## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3585/2008 od 3. ožujka 2011.

### NN 36/2011 (28.3.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3585/2008 od 3. ožujka 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

844

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. U. iz V., na sjednici održanoj 3. ožujka 2011. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba je podnesena protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-10233/04-4 od 14. svibnja 2008., kojom je odbijena podnositeljeva tužba u upravnom sporu protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske, Samostalne službe za drugostupanjski upravni postupak, klasa: UP/II-410-20/02-01/424, ur. broj: 513-04/04-02 od 21. listopada 2004.

Navedenim rješenjem odbijena je podnositeljeva žalba protiv rješenja Porezne uprave, Područnog ureda Zadar, Ispostave Zadar, klasa: UP/I-410-20/2001-001/3200, urbroj: 513-007-13/006-2002-0009 od 24. travnja 2002.

Prvostupanjskim rješenjem podnositelju je utvrđena osnovica poreza na promet nekretnina te mu je utvrđen porez na promet nekretnina u iznosu od 46.495,50 kuna.

Navedeni porez na promet nekretnina podnositelj je, prema osporenim odlukama, dužan platiti zbog toga što je pravomoćnom presudom na temelju priznanja Općinskog suda u Zadru broj: P-661/01 od 19. siječnja 1999. u pravnoj stvari protiv tuženika Grada Nina, radi utvrđenja prava vlasništva, usvojen podnositeljev tužbeni zahtjev i utvrđeno da je podnositelj stekao valjanu pravnu osnovu za stjecanje prava vlasništva na čest. zem. 677/97, 677/98, 677/99, 677/100, 677/101, 677/102 i 677/242 u k.o. Vrsi, slijedom čega se ima na tim nekretninama upisati pravo vlasništva na ime podnositelja.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da su mu razrezom poreza na promet nekretnina, koji nije dužan platiti, povrijeđena ustavna prava. Izrijekom navodi članke 3., 14., 48. i 50. Ustava Republike Hrvatske, ali u ustavnoj tužbi naglašava da su osporena rješenja i presuda Upravnog suda arbitrarni, zbog manjkavosti obrazloženja i zbog okolnosti da ni u jednom činjenično i pravno istovjetnom slučaju stjecatelji nekretnina nisu obvezani na plaćanje poreza na promet nekretnina, već su, naprotiv, primijenjena porezna oslobođenja.

Time podnositelj zapravo ukazuje na povredu prava na pravično suđenje (odlučivanje), to jest na povredu ustavnog jamstva iz članka 29. stavka 1. Ustava.

Naime, podnositelj ukazuje na to da se njegov slučaj ni po čemu ne razlikuje od niza istovjetnih slučajeva, koji su nastali kao posljedica postupaka diobe nekadašnjih tzv. »seoskih muša«. Ti su postupci provođeni 1936./1937. godine, na temelju ovlasti tadašnjih banovinskih vlasti (Zakon o likvidaciji agrarnih odnosa na području Pokrajine Dalmacije), kada su se, uz nazočnost predstavnika vlasti i poglavara sela na čijem su se području postupci provodili, veliki nepodijeljeni zemljišni kompleksi u vlasništvu (u to vrijeme) »poreznih općina« pojedinog mjesta, a koji su u pravilu služili za zajedničku ispašu stoke svih seljana, dijelili i, uz prethodnu izmjeru, dodjeljivali pojedinim domaćinstvima. Istodobno su se sačinjavale tzv. listine o diobi, kao i nacrti s pozicijama pojedinih parcela, koji su sačuvani do danas. Sve navedeno predstavljalo je valjanu pravnu osnovu za stjecanje prava vlasništva. Na opisani je način određeno zemljište pripalo i pok. djedu podnositelja, K. U., nakon kojeg je podnositelj, kao njegov nasljednik, sve do danas u nesmetanom posjedu spornih nekretnina.

Podnositelj, dakle, kao i tijekom postupka koji je prethodio, ističe da je vlasništvo spornih nekretnina stekao na temelju nasljeđivanja i diobe suvlasničke zajednice, a ne odlukom suda (presudom na temelju priznanja Općinskog suda u Zadru broj: P-661/01) koja je isključivo deklaratorne prirode i donesena samo zbog činjenice da je podnositelj imao nedvojben pravni interes uskladiti zemljišnoknjižno stanje s faktičnim, dakle, da nije bilo nikakvog »prometa« nekretnina. Nadležna porezna tijela i Upravni sud smatraju, naprotiv, da je riječ o stjecanju na temelju sudske odluke, koje podliježe oporezivanju, ne uzimaju u obzir činjenicu nasljeđivanja niti činjenicu da je podnositelj nasljednik prvog nasljednog reda, ne osvrću se na podnositeljeve žalbene i tužbene navode niti na dokumentaciju koju im je predočio te utvrđuju da je prijeporni porez dužan platiti.

Takva odluka, kako ističe podnositelj (i dostavlja Ustavnom sudu više primjera sudskih presuda i poreznih rješenja), nije donesena ni u jednom od brojnih činjenično i pravno istovjetnih slučajeva. Naprotiv, u svim su slučajevima primijenjene odredbe Zakona o porezu na promet nekretnina (»Narodne novine« broj 69/97. i 153/02.; u daljnjem tekstu: ZPPN), kojima su stjecatelji oslobođeni plaćanja poreza na promet nekretnina, što je u skladu i s rješenjem Ustavnog suda broj: U-I-82/1998 od 20. svibnja 1998. (»Narodne novine« broj 78/98.).

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela odnosno sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Ustavni sud je u razmatranju ustavne tužbe podnositelja pribavio spis predmeta Općinskog suda u Zadru broj: P-661/01 i spis predmeta nadležne Porezne uprave broj: UP-3200/01.

4.1. U tužbi koju je podnositelj podnio nadležnom prvostupanjskom parničnom sudu, osim općeg historijata podjele tzv. »seoskih muša« kojeg izlaže i u ustavnoj tužbi, podnositelj je, u odnosu na vlastiti slučaj, naveo da su utužene zemljišne čestice upisane kao vlasništvo Grada Nina i da je »...on osobno i putem svojih pravnih prednika u nesmetanom posjedu spornih nekretnina te obavlja sve vlasničke i posjedovne radnje...«. Također je naveo da ima pravni interes srediti zemljišnoknjižno stanje i da stoga predlaže donošenje presude kojom se utvrđuje da je stekao valjanu pravnu osnovu za stjecanje prava vlasništva na utuženim zemljišnim česticama »...za cijelo, i to po osnovi diobe seoskih muša...«, slijedom čega se ima izvršiti upis prava vlasništva na njegovo ime. Tužbi je priložio podatke o posjedovnom stanju i položajni nacrt utuženih zemljišnih parcela.

Tuženik Grad Nin podneskom je u cijelosti priznao tužbeni zahtjev i odrekao se prava na žalbu, bez daljnjeg očitovanja o navodima tužbe, izuzev konstatacije da je doista riječ o zemljištu na kojem je kao vlasnik upisan Grad Nin.

Općinski sud u Zadru je bez daljnjeg raspravljanja donio presudu na temelju priznanja, ponovivši u obrazloženju navode iz podnositeljeve tužbe.

4.2. Prvostupanjsko rješenje o razrezu poreza na promet nekretnina doneseno je primjenom članaka 4., 9. i 10. ZPPN-a, koji u relevantnim dijelovima glase:

»Članak 4.

(1) Predmet oporezivanja je promet nekretnina. Prometom nekretnina, u smislu ovoga Zakona, smatra se svako stjecanje vlasništva nekretnine (u daljnjem tekstu: stjecanje nekretnine) u Republici Hrvatskoj.

(2) Stjecanjem nekretnine, u smislu stavka 1. ovoga članka, smatra se kupoprodaja, zamjena, nasljeđivanje, darovanje, unošenje i izuzimanje nekretnina iz trgovačkog društva, stjecanje nekretnina u postupku likvidacije ili stečaja, stjecanje na temelju odluka suda ili drugog tijela te ostali načini stjecanja nekretnina od drugih osoba.

(3) Nekretnine, u smislu ovoga Zakona, su zemljišta i građevine.

(4) Zemljištima iz stavka 3. ovoga članka smatraju se poljoprivredna, građevinska i druga zemljišta.

(...).«

»Članak 9.

(1) Osnovica poreza na promet nekretnina je tržišna vrijednost nekretnine u trenutku stjecanja.

(2) Pod tržišnom vrijednosti nekretnine razumijeva se cijena nekretnine koja se postiže ili se može postići na tržištu u trenutku njezina stjecanja. Tržišna vrijednost nekretnine utvrđuje se, u pravilu, na temelju isprava o stjecanju.

(...).«

»Članak 10.

Porez na promet nekretnina plaća se po stopi od 5%.«

4.3. Drugostupanjsko upravno tijelo, odbijajući podnositeljevu žalbu, navelo je da podjela tzv. »seoskih muša« nije bila način stjecanja podnositeljevog prava vlasništva, već je njegov nesmetani posjed, nakon pravnih prednika, bio podloga za donošenje spomenute parnične presude. Međutim, upravno tijelo smatra da podnositelj ni s čime (u upravnom postupku) nije dokazao da bi i njegovim pravnim prednicima tijekom podjele »seoskih muša« bile dodijeljene baš utužene zemljišne parcele, da je on baš te parcele naslijedio kao izvanknjižno vlasništvo, odnosno da su mu baš one pripale u podjeli s ostalim sunasljednicima – budući da nema pisanog diobenog ugovora sunasljednika, a rješenje o nasljeđivanju iza pok. K. U. (podnositeljeva djeda) na te se parcele ne odnosi i one nisu bile predmetom nasljeđivanja.

4.4. Upravni sud suglasio se sa stajalištem drugostupanjskog upravnog tijela da za drugačije rješenje konkretne upravne stvari nema dokaza u spisu predmeta.

5. Prema tome, stajalište je podnositelja da je temelj stjecanja spornih nekretnina dioba i nasljeđivanje od prednika čiji je on nasljednik prvog nasljednog reda, dok je stajalište nadležnih poreznih tijela i Upravnog suda da je temelj stjecanja spornih nekretnina odluka suda.

Kako je razvidno iz citiranog članka 4. stavaka 1. i 2. ZPPN-a, i jedno i drugo u poreznom smislu predstavlja »promet nekretnina« odnosno »stjecanje« koje jest pravna osnova oporezivanja, time da stjecanje nasljeđivanjem, pod određenim uvjetima, ne podliježe oporezivanju. Takvi su slučajevi utvrđeni člankom 13. ZPPN-a, kojim je, među ostalim, propisano:

»Članak 13.

Porez na promet nekretnina pri nasljeđivanju, darovanju i drugom stjecanju nekretnina bez naknade ne plaćaju:

1. bračni drug, potomci i preci te posvojenici umrlog ili darovatelja,

(...).«

6. U konkretnom slučaju, porezna tijela i Upravni sud donijeli su osporene odluke slijedom činjenice da je u parničnom postupku donesena presuda na temelju priznanja, iz čije izreke i obrazloženja proizlazi da se podnositelj može upisati kao vlasnik spornog zemljišta (jer mu to tuženik – knjižni prednik ne osporava, već priznaje), ali nije razvidan način stjecanja, to jest da bi podnositelj baš to sporno zemljište stekao baš nasljeđivanjem od djeda i diobom između sunasljednika.

Razvidno je, nadalje, da je tijekom upravnog postupka razmotrena dokumentacija koju je nadležnom tijelu dostavio podnositelj, na okolnosti načina stjecanja spornog zemljišta, ali su nadležna tijela utvrdila da nema pisanog diobenog ugovora sunasljednika, a rješenje o nasljeđivanju iza pok. podnositeljeva djeda da se ne odnosi na parcele na koje se odnosi sudska odluka i da one nisu bile predmetom nasljeđivanja.

Pritom valja napomenuti da primjeri presuda i »suprotnih« poreznih rješenja koje je podnositelj dostavio Ustavnom sudu u potkrepu svojih navoda da ni u jednom »istovjetnom« slučaju porezna tijela nisu postupila kao u njegovom slučaju – nisu primjeri istovjetnih slučajeva.

Naime, ni u jednom od tih slučajeva nadležni sud nije imao pravne osnove za donošenje presude na temelju priznanja, već je postojao spor između parničnih stranaka te su se zbog toga sve relevantne činjenice o identitetu nekretnina i o načinu njihovog stjecanja dokazivale i utvrđivale i sve su te činjenice sadržane u donesenim presudama. Slijedom takvih presuda – u kojima je utvrđen način stjecanja točno identificiranih nekretnina nasljeđivanjem ili darovanjem od točno utvrđenog pravnog prednika, odnosno diobom suvlasničke zajednice točno identificiranih nekretnina, donesena su i rješenja kojima se stjecatelji oslobađaju porezne obveze, u slučajevima u kojima se stjecatelji sa svojim pravnim prednicima nalaze u nekoj vrsti odnosa iz članka 13. ZPPN-a (u pravilu potomci).

Za razliku od takvih slučajeva, u konkretnom slučaju »prometom nekretnina«, odnosno »stjecanjem« nije se moglo smatrati nasljeđivanje u smislu članka 4. stavka 2. (a u svezi s člankom 13.) ZPPN-a, već se »stjecanjem« smatra odluka suda (svaka, pa i deklaratorna, jer je i deklaratorna odluka pravna osnova upisa prava vlasništva, kao konstitutivnog akta za stjecanje prava vlasništva). U smislu članka 4. stavka 2. u svezi s člancima 9. i 10. ZPPN-a, stjecanje odlukom suda podliježe oporezivanju.

Pritom valja napomenuti da su i osporene odluke poreznih tijela donesene u konkretnom slučaju, kao i odluke poreznih tijela donesene u drugim slučajevima na koje podnositelj ukazuje, u skladu s člankom 27. ZPPN-a i sa stajalištem Ustavnog suda koje je izraženo u odluci broj: U-I-82/1998 od 20. svibnja 1998., na koju se podnositelj, zbog očigledno pogrešnog njezinog tumačenja, poziva.

7. Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno je pravo na pravično suđenje. Sadržaj tog ustavnog prava ograničen je na jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

Razmatrajući ustavnu tužbu podnositelja sa stajališta povrede tog ustavnog prava Ustavni sud je utvrdio da su o spornoj pravnoj situaciji odlučivala upravna tijela odnosno Upravni sud unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom, da je proveden dokazni postupak u skladu s mjerodavnim postupovnim zakonskim odredbama, kao i da je nadležno drugostupanjsko tijelo na ustavnopravno prihvatljiv način obrazložilo svoja pravna stajališta, odgovorivši na žalbene navode podnositelja. Upravni sud je također meritorno odgovorio na osporavajuće navode podnositelja.

Stoga je Ustavni sud utvrdio da osporenim rješenjima, odnosno presudom Upravnog suda podnositelju nije povrijeđeno pravo na pravično suđenje (odlučivanje), zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

8. Člancima 48. i 50. Ustava jamči se i štiti pravo vlasništva.

Predmetom odlučivanja u konkretnom upravnom postupku i upravnom sporu nije bilo podnositeljevo vlasništvo, već se u njima odlučivalo o njegovoj poreznoj obvezi. Stoga članci 48. i 50. Ustava nisu mjerodavni za ocjenu o povredi podnositeljevih ustavnih prava.

9. Članak 3. Ustava, na čiju se povredu podnositelj također poziva, ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje bi Ustavni sud štitio u postupku koji se pokreće ustavnom tužbom, u smislu članka 62. Ustavnog zakona.

10. Zbog izloženih razloga, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točki I. izreke.

11. Objava odluke (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3585/2008

Zagreb, 3. ožujka 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 36/2011-844