## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4697/2005 od 21. studenoga 2007.

### NN 1/2008 (2.1.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4697/2005 od 21. studenoga 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**31**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo I. Ž. iz B., kojeg zastupa
G. B., odvjetnica iz S., na sjednici održanoj 21. studenoga 2007., jednoglasno
je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-538/04 od 8. rujna 2005. godine;
– presuda Općinskog suda u Splitu, broj: II-P-2618/99 od 14. svibnja 2003.
godine;
te se predmet vraća nadležnom Općinskom sudu u Splitu na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Splitu, broj:
Gž-538/04 od 8. rujna 2005., kojom je odbijena žalba podnositelja i potvrđena
presuda Općinskog suda u Splitu, broj: II-P-2618/99 od 14. svibnja 2003.
Prvostupanjskom presudom djelomično je usvojen tužbeni zahtjev tužitelja I. R.
iz K. K., te je podnositelju, kao tuženiku, naloženo da tužitelju isplati iznos
od 18.850,00 kuna sa zakonskim zateznim kamatama tekućim od dana utuženja i
troškovima postupka, na ime kupoprodajne cijene za trideset ovaca i jednog ovna,
koje je tužitelj predao podnositelju u rujnu 1997. godine.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnome, tvrdi da je tužbeni zahtjev iz tužbe
podnesene parničnom sudu protivan usmenom ugovoru sklopljenom između njega i
tužitelja, te da su nadležni sudovi, prihvaćajući takav tužbeni zahtjev, sudili
o nečemu što nikada nije bilo predmetom ugovora među ugovornim strankama – o
novčanoj naknadi.
Podnositelj izlaže kako su on i tužitelj u rujnu 1997. sklopili usmeni ugovor,
pod odgodnim uvjetom u smislu odredaba članka 74. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 107/95., 7/96., 91/96. i
112/99. – u daljnjem tekstu: ZOO), i to na način da je podnositelj bio dužan
tužitelju, za trideset ovaca koje mu je tužitelj predao na ispašu zajedno s
jednim ovnom, u proljeće 1998. godine predati baš od tih ovaca trideset janjaca,
težine 17-20 kg. Za slučaj da ovce uginu dogovor je glasio »nema ovaca, nema
janjaca«, a za slučaj da ovce nastradaju od vukova, podnositelj je trebao
ishoditi naknadu štete od države. Budući da su se ovce razboljele i uginule te
su podnositelju preostali samo jedna ovca i ovan, a janjaca nije ni bilo,
njegova obveza prema tužitelju, kako smatra, ne postoji. Naknada u novcu, prema
tvrdnji podnositelja, nikada nije bila ugovorena, to nije tvrdio ni tužitelj u
sporu, pa sudovi o takvoj naknadi nisu niti mogli suditi, a napose, budući da je
dogovor među strankama glasio »za trideset ovaca trideset janjaca«, sudovi nisu
mogli dosuđivati novčanu naknadu za predanog ovna koji služi samo za rasplod.
Podnositelj smatra da su u provedenom parničnom postupku odlučne činjenice
pogrešno i nepotpuno utvrđene, da je pogrešno primijenjeno materijalno pravo i
da su povrijeđene odredbe Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj
53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.). Izrijekom ističe povredu ustavnog
prava na jednakost pred zakonom, zajamčenog odredbom članka 14. stavka 2.
Ustava, kao i odredaba članaka 26., 48. i 49. Ustava, dok je iz sadržaja ustavne
tužbe razvidno da ukazuje i na povredu prava na pravično suđenje, zajamčenog
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.
Predlaže ukinuti osporene presude.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe podnesene na temelju članka 62.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja, povrijeđeno podnositelju
ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi
pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud
relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi
ustavnog prava.
4. Analizom spisa predmeta i osporenih presuda Ustavni sud je utvrdio sljedeće:
Iz tužbe koju je tužitelj u sporu podnio parničnom sudu, kao i iz njegova
iskazivanja tijekom postupka, razvidno je da tužitelj svoj pravni odnos s
podnositeljem glede sporne stoke smatra kupoprodajnim odnosom i drži da mu za
svu predanu stoku pripada pravo na isplatu kupoprodajne cijene u novcu. Razvidno
je i to da je, prilikom predaje sporne stoke podnositelju, jedino za isporučenog
ovna zatražio isplatu cijene u novcu, dok je za ovce tražio predaju
odgovarajućeg broja janjaca određene težine.
Nadležni prvostupanjski sud proveo je dokazni postupak, pored ostalog, i
saslušanjem više svjedoka koji su bili u sličnim ili jednakim pravnim odnosima s
tužiteljem u približno isto vrijeme, te iz njihovih iskaza proizlazi da su neki
od njih isporučene ovce odnosno ovna, dijelom ili u cijelosti platili u novcu, a
za ono što nisu mogli platiti u novcu također je ugovorena predaja janjaca, te
bi tužitelju predavali onoliko janjaca koliko bi ovaca preživjelo i ojanjilo se
(pri čemu su se uginuća ovaca događala sporadično). Prvostupanjski sud iz
navedenog zaključuje da se radi o »uobičajenom načinu poslovanja« tužitelja, ne
definirajući izrijekom o kojoj bi se vrsti obveznopravnog odnosa radilo. Pravnu
prirodu tužiteljevog odnosa s podnositeljem prosuđuje isključivo s gledišta
odredaba ZOO-a kojima je uređen obveznopravni institut prodaje (članci 454. i dr.
ZOO-a), a napose s gledišta odredaba o pravnim posljedicama skrivenih
nedostataka prodane stvari (članci 479. i 482. ZOO-a). U tom smislu
prvostupanjski sud utvrđuje da na strani tužitelja kao prodavatelja ne postoji
odgovornost, budući da mu podnositelj u zakonom propisanim rokovima nije stavio
nikakve prigovore glede nedostataka sporne stoke, te budući da je putem
veterinarskog vještačenja utvrđeno kako je do zaraze i, posljedično, uginuća
stoke došlo nakon što je predana podnositelju. Prvostupanjski sud, nadalje,
putem usporednih podataka, utvrđuje tržišnu cijenu živih janjaca u vrijeme kada
su trebali biti isporučeni tužitelju kao i tržišnu cijenu ovna. Slijedom svega
navedenog sud određuje novčani iznos kojeg je podnositelj dužan isplatiti
tužitelju na ime kupoprodajne cijene te djelomično usvaja tužbeni zahtjev
tužitelja.
Drugostupanjski sud potvrđuje sva činjenična utvrđenja i stajališta
prvostupanjskog suda glede pravne osnove i dosuđene visine iznosa kojeg je
podnositelj obvezan isplatiti tužitelju.
5. Iz izloženog sadržaja osporenih presuda, prema stajalištu Ustavnog suda, nisu
razvidne odlučne činjenice niti su navedeni ikakvi razlozi na kojima sudovi
temelje svoje pravno stajalište da bi u konkretnom slučaju između parničnih
stranaka bio sklopljen baš ugovor o prodaji, da bi se taj ugovor o prodaji
odnosio na svu spornu stoku jednako, kao i da bi ugovorne stranke ugovorile
isplatu novčanog ekvivalenta za spornu stoku, pa slijedom toga nije razvidna
niti pravna osnova temeljem koje su u konkretnom slučaju podnositelju osporenim
presudama naložili da tužitelju isplati novčani iznos na ime kupoprodajne
cijene.
U konkretnom parničnom postupku očigledno je postojao spor oko prirode
obveznopravnog odnosa između parničnih stranaka, kojeg nadležni sudovi osporenim
presudama nisu razriješili odnosno nisu ga razriješili u cijelosti.
Naime, prema odredbi članka 99. stavka 2. ZOO-a, temeljno je načelo tumačenja
spornih odredaba ugovora istražiti zajedničku namjeru ugovaratelja i tumačiti je
sukladno načelima obveznog prava utvrđenim u ZOO-u.
U provedenom parničnom postupku utvrđeno je da tužitelj uobičajeno pri sklapanju
pravnih poslova, pa i u konkretnom pravnom poslu, nije tražio isplatu
kupoprodajne cijene (izuzevši za ovnove) ukoliko je suugovaratelj nije mogao
platiti, već bi tada ugovarali predaju određenog broja janjaca određene težine.
Prema tome, tužitelj nije sa svojim suugovarateljima za predane ovce ugovarao
isplatu u novcu, a predaju janjaca alternativno, već samo predaju janjaca.
Kako se sudovi u osporenim presudama o navedenim okolnostima nisu očitovali,
ukazuje se upitnim je li u konkretnom parničnom postupku tužitelj bio ovlašten
tužbom potraživati (i jesu li sudovi bili ovlašteni dosuditi) isplatu
kupoprodajne cijene za predane ovce odnosno jesu li bile ispunjene pretpostavke
za primjenu odredbe članka 411. stavka 1. ZOO-a, kojom je propisano sljedeće:
*Kad je ugovorom ili zakonom predviđeno da vjerovnik može umjesto dugovanog
predmeta zahtijevati od dužnika neki drugi predmet, dužnik je dužan predati mu
taj predmet ako vjerovnik to zahtijeva.*
Upitnim se ukazuje i zaključak sudova da je odnos tužitelja i podnositelja
ustavne tužbe po svojoj pravnoj prirodi predstavljao isključivo kupoprodajni
odnos, budući da sudovi ni o tome nisu naveli nikakve razloge. Naime, činjenice
utvrđene u parničnom postupku mogu upućivati i na istodobno postojanje dvaju
različitih obveznopravnih odnosa – kupoprodaje (članak 454. i dr. ZOO-a) i
zamjene (članci 552. i 553. ZOO-a), budući da je zamjena dvostranoobvezni
naplatni pravni posao kod kojeg se naplata ne sastoji u novcu, već u predaji
neke druge stvari, a mogući tužbeni zahtjevi i pravne posljedice u slučaju
neispunjenja takvog ugovora drugačiji su nego u slučaju neispunjenja ugovora o
kupoprodaji.
Valja pritom ukazati i na okolnost da osporene presude, koje polaze od
stajališta sudova da se radi o kupoprodajnom odnosu (tužitelj je podnositelju
prodao ovce), ne sadrže niti razloge zbog kojih je kupoprodajna cijena za
predane ovce utvrđena na temelju podataka o tržišnoj cijeni janjaca.
6. Zbog izloženih razloga Ustavni sud ocjenjuje da je osporenim presudama, koje
usvajanje tužbenog zahtjeva za isplatu kupoprodajne cijene temelje isključivo na
zaključku da su tužitelj i podnositelj ustavne tužbe sklopili usmeni ugovor o
kupoprodaji, bez navođenja razloga koji opravdavaju navedeni zaključak,
podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava, koji glasi:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*
Ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava Ustavni sud
ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te
na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li
postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje,
odnosno je li tijekom postupka pred nadležnim sudom počinjena povreda takvog
značaja da postupak kao jednu cjelinu čini nepravičnim za podnositelja.
Ustavni sud je utvrdio da je osporenim presudama, zbog nenavođenja razloga na
kojima sudovi zasnivaju svoje pravno stajalište, povrijeđeno podnositeljevo
ustavno pravo na pravično suđenje.
7. Razlozi izloženi u točkama 5. i 6. ovog obrazloženja upućuju, prema
stajalištu Ustavnog suda, i na sumnju da je osporenim presudama podnositelju u
konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo na jednakost pred zakonom.
Ovo stoga što iz obrazloženja osporenih presuda nije razvidno zasnivaju li se
pravna stajališta nadležnih sudova na pravilnoj primjeni mjerodavnog
materijalnog prava i na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju tog prava, pa se
ukazuje dvojbenim jesu li ta pravna stajališta posljedica proizvoljnog tumačenja
i primjene mjerodavnog materijalnog prava.
8. Odredbe članaka 26., 48. i 49. Ustava, na čiju se povredu podnositelj također
poziva, nisu mjerodavne u konkretnom slučaju.
9. Zbog izloženih razloga, a na temelju odredaba članka 73. i članka 76. stavaka
1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke.
10. Objava odluke (točka III. izreke) temelji se na odredbama članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4697/2005
Zagreb, 21. studenoga 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 1/2008-31
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)