## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3526/2010 od 30. lipnja 2011.

### NN 92/2011 (4.8.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3526/2010 od 30. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1969

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula N. Š. iz Z., koju zastupa J. G., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 30. lipnja 2011. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Varaždinu broj: Gž-374/10-3 od 30. travnja 2010., kojim je odbijena kao neosnovana žalba podnositeljice (protustranke u izvanparničnom postupku) i potvrđeno rješenje Općinskog suda u Varaždinu, Stalne službe u Novom Marofu broj: R1-56/09-70 od 20. listopada 2009.

Prvostupanjskim rješenjem, na prijedlog predlagatelja Centra za socijalnu skrb Novi Marof, odlučeno je da se podnositeljica lišava roditeljske skrbi mldb. djeteta A. M. Š., rođene 2. studenoga 1992.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je osporenim rješenjima lišena roditeljske skrbi na temelju članka 114. stavka 2. točke 7. Obiteljskog zakona (»Narodne novine« broj 116/03., 17/04., 136/04. i 107/07.), te iznosi tijek postupka koji je prethodio donošenju osporenog rješenja (postupci između nje i njezinog bivšeg supruga u svezi razvoda braka, te postupci u svezi brige i skrbi oko djece).

Ističe da je postupak za oduzimanje roditeljske skrbi pokrenuo Centar za socijalnu skrb Novi Marof jer nije duže od tri mjeseca skrbila o djetetu s kojim ne živi, povezujući tu obvezu s presudom o razvodu braka prema kojoj je obvezana doprinositi uzdržavanju djeteta. Smatra pogrešnim stajalište »da samo taj segment skrbi o djetetu predstavlja dostatan razlog da se istu liši prava na roditeljsku skrb.«

Podnositeljica ističe da je tijekom postupka nedvojbeno dokazano da je bila onemogućena skrbiti o svojoj djeci postupanjem oca V. Š., a isto tako i od »institucija koje su u konkretnom slučaju zakazale u svojoj primarnoj zadaći da poštuju obiteljski život i poduzmu sve moguće mjere i načine da blisko krvno srodstvo (majka-kćer) ne izgubi osnovnu nit uslijed nasilne razdvojenosti, prekoračili svoje ovlasti kada su N. Š. lišili prava na roditeljsku skrb.«

Podnositeljica smatra da su joj povrijeđena prava zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 35. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), te povrede članka 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06., u daljnjem tekstu: Konvencija).

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Novom Marofu broj: R1-56/09.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu Republike Hrvatske ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojima je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

5. Članak 114. Obiteljskog zakona glasi:

»Članak 114.

(1) Sud će u izvanparničnom postupku roditelja koji zlorabi ili grubo krši roditeljsku odgovornost, dužnosti i prava lišiti prava na roditeljsku skrb.

(2) Roditelj zlorabi ili grubo krši roditeljsku odgovornost, dužnosti i prava ako:

(...)

7. ne skrbi dulje od tri mjeseca o djetetu s kojim ne živi,

(...)«

6. U izvanparničnom postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku, prvostupanjski sud je, nakon provedenog dokaznog postupka (uvid u spis Centra za socijalnu skrb Novi Marof klasa: 551-03/08-01/258, spis Općinskog suda u Novom Marofu broj: P-159/00, P-66/06, P-7/08, spis izvanparničnog predmeta Općinskog suda u Novom Marofu broj: R-140/07, preslik spisa Općinskog suda u Varaždinu broj: K-30/05, saslušanja svjedoka i zakonskog zastupnika mldb. djeteta, podnositeljice i dr.), utvrdio sljedeće:

– pravomoćnom presudom Općinskog suda u Novom Marofu broj: P-159/00 od 18. lipnja 2003., nakon razvoda braka između podnositeljice i V. Š., odlučeno je da će mldb. djeca stranaka A. M. Š. i R. Š. živjeti s ocem kojem se povjeravaju na čuvanje i odgoj, a podnositeljici kao majci djece određeni su susreti i druženja s mldb. R. Š. neograničeno, a s mldb. kćerkom A. M. Š. jednom tjedno i svakog drugog vikenda u mjesecu (detaljno navedeno u točki II. izreke). Točkom III. izreke presude podnositeljica je obvezana doprinositi za uzdržavanje mldb. djece u određenim novčanim iznosima počevši od 18. listopada 1999., i to za mldb. A. M. 25% plaće koju prima kod isplatioca plaće;

– budući da podnositeljica nije dobrovoljno doprinosila za uzdržavanje mldb. kćeri proveden je ovršni postupak radi naplate zaostalih obroka uzdržavanja zaključno do 30. prosinca 2003., nakon čega podnositeljica (i nadalje) nije doprinosila uzdržavanju mldb. kćeri;

– pravomoćnom presudom Općinskog suda u Novom Marofu broj: P-66/06, odbijen je podnositeljičin zahtjev radi izmjene presude o povjeravanju mldb. A. M. na čuvanje i odgoj ocu V. Š.;

– rješenjem Centra za socijalnu skrb Novi Marof klasa: UP/I-552-06/04-13/002, urbroj: 2151-10-15/08-04-01 od 24. siječnja 2005. (koje je potvrđeno u upravnosudskom postupku), podnositeljici su zabranjeni susreti i druženja kao i neovlašteno približavanje i uznemiravanje mldb. kćeri A. M. Š. Prvostupanjsko upravno tijelo donijelo je navedeno rješenje po službenoj dužnosti u postupku određivanja mjere zaštite dobrobiti djeteta, dok je pravomoćnom odlukom Općinskog suda u Novom Marofu broj: R1-40/07, odbijen prijedlog podnositeljice radi donošenja odluke o prestanku zabrane susreta i druženja s mldb. kćerkom;

– podnositeljica je 15. siječnja 2008. pokrenula postupak radi donošenja nove odluke s kojim će roditeljem živjeti mldb. A. M.

Na temelju provedenog iscrpnog dokaznog postupka kao nesporno je utvrđeno da podnositeljica ne živi s mldb. kćerkom i da kao roditelj zlorabi i grubo krši roditeljsku odgovornost, dužnost i prava, na način da ne skrbi o djetetu dulje od tri mjeseca, neispunjavanjem zakonske obveze uzdržavanja djeteta. Stoga je prvostupanjski sud zaključio da su ispunjeni zakonski uvjeti za lišenje prava na roditeljsku skrb podnositeljice u odnosu na mldb. kćer A. M. Š. U obrazloženju se navodi:

»Kako nije sporno da protustranka ne živi s djetetom, to je kao odlučnu činjenicu valjalo utvrditi da li je kao roditelj zlorabila ili grubo kršila roditeljsku odgovornost, dužnost i prava na način da nije skrbila o djetetu dulje od tri mjeseca i to na način kako to tvrdi predlagatelj neispunjavanjem zakonske obveze uzdržavanja djeteta. Uzdržavanje djeteta prema odredbi čl. 98. st. 2. OBZ-a dužnost je i pravo roditelja, a kraj činjenice da je protustranka kako je prethodno navedeno pravomoćnom presudom Općinskog suda u Novom Marofu br. P-159/00-77 od 26. lipnja 2003. godine obvezana doprinositi za uzdržavanje mlljt. A. M. Š. i to počevši od 18.10.1999. godine pa nadalje dok za to budu postojali zakonski razlozi u visini od 25% plaće koju prima kod isplatioca plaće, to neispunjavanjem ove obveze roditelj doista zlorabi i grubo krši roditeljsku dužnost i pravo.

Kako je dakle utvrđeno da protustranka od 2004. godine ne doprinosivši za djetetovo uzdržavanje nije skrbila o djetetu s kojim ne živi, a što je mnogo duže od tri mjeseca koliko je odredbom čl. 114. st. 2. toč. 7. OBZ – a propisano razdoblje kao pretpostavka za lišenje prava na roditeljsku skrb, to su se ostvarili zakonski uvjeti za lišenje prava na roditeljsku skrb...«

6.1. Županijski sud u Varaždinu, kao drugostupanjski sud, u cijelosti je potvrdio činjenična utvrđenja i pravna stajališta prvostupanjskog suda, te u obrazloženju, između ostalog, navodi:

»... ovaj sud smatra da nema nikakvih nedostatnosti u razlozima za donošenje pobijanog rješenja, jer je prvostupanjski sud u potpunosti pravilno protumačio značenje sadržaja zakonske sintagme »roditeljska skrb« propisan čl. 91. st. 1. OBZ-a kao i posebno čl. 98. st. 2. istog Zakona koja propisuje i uzdržavanje kao dužnost roditelja koje spada u roditeljsku skrb djeteta, a što je u razlozima pobijanog rješenja iscrpno i detaljno iznio taj sud, pa nema nikakvog proturječja između izreke i sadržaja obrazloženja.

(...)

Prvostupanjski sud je, po ocjeni i ovoga suda, a na što ukazuju iscrpni razlozi obrazloženja odluke, iz koje proizlazi u potpunosti tijek provedenih postupaka o razvodu braka, imovinsko pravnih postupaka kao i postupaka koji su vođeni između žaliteljice i djeteta, a odnose se na izmjenu odluke o susretima i druženjima zabranom istih između žaliteljice i kćerke i obiteljsko pravne mjere vezane na zabranu približavanja žaliteljice mlljt. kćerki, kao i prekinutog postupka (do okončanja predmetnog postupka) o nastavku zajedničkog života mlljt. kćerke s njom, kao i vođenje kaznenog postupka protiv žaliteljice upravo radi neizvršavanja obveze uzdržavanja, ocjenjujući sve te provedene postupke, upravo suprotno žalbi, potpuno okolnosno i dostatno detaljno, pa u tom pravcu nema nikakvih propusta prvostupanjskog suda, kako to pogrešno ističe žaliteljica.

Kod toga valja naglasiti žaliteljici da nije odlučno to što je ista, prema žalbi, pokušavala skrbiti o mlljt. kćeri, nego je odlučno da li je ista doista i ostvarila skrb o djetetu, koja je predmetom raspravljanja u ovom postupku, a to je izvršavanje obveze uzdržavanja, kao jednog od vidova odnosno načina obvezne skrbi roditelja o mlljt. djetetu, koji su propisani ranije citiranim propisima kao i Ustavom te proklamirani kao načelo Konvencijom o pravima djeteta, a kod čega svega je odlučno da ista nesporno nije doprinosila u njezinom uzdržavanju kroz predmetno vrijeme propisano odredbom čl. 114. st. 2. toč. 7. OBZ-a.«

7. Članak 35. Ustava, na čiju povredu podnositeljica ukazuje, glasi:

»Članak 35.

Svakom se jamči štovanje... njegova... obiteljskog života...«.

Članak 8. Konvencije glasi:

»Članak 8.

1. Svatko ima pravo na poštovanje svoga... obiteljskog života...

2. Javna vlast se neće miješati u ostvarivanje tog prava, osim u skladu sa zakonom i ako je u demokratskom društvu nužno... radi zaštite zdravlja... ili radi zaštite prava i sloboda drugih.«

Članak 35. Ustava svakome jamči štovanje njegova obiteljskog života, a članak 8. Konvencije jamči poštovanje obiteljskog života. Temeljna svrha tog ustavnog i konvencijskog jamstva jest zaštita pojedinaca od neosnovanog miješanja države u njihovo pravo na nesmetan obiteljski život.

Ustavni sud podsjeća da u odnosu na poštovanje obiteljskog života država ima negativne i pozitivne obveze.

Negativne obveze obuhvaćaju dužnost države da se suzdrži od miješanja u obiteljski život pojedinaca, osim u slučajevima propisanim zakonom (članak 61. stavak 2. Ustava) i u skladu s načelom razmjernosti (članak 16. Ustava), razmatranim u svjetlu pravila koja vrijede u demokratskoj državi (članak 1. stavak 1. Ustava).

Pozitivne obveze obuhvaćaju dužnost države da aktivno djeluje radi ostvarivanja pretpostavki za poštovanje i djelotvornu zaštitu obiteljskog života svojih građana, pa i onda kad to pretpostavlja uređivanje privatnih odnosa među njima. Ustavni sud smatra da država ima široko područje slobode prosudbe pri uređivanju tog pitanja odnosno pri odlučivanju o tome koje aktivnosti ili mjere treba poduzeti radi ostvarivanja ustavnog jamstva iz članka 35. Ustava, pri čemu se uvažavaju i postojeće mogućnosti društvene zajednice i njezinih pojedinaca.

Ustavni sud smatra da u svim postupcima koji se odnose na skrb o djeci središnje mjesto moraju imati najbolji interesi djeteta.

Polazeći od postavke da država uživa široku slobodu prosudbe pri izboru mjera koje će omogućiti štovanje obiteljskog života iz članka 35. Ustava, Ustavni sud u postupku ispitivanja eventualnih povreda navedenog ustavnog jamstva u konkretnom slučaju uvijek vodi računa o pravičnoj ravnoteži koju valja postići između suprotstavljenih interesa pojedinca i zajednice u cjelini.

7.1. Ustavni sud je u svojoj dosadašnjoj praksi ustanovio pravilo da eventualno postojanje postupovnih povreda ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Konvencije, ispituje na način da postupak koji je prethodio ustavnosudskom sagledava kao jedinstvenu cjelinu (usp. odluke broj: U-III-1563/2002, U-III-1635/2003, U-III-2963/2004, U-III-1350/2005, U-III-1978/2006, U-III-4396/2007, U-III-3857/2008 i dr.).

Sukladno navedenom, Ustavni sud utvrđuje da se eventualne povrede prava na štovanje obiteljskog života iz članka 35. Ustava i prava na poštovanje obiteljskog života iz članka 8. Konvencije moraju ispitivati na način da se postupak koji je prethodio ustavnosudskom sagledava kao jedinstvena cjelina, neovisno o vrsti postupka (upravni, sudski) i tijelima koja ga provode (tijela socijalne skrbi, sudovi).

Ustavni sud utvrdio je, na temelju uvida u pribavljene spise nadležnih tijela i sudova (navedenih u točki 6.), u konkretnom slučaju, da je stručni tim Centra za socijalnu skrb Novi Marof, u svezi ostvarivanja kontakta i uspostavljanja odnosa između podnositeljice i mldb. A. M., kontinuirano poduzimao potrebne mjere i radnje.

Ustavni sud je također utvrdio da su osporena rješenja donijela zakonom ustanovljena tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti u pravilno i zakonito provedenom postupku. Podnositeljici je bilo omogućeno sudjelovati u postupku, predlagati dokaze glede odlučujućih činjenica, kao i uložiti pravni lijek. Analizirajući sve provedene dokaze, prvostupanjski sud je jasno i argumentirano obrazložio svoja utvrđenja i stajališta.

Drugostupanjski sud je svoja utvrđenja da ne postoje bitne povrede odredaba parničnog postupka te da je činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno, jasno obrazložio, očitovavši se pritom o svim žalbenim navodima podnositeljice.

Uzimajući u obzir navedeno, pravna stajališta navedena u osporenim rješenjima nadležnih sudova polaze od zaštite dobrobiti djeteta i zasnivaju se na mjerodavnom materijalnom pravu i na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju tog prava, te su u skladu s utvrđenim stajalištima međunarodnog prava. Stoga, Ustavni sud ocjenjuje da, s obzirom na provedeni postupak i osporene akte donesene sukladno odredbama Obiteljskog zakona, u konkretnom slučaju, nije povrijeđeno navedeno ustavno pravo.

8. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci (točka I.).

9. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3526/2010

Zagreb, 30. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 92/2011-1969