### NN 63/2020 (28.5.2020.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske, poslovni broj: UsII-471/19-5 od 30. siječnja 2020.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1267

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, Borisa Markovića i mr. sc. Mirjane Juričić, članova vijeća, te više sudske savjetnice Tatjane Ilić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Općine K., K., zastupan po opunomoćenicima, odvjetnicima u Odvjetničkom društvu K., V. & P., Z., protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., radi utvrđivanja infrastrukturnog operatora i visine naknade za pravo puta, na sjednici vijeća održanoj 30. siječnja 2020.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-03/17-11/173, urbroj: 376-05-3-19-11 od 8. kolovoza 2019.

II. Odbija se zahtjev tužitelja za naknadu troškova upravnog spora.

III. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženika odbijen je kao neosnovan zahtjev Općine Kali za utvrđivanje Hrvatskog Telekoma d.d., Z. (dalje: HT) infrastrukturnim operatorom za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu koja je izgrađena na nekretninama u vlasništvu/upravljanju Općine K. i za utvrđivanje visine naknade za pravo puta.

Tužitelj u tužbi u bitnome ističe da je tuženik pogrešno primijenio odredbu članka 46. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09. – dalje ZUP), jer, ako je tuženik smatrao da je tužitelj odustao od zahtjeva, tada je primjenom navedene odredbe trebao obustaviti postupak, a ne meritorno odlučiti o zahtjevu. Ističe da je točno da su on i tuženik tijekom postupka komunicirali elektroničkim putem, ali njegovog izričitog pristanka na dostavu elektroničkim putem nije bilo, a da bi takva dostava sukladno odredbi članka 94. ZUP-a ima svoje pravne posljedice, stranka mora dati svoj izričiti pristanak. Navodi da nije točna tvrdnja tuženika da nije odgovorio na pozive tuženika upućene ­e-mailom o daljnjem tijeku postupka, te se poziva na e-mail od 25. srpnja 2019., iz kojeg proizlazi da je udovoljio pozivu tuženik, te smatra kako nisu ispunjeni uvjeti za donošenje osporenog rješenja, a ukoliko tuženik nije primio taj e-mail, to ne može biti na teret tužitelja. Smatra da je tuženik pogrešno primijenio odredbe ZUP-a, pogrešno utvrdio činjenično stanje, te predlaže ovom Sudu da zakaže raspravu, provede dokaze, poništi rješenje tuženika uz naknadu troškova upravnog spora.

Tuženik u odgovoru na tužbu u bitnome ističe da je osporeno rješenje doneseno u postupku utvrđivanja infrastrukturnog operatora i visine naknade za pravo puta, a kako tužitelj nije udovoljio zahtjevu tuženika i dostavio traženu dokumentaciju, to je donio osporeno rješenje. Navodi da je u postupku primijenio odredbu članka 75. ZUP-a, te je iz spisa vidljivo da su komunicirali elektroničkim putem, na način da je poslao tužitelju elektroničke poruke 9. 8. 2018., i 7. 12. 2018., dok je tužitelj poslao poruku 6. 12. 2018., dakle, tužitelj je pristao na ovakav način komunikacije s tuženikom. Smatra kako nije od utjecaja činjenica što je odbio zahtjev tužitelja, a u obrazloženju rješenja se pozvao na odredbu članka 46. stavka 3. ZUP-a. Predlaže da se tužba odbije.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Iz podataka spisa predmeta i obrazloženja rješenja tuženika proizlazi da je tužitelj 22. ožujka 2016., tuženiku na temelju članka 28. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14., 72/17. – dalje: ZEK) podnio zahtjev za utvrđivanje HT-a infrastrukturnim operatorom za elektroničku komunikaciju i drugu povezanu opremu (dalje EKI), te za utvrđivanje visine naknade za pravo puta na nekretninama izgrađenim u vlasništvu/upravljanju tužitelja.

Postupajući po navedenom zahtjevu tuženik je od HT-a zaključkom od 11. travnja 2017., zatražio očitovanje o EKI i dostavu potrebne dokumentacije za navedeni postupak, te je HT 8. lipnja 2017., postupio po navedenom traženju i dostavio Elaborat i Tablicu s popisom svih katastarskih čestica na području tužitelja na kojem ima postavljenu EKI, te količinu postavljene EKI. Nakon toga tuženik je 17. prosinca 2019., pozvao tužitelja da priloži dokaze kojima dokazuje vlasništvo, odnosno u Tablici označi sve nekretnine koje su u njegovom vlasništvu s upozorenjem na posljedice ne postupanja po navedenom traženju.

S obzirom da iz podataka spisa predmeta proizlazi da tužitelj nije postupio po traženju tuženika, iako je bio upozoren na posljedice ne postupanja, a bez dostavljenog očitovanja i dokumentacije tužitelja, tuženik nije mogao riješiti zahtjev tužitelja, to je prema ocjeni ovoga Suda tuženik osporenim rješenjem pravilno odbio zahtjev tužitelja, te se ne nalaze osnovnim prigovori tužitelja da je odgovorio na pozive tuženika.

U odnosu na navod tužitelja vezan za pogrešnu primjenu ­ZUP-a, valja istaknuti da time što se tuženik u obrazloženju osporenog rješenja pozvao na odredbu članka 46. stavka 3. ZUP-a umjesto ispravno na odredbu članka 47. stavka 5. ZUP-a kod ovakvog stanja stvari ne čini rješenje nezakonitim. Nadalje, iz spisa proizlazi da su tijekom postupka tužitelj i tuženik uglavnom komunicirali elektroničkim putem, te je tužitelj na taj način komunikacije propisan odredbom članka 75. ZUP-a pristao, odnosno nije imao primjedbi pa navedene prigovore ne može sada s uspjehom isticati. Prema ocjeni ovoga Suda, s obzirom da odlučne činjenice za donošenje odluke u ovoj upravnoj stvari nisu sporne, ovaj Sud nije našao potrebnim održati raspravu.

Iz navedenih razloga osporeno rješenje ne može se ocijeniti nezakonitim, a prigovori tužitelja odlučnim za drukčije rješenje ove upravne stvari.

Slijedom navedenog trebalo je na temelju odredbe članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, 20/10., 143/12., 152/14., 94/16. i 29/17. – dalje: ZUS) presuditi kao pod točkom I. izreke.

Kako tužitelj nije uspio u sporu to mu ne pripadaju troškovi spora sukladno odredbi članka 79. stavka 4. ZUS-a.

Odluka o objavi presude utemeljena je na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a (točka III. izreke).

Poslovni broj: UsII-471/19-5
 Zagreb, 30. siječnja 2020.

Predsjednica vijeća
 Blanša Turić, v. r.