## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-5630/2007-6 od 12. siječnja 2011.

### NN 30/2011 (11.3.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-5630/2007-6 od 12. siječnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

674

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Smiljana Mikuša kao predsjednika vijeća, Dubravke Markt i mr. sc. Marije Kriletić kao članica vijeća, te više sudske savjetnice Veseljke Kos kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja VIPnet d.o.o. iz Zagreba, koga zastupa član Uprave Dino Ivan Dogan, a njega po specijalnoj punomoći zastupa djelatnica društva Martina Dragičević, dipl. iur. iz Zagreba, i HT Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, zastupane po predsjedniku Uprave i glavnom i izvršnom direktoru Ivici Mudriniću i članici Uprave Ivani Šoljan, a koje po posebnoj punomoći zastupa Siniša Đuranović, izvršni direktor, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za telekomunikacije Republike Hrvatske, klasa: UP/I-344-01/06-01/916, urbroj: 383-07-20 od 30. ožujka 2007., u postupku utvrđivanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 12. siječnja 2011.,

presudio je

I. Tužbe se odbijaju.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Pobijanim rješenjem utvrđuje se da sljedeći operatori imaju znatniju tržišnu snagu: 1. T-Mobile Hrvatska d.o.o. i VIPnet d.o.o. na mjerodavnom tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području Republike Hrvatske; 2. T-Mobile Hrvatska d.o.o., VIPnet d.o.o. i HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. na mjerodavnom tržištu međusobnog povezivanja na području Republike Hrvatske; i 3. HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. na mjerodavnom tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova na području Republike Hrvatske (točka I. izreke rješenja).

Tužitelj VIPnet d.o.o. iz Zagreba je pokrenuo kod ovoga Suda upravni spor protiv uvodno naznačenog akta koji se vodi pod brojem: Us-5630/2007, dok je HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba pokrenuo protiv istog rješenja upravni spor koji se vodi kod ovoga Suda pod brojem: Us-5668/2007. Kako se radi o istom upravnom aktu, to je ovaj Sud temeljem članka 313. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/01 – 84/08) u svezi članka 60. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92), odlučio spojiti navedene predmete i o istima donijeti jednu presudu pod brojem Us-5630/2007.

Tužitelj VIPnet d.o.o. pobija zakonitost osporenog rješenja iz razloga navedenih u članku 10. stavak 1. točka 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnome navodi da odredba članka 51. Zakona o telekomunikacijama potječe iz osnovnih načela prava tržišnog natjecanja koji su kroz ovu odredbu uobličeni kao lex specialis za tržište na kojem se pružaju telekomunikacijske usluge, a koja načela nalažu da je u postupku utvrđivanja znatnije tržišne snage prije svega potrebno utvrditi mjerodavno tržište, a tek onda je li poduzetnik, u ovom slučaju operator, ima na određenom mjerodavnom tržištu znatniju tržišnu snagu. Zakon o telekomunikacijama ne definira pojmove znatnije tržišne snage niti definira mjerodavno tržište na kojem se utvrđuje prihod u svrhu određivanja zakonski presumiranog postotka od 25% koji je indikator postojanja znatnije tržišne snage. Znatnija tržišna snaga definirana je člankom 2. točka 4. Pravilnika o uvjetima i načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama na način da znatnija tržišna snaga predstavlja vladajući položaj u skladu s propisima o zaštiti tržišnog natjecanja, a označava položaj ekonomske snage koju uživa operator ili više njih zajedno, a koji mu daje mogućnost da sprječava razvoj djelotvorne konkurencije na mjerodavnom tržištu, dozvoljavajući mu da se u značajnoj mjeri ponaša neovisno od konkurenata na tom mjerodavnom tržištu i od korisnika usluga. Članak 2. točka 7. Pravilnika definira mjerodavno tržište kao skup svih javno ponuđenih telekomunikacijskih usluga, koje se po svojim karakteristikama, namjenama i cijenama međusobno supstituiraju na određenom geografskom području i pri danoj razini cijena, a koje tržište ima dvije dimenzije: mjerodavno tržište proizvoda i mjerodavno geografsko tržište. Iz navedenog je razvidno da su neosnovani navodi tuženog tijela da ne postoji zakonska osnova za primjenu Pravilnika u pobijanom rješenju jer je Pravilnik u odnosu na Zakon o telekomunikacijama lex specialis koji je i donesen sa svrhom detaljnog utvrđivanja mjerodavnih tržišta. Nadalje, nesporno je da je ključni element primjene članka 51. Zakona o telekomunikacijama na koje se tuženo tijelo poziva definiranje mjerodavnog tržišta. Tek nakon utvrđivanja koji proizvodi odnosno usluge čine mjerodavno tržište na određenom geografskom području, moguće je izračunati udjele pojedinih operatora na tržištu, a što može ukazati na znatniju tržišnu snagu operatora u skladu s člankom 51. stavak 1. i 4. Zakona o telekomunikacijama. Slijedom navedenog, razvidno je da je tuženo tijelo donošenjem pobijanog rješenja grubo prekršilo načelo zakonitosti definirano člankom 4. Zakona o općem upravnom postupku jer pobijano rješenje nije temeljilo na zakonu i podzakonskim aktima. Tuženo je tijelo odlukom od 2. listopada 2006. godine (klasa: 011-01/06-01/02, urbroj: 376-06-01) odredilo da će postupak kvantitativne analize tržišta iz članka 5. stavak 2. Pravilnika provoditi sukladno općim načelima Smjernice Europske komisije 2002/C 165/03 (OJ-C165/6, 11. 7. 2002.) uz primjenu Zakona o telekomunikacijama, podzakonskih propisa, te uz uvažavanje stanja na telekomunikacijskom tržištu Republike Hrvatske. Iz navedenog djela obrazloženja rješenja je razvidno da je tuženo tijelo koristilo prilikom donošenja pobijanog rješenja prihode od pojedinih usluga ne definirajući unaprijed dimenziju usluga tržišta na kojem je tužitelj proglašen operatorom sa znatnijom tržišnom snagom, što je u suprotnosti sa člancima 2., 5. i 6. Pravilnika i Odlukom. Nadalje, tuženo je tijelo 21. ožujka 2006. godine donijelo rješenje o promjeni Standardne ponude međusobnog povezivanja tužitelja (klasa: 344-01/05-01/47, ur. broj: 376-05-12) u obrazloženju kojeg je u točci 1.1. jasno definiralo da pristup mreži i usluge s dodanom vrijednosti moraju biti sastavni dio međusobnog povezivanja što znači da bi tržište međusobnog povezivanja trebalo uključiti i usluge s dodanom vrijednosti i usluge pristupa, odnosno prihode od tih usluga, koje tuženo tijelo u pobijanom rješenju nije uzelo u obzir, te na taj način postupilo u suprotnosti s vlastitim tumačenjem usluga međusobnog povezivanja što izravno dovodi u pitanje ispravnost definicije dimenzije usluga tržišta međusobnog povezivanja u pobijanom rješenju. Takvim postupkom stvara se pravna nesigurnost i diskriminira ga se u odnosu na ostale operatore koji nemaju status operatora sa znatnijom tržišnom snagom, pa im se u skladu s tim niti ne nameću obveze Zakona o telekomunikacijama, a poglavito im se ne reguliraju usluge i cijene usluga na telekomunikacijskom tržištu na način na koji su mu regulirane kroz Standardnu ponudu pristupa mreži i međusobnog povezivanja sukladno članku 56. Zakona o telekomunikacijama. Napominje, da je zaprimio dopis tuženog tijela od 30. studenog 2006. godine kojim je obaviješten da je tuženo tijelo pokrenulo postupak po službenoj dužnosti za određivanje operatora sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama i na tržištu međusobnog povezivanja na području Republike Hrvatske temeljem članka 51. Zakona o telekomunikacijama i temeljem kojeg je trebao dostaviti podatke iz tablice u prilogu predmetnog dopisa. Na taj dopis je odgovorio dopisom od 12. prosinca 2006. godine u kojem je naveo da se podaci odnose na razdoblje za 2005. godinu, te da je mišljenja da bi analizu trebalo temeljiti na podacima za 2006. godinu, jer će to imati posljedice za njegovo poslovanje u 2007. godini, te zahtijevao od tuženog tijela da postupe u skladu sa Zakonom o telekomunikacijama, Pravilnikom i Odlukom jer je jedino tako moguće provesti zakonsku analizu mjerodavnih tržišta. Nakon više dopisa upućenih s jedne i s druge strane smatra, da su apsolutno netočni navodi tuženog tijela u obrazloženju pobijanog rješenja da je odbio dostaviti zatražene podatke, jer je iste bio spreman dostaviti u skladu sa Zakonom o telekomunikacijama i Pravilnikom, ali tek nakon razjašnjenja pojedinih pitanja u analizi mjerodavnih tržišta koja izazivaju pravnu nesigurnost na telekomunikacijskom tržištu i provođenja posebnog ispitnog postupka sukladno člancima 142. i 143. Zakona o općem upravnom postupku. Ističe, da je nesporno pravo i obveza tuženog tijela definirana člankom 51. Zakona o telekomunikacijama odnosno provođenje postupka utvrđivanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu, ali da je takav postupak tuženo tijelo trebalo provesti sukladno Zakonu o telekomunikacijama i Pravilniku, nakon postupka utvrđivanja kontradiktornosti između pojedinih odredaba Smjernice i Zakona o telekomunikacijama, a u svrhu provedbe kvantitativne analize tržišta iz članka 5. stavka 2. Pravilnika, te u skladu sa Zakonom o općem upravnom postupku, ne kršeći pri tom grubo odredbe o načelu saslušanja stranaka, načelu zakonitosti i načelu materijalne istine odnosno članka 4., 7. i 8. Zakona o općem upravnom postupku. Navodi da je podneskom od 5. lipnja 2006. godine pokrenuo posebni postupak pred tuženim tijelom za donošenjem rješenja o postojanju zajedničke tržišne snage HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Iskon Internet d.d. i T-Mobile-a na tržištu međusobnog povezivanja, a vezano uz pokretanje postupka podneskom od 31. svibnja 2006. godine za utvrđivanje zajedničke tržišne snage na tržištu međusobnog povezivanja HT-a i T-Mobile-a s obzirom na kupnju Iskona od strane HT-a odnosno činjenicu da su T-Mobile i Iskon društva kćeri u 100% vlasništvu HT-a, a što je tuženo tijelo u obrazloženju pobijanog rješenja odbilo, a o čemu je trebalo donijeti poseban zaključak na koji bi on imao pravo izjaviti žalbu. Predlaže da Sud tužbu uvaži i pobijano rješenje poništi.

Tužitelj HT-Hrvatske telekomunikacije u tužbi pobija osporeno rješenje u djelu koji se odnosi na točku I. podtočke 2. i 3. izreke rješenja, a temeljem članka 10. Zakona o upravnim sporovima. Smatra da je tuženik prilikom donošenja osporavanog rješenja trebao primijeniti Zakon o telekomunikacijama, Pravilnik o uvjetima i načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj 127/05), te na temelju Pravilnika donesenu Odluku o postupku utvrđivanja mjerodavnih tržišta od 2. listopada 2006. godine. Iz obrazloženja osporavanog rješenja je razvidno da u ovoj upravnoj stvari tuženik nije smatrao primjenjivim Pravilnik o utvrđivanju mjerodavnih tržišta nego je slijedio način određivanja mjerodavnih tržišta kao u svojim prijašnjim rješenjima iako se zakonodavni okvir od donošenja navedenih rješenja promijenio. Smatra da je tuženik trebao odrediti mjerodavna tržišta uzimajući u obzir odredbe Pravilnika o utvrđivanju mjerodavnih tržišta da bi mogao odrediti tržišni udio pojedinog operatora na mjerodavnom tržištu. Bez prethodnog utvrđivanja mjerodavnog tržišta tržišni udjel na mjerodavnom tržištu nije moguće utvrditi. Ovo osobito što se isključivo na temelju utvrđenog mjerodavnog tržišta, te tržišnog udjela ostvarenog na istom može razmatrati primjena pojedinog stavka članka 51. Zakona o telekomunikacijama. Nadalje tuženik mu nije omogućio da se prije donošenja odluke izjasni o činjenicama bitnim za donošenje odluke sukladno članku 13. stavak 2. Zakona o telekomunikacijama iako mu je dostavljao dopise koji se odnose na tržište međusobnog povezivanja kao i na tržište iznajmljenih telekomunikacijskih vodova. Međutim, iz zaprimljenih dopisa je razvidno da je Vijeće Agencije ga već proglasilo operatorom sa znatnijom tržišnom snagom na relevantnim tržištima. Smatra da tuženik svoju odluku temelji na nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju jer je za analizu uzimao podatke o prihodima za 2005. godinu pri tome ne uzimajući u obzir razvoj telekomunikacijskog tržišta u 2006. godini, te ju zbog toga smatra potpuno neutemeljenom i neprihvatljivom. Naime, u 2006. godini su se uslijed liberalizacije tržišta dogodile velike promjene na telekomunikacijskom tržištu, a koje tuženik u ovom postupku trebao analizirati, jer ima spoznaja kako su ukupno ostvareni prihodi u telekomunikacijskoj djelatnosti porasli u 2006. godini u odnosu na 2005. godinu, dok je prihod u nepokretnoj mreži (koje usluge pruža T-HT) se smanjio, prihod u pokretnoj mreži značajno se povećao. Kako u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja tuženik nije pravilno primijenio zakonske propise, predmetno je rješenje neutemeljeno, pa tužitelj osporava navedeni upravni akt temeljem razloga navedenih u članku 10. stavak 1. točka 1. Zakona o upravnim sporovima. Slijedom svega navedenog predlaže da Sud tužbu uvaži i pobijano rješenje poništi u djelu koji se odnosi na točku I. podtočke 2. i 3. izreke rješenja.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu u bitnome navodi da važeći zakon (lex specialis odnosno vrhovni pravni akt na području telekomunikacija), trenutno usklađen s Regulatornim okvirom iz 1998. godine koji prepoznaje i time regulira samo četiri mjerodavna tržišta na telekomunikacijskom tržištu za razliku od Zakona, Pravilnik o uvjetima i načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj 127/05) šire definira mjerodavna tržišta, odnosno prepoznaje 18 mjerodavnih tržišta i detaljnije određuje njihovu regulaciju, a temelji se na Regulatornom okviru iz 2002. godine. Zbog specifične situacije zakonodavne neusklađenosti Zakona i podzakonskih propisa koji se temelje na njemu, kao nacionalni regulator na telekomunikacijskom tržištu, uz zakonsku obvezu proglašavanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom, u mogućnosti proglasiti operatore sa znatnijom tržišnom snagom samo na tržištima koje prepoznaje Zakon (u člancima 60. stavak 1. i 56. stavak 6.). Mjerodavna tržišta definirana Zakonom su tržište usluga nepokretnih javnih telefonskih mreža na području RH i to: javnih govornih usluga na području RH, usluga prijenosa govora, zvuka, podataka, dokumenata, slika i drugog u nepokretnoj telekomunikacijskoj mreži na području RH; tržište javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području RH; tržište međusobnog povezivanja na području RH i tržište iznajmljenih telekomunikacijskih vodova na području RH. Obzirom da je Vijeće Agencije dana 14. rujna 2006. godine donijelo rješenje (klasa: UP/I-344-01/06-01/916, ur. broj: 383-07-20) kojim se utvrđuju operatori sa zajedničkom znatnijom tržišnom snagom na tržištu usluga nepokretnih javnih telekomunikacijskih mreža na području RH, vijeće Agencije je dana 30. ožujka 2007. donijelo osporavano rješenje kojim je utvrdilo operatore sa znatnijom tržišnom snagom na preostalim mjerodavnim tržištima definiranim Zakonom. Točan je navod tužitelja da je Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka dana 19. listopada 2005. donijelo Pravilnik koji je na snagu stupio 5. studenog 2005. godine. Međutim donošenje Pravilnika pričekalo je usvajanje izmjena Zakona (»Narodne novine«, broj 70/05), te je u izmijenjenom članku 51., pored ostalog, utvrđena nedvojbena pravna osnova po kojoj regulatorno tijelo može odlučivati bez obzira na činjenicu o postojanju ili nepostojanju samog Pravilnika. Drugim riječima, tuženik je u mogućnosti sukladno članku 51. stavak 1. proglasiti operatora sa znatnijom tržišnom snagom u slučaju da operator ili davatelj usluga na mjerodavnom tržištu ima tržišni udjel veći od 25% na tom mjerodavnom tržištu. Slijedom provedene analize na tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama utvrđeno je da T-Mobile Hrvatska d.o.o. ima 55,63%, VIPnet d.o.o. 43,72% i Tele2 d.o.o. 0,65% tržišnog udjela prihoda u ukupnom prihodu ostvarenom na navedenom mjerodavnom tržištu. Obzirom na jasno izloženu razliku između operatora koji imaju tržišni udio veći od 25% u odnosu na operatore koji imaju tržišni udio manji od 25%, Vijeće Agencije operatore sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama proglasilo u skladu s člankom 51. stavak 1. Zakona. Nadalje u pogledu provedene analize na tržištu međusobnog povezivanja utvrđeno je da T-Mobile Hrvatska ima 39,37%, VIPnet d.o.o. 32,58% HT d.d. 27,71%, Tele2 d.o.o. 0,30%, Optima d.o.o. 0,04% i Portus d.o.o. 0,01% tržišnog udjela u ukupnom prihodu ostvarenom na navedenom mjerodavnom tržištu. Obzirom na jasno izraženu razliku između operatora koji imaju tržišni udio veći od 25% u odnosu na operatore koji imaju tržišni udio manji od 25%, Vijeće Agencije ne vidi osnovu za primjenu članka 51. stavak 2. i 3. Zakona, te je operatore sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja proglasilo u skladu s člankom 51. stavak 1. Zakona. Također temeljem provedene analize na tržištu izmijenjenih telekomunikacijskih vodova utvrđeno je da HT d.d. ima 94,69%, HEP d.d. 2,07%, OiV d.o.o. 1,43%, HŽ d.o.o. 1,17%, Voljatel. d.o.o. 0,32%, Adriatic kabel d.o.o. 0,27% i Magic Telekom d.o.o. 0,05% tržišnog udjela prihoda u ukupnom prihodu ostvarenom na navedenom mjerodavnom tržištu, pa je obzirom na jasnu izraženu razliku, temeljem članka 51. stavak 1. Zakona proglasilo operatore sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova. Smatra, da su odredbe Pravilnika primjenjive na postojeću situaciju na telekomunikacijskom tržištu samo u onim člancima koji nisu u suprotnosti sa Zakonom. Tek s izmjenom Zakona, odnosno njegovim usklađenjem s Regulatornim okvirom iz 2002. godine bit će u mogućnosti na svakom od osamnaest mjerodavnih tržišta provesti ekonomsku analizu odnosno utvrditi operatore sa znatnijom tržišnom snagom i u tom slučaju Agencija bi bila u mogućnosti primijeniti postojeći Pravilnik koji detaljnije uređuje uvjete i načine utvrđivanja mjerodavnih tržišta. I sam zakonodavac je uzeo u obzir neusklađenost Zakona i Pravilnika, odnosno uveo prijelazni režim, kako bi spriječio nastalu situaciju u pravnoj nesigurnosti, a koji će trajati do usvajanja izmjena zakona 2007. godine, čija je funkcija da omogući Agenciji aktivan pristup stjecanju potrebnih kompetencija i iskustava u definiranju i analizi mjerodavnih tržišta, imajući za to vrijeme na raspolaganju posve jasan i jednostavan kriterij utvrđivanja položaja znatnije tržišne snage, koji predstavlja nužan uviđaj utvrđenja regulacije cijena na predmetnom mjerodavnom tržištu. Prije donošenja osporavanog rješenja o utvrđivanju operatora sa znatnijom tržišnom snagom omogućeno je tužiteljima da se izjasne o činjenicama bitnim za donošenje rješenja te im je dana 30. studenog 2006. poslao dopis te ih obavijestio da je po službenoj dužnosti pokrenuo postupak proglašavanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom, pozivajući ih da ispune tražene podatke prema priloženim tablicama. Dok VPnet d.o.o. nije dostavio tražene podatke HT-Hrvatske telekomunikacije su dostavile podatke te je sastavljena analiza koja je dostavljena tužiteljima na očitovanje, te nije točna tvrdnja tužitelja da zainteresiranim stranama u postupku nije omogućeno da se očituje o onim činjenicama i okolnostima koje su bitne pri donošenju odluka. Za tržište međusobnog povezivanja u obzir su uzeti podaci slijedećih tvrtki: HT d.d., Optima telekom d.o.o., Portus d.o.o., T-Mobile d.o.o., VIPnet d.o.o. i Tele2 d.o.o. jer su oni na kraju 2005. godine imale direktno spojene korisnike, što drugim riječima znači da je određeni dio prometa terminirao odnosno završavao u njihovoj mreži. Budući da VIPnet d.o.o. uopće nije dostavio tražene podatke a T-Mobile d.o.o. ih je dostavio djelomično, radi upotpunijeg i kvalitetnog provođenja postupka analize, tuženik je podatke prikupio na druge odgovarajuće načine te je u obzir uzeo podatke iz godišnjeg periodičnog izvještaja za razdoblje od 1. siječnja 2005. do 31. prosinca 2005. godine, koji tuženik prikuplja od operatora redovito, temeljem članka 15. Zakona. Međutim, obzirom da i tim putem nije uspio prikupiti sve potrebne podatke (slučaj VIPnet-a) nepotpune podatke tužitelj je procijenio na način da je uzeo u obzir omjer ukupnih prihoda VIPnet-a i t Mobile-a. Za tržište iznajmljenih telekomunikacijskih vodova, svi operatori i davatelji usluga koji djeluju na navedenom tržištu, dostavili su na zahtjev tuženika od dana 30. studenog 2006. godine podatke o prihodima za 2005. godinu na temelju kojih je napravljena analiza. Za navedeno tržište tuženik nije vršio nikakve procjene. Iz naprijed navedenih razloga predlaže da Upravni sud Republike Hrvatske svojom presudom odbije tužbu kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba T-Mobile Hrvatska d.o.o. Zagreb u odgovoru na tužbu navodi da su navodi tužbe VIPnet d.o.o. točni, osim navoda iz točke IX. tužbenog zahtjeva da bi nedonođenjem rješenja tuženog tijela o postojanju zajedničke znatnije tržne snage HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Iskon Internet d.d. i zainteresirane osobe na tržištu međusobnog povezivanja bila otvorena mogućnost zlouporaba u skladu s propisima o zaštiti tržišnog natjecanja, te Zakona o telekomunikacijama (osobito u pogledu usluga i cijena usluga na navedenom tržištu) iz razloga što je poslovanje HT-a, Iskona i zainteresirane osobe vrlo transparentno i u potpunosti u skladu s propisima kojima se uređuje kako tržišno natjecanje tako i telekomunikacijske usluge, slijedom čega se dodatna regulacija od strane tuženog tijela u ovom smjeru ukazuje kao sasvim suvišna i nepotrebna. Predlaže da Sud odbije prijedlog tužitelja za donošenjem rješenja o postojanju zajedničke znatnije tržišne snage HT-a, Iskona i zainteresirane osobe na tržištu međusobnog povezivanja, te predlaže da u preostalom dijelu sud poništi pobijano rješenje.

Tužba nije osnovana.

Iz spisa predmeta je razvidno da je tuženo tijelo pobijanim rješenjem od 30. ožujka 2007. godine utvrdilo da slijedeći operatori imaju znatniju tržišnu snagu: 1. T-Mobile Hrvatska d.o.o. i VIPnet d.o.o. na mjerodavnom tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području Republike Hrvatske, 2. T-Mobile Hrvatska d.o.o., VIPnet d.o.o. i HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. na mjerodavnom tržištu međusobnog povezivanja na području Republike Hrvatske i 3. HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. na mjerodavnom tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova na području Republike Hrvatske.

Odredbom članka 51. stavak 1. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj: 122/03, 158/03, 60/04 i 70/05) propisano je da se smatra da operator ili davatelj usluga ima znatniju tržišnu snagu na mjerodavnom tržištu ako ima tržišni udjel veći od 25% na tom mjerodavnom tržištu. Prema stavku 4. istog članka Zakona, tržišnim udjelom iz stavka 1. i 3. ovog članka smatra se postotni udjel prihoda operatora ili davatelja usluga na mjerodavnom tržištu u ukupnom prihodu ostvarenom na tom mjerodavnom tržištu, dok je stavkom 7. istog članka propisano da Agencija najmanje jedanput godišnje objavljuje u »Narodnim novinama« i na način utvrđen u članku 14. stavak 4. ovoga Zakona popis mjerodavnih tržišta te operatora i davatelja usluga koji imaju znatniju tržišnu snagu na tim mjerodavnim tržištima.

Pobijanim rješenjem utvrđuju se operatori koji imaju znatnu tržišnu snagu na mjerodavnom tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području Republike Hrvatske, na mjerodavnom tržištu međusobnog povezivanja na području Republike Hrvatske i na mjerodavnom tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova na području Republike Hrvatske.

Prema članku 13. stavak 2. naprijed citiranog Zakona o telekomunikacijama, u svim postupcima pred Agencijom, koji se pokreće u skladu s odredbama ovoga Zakona, osim postupaka javnih natječaja iz članka 24. ovog Zakona, u kojima je Agencija utvrdila natječajnu dokumentaciju. Agencija mora omogućiti svakoj stranci u postupku da se prije donošenja odluke izjasni o činjenicama bitnim za donošenje odluke, te da dostavi svu potrebnu dokumentaciju ili druge dokaze za koje smatra da su od značenja za donošenje odluke.

U smislu naprijed citiranog propisa, tuženik je dana 30. studenog 2006. godine obavijestio tužitelje da je po službenoj dužnosti pokrenuo postupak proglašavanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom, pozivajući ih da ispune tražene podatke prema priloženim tablicama. Iz priložene dokumentacije je razvidno da tužitelj (VIPnet d.o.o) nije dostavio tražene podatke dok je HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. dostavio djelomične podatke. Stoga su korišteni podaci iz godišnjih periodičnih izvještaja za razdoblje od 1. siječnja 2005. do 31. prosinca 2005. godine, s time da je nepotpune podatke tuženik procijenio na način da je uzeo u obzir omjer ukupnih prihoda VIPnet-a i T-Mobile-a.

Za analizu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području Republike Hrvatske uzeti su u obzir podaci slijedećih operatora: T-Mobile Hrvatska d.o.o., VIPnet d.o.o. i Tele2 d.o.o. Naime, odredbom članka 15. stavak 1. Zakona o telekomunikacijama propisano je da u obavljanju poslova iz članka 12. ovoga Zakona, Agencija ovlaštena pisanim putem zahtijevati od pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju telekomunikacijske usluge i djelatnosti: 1. dostavu svih potrebnih podataka i obavijesti, uključujući i financijske podatke i podatke koji su obilježeni kao poslovna tajna ili službena tajna, te dostavu na uvid potrebnih podataka i dokumentacije, 2. neposredan uvid u poslovne prostorije i sredstva za obavljanje telekomunikacijskih usluga i djelatnosti, poslovne knjige, pismohranu, baze podataka i drugu dokumentaciju i 3. obavljanje drugih radnji koje ocijeni potrebnima radi utvrđivanja svih bitnih činjenica u postupku donošenja odluke. Prema stavku 2. istog članka Zakona, zahtjev Agencije iz stavka 1. ovoga članka mora sadržavati pravni temelj, predmet i svrhu zahtjeva, razinu podrobnosti zatraženih podataka te primjeren rok za provedbu zahtjeva, dok je stavkom 3. propisano, da pravne i fizičke osobe, koje obavljaju telekomunikacijske usluge i djelatnosti, obvezni su postupiti po zahtjevu Agencije iz stavka 1. ovog članka.

S obzirom da nisu svi operatori dostavili zatražene podatke, Vijeće Agencije je koristilo dostavljene podatke i predviđanja dinamike kretanja udjela na tržištu, uzimajući u obzir podatke korištene u postupku proglašenja operatora sa znatnijom tržišnom snagom u 2005. godini. Obzirom da su tržišni udjeli u VIPnet-a i T-Mobile-a daleko iznad zakonske presumpcije od 25% (55,63% T-Mobile i 43,72 VIPnet), Vijeće Agencije ili je utvrdilo kao operatore sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području Republike Hrvatske.

Na isti način je utvrđen udio na i tržištu međusobnog povezivanja, te je nakon provedene analize utvrđeno da na mjerodavnom tržištu međusobnog povezivanja imaju znatniju tržišnu snagu T-Mobile d.o.o. (temeljem tržišnog udjela od 39,37%), VIPnet d.o.o. (temeljem tržišnog udjela od 32,58%) i HT d.d. (temeljem tržišnog udjela od 27,71%) na području Republike Hrvatske.

U pogledu tržišta iznajmljenih telekomunikacijskih vodova svi operatori ili davatelji usluga koji djeluju na navedenom tržištu su dostavili tražene podatke tako da nije vršena procjena. Nakon analize navedenog tržišta, temeljene na podacima o ukupnom prihodu od iznajmljenih telekomunikacijskih vodova i ukupnom prihodu od iznajmljenih vodova međusobnog povezivanja od 1. siječnja 2005. do 31. prosinca 2005., koji su na zahtjev Agencije dostavile tvrtke HT d.d., Adriatic kabel d.o.o., Magic Telekom d.o.o., Voljatel d.o.o., HEP d.d. HŽ d.o.o. i OiV d.o.o. Vijeće Agencije je utvrdilo da je HT d.d. na temelju tržišnog udjela od 94,69%, u skladu s člankom 51. stavak 1. Zakona, operator sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova na području Republike Hrvatske.

Ocjenjujući zakonitost pobijanog rješenja, a imajući u vidu naprijed navedeno, ovaj Sud smatra da je tuženo tijelo moglo utvrditi operatore koji imaju znatniju tržišnu snagu na tri mjerodavna tržišta jer je odredbom članka 51. stavak 1. Zakona o telekomunikacijama to omogućeno. Također nije bilo potrebe primjeni Pravilnika o uvjetima i načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama, posebno zbog situacije zakonodavne neusklađenosti Zakona i podzakonskih propisa, tako da je tuženik mogao proglasiti operatore sa znatnijom tržišnom snagom samo na tržištima koje poznaje i Zakon o telekomunikacijama, a to su tržišta koja su navedena u izreci pobijanog rješenja.

Prigovori tužitelja da nisu mogli sudjelovati u postupku nisu osnovani jer je iz spisa predmeta razvidno da im je Agencija slala dopise na koje su oni odgovarali odnosno prigovarali ili su već u tim dopisima iznosili primjedbe i prijedloge na koje je tuženo tijelo odgovaralo dopisima odnosno u pobijanom rješenju. Treba posebno imati u vidu da tužitelj (VIPnet d.o.o.) nije dostavio podatke kako je to propisano naprijed citiranim Zakonom.

U pogledu neprimjenjivanja Pravilnika o uvjetima i načinu utvrđivanja mjerodavnih tržišta u telekomunikacijama, ovaj Sud u cijelosti prihvaća obrazloženje tuženog tijela i smatra da je tuženo tijelo bilo ovlašteno temeljem članka 51. stavak 1. utvrditi operatore sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama na području Republike Hrvatske, mjerodavnom tržištu međusobnog povezivanja na području Republike Hrvatske i na mjerodavnom području iznajmljenih telekomunikacijskih vodova na području Republike Hrvatske.

U pogledu prigovora tuženog tijela da se rješenje temelji na podacima iz 2005. godine napominje se da je tuženo tijelo započelo s postupkom po službenoj dužnosti u 2006. godini kada je bilo opravdano da traži podatke iz 2005. godine. Međutim, kako se postupak odužio (krivnjom i tužitelja) rješenje je donijeto u 2007. godini a s relevantnim podacima iz 2005. godine.

S obzirom na iznijeto ovaj Sud smatra da je u pravilno provedenom postupku činjenično stanje pravilno utvrđeno i na isto pravilno primijenjen materijalni propis, te da nema povrede zakona na štetu tužitelja.

S obzirom na iznijeto trebalo je temeljem članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima tužbe kao neosnovane odbiti.

Sukladno članku 14. stavak 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Broj: Us-5630/2007-6

Zagreb, 12. siječnja 2011.

Predsjednik vijeća
Smiljan Mikuš, v. r.

Presuda, NN 30/2011-674