## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-502/1998 od 27

### NN 18/1999 (19.2.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-502/1998 od 27

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom
ustavne tužbe D. r. o. s k. s. u r. iz P. zastupanog po punomoćniku S.
G. odvjetniku iz L., na sjednici održanoj dana 27. siječnja 1999. godine,
donio je sljedeću

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Ustavna tužba je podnijeta u svezi s presudom Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Rev-1427/1997-2 od 19. studenoga 1997. godine, kojom je
revizija podnositelja ustavne tužbe, izjavljena protiv pravomoćne presude
Okružnog suda u P., posl. broj: Gž-1160/95 od 4. prosinca 1995. godine,
odbijena kao neosnovana.

Navedenom presudom drugostupanjskog suda je potvrđena presuda Općinskog
suda u P., broj: P-2421/95-16 od 20. rujna 1995. godine, kojom je u pravnoj
stvari protutužitelja G. P. protiv podnositelja ustavne tužbe kao protutuženika,
radi predaje nekretnina u posjed, odbijen tužbeni zahtjev podnositelja
da se utvrdi da je podnositelj stekao pravo trajnog korištenja, bez ograničenja,
zgrade u P., Š. 27, sagrađena na kč. br. 672/1 i 678/2 k.o. P., 1947 i
3635 zk. ul., temeljem Ugovora o prijenosu zgrade MZ G. dana 14. prosinca
1994. godine, kao i pravo trajnog korištenja tog zemljišta, a prihvaćen
je protutužbeni zahtjev G. P. i naloženo podnositelju da tuženiku - G.
P. preda u posjed slobodnu od osoba i svojih stvari zgradu bivše M. z.
G. u P., Š. 27.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da su mu navedenim sudskim odlukama
povrijeđena ustavna prava iz članka 19. (pojedinačni akti državne uprave
i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu te se
zajamčuje sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti
i tijela koja imaju javne ovlasti), članka 43. (kojim se građanima jamči
pravo na slobodno udruživanje), članka 57. (država osigurava pravo na pomoć
slabim, nemoćnima i drugim zbog nezaposlenosti te da posebnu skrb država
posvećuje zaštiti invalidnih osoba i njihovu uključivanju u društveni život)
i članka 63. (koji govori o tome da su roditelji dužni odgajati, uzdržavati
i školovati djecu te imaju pravo i slobodu da samostalno odlučuju o odgoju
djece, odnosno da tjelesno i duševno oštećeno i socijalno zapušteno dijete
ima pravo na osobitu njegu, obrazovanje i skrb).

Ustavna tužba nije osnovana.

Prema članku 28. stavku 1. i 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91) svatko može podnijeti ustavnu tužbu
ako smatra da mu je odlukom sudbene, upravne vlasti ili drugih tijela koja
imaju javne ovlasti povrijeđeno jedno od Ustavom utvrđenih sloboda i prava
čovjeka i građanina. Nadalje, u stvarima u kojima je dopušten upravni spor,
odnosno revizija u parničnom ili izvanparničnom postupku, pravni put je
iscrpljen nakon što je odlučeno i o tim pravnim sredstvima.

Iz navoda ustavne tužbe, dokumentacije dane u privitku tužbe, te spisa
Općinskog suda u P., broj: P-2421/95 proizlazi da je pred tim sudom po
tužbi podnositelja vođen parnični postupak radi priznanja prava trajnog
korištenja zgrade u P., Š. 27, sagrađene na kč. br. 672/1 i 678/2 K.O.
P. 1947 i 3635 Zk. ul. kao i prava trajnog korištenja toga zemljišta. Tuženik,
a potom i protutužitelj u toj pravnoj stvari bio je G. P..

Svoj tužbeni zahtjev podnositelj je temeljio na činjenici da je to pravo
stekao temeljem odluke M. z. "G." od 12. prosinca 1993. godine i Ugovora
o prijenosu te zgrade na trajno korištenje podnositelju, zaključenog 14.
prosinca 1993. godine.

U tijeku provedenog postupka G. P., zastupan po Zajedničkom javnom pravobraniteljstvu,
ustao je s protutužbom radi predaje navedenih nekretnina u njegov posjed,
pozivom na odredbu članka 13. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj
samoupravi i upravi ("Narodne novine", broj 117/93), koji Zakon je stupio
na snagu danom objave u "Narodnim novinama" 31. prosinca 1993. godine.

Prema toj odredbi, na dan stupanja na snagu navedenoga Zakona, imovina
dosadašnjih mjesnih zajednica koja se sastoji od nekretnina i pokretnina,
postaje vlasništvo gradova i općina.

Iz utvrđenja nižestupanjskih sudova kao i Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
a primjenom odredbe članka 89. Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi ("Narodne
novine", broj 90/92, 94/93 i 117/93) proizlazi da je s danom stupanja na
snagu toga Zakona (30. prosinca 1992. godine), prestao važiti Zakon o mjesnim
zajednicama te da su Odluka od 12. prosinca 1993. godine i Ugovor od 14.
prosinca 1993. godine, doneseni odnosno sklopljeni od strane Mjesne zajednice
koja je prestala postojati, pa se navedena Odluka i Ugovor ne mogu smatrati
valjanim pravnim temeljem za stjecanje prava na koja se podnositelj ustavne
tužbe poziva.

Podnositelju ustavne tužbe označenom presudom Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, kao niti odlukama nižestupanjskih sudova, nisu povrijeđena ustavna
prava navedena u ustavnoj tužbi.

Naime, sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti
i tijela koja imaju javne ovlasti, zajamčena je odredbom članka 19. stavkom
2. Ustava i ostvaruje se pred sudom u upravnom sporu. Kako se u konkretnom
slučaju ne radi o aktima upravne vlasti, jer osporene odluke nisu donijela
tijela upravne već sudbene vlasti, to nisu niti povrijeđene te ustavne
odredbe.

Ustavni sud je utvrdio da podnositelju ustavne tužbe nije povrijeđeno
pravo iz članka 43. Ustava jer je podnositelj kao udruga već osnovana i
nitko joj to pravo u tijeku provedenog parničnog postupka nije doveo u
pitanje. Dapače, u navedenoj se ustavnoj odredbi građanima jamči pravo
na slobodno udruživanje radi zaštite njihovih probitaka. Isto tako nije
povrijeđena niti odredba članka 57. Ustava, jer se ta ustavna odredba,
kao obveza, isključivo odnosi na državu, a ne na koju drugu pravnu osobu,
a niti ustavno pravo iz članka 63. Ustava.

Naime, tom Ustavnom odredbom utvrđene su temeljne dužnosti i prava roditelja
u odgoju, uzdržavanju, školovanju, te osiguranju prava djeteta na potpun
i skladan razvoj njegove osobnosti s tim da tjelesno i duševno oštećeno
dijete ima pravo na osobitu njegu, obrazovanje i skrb.

Odbijanjem tužbenog zahtjeva i prihvaćanjem protutužbenog zahtjeva u
konkretnom slučaju ne mogu se povrijediti navedene ustavne odredbe, a poglavito
odredba stavka 3. istog članka koju po svojoj prirodi valja tumačiti i
primjenjivati u smislu jamstva prava na osobitu njegu, obrazovanje i skrb
tjelesno i duševno oštećene djece.

Slijedom svega navedenog, a temeljem članka 61. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) odlučeno je kao
u izreci.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj: U-III-502/1998
Zagreb, 27. siječnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 18/1999-396