smatra da nije bilo mjesta donošenju zaključka kojim je tuženo tijelo spojilo ove zahtjeve tužitelja. Navodi da u provedenom postupku nije utvrđeno, a nije niti pokušano utvrditi činjenično stanje u odnosu na ocjenu je li svojim postupanjem na tržištu RH operator VIPnet spriječio, ograničio ili narušavao tržišno natjecanje zlouporabom svog vladajućeg položaja, već je takva ocjena podvedena pod ocjenu uvjeta pristupa i međupovezivanja mreža, što se ne temelji na istoj činjeničnoj i pravnoj osnovi i čemu se tužitelj izričito protivi. Smatra da je time tuženo tijelo grubo povrijedilo članak 8. Zakona o općem upravnom postupku, kojim je zajamčeno načelo utvrđenja materijalne istine, sukladno kojem u upravnom postupku treba utvrditi pravo stanje stvari i u tu se svrhu moraju utvrditi sve činjenice i okolnosti bitne za zakonito i pravilno rješavanje u upravnoj stvari. Navodi da prilikom utvrđenja postojanja eventualne zlouporabe vladajućeg položaja od strane operatora VIPnet tuženo tijelo nije uopće obrazložilo koji je materijalni propis primijenilo na svoje utvrđenje, a posebice nije obrazložilo koje je materijalne propise primijenilo u ocjeni postoji li eventualno zlouporaba vladajućeg položaja od strane operatora VIPnet. U pogledu mogućnosti međupovezivanja mreža operatora tužitelj smatra da je tuženo tijelo iznijelo nepravilan zaključak u pogledu utvrđenoga činjeničnog stanja te ističe da je zahtjev odbijen uz obrazloženje prema kojem tužitelj nije operatoru dostavio original odobrenja HAKOM-a za dodjelu odgovarajuće numeracije već je dostavio preslik predmetnog odobrenja i obavijest od 11. siječnja 2010. Navodi da se radi o podatku koji je uvijek i u svakom trenutku moguće provjeriti na web-stranici HAKOM-a i taj podatak ne predstavlja poslovnu tajnu već se radi o javnom podatku, pa smatra nerazumljivim inzistiranje na dostavi takvog odobrenja. Smatra da se radi o nepotrebnom birokratiziranju postupka međupovezivanja što zapravo dovodi do otezanja i nametanja neopravdanih troškova tužitelju u svrhu realizacije međupovezivanjem mreža operatora. Predlaže da Sud tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje kao i zaključak o spajanju postupka.

Budući da tužitelj tužbenim razlozima osporava dva konačna upravna akta o osnovanosti tužbenih navoda protiv rješenja tuženog tijela Sud je odlučio ovom presudom, dok je o osnovanosti tužbe izjavljene protiv zaključka o spajanju postupka odlučeno presudom broj: Us-540/11 od 18. svibnja 2011.

Tuženo tijelo dostavilo je Sudu spis predmeta i odgovor na tužbu u kojem iznosi da je VIPnet d.o.o. na temelju regulatorne odluke tuženog tijela od 17. srpnja 2009. operator sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja poziva u vlastitu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu. Navodi da je regulatornom odlukom VIPnetu određena obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže, obveza nediskriminacije, obveza transparentnosti uz obvezu objave standardne ponude međupovezivanja, nadzora cijena i vođenja troškova računovodstva. Smatra da je postupajući u skladu s regulatornim obvezama VIPnet d.o.o. objavio Standardnu ponudu za usluge međupovezivanja u javnoj pokretnoj komunikacijskoj mreži VIPnet d.o.o. od 1. listopada 2009. kojom su uređeni uvjeti, cijena, način, postupak i rokovi pod kojima VIPnet pruža usluge međupovezivanja preko njegove javne pokretne komunikacijske mreže. Protivno tužbenim navodima smatra da je u provedenom postupku postupio sukladno svojim ovlastima i mjerodavnim propisima, utvrdio činjenično stanje, omogućivši strankama da se očituju na sve činjenice i okolnosti bitne za rješavanje ove upravne stvari. Ističe da je u postupku neprijeporno utvrđeno kako tužitelj nije ispunio uvjete koje određuje Standardna ponuda zbog čega VIPnet nije omogućio međupovezivanje, zbog čega je zahtjev tužitelja odbijen, a iz istog razloga smatra da je i promašena tvrdnja o VIPnet-ovom ograničavanju tržišnog natjecanja. Smatra da je tužitelj eventualne propuste u postupanju Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja imao pravo i mogao osporavati pravnim sredstvima dok je predmet bio u nadležnosti tog tijela. Budući da Standardna ponuda razrađuje uvjete međupovezivanja, a u provedenom postupku je neprijeporno utvrđeno da tužitelj te uvjete nije ispunio, tužbu smatra neosnovanom. Ističe da je Standardna ponuda ishod postupka analize mjerodavnih tržišta koju je tuženo tijelo provelo prema odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama, koji je pak u potpunosti usklađen s europskim okvirom. Tužbene navode prema kojima se radi o prekomjernom birokratiziranju smatra neosnovanim jer bi se time dovela u pitanje opstojnost i pravna svrha Standardne ponude. Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu VIPnet d.o.o. Zagreb koji zastupa Nikola Klisović, na temelju generalne punomoći broj: Su-623/2010, dostavila je Sudu odgovor na tužbu u kojem navodi da je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja dopisom od 28. srpnja 2010. ustupila tuženom tijelu zahtjev tužitelja protiv operatora VIPnet d.o.o. budući da je nadzor i regulacija cijena, cjenovnih sustava i općih uvjeta poslovanja operatora na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga u nadležnosti tuženog tijela. Navodi kako su zaključkom spojeni predmetni postupci budući da se oba temelje na istom činjeničnom stanju. Navodi da je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja općeregulatorno tijelo, dok tuženo tijelo na temelju članka 5. stavak 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, između ostalog promiče tržišno natjecanje u obavljanju djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Smatra da Zakon o elektroničkim komunikacijama predstavlja lex specialis u odnosu na Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja čime je tuženo tijelo dobilo ulogu sektorskoga regulatornog tijela na području telekomunikacija. Ističe da eventualno onemogućavanje pristupa tržištu telekomunikacija nužno uključuje i zlouporabu dominantnog položaja na tržištu jer obveza davanja pristupa postoji upravo zbog postojanja dominantnog položaja na tržištu. Smatra da se radi o regulatornoj obvezi davanja pristupa koja se operatorima nameće upravo radi njihova dominantnog položaja na tržištu, pa svako neosnovano onemogućavanje znači i zlouporabu bez obzira kako, odnosno zbog čega je ono nastalo. Također navodi da od tužitelja tijekom postupka nije tražena dostava originala odobrenja HAKOM-a za dodjelu odgovarajuće numeracije već se tražila preslika istog, a tužitelj protivno tužbenim navodima ovu presliku nikad nije dostavio već je tek dopisom obavijestio VIPnet o dodijeljenoj numeraciji, a ova obavijest je tužiteljeva jednostrana izjava volje a nikako dokaz o dodijeljenoj numeraciji od strane nadležnog tijela. Predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08) propisana je nadležnost tuženog tijela da u slučaju spora između dvaju ili više operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga u vezi s obvezama istog Zakona odlučuje i donese konačnu odluku, a u postupku rješavanja spora tuženo tijelo donosi odluke kojima se ostvaruju regulatorna načela i ciljevi iz članka 5. tog Zakona.

Prema odredbi članka 66. stavka 6. istog Zakona, Agencija će po službenoj dužnosti ili na zahtjev bilo koje od stranaka u sporu u vezi s pristupom i međupovezivanjem, u skladu s odredbama članka 20. i 21. tog Zakona donijeti odluku o određivanju obveza operatorima koji nadziru pristup svojim krajnjim korisnicima usluga, u svrhu osiguranja povezanosti između krajnjih korisnika usluga, što osobito obuhvaća obvezu međupovezivanja mreža, koje još nisu međusobno povezane, te određivanje tehničkih ili provedbenih uvjeta kojima se osigurava redoviti rad mreže, u skladu s odgovarajućim normama iz članka 24. tog Zakona. Tako određene obveze i uvjeti moraju se temeljiti na načelima objektivnosti, transparentnosti, razmjernosti i nediskriminacije.

Osporenom odlukom odbijen je zahtjev tužitelja protiv operatora VIPnet d.o.o. u svezi ostvarivanja i realizacije međupovezivanja s pokretnom elektroničkom komunikacijskom mrežom operatora
VIPnet d.o.o. radi pružanja javno dostupne telefonske usluge u nepokretnoj elektroničkoj komunikacijskoj mreži. Iz obrazloženja osporenog rješenja razvidno je da je u provedenom postupku utvrđeno kako je VIPnet operator sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja (terminacije) poziva u vlastitu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu. Ovaj status VIPnet-u je određen odlukom tuženog tijela od 17. srpnja 2009., a na temelju ove odluke i sukladno odredbi članka 58. Zakona o elektroničkim komunikacijama VIPnet je objavio Standardnu ponudu za usluge međupovezivanja u javnoj pokretnoj komunikacijskoj mreži VIPnet d.o.o. od 1. listopada 2009. (Standardna ponuda). Ova Standardna ponuda u smislu odredbe članka 58. stavka 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama sadrži pripadajuće rokove, uvjete i cijene usluga. Tijekom provedenog postupka utvrđeno je da je točkom 1.9. Standardne ponude određeno ukoliko postoje tehnički uvjeti međusobno će se povezati mreže ili mrežna oprema odnosno realizirat će se funkcionalno međupovezivanje u roku od 60 dana od dana zaprimanja zahtjeva za prigovore. Prema navedenom članku 1.9. Standardne ponude, zahtjev za pregovore može se podnijeti isključivo pod uvjetima iz Standardne ponude, a operator je obvezan prije pokretanja pregovora o međupovezivanju podnijeti VIPnet-u zahtjev za pokretanje pregovora o ostvarivanju međupovezivanja na obrascu koji je dodatak Standardne ponude. Prilikom podnošenja zahtjeva za pregovore operator je obvezan dostaviti i dokumente kao preduvjet za pokretanje pregovora o ostvarivanju međupovezivanja, a ukupno je deset dokumenata taksativno naznačenih, koji trebaju biti dostavljeni uz zahtjev za pregovore.

Iz podataka spisa predmeta kao i iz obrazloženja osporenog rješenja razvidno je da tužitelj nije zahtjev podnio na obrascu koji je dodatak Standardne ponude, a također da uz zahtjev nije dostavio sve dokumente koji su Standardnom ponudom naznačeni kao preduvjet za pokretanje pregovora o ostvarivanju međupovezivanja. Tijekom postupka, koji je VIPnet vodio u svezi sa zahtjevom tužitelja, otklonjeni su neki od nedostataka, međutim do podnošenja zahtjeva tuženom tijelu tužitelj nije dostavio VIPnet-u presliku odobrenja o dodijeljenoj numeraciji, već je dopisom od 11. siječnja 2010. obavijestio VIPnet da »za potrebe telefonske usluge u nepokretnoj govornoj mreži, koristi numeraciju u rasponu od 385 1 6969 000 do 6969 999 (tisuću brojeva)«.

Osporenom odlukom tuženo tijelo ocijenilo je da ova obavijest može predstavljati saznanje o dodijeljenoj numeraciji, ali da ista nije uvjet koji je određen člankom 1.9.2. Standardne ponude, koja je pravno obvezujući dokument proizašao iz regulatorne obveze transparentnosti u skladu s člankom 58. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Stoga je tuženo tijelo iako je uvidom u vlastiti arhiv utvrdilo da je odlukom od 17. prosinca 2009. tužitelju dodijeljena numeracija koju je naveo u dopisu od 11. siječnja 2010., odbilo zahtjev tužitelja, budući da isti nije ispoštovao formalne uvjete za podnošenje zahtjeva za sklapanje ugovora, zbog čega rok za realizaciju međupovezivanja nije ni počeo teći.

Razlozima na kojima tužitelj temelji tužbu u ovom upravnom sporu, nije doveo u sumnju pravilnost i zakonitost tuženog tijela. Naime, tužitelj tvrdi da se radi o nepotrebnom birokratiziranju i traženju dostave podataka koji su javni.

Navedeni tužbeni razlog, međutim, nije od utjecaja na pravilnost i zakonitost rješenja tuženog tijela. Naime, kao što je naprijed navedeno, tuženo tijelo na temelju odredbe članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama, kada odlučuje o sporu između dva ili više operatora elektroničkih komunikacija, dužno je donositi odluke kojima se ostvaruju regulatorna načela i ciljevi iz članka 5. tog Zakona. Obveza transparentnosti jedna je od regulatornih obveza sadržanih u Zakonu o elektroničkim komunikacijama, a standardna ponuda je pravno obvezujući dokument koji proizlazi upravo iz ove regulatorne obveze kako je propisana odredbom članka 58. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Tužitelj tužbom osporava i zaključak tuženog tijela, kojim je povezan i njegov zahtjev upućen tuženom tijelu na temelju odredbe članka 66. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama i zahtjev radi provođenja postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničenja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja, koji je podnesen na temelju odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja. Tužba tužitelja usmjerena protiv zakonitosti navedenog zaključka u ovom Sudu je zaprimljena pod brojem Us-539/2011. Budući da tuženo tijelo osporenim rješenjem nije ocjenjivalo osnovanost zahtjeva tužitelja podnesenog Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja, to osporenim rješenjem uz obrazloženje kakvo je njime dato nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Iz navedenih razloga, Sud je na temelju odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92), tužbu odbio kao neosnovanu.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-539/2011-5
Zagreb, 18. svibnja 2011.

Predsjednica vijeća
Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.

Presuda, NN 99/2011-2048