## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-891/2002 od 26. listopada 2004.

### NN 160/2004 (18.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-891/2002 od 26. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2819

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar
Klarić, pred­sjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija,
Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić,
Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o
ustavnoj tužbi M. N. iz K., kojeg zastupa A. N., odvjetnik iz Z., na sjednici
održanoj  26. listopada 2004. godine,
donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u
predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pn-4983/03 (prije broj:
Pn-3192/95) u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1) godine,
računajući od prvoga idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst), podnositelju ustavne tužbe, M. N., iz K., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) od 4.400,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva
podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Podnositelj jea 24. travnja 2002. godine podnio ustav­nu tužbu na temelju
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02. – pro­čiš­ćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon)
radi nedonošenja odluke suda u razumnom roku.

U
ustavnoj tužbi podnositelj navodi da je Općinskom sudu u Zagrebu, pod brojem:
Pn-3192/95, podnio tužbu protiv Republike Hrvatske radi naknade štete koju je
pretrpiood 11. rujna 1991. do 13. travnja 1992. godine, kada je u četiri
navrata, od nepoznatog počinitelja, eksplozivnim napravama uništavan njegov ugostiteljski
objekt u K. 13. travnja 1992. godine objekt je u potpunosti uništen.

Podnositelj smatra da su nedonošenjem meritorne
odluke u razumnom roku, odOpćinskog suda u Zagrebu, povrije­đena njegova
ustavna prava zajamčena odredbama članka 14. stavka 2., članka 26., članka 29.
stavka 1. i članka 48. stavka 1. Ustava te odredba članka 3. Ustava. Predlaže
da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži Općinskom sudu u Zagrebu rok u
kojem mora donijeti presudu u predmetu, broj: Pn-3192/95 (novi broj: Pn-4983/03),
te odredi primjerenu naknadu od 150.000,00 kn podnositelju.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom na temelju članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 12.
travnja 1995. godine podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u
Zagrebu, protiv Republike Hrvatske, tužbom radi naknade štete koju je pretrpio
od 11. rujna 1991. do 13. travnja 1992. godine, kada je u četiri navrata, od
nepoznatog počinitelja, eksplozivnim napravama uništa­van njegov ugostiteljski
objekt u K. 13. travnja 1992. godine objekt je u potpunosti uništen,

–
ročišta su zakazana za 27. studenoga 1995. i 19. ožujka 1996. godine, kada je
konstatiran prekid postupka, po sili zakona,

– 25.
lipnja 2001. godine sud je donio rješenje o prekidu postupka primjenom članaka
1. i 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
7/96.),

– do
dana podnošenja ustavne tužbe, 24. travnja 2002. godine, postupak je i dalje
bio u prekidu,

– 26.
rujna 2003. godine Općinski sud u Zagrebu donio je rješenje kojim se postupak,
u predmetu Pn-3129/95 (sada broj: Pn-4983/03) nastavlja, pozivom na Zakon o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.),

–
ročište je održano 21. travnja 2004. godine,

– 31.
svibnja 2004. godine Općinski sud u Zagrebu donio je rješenje, broj:
Pn-4983/03-14 kojim se proglasio nenadležnim, ukinuo radnje provedene u
postupku i tužbu odbacio u dijelu tužbenog zahtjeva koji se odnosi na naknadu
materijalne štete s osnova oštećenja nekretnine, pozivom na Zakon o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija,

– u
povodu preostalog dijela tužbenog zahtjeva postupak je i dalje u tijeku.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 12. travnja 1995.
godine tužbom podnesenom na temelju članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94.), koji je glasio:

»Članak
180.

Za
štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem
imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih
demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su
organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu«.

Zakonom
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91., 73/91. i 3/94.)
članak 180. briše se.

Članak
2.

Postupci
za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
prekidaju se.

Postupci
iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis
kojim će se urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata«.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona«.

3.2.
Hrvatski sabor je na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine donio Zakon
o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona«.

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi
štete nastale uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na
snagu Zakona o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i
javnih demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se
spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina,
pet (5) mjeseci i dvadeset osam (28) dana.

3.3. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu na temelju
članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske
odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 12. travnja
1995. godine. Ustavna tužba podnijeta je 24. travnja 2002. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne
tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina i dvanaest (12) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine - Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a
to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.
Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997.
godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine do
dana pod­no­šenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća četiri (4) godine, pet
(5) mjeseci i devetnaest (19) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Postupak se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu od
12. travnja 1995. godine, a do podnošenja ustavne tužbe trajao je ukupno 7
godina i 12 dana.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG
PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje
li zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupanje Suda u
skladu sa člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja
da o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani
sud.

U vezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu sa člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zako­nom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje, odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona, utvrđene pretpostavke za postupanje po
podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U vezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima
podnošenja, na temelju članka 180. Zakona o obveznim odnosima, velikog broja
tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene terorističkim
aktima, a kojima su potraživani relativ­no značajni iznosi naknada šteta,
postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i za
određivanje prekida započetih postupaka do donošenja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije smio onemogućiti
ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom roku. O navedenom
ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22.
listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku
šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje.
Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom
saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak
prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će
se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročene
terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset osam (28) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno
relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja
ustavne tužbe u trajanju od četiri (4) godine, pet (5) mjeseci i devetnaest
(19) dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja
da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom
je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava
na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom
ljudskom pravu na pravično suđenje.

5. U konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda, kojom
bi postupak bio dovršen nije donesena do podnošenja ustavne tužbe Ustavnom
sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu
ustavnog prava podnositelju zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo
od 12. travnja 1995. godine kada je podnijeta tužba Općinskom sudu do dana
podnošenja ustavne tužbe 24. travnja 2002. godine.

Za navedeno razdoblje, u kojem je povreda nastupila,
podnositelju pripada pravo na primjerenu naknadu od 4.400,00 kuna. Pri
utvrđivanju visine naknade, na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i
vrstu postupka o kojem se radi.

6. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-891/2002
Zagreb, 26. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 160/2004-2819