## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-238/2004 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-238/2004 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1924

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi S.M. iz Z., na
sjednici održanoj dana 7. srpnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02-pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe S.M. iz Z., odre­đuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01-pročišćeni tekst) u iznosu od
4.400,00 kuna.

III. Naknada iz točke
II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri
mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija
Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je dana 21. siječnja
2004. godine, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pro­čiš­ćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

Podnositeljica smatra da su zbog nedonošenja
sudske odluke u razumnom roku povrijeđena njezina ustavna prava zajamčena
odredbama članaka 29. stavka 1. i 56. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, kao
i odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola
broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz tu Konvenciju.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Upravnim sudom Republike Hrvatske pod
poslovnim brojem: Us-M-5837/99, te da odredi primjerenu naknadu, jer sud nije u
razumnom roku odlučio o njezinim pravima.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje
su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana 5. siječnja
1999. godine podnositeljica je podnijela tužbu Upravnom sudu Republike
Hrvatske, zbog nedonošenja rješenja od strane upravnog tijela,

– rješenjem Upravnog
suda Republike Hrvatske broj: Us-M-5838/99 od 4. rujna 2000. godine,
podnositeljica je pozvana da u smislu članka 29. u svezi članka 26. Zakona o
upravnim sporovima, u roku od 10 dana ispravi tužbu na način da dostavi dokaz o
podnošenju požurnice drugostupanjskom tijelu; istim rješenjem podnositeljica je
upozorena da će njezina tužba biti odbačena ukoliko u određenom roku ne otkloni
nedostatke tužbe,

– u određenom roku
podnositeljica je Upravnom sudu Republike Hrvatske dostavila primjerak žalbe i
zahtjeva, te nije otklonila nedostatke na koje je upozorena rješenjem Upravnog
suda,

– Upravni sud Republike
Hrvatske je o navedenoj tužbi donio rješenje dana 3. lipnja 2004. godine.

OČITOVANJE UPRAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je podneskom od 27. svibnja 2004. godine, zatražio od
Upravnog suda Republike Hrvatske da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Upravni sud je dana 17. lipnja 2004. godine
dostavio očitovanje, u kojem navodi da je o navedenoj tužbi donio rješenje dana
3. lipnja 2004. godine. Uz očitovanje Upravni sud Republike Hrvatske dostavio
je i rješenje broj: Us-M-5838/999-5 od 3. lipnja 2004. godine, kojim je tužba
podnositeljice u upravnom sporu odbačena.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Iz izjašnjenja Upravnog suda Republike
Hrvatske Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske
podnositeljica je podnijela dana 5. svibnja 1999. godine, radi nedonošenja
rješenja drugostupanjskog tijela uprave o žalbi koju je podnositeljica
podnijela zbog nedonošenja rješenja od strane Hrvatskog zavoda za mirovinsko
osiguranje, u postupku radi usklađivanja mirovine, a nakon odluke Ustavnog suda
Republike Hrvatske broj: U-I-283/1997 od 12. svibnja 1998. godine.

Ustavna tužba podnijeta je dana 21. siječnja
2004. godine, a do tog dana sudski postupak nije bio okončan, pa Ustavni sud
utvrđuje da postupak u ovom predmetu traje ukupno tri (4) godine, osam (8)
mjeseci i šesnaest (16) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine-Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 –
ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na
snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostaloga propisuje:

Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju
pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. svibnja 1999. do 21. siječnja
2004. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi tri
(4) godine, osam (8) mjeseci i šesnaest (16) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, odnosno u konkretnom ukupnom trajanju spora,
Upravni sud Republike Hrvatske poduzeo samo jednu radnju, donošenjem rješenja
od 4. rujna 2000. godine kojim je podnositeljicu pozvao da u roku od deset (10)
dana dostavi dokaz o podnošenju požurnice. Nakon toga, Upravni sud Republike
Hrvat­ske nije poduzeo niti jednu radnju, dakle radi se o potpunoj neaktivnosti
suda, a potrebno je naglasiti da se radi o sporu zbog nedonošenja rješenja u
povodu žalbe podnositeljice, dakle o upravnom sporu u kojim sud nije odlučivao
o meritumu stvari.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim ponašanjem nije
doprinijela trajanju sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U konkretnom slučaju ne radi se o složenom
predmetu.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U odnosu na duljinu postupka pred Upravnim sudom
Republike Hrvatske, Ustavni sud nalazi da je taj sud bezrazložno uzrokovao
odugovlačenje postupka u gore navedenom razdoblju.

Stoga se ne može smatrati da bi trajanje sudskog
postupka pred Upravnim sudom u sporu radi »šutnje administracije« u kojoj,
prema ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito složenih pravnih pitanja,
udovoljilo zahtjevu suđenja u razumnom roku, zajamčenom člankom 29. stavkom 1.
Ustava. Zbog navedenog Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo
podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

6. Upravni sud Republike Hrvatske izvijestio je
Ustavni sud da je u konkretnom predmetu donio rješenje dana 3. lipnja 2004.
godine. Na dan donošenja rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske postupak
pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

U skladu je s načelom
vladavine prava da u primjeni članka 63. Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje
eventualnu povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku,
nastalu u razmatranom pravno relevantnom razdoblju koje prema čvrstoj i
ustaljenoj ustavnosudskoj praksi završava danom podnošenja ustavne tužbe, kao
samostalnu povredu, neovisno o tome je li sudska odluka ipak donesena prije no
što je okončan sam ustavnosudski postupak.

Ovo stajalište Ustavni
sud je zauzeo u odluci broj: U-IIIA-905/2003 od 5. svibnja 2004. godine
(objavljena u »Narodnim novinama«, broj 58/04).

7. U konkretnom
slučaju, odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne tužbe
Ustavnom sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud
utvrdio povredu ustavnog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, trajalo od 5. svibnja 1999. godine do dana podnošenja ustavne tužbe 21.
siječnja 2004. godine.

Za navedeno razdoblje, u kojem je povreda
nastupila, podnositeljici pripada pravo na primjerenu naknadu u iznosu od
4.400,00 kuna. Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti slučaja, imajući
pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući činjenicu da je sudska odluka u
konkretnom predmetu donesena nakon prestanka trajanja pravno relevantnog
razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu ustavnog prava
podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, ovlaštenje Ustavnog
suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje sudske odluke u određenom
roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju
nije potrebno primijeniti.

8. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

9. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se
na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-238/2004

Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1924