## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2695/2003 od 2. veljače 2005.

### NN 24/2005 (18.2.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2695/2003 od 2. veljače 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

435

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan
Vuković, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti
zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 2. veljače 2005. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«,
broj 117/03.) u cijelosti.

II. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Petar M. Radelj iz Zagreba podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom Zakona o izmje­nama i dopunama Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 117/03., u daljnjem tekstu: ZID ZPP/03) u
cijelosti.

Predlagatelj
smatra da je ZID ZPP/03 organski zakon, tj. zakon kojim se razrađuju Ustavom
utvrđena ljudska prava i temeljne slobode, za čije donošenje je, prema
odredbama članka 82. Ustava Republike Hrvatske, bila potrebna većina glasova
svih zastupnika u Hrvatskom saboru.

Obrazlažući
svoje stajalište da je osporavani Zakon organski zakon, predlagatelj navodi da
je odredbom članka 1. ZID ZPP/03 propisano »Ovim se zakonom uređuju pravila
postupka na temelju kojih sud raspravlja i odlučuje u sporovima o osnovnim
pravima i obvezama čovjeka i građanina .........« što nedvojbeno, prema shvaćanju
predlagatelja, ukazuje da se radi o organskom zakonu.

Predlagatelj navodi da je na sjednici Hrvatskoga
sabora, na kojoj je usvojen ZID ZPP/03 (14. srpnja 2003. godine), bilo nazočno
77 zastupnika, od kojih je 74 zastupnika glasovalo »za« donošenje ZID ZPP/03,
dok su 3 zastupnika bila »suzdržana«. Budući da je Hrvatski sabor u tom sazivu
imao 151 zastupnika, za donošenje tog Zakona, prema mišljenju predlagatelja,
trebalo je glasovati 76 zastupnika.

Slijedom iznijetog, predlagatelj smatra da postupak
donoše­nja ZID ZPP/03 nije proveden u skladu s odredbom članka 82. stavka 2.
Ustava. Stoga predlaže da Sud pokrene postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom
tog Zakona i ukine ga u cijelosti.

*Prijedlog nije osnovan.*

2. ZID ZPP/03 je Hrvatski sabor donio na sjednici održanoj
14. srpnja 2003. godine, objavljen je u »Narodnim novinama«, broj 117 od 22.
srpnja 2003. godine, a stupio je na snagu 1. prosinca 2003. godine.

3. Iz fonograma navedene sjednice Hrvatskoga sabora
proizlazi da je pri glasovanju kod donošenja ZID ZPP/03 u sabornici bilo nazočno
sedamdeset i sedam (77) zastupnika. Također je razvidno da je za njegovo donošenje
glasovalo sedamdeset i četiri (74) zastupnika te da su tri (3) zastupnika bilo
suzdržana.

Ustavni sud je, nadalje, utvrdio da je Hrvatski sabor
u sazivu 2000. godine imao 151 zastupnika te je za donošenje zakona, za koje se
traži većina glasova svih zastupnika, bilo potrebno sedamdeset i šest (76)
glasova zastupnika.

4. Za razmatranje pravne naravi Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 88/01., 112/99 i 117/03.) kao
cjeline i ocjenu njegove formalne (ne)ustavnosti mjerodavna je odredba članka
82. stavka 2. Ustava koja propisuje:

»Zakone (organski zakoni) kojima se razrađuju Ustavom
utvrđena ljudska prava i temeljne slobode, izborni sustav, ustrojstvo,
djelokrug i način rada državnih tijela te ustrojstvo i djelokrug lokalne i
područne (regionalne) samouprave Hrvatski sabor donosi većinom glasova svih
zastupnika.«

5. Ocjenjujući osnovanost prijedloga za ocjenu
suglasnosti s Ustavom ZID ZPP/03 s aspekta njegove formalne ustavnosti, Ustavni
sud je pošao od stajališta izraženog u odluci broj: U-I-2566/2003,
U-I-2892/2003 od 27. studenoga 2003. godine, objav­ljenoj u »Narodnim
novinama«, broj 190/2003.

Ustavni sud je u toj odluci
utvrdio mjerila za ocjenu koji se zakon, čijim se odredbama razrađuju Ustavom
utvrđena ljudska prava i temeljne slobode, ima smatrati organskim zakonom u
smislu prvog dijela rečenice članka 82. stavka 2. Ustava:

Glava III. Ustava pod nazivom
»Zaštita ljudskih prava i temeljnih sloboda« podijeljena je na sljedeće
odjeljke:

1. Zajedničke odredbe (članci
14. do 20.),

2. Osobne i političke slobode
i prava (članci 21. do 47.), te

3. Gospodarska, socijalna i
kulturna prava (članci 48. do 69.).

Polazeći od sadržaja svih odredaba koje se nalaze u
Glavi III. Ustava, razvidno je da u zakonodavnoj praksi gotovo i nema zakona
koji u određenom broju svojih odredaba barem dijelom ne razrađuje neko od
ljudskih prava ili temeljnih sloboda. Sukladno tome, svaki ili gotovo svaki
zakon izglasan u Hrvatskome saboru mogao bi se svrstati među organske zakone.

Takva široka ustavna
interpretacija, međutim, u cijelosti bi izbrisala razliku između »običnog«
(ordinarnog) zakona i organskog zakona, što očito nije bio cilj ustavotvorca
kad je oblikovao normativni sadržaj prvog dijela rečenice članka 82. stavka 2.
Ustava.

Zbog toga, u odgovoru na
pitanje koji se od zakona – čijim se odredbama u većoj ili manjoj mjeri razrađuju
pojedina Ustavom utvrđena ljudska prava i temeljne slobode – ima smatrati
organskim zakonom, treba se ograničiti na područje slobode, jednakosti i poštivanja
prava čovjeka, kao temeljnih ustavnih vrednota propisanih u članku 3. Ustava. Njihov
je sadržaj – za razliku od gospodarskih, socijalnih i kulturnih prava – određen
samim Ustavom i individualiziran zajamčenom pravnom zaštitom na nacionalnoj i
međunarodnoj razini.

Polazeći od izloženog, organskim zakonom kojim se
razra­đuju Ustavom utvrđena ljudska prava i temeljne slobode u smislu prvog
dijela rečenice članka 82. stavka 2. Ustava ima se smatrati samo onaj zakon
kojemu su temeljni predmet uređenja pojedino ili pojedina Ustavom utvrđena
osobna i politička prava i slobode čovjeka. Jesu li ispunjene pretpostavke za
utvrđenje određenog zakona organskim u smislu prvog dijela rečenice članka 82.
stavka 1. Ustava ispituje se – u slučaju sumnje – zasebno u svakom konkretnom
slučaju.

6.
Odredbom članka 1. ZID ZPP/03 propisano je: »Ovim se Zakonom uređuju pravila
postupka na temelju kojih sud rasprav­lja i odlučuje u sporovima o osnovnim
pravima i obvezama čovjeka i građanina, o osobnim i obiteljskim odnosima građana
te u radnim sporovima, trgovačkim, imovinskim i drugim građan­skopravnim
sporovima, ako zakonom nije za neke od tih sporova određeno da u njima sud rješava
po pravilima kojega drugog postupka.«

Razvidno
je, dakle, da Zakon o parničnom postupku uređuje pravila postupka na temelju
kojih sud raspravlja i odlučuje u građanskim sporovima, te da se procesnim građanskim
zakono­dav­stvom ne razrađuju Ustavom utvrđena temeljna ljudska (osobna i
politička) prava i slobode čovjeka. Stoga, polazeći od stajališta ovog Suda
glede pitanja koji se zakon, čijim se odredbama razrađuju pojedina Ustavom utvrđena
ljudska prava i temeljne slobode, ima smatrati organskim zakonom, u smislu
prvog dijela rečenice članka 82. stavka 2. Ustava, Ustavni sud ocjenjuje da
Zakon o parničnom postupku, niti zakoni o njegovim izmjenama i dopunama nisu
organski zakon za čije je donošenje, sukladno članku 82. stavku 2. Ustava,
potrebna većina glasova svih zastupnika Hrvatskoga sabora.

7.
Odredba članka 81. stavka 1. Ustava glasi:

»Ako
Ustavom nije drugačije određeno, Hrvatski sabor donosi odluke većinom glasova
ukoliko je na sjednici nazočna većina zastupnika.«

Na
temelju činjenica utvrđenih uvidom u fonogram sjednice Hrvatskoga sabora, održane
14. srpnja 2003. godine, na kojoj je donesen ZID ZPP/03, Ustavni sud utvrđuje
da je ZID ZPP/03 donesen prema postupku koji je sukladan odredbama Ustava.

8.
Slijedom navedenog, temeljem odredbe članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i
49/02. – pročišćeni tekst), riješeno je kao u izreci. Točka II. izreke temelji
se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-I-2695/2003
Zagreb, 2. veljače 2005.

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 24/2005-435