## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-122/1992. od 24. ožujka 1993.

### NN 37/1993 (29.4.1993.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-122/1992. od 24. ožujka 1993.

# USTAVNI SUD REPUBLIKEV HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u postupku ocjene suglasnosti zakona
s Ustavom, na sjednici održanoj dana 24. ožujka 1893. godine, donio je

## RJEŠENJE

1. Ne prihvaća se prijedlog Saveza udruženja stanara Hrvatske i prijedlog
Drage Visin iz Splita za ocjenu ustavnosti Zakona o zabrani prijenosa prava
raspolaganja i korištenja određenih nekretnina u društvenom vlasništvu
na druge korisnike, odnosno u vlasništvo fizičkih i pravnih osoba ("Narodne
novine". broj 53/90 i 61/91).

2. Ovo će se rješenje objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Savez udruženja stanara Hrvatske (dalje u tekstu: Savez) predložio je
pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti i ukidanje Zakona o zabrani prijenosa
prava raspolaganja i korištenja određenih nekretnina u društvenom vlasništvu
na druge korisnike, odnosno u vlasništvo fizičkih i pravnih osoba (dalje
u tekstu: Zakon) jer nalazi da je suprotan odredbama Ustava Republike Hrvatske
(dalje u tekstu: Ustav) i to članovima 14. stavak 2. te 16. i 50. stavak
1. Draga Visin iz Splita predlaže pokretanje postupka i ukidanje Zakona
smatrajući da je sam sebi kontradiktoran u članku 4. i 5. te suprotan članku
48. Ustava. S obzirom da se oba prijedloga odnose na isti Zakon Sud je
odlučio o prijedlozima raspraviti i riješiti u jedinstvenom postupku. Prijedlog
Saveza udruženja stanara Hrvatske nije osnovan. Prijedlog Drage Visin nije
osnovan. Zakon o kojem je riječ privremenog je karaktera. U prvobitnom
tekstu Zakon je bio izričito ograničene važnosti - do 31. prosinca 1991.
godine. Nakon izmjene od 9. studenoga 1991. godine ova zabrana traje, kako
se to navodi u članku 1. stavak 2. i članku 6. Zakona do donošenja odgovarajućih
zakona o pretvorbi društvenog vlasništva i o ustanovljenju (vraćanju) vlasništva
fizičkih i pravnih osoba ili plaćanja naknade za nekretnine oduzete temeljem
zakonskih propisa navedenih u članku 1. Zakona. Ustav, naime, ne poznaje
kategoriju društvenog vlasništva, a to znači da se zakoni, drugi propisi
i opći akti koji su uredivali institute društvenog vlasništva koje se smatra
sljedništvom tzv. općenarodne imovine, odnosno, državnog vlasništva (članak
1. stavak 1. Zakona) moraju uskladiti s Ustavom do 31. prosinca 1993. godine
(članak 4. Ustavnog zakona za provedbu Ustava Republike Hrvatske - "Narodne
novine", broj 34/92 i 91/92). Uskladivanje, dakle, upućuje na pretvorbu
društvenog vlasništva i na privatizaciju kao dijela tog prooesa. U te procese
nedvojbeno spada, naprimjer, i reprivatizacija gradevinskog zemljišta,
prestanak društvenog vlasništva na stambenim zgradama, prodaja stanova
na kojima postoji stanarsko pravo, vraćanje nekretnina ili plaćanje naknade
za oduzete nekretnine u procesu stvaranja državnog vlasništva odnosno općenarodne
imovine, kao ekonomske podloge politićkog sistema, koji se je stvarao nakon
drugog svjetskog rata. Svi ti i drugi procesi imaju za svrhu da pripomognu
što skladnijem uspostavljanju najviših vrednota ustavnog poretka Republike
Hrvatske - slobode, jednakosti, poštivanja prava čovjeka nepovredivosti
vlasništva, vladavine prava i dr. kako je utvrđeno člankom 3. i dalje Ustava.
Jedna od navedenih temeljnih vrednota je i načelo jednakosti svih pred
zakonom, utvrđeno člankom 14. stavak 2. Ustava. Pogrešno, medutim, smatra
Savez da se time što Zakon (privremeno) priječi prodaju dijela društvenih
stanova na kojima postoji stanarsko pravo, a stanarima u tim stanovima
za sada ne omogućuje kupnja stana prema Zakonu o prodaji stanova na kojima
postoji stanarsko pravo ("Narodne novine", broj 43/92 i 69/92
- dalje u tekstu: Zakon o prodaji stanova) vrijeđa ustavno pravo jednakosti
pred Zakonom. Ne postoji ustavao pravo na kupnju stana u društvenom vlasništvu.
Svi društveni stanovi i nisu izloženi prodaji (u objektima namijenjenim
rušenju, tzv. službeni stanovi, u atraktivnim zonama, u bivšem vlasništvu
bivše SFRJ i bivše JNA itd.) što proizlazi iz članka 3. Zakona o prodaji
stanova. Jednako tako niti većina gradana ne može doći u priliku da kupi
društveni stan, jer nemaju stanarsko pravo. Zakonom se ne vrijeđa ni načelo
iz članka 16. Ustava prema kojem se slobode i prava mogu ograničiti isključivo
da bi se zaštitile slobode i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni
moral i zdravlje, i to samo zakonom. Kako ne postoji ustavno pravo na kupnju
stana u društvenom vlasništvu to se Zakonom (koji do daljnjega zabranjuje
prijenos prava raspolaganja i prava korištenja određenih nekretnina u društvenom
vlasništvu na druge društvene pravne osobe odnosno u vlasništvo fizičkih
i pravriih osoba) niti ne mogu vrijeđati ustavna prava, jer ona ne postoje.
Zabrana prijenosa nedvojbeno je uvedena (i) u korist bivših vlasnika nekretnina,
ali njome nisu povrijeđena potencijalna prava stanara u društvenim stanovima
koji, za sada, nisu izloženi prodaji. Ne stoji ni tvrdnja da je Zakon suprotan
i određbi članka 50. stavka 1. Ustava prema kojem je zakonom moguće u interesu
Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo samo uz naknadu tržišne
vrijednosti, jer da ograničava postojećeg (društvenog) vlasnika svih nekretnina
na koje se odnosi, a da mu za to ne osigurava naknadu. Već je, naime, rečeno
da Ustav ne poznaje kategoriju društvenog vlasništva, da je Zakon privremenog
karaktera i da mu je svrha upravo u tome da se pretvorba i privatizacija
društvenog vlasništva provede na što bolji način. Iz navedenih razloga
prijedlog Saveza nije osnovan. U povodu prijedloga Drage Visin valja navesti
da eventualna međusobna kontradiktornost određbi nekog zakona nije predmet
ustavnosudske ocjene. Ustavni sud Republike Hrvatske odlučuje samo o suglasnosti
zakona s Ustavom te drugih propisa s Ustavom i zakonom (članak 125. alineja
1. i 2. Ustava). Eventualne kontradiktornosti može otkloniti zakonodavac,
a iznači odnosno protumačiti pravi smisao zakonske odredbe organ koji primjenjuje
taj zakon. Određbom članka 5. Zakona, koja ovlašćuje Vladu Republike Hrvatske
da od zabrane pod određenim uvjetima izuzme pojedine nekretnine koje bi
inače podlijegale zabrani, nije povrijedena određba članka 48. stavak 1.
Ustava prema kojoj se jamći pravo vlasništva. Naime, i najširim tumačenjem
pojma prava vlasništva i određbe članka 48. stavak 1. Ustava ne može se
doći do tumačenja da ona obuhvaća i vlasništvo nekretnina bivših vlasnika,
kojima su te nekretnine oduzete temeljem nekog od zakona navedenih u članku
1. Zakona. Zakon u članku 5. obvezuje zainteresiranu osobu da dade osiguranjo
za punu isplatu naknade za oduzete, a Odlukom Vlade Republike Hrvatske
izuzete od zabrane, nekretnine prema tržišnim cijenama u vrijeme plaćanja
naknade. Dakle, zainteresirana osoba mora rezervirati sredstva za punu
isplatu. Time je osigurana eventualna buduća odgovarajuća primjena načela
da se vlasništvo može oduzeti ili ogranićiti samo uz naknadu tržišne vrijednosti.
Iz navedenih razloga prijedlog Drage Visin nije osnovan. Na temelju izloženoga
Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da nisu ostvarene pretpostavke
za pokretanje postupka ocjene ustavnosti uvodno citiranog Zakona, te je
riješio kao u izreci. Objavljivanje ovog rješenja u "Narodnim novinama".
službenom glasilu Republike Hrvatske, temelji se na određbi članka 20.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91). Na temelju izloženoga riješeno je kao u izreci.

Broj : U-I-122/ 1992.

Zagreb, 24. ožujka 1993.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r.**

Rješenje, NN 37/1993-685