## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2891/2002 od 27. listopada 2004.

### NN 162/2004 (22.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2891/2002 od 27. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2844

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Ma­tija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi Lj. G. iz Z., J. Š. iz
T., Z. G. iz V. T., M. M. iz Z., J. B. iz Z., S. Č. iz V. G., A. K. iz Z., S.
K. iz Z., D. G. iz S., I. M. iz S. K., V. N. iz D., Z. P. iz V., te A. B. iz
Z., koje zastupa Z. N., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 7. listopada 2004.
godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Županijski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku o žalbi protiv presude
Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2530/95 od 9. listopada 2003. godine u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana od dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst)
podnositeljima ustavne tužbe, i to:

– Lj. G. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– J. Š. iz T., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– Z. G. iz V. T., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M. M. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– J. B. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– S. Č. iz V. G., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– A. K.
iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– S. K.
iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– D. G.
iz S., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– I. M.
iz S. K., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– V. N.
iz D., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– Z. P.
iz V., u iznosu od 4.000,00 kuna; te

– A. B.
iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelji ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), podnijeli su 2. prosinca 2002. godine ustavnu tužbu.
Smatraju da je Općinski sud u Zagrebu, propustivši odlučiti o njihovim pravima
i obvezama u razumnom roku u predmetu koji se pred tim sudom vodi pod brojem:
P-2530/95, povrijedio njihovo pravo na suđenje u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2530/95,
utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustav­nog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Dana 28. ožujka 1995. godine, podnositelji su
Općinskom sudu u Zagrebu podnijeli tužbu protiv tuženika F.I.S., financijski
marketing, iz Z., i drugotužene J. S. iz Z., radi povrata novca.

U razdoblju do 5. studenoga 1997. godine sud nije
uspio pribaviti adresu drugotužene, te nije održano niti jedno ročište.

Dopisom od 13. ožujka 2002. godine sud je zatražio
podatak o adresi drugotužene od Ministarstva unutarnjih poslova Republike
Hrvatske, a od Trgovačkog suda u Zagrebu zatražio je obavijest o tome da li
prvotuženik još uvijek postoji.

Ročište određeno za 21. lipnja 2002. godine je
odgođeno jer šest tužitelja nije pristupilo, a bilo je predviđeno izvesti dokaz
saslušanjem tužitelja.

Dana 1. srpnja 2002. godine tužitelji su uskladili
tužbene zahtjeve koji su do tada bili izraženi u valuti koja je prestala po­stojati,
s novom, važećom, valutom.

Podneskom od 8. siječnja 2003. godine tužitelji su
dostavili potvrde o imovnom stanju.

Ročišta su održana 9. lipnja, 15. rujna i 9. listopada
2003. godine kada je glavna rasprava zaključena i donijeta presuda prvog
stupnja. Na presudu je drugotužena uložila žalbu.

Dana 16. ožujka 2004. godine predmet je dostavljen
Županijskom sudu u Zagrebu radi odluke o žalbi. Do dana donošenja ove odluke o
žalbi još nije odlučeno.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG I ŽUPANIJSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od
Općinskog i Županijskog suda u Zagrebu da se izjasne o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju od 28. travnja 2003. godine, Općinski
sud u Zagrebu navodi kronologiju postupanja u predmetu, te obrazlaže
dugotrajnost postupka problemom utvrđivanja adrese drugotužene, velikim brojem
tužitelja te promjenom valute tijekom trajanja postupka te preopterećenošću
Općinskog suda u Zagrebu. Također se navodi da su podnositelji, koji su
zatražili oslobođenje od plaćanja sudskih pristojbi, potvrde o imovnom stanju
dostavili tek u siječnju 2003. godine. Svoje očitovanje također je dostavio
Županijski sud u Zagrebu dana 1. srpnja 2004. godine u kojem navodi daljnju
kronologiju postupanja u predmetu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2530/95 Ustavni sud je utvrdio
da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupanje temeljem odredbe
članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 28. ožujka 1995. godine, tužbom podnositelja
protiv tuženika F.I.S., financijski marketing, iz Z., i drugotužene J. S. iz
Z., radi povrata novca.

Ustavna
tužba je podnesena 2. prosinca 2002. godine, a do tog dana sudski postupak nije
pravomoćno okončan pa Ustavni sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe
postupak u ovom predmetu traje ukupno sedam (7) godina, osam (8) mjeseci i
četiri (4) dana.

Zakon o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 –
pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju
Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja, između ostalog, propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni
sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdobljem, s aspekta
povrede prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od
5. studenoga 1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije) do 2. prosinca 2002. godine (to jest do dana
podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina i dvadeset i sedam
(27) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u
Zagrebu nije utvrdio adresu drugotužene te se nije još uopće upustio u
raspravljanje o glavnoj stvari. Ustavni sud utvrđuje nadalje da je u postupku
pred prvostupanjskim sudom, u pravno relevantnom razdoblju, period potpune
neaktivnosti suda trajao od 5. studenoga 1997. godine do 13. ožujka 2002.
godine što iznosi četiri (4) godine, četiri (4) mjeseca i osam (8) dana.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Od
podnositelja ustavne tužbe, njih šestero, kao tužitelji u sudskom postupku,
prema utvrđenju Ustavnog suda, pridonijeli su duljini trajanja postupka jer je
ročište određeno za dan 21. lipnja 2002. godine odgođeno radi njihovog
nedolaska. Preostali podnositelji nisu pridonijeli duljini trajanja sudskog
postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Navodi
tužbe ne ukazuju da bi se radilo o složenom predmetu.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U
povodu navoda Općinskog suda u Zagrebu o tome da je dugotrajnost postupka
uzrokovana brojem tužitelja i promjenom valute, Ustavni sud utvrđuje da takve
okolnosti ni u kojem slučaju ne opravdavaju iznimnu duljinu postupka pred sudom
prvog stupnja kao niti potpunu neaktivnost suda u periodu duljem od četiri
godine. U odnosu na navod Općinskog suda u Zagrebu da tužitelji nisu na vrijeme
dostavili potvrde o imovnom stanju uz zahtjev za oslobođenjem od plaćanja
sudskih pristojbi, Ustavni sud utvrđuje da je Općinski sud imao mogućnost podnositelje
i ranije pozvati da dostave takve potvrde, a u slučaju neodaziva podnositelja,
odlučiti o njihovom zahtjevu na temelju činjenice da potvrde nisu priložene.

U
povodu isticanja nadležnog prvostupanjskog suda o opterećenosti brojem predmeta
Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na organizacijske ili kadrovske probleme
suda ne bi moglo smatrati opravdanim razlogom za nerazumno dugo trajanje sud­skog
postupka.

Ustavni
sud je utvrdio da je glavni razlog duljine parničnog postupka pred Općinskim
sudom u Zagrebu okolnost da se u postupku nije utvrdila adresa drugotužene.
Člankom 148. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92,
112/99, 88/01 i 117/03) propisano je da će sud nastojati od nadležnog organa
tijela uprave ili na drugi način dobiti potrebne podatke ako stranka ne može
sama saznati adresu osobe kojoj pismeno treba dostaviti. Nadalje, člankom 84.
istog Zakona propisano je da će sud postaviti tuženiku privremenog zastupnika,
između ostalog, i ako je njegovo boravište nepoznato, a tuženik nema
punomoćnika ako se u tijeku postupka pred prvostupanjskim sudom pokaže da bi
redovan postupak oko postavljanja zakonskog zastupnika tuženiku trajao dugo,
tako da bi zbog toga za jednu ili obje stranke mogle nastati štetne posljedice.
S obzirom na navedeno, proizlazi da Općinski sud u Zagrebu nije iskoristio sve
mo­gućnosti koje mu pruža Zakon o parničnom postupku, a koje su u konkretnom
predmetu, mogle ubrzati postupak.

Napominje
se da je Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio
da su države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima Bucholoz protiv Njemačke od 6. svibnja 1981., Guincho protiv
Portugala od 10. srpnja 1984., Union Alimentaria Sanders SA od 7. srpnja 1989.,
Brigandi protiv Italije od 19. veljače 1991. i dr.). Slijedom iznijetog,
proizlazi da su države dužne osigurati suđenje u razumnom roku i u predmetima u
kojima je otežano utvrđivanje adrese tuženika, kao i bez obzira na
organizacijske teškoće sudova.

6. Ustavni sud utvrđuje da je predmetni parnični
postupak do podnošenja ustavne tužbe trajao preko sedam godina. Dugotrajnost
postupka je posljedica okolnosti koje se mogu pripisati neučinkovitom
postupanju nadležnog suda. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno
ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njihovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu mogućnost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri
utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

8.
Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2891/2002
Zagreb, 27. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 162/2004-2844