## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-325/2003 od 14. svibnja 2003.

### NN 88/2003 (28.5.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-325/2003 od 14. svibnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1136

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutim ustavnom tužbom S.P. iz B., Š., koju zastupa J.F., odvjetnik iz S.,
na sjednici Vijeća održanoj dana 14. svibnja 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Šibeniku dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred tim
sudom, pod brojem: P-1449/99 (prije broj: P-411/92), u najkraćem mogućem roku,
ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositeljici
ustavne tužbe, S.P. iz B.-Š., određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 8.000,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje

```

1.
Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijela je dana 29. siječnja 2003.
godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Šibeniku, pod poslovnim
brojem: P-1449/99 (prije broj: P-411/92), te da odredi primjerenu naknadu
podnositeljici zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske, koju je počinio Općinski sud u Šibeniku, ne odlučivši o
pravima i obvezama podnositeljice u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Šibeniku,
broj: P-1449/99 (prije broj: P-411/92), utvrdio sljedeće činjenice koje su
pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava.

– tužba Općinskom sudu Šibenik podnijeta je 27.
travnja 1992. godine u postupku protiv rješenja Grada Šibenika, Općinske uprave
Šibenik, o raspoređivanju na radno mjesto;

– dana 26. svibnja 1992.
godine održano je ročište, na kojem je dan odgovor na tužbu;

– zbog mjere opće opasnosti
sljedeće ročište odgođeno je za 17. ožujka 1993. godine;

– na ročištu 17. ožujka 1993.
godine pozvana je tužiteljica da u roku od 15 dana uredi tužbu;

– dopisom od 5. travnja 1993.
godine tuženi je dostavio tražena rješenja;

– 5. travnja 1993. godine tužiteljica
(podnositeljica ustavne tužbe) je dopunila tužbu;

– na ročištu 8. rujna 1993.
godine sudac je pozvao podnositeljicu da opunomoći stručnu osobu za zastupanje;

– podneskom od 17. rujna
1993. godine podnositeljica je dopunila tužbu;

– ročište je održano 5.
listopada 1993. godine; tužiteljica je pozvana da uredi tužbu;

– podneskom od 21. listopada
1993. godine tužiteljica je uredila tužbu;

–
podneskom od 10. veljače 1994. godine tužiteljica je nadopunila tužbeni
zahtjev;

– 30. ožujka
1994. godine sudac M. je podnio pisano izvješće predsjedniku Općinskog suda u Šibeniku
o tijeku postupka;

– na ročištu od 20. travnja
1994. godine tužiteljica je dobila rok od 15 dana za uređenje tužbe;

– podneskom odvjetnika M.Đ.,
zatražen je rok za uređenje tužbe, te je dostavljena punomoć za zastupanje
podnositeljice;

– 12. srpnja 1994. godine,
podneskom odvjetnika, preciziran je tužbeni zahtjev; navodi da je 26. siječnja
1994. godine Županija šibensko-kninska donijela rješenje kojim je
podnositeljici prestao radni odnos i počeo teći otkazni rok od 6 mjeseci;

– 29. kolovoza 1994. godine
dopunjen je tužbeni zahtjev; proširen i na rješenje Županije šibensko-kninske
od 26. srpnja 1994. godine;

– podneskom od 31. ožujka
1995. godine podnositeljica je tražila od suda zakazivanje ročišta;

– ročište je održano 7. veljače
1995. godine;

– zakazivanje ročišta
podnositeljica je tražila od suda i podneskom od 15. srpnja 1997. godine, uz
novu punomoćnicu, odvjetnicu V.B.M.;

– ročište je održano 10. ožujka
1998. godine, tužiteljica je izmijenila tužbeni zahtjev;

– podneskom od 7. travnja
1998. godine, odvjetnica V.B.M. otkazuje punomoć podnositeljici;

– ročište je održano 15.
travnja 1998. godine;

– ročište je održano 12.
svibnja 1998. godine;

– podnesak tužiteljice od 27.
svibnja 1998. godine, kojim iznosi tužbeni zahtjev;

– podneskom od 14. srpnja
1998. godine podnositeljica traži zakazivanje ročišta;

– 13. listopada 1998. godine
održano je ročište;

– dostavljena je punomoć za
trećeg odvjetnika podnositeljice, M.B. iz Š.;

– ročište je održano 20.
listopada 1998. godine.;

– 20. listopada 1998. godine
Općinski sud u Šibeniku je donio presudu, kojom je odbijen tužbeni zahtjev
podnositeljice:

– dana 12. svibnja 1999.
godine podnositeljica je podnijela žalbu na prvostupanjsku odluku;

– dana 21. lipnja 1999.
godine Županijski sud u Šibeniku uvažio je žalbu tužiteljice, ukinuo presudu Općinskog
suda u Šibeniku i predmet vratio na ponovno raspravljanje i odlučivanje;

(pitanje je li u vrijeme donošenja
rješenja o prestanku radnog odnosa podnositeljice, dana 26. siječnja 1994.
godine, unutar ureda tuženika postojalo i bilo upražnjeno radno mjesto koje je
odgovaralo podnositeljičinoj stručnoj spremi i radnom iskustvu);

– ročište je održano 4.
srpnja 2001. godine;

– na ročištu od 6. rujna
2001. godine tužiteljica i tuženi zatražili su rok za očitovanje na dostavljena
očitovanja protivnih stanaka;

– podneskom od 10. rujna 2001. godine tužiteljica se
očito­vala na gore navedeno;

– podnesak tuženika od 1. listopada 2001. godine;

– ročište održano 17. listopada 2001. godine

– Općinski sud u Šibeniku je
dana 17. listopada 2001. godine donio djelomičnu presudu kojom su poništena rješenja
Županije šibensko-kninske od 26. siječnja 1994. i od 26. srpnja 1994. godine. U
preostalom dijelu tužbeni zahtjev je odbijen;

– 26.
veljače 2002. godine podnositeljica je podnijela žalbu protiv dijela presude Općinskog
suda u Šibeniku od 17. listopada 2001. godine;

– 6. ožujka
2002. godine tuženi je podnio žalbu protiv dijela presude od 17. listopada
2001. godine;

– podneskom od 23. svibnja 2002. godine
podnositeljica požuruje rješavanje žalbe kod Županijskog suda u Šibeniku;

– podneskom od 19. kolovoza 2002. godine
podnositeljica je izvijestila Županijski sud u Šibeniku da u nastavku postupka
nema punomoćnika;

– rješenjem Županijskog suda u Šibeniku od 16. rujna
2002.  uvažene su žalbe tužiteljice i tuženika,
te je ukinuta djelomična presuda Općinskog suda u Šibeniku i postupak je vraćen
na ponovno suđenje;

– podneskom od 27. listopada 2002. godine,
podnositeljica je izjavila reviziju protiv rješenja Županijskog suda u Šibeniku
od 16. rujna 2002. godine i podnijela prijedlog za zahtjev za zaštitu
zakonitosti.

Sljedeće ročište zakazano je za dan 29. travnja 2003.
godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ŠIBENIKU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Šibeniku da se
izjasni o navodima ustavne tužbe.

Predsjednik Općinskog suda u Šibeniku je 19. ožujka
2003. godine dostavio ovom Sudu svoje očitovanje u kojemu je navedena
kronologija postupanja u predmetu. Uz očitovanje Sudu je dostavljen i spis
broj: P-1449/99.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI
POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka
1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

»Svatko ima pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim
pravima i obvezama (...)«.

Odredbom članka 63. Ustavnog
zakona propisano je sljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti
postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju
kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja
ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka,
Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje
akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2.
ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih
okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne
tužbe podnositeljice i uvida u spis Općinskog suda u Šibeniku, Ustavni sud je
utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u
smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični
postupak započeo je 27. travnja 1992. godine podnošenjem tužbe podnositeljice
ustavne tužbe protiv Županije šibensko-kninske (tada Grada Šibenika, Općinske
uprave Šibenik), u radnom sporu, radi otkaza radnog odnosa (i raspoređivanja).
Ustavna tužba podnijeta je dana 3. veljače 2003. godine, a do tog dana sudski
postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu
traje ukupno deset (10) godina, devet (9) mjeseci i sedam (7) dana.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine«, Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 –
ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu
dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava
i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine,
temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog
dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo
na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih
prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Pravo na donošenje sudske
odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske
od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997.
godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u
Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena
Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga
1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom
slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na
razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga
1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije) do 29. siječnja 2003. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne
tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, dva (2) mjesec i dvadeset četiri (24)
dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je
u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, od radnji
koje su relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom
sudskom postupku, održao osam ročišta za glavnu raspravu.

Međutim, dugotrajnost konkretnog
parničnog postupka, u cjelokupnom trajanju od preko 10 godina, a radi se o
radnom sporu, dakle, sudskom sporu u kojem je potrebno hitno postupati, ukazuje
na potrebu da se istakne i iznimno dugo trajanje postupka i prije 1997. godine.
Međutim, niti nakon 1997. godine, odnosno unutar pravno relevantnog razdoblja
za ocijenu razumnog roka glede trajanja postupka, sud nije postupao učinkovito
niti je postupak dovršio.

Naime, parnični postupak je
pokrenut 27. travnja 1992. godine, a tek je 20. listopada 1998. godine donijeta
prvostupanjska odluka. Dakle, šest (6) godina je sud, neučinkovito zakazivao ročišta
i ostavljao tužiteljici svaki put rokove za dopune tužbenog zahtjeva, dok u
razdoblju od 7. veljače 1995. godine do 10. ožujka 1998. godine nije bilo aktivnosti
suda. Predsjednik vijeća je, na ročištu održanom 8. rujna 1993. godine, pozvao
podnositeljicu da opunomoći stručnu osobu za zastupanje. Nakon toga je
podnositeljica promijenila tri odvjetnika. Dakle, sud je imao razloga za
efikasnije i odlučnije vođenje postupka.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe,
kao tužiteljica u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, u više je
navrata preina­čavala i dopunjavala tužbeni zahtjev, te otkazivala punomoći za
zastupanje odvjetnicima. Međutim, istodobno u više je navrata i požurivala
zakazivanje ročišta. Mišljenje je Ustavnog suda da je podnositeljica otežavala
rad sudova, ali sudovi su imali procesne mogućnosti za sprječavanje takvog ponašanja
i ubrzavanja pos­tupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

U konkretnom predmetu nije
sporno da se radi o složenoj sudskoj stvari, jer je riječ o radnom odnosu i
zahtjevnim činjeničnim i pravnim okolnostima u kojima su donijeta osporena rješenja
tuženika. Međutim, razlog zašto složenost postupka i činjenica da su tijekom
postupka donijete četiri sudske odluke, ne opravdava dužinu trajanja tog
postupka, Ustavni sud nalazi u prirodi konkretnog spora. Radi se o radnom sporu
i neučinkovitost presuđivanja ovaj Sud nalazi i u tomu što je predmet dva puta
vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje. Dakle, radi se o neučinkovitosti
prvostupanjskog suda.

6. Sukladno navedenom,
Ustavni sud ocjenjuje da je nerazumno dugim nepostupanjem Općinskog suda u Šibeniku
povri­jeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti, te posebno neučinkovitost suda prvog stupnja u
konkretnom sudskom predmetu, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog
zakona, donijeta je odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke, čime se
na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

8. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

Visinu naknade zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u
pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost
uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5.
studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Na visinu naknade u
konkretnom slučaju utjecale su okolnosti i na strani sudova i na strani
podnositeljice. Naime, postupak traje ukupno preko deset (10) godina, što je
nesporno dugo za spor iz radnog odnosa. No, kako je i podnositeljica otežavala
svojim postupanjem tijek postupka, smatramo da je dosuđeni iznos u skladu s
okolnostima konkretnog postupka.

9. Odluka o objavi (točka V.
izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-325/2003
Zagreb, 14. svibnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

PredsjednikVijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 88/2003-1136