## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1807/2009, U-III-1872/2009 od 23. prosinca 2010.

### NN 11/2011 (26.1.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1807/2009, U-III-1872/2009 od 23. prosinca 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

237

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli M. B. iz Z., kojeg zastupa punomoćnik M. B., odvjetnik u Z. i J. J. iz Z., kojeg zastupa punomoćnik D. R., odvjetnik u S., na sjednici održanoj 23. prosinca 2010. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavne tužbe se usvajaju.

II. Ukida se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10083/2008-6 od 11. veljače 2009.,

– rješenje Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske, Uprave pravnih i kadrovskih poslova, Odjela disciplinskog sudovanja, Odsjeka drugostupanjskog disciplinskog sudovanja broj: 511-01-158-UP/II-1061/1-08 od 27. kolovoza 2008. i

– rješenje Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske, Uprave pravnih i kadrovskih poslova, Odjela disciplinskog sudovanja, Odsjeka prvostupanjskog disciplinskog suda Zagreb broj: 511-01-54-ZG-UP/I-2843/8-08 od 5. lipnja 2008.

III. Predmet se vraća Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Hrvatske, Upravi pravnih i kadrovskih poslova, Odjelu disciplinskog sudovanja, Odsjeku prvostupanjskog disciplinskog suda Zagreb na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavne tužbe podnesene su protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-10083/2008-6 od 11. veljače 2009., kojom su odbijene tužbe podnositelja podnesene protiv rješenja Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: MUP), Uprave pravnih i kadrovskih poslova, Odjela disciplinskog sudovanja, Odsjeka drugostupanjskog disciplinskog sudovanja (u daljnjem tekstu: drugostupanjski disciplinski sud) broj: 511-01-158-UP/II-1061/1-08 od 27. kolovoza 2008.

Navedenim rješenjem od 27. kolovoza 2008. odbijene su žalbe podnositelja podnesene protiv rješenja MUP-a, Uprave pravnih i kadrovskih poslova, Odjela disciplinskog sudovanja, Odsjeka prvostupanjskog disciplinskog suda Zagreb (u daljnjem tekstu: prvostupanjski disciplinski sud) broj: 511-01-54-ZG-UP/I-2843/8-08 od 5. lipnja 2008.

Rješenjem prvostupanjskog disciplinskog suda od 5. lipnja 2008. utvrđeni su podnositelji (prvoprijavljeni M. B. i drugoprijavljeni J. J., policijski službenici, u disciplinskom postupku) odgovornim za počinjenje teške povrede službene dužnosti iz članka 99. stavka 1. točke g) Zakona o državnim službenicima (»Narodne novine« broj 92/05., 77/07., 107/07. i 27/08.), »zlouporaba položaja i prekoračenje ovlasti u službi« zbog čega im je na temelju članka 110. stavka 2. točke f) istog Zakona izrečena kazna prestanka državne službe u Ministarstvu unutarnjih poslova.

2. Podnositelji smatraju da su im osporenom presudom povrijeđena prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 2., 29. stavkom 1. i 54. stavkom 1. (u pročišćenom tekstu Ustava, »Narodne novine« broj 85/10., označen kao članak 55. stavak 1.) Ustava Republike Hrvatske. Iz razloga i navoda ustavne tužbe razvidno je kako podnositelji smatraju povrijeđenim i pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 2. Ustava.

Navodi podnositelja u ustavnim tužbama svode se na povredu ustavnih prava podnositelja koje obrazlažu tvrdnjama o povredi ravnopravnosti stranaka u postupku i povredi prava na pravično suđenje.

U konkretnom slučaju podnositelji smatraju da su im osporenim odlukama povrijeđena istaknuta ustavna prava, jer u provedenom postupku disciplinski sud, sukladno navodima ustavne tužbe M. B. »nije uvažio niti jedan dokazni prijedlog podnositelja ustavne tužbe, osobito prijedlog da se u svojstvu svjedoka sasluša G. D. (...)«.

Nadalje, podnositelj J. J. navodi da je u predmetnom postupku odbijanjem svih dokaznih prijedloga obrane povrijeđeno njegovo pravo na utvrđivanje materijalne istine a u svezi s pravom na pravično suđenje. U ustavnom tužbi ističe: »Sve ove prijedloge koje je podnositelj tužbe predložio provesti I. stupanjskom sudu, isti je odbio iz razloga odugovlačenja, te podnositelja tužbe Rješenjem od dana 5. lipnja 2008. godine proglasio krivim (...)«.

Sve ove navode podnositelji su isticali tijekom žalbenog postupka odnosno u tužbi Upravnom sudu.

3. Kako su obje ustavne tužbe podnesene protiv iste odluke Upravnog suda, te da je u njima riječ o istom ustavnosudskom pitanju (povredi ustavnog prava na ravnopravnost stranaka i prava na pravično suđenje), Ustavni sud odlučio je u povodu obje ustavne tužbe (ustavna tužba pod brojem U-III-1807/2009 podnositelja M. B. i ustavna tužba pod brojem U-III-1872/2009 podnositelja J. J.) provesti jedinstveni postupak i donijeti jednu odluku.

4. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljena je preslika spisa MUP-a, Prvostupanjskog disciplinskog suda Zagreb broj: 511-01-54-ZG-UP/I-2843/8-08.

Ustavna tužba je osnovana.

5. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

6. Prema utvrđenju prvostupanjskog disciplinskog suda podnositelji su 10. travnja 2008. oko 4,00 sata tijekom obavljanja redovne službe, na koju su raspoređeni sa službenim vozilom marke »Škoda Octavia« u Zagrebu na raskrižju kolnika Savske ceste sa Odranskom ulicom, podnositelj M. B. zaustavio je osobni automobil, kojim je Savskom cestom upravljao G. D., koji je radi neprocesuiranja prekršaja vožnje pod utjecajem alkohola, koji mu je alkotestiranjem utvrdio podnositelj M. B. u koncentraciji većoj od 2,00 g/kg, ponudio iznos od 200 kuna, te kada je podnositelj M. B. to odbio kao premali iznos, G. D. mu je predložio da će s bankomata u neposrednoj blizini podići još novaca, što mu je podnositelj M. B. dozvolio, pa je G. D. podigao na bankomatu 400,00 kuna, nakon čega je podnositelj M. B. njegove dokumente dao drugom policijskom službeniku, podnositelju J. J. koji je sjedio za upravljačem službenog vozila, te G. D. uputio u službeno vozilo da se dogovori sa podnositeljem J. J. na što je G. D. sjeo na mjesto suvozača, te je u vozilu policijskim službenicima-podnositeljima ostavio novčani iznos od 600,00 kuna u apoenima od 3 × 200,00 kuna za što nije dobio nikakvu potvrdu niti su svoje postupanje prema predmetnom policijski službenici-podnositelji evidentirali u izvješću o dnevnim aktivnostima, te su G. D., koji je bio pod navedenom koncentracijom alkohola, pustili da nastavi dalje upravljati osobnim automobilom, čime su ugrozili sigurnost drugih sudionika u prometu.

Prvostupanjski disciplinski sud je na okolnost počinjenja teških povreda službene dužnosti koje se podnositeljima stavljaju na teret, između ostalih izveo dokaze čitanjem izvješća sastavljenog dana 10. travnja 2008. po operateru operativno-komunikacijskog centra policije (u daljnjem tekstu: OKCP) PU zagrebačke D. S., službenu zabilješku o obavljenom obavijesnom razgovoru sa G. D. sastavljenu dana 10. travnja 2008. po policijskom službeniku V. C., zapisnik o ispitivanju prisutnosti alkohola, opojnih droga ili lijekova u organizmu serijskog broja 0019173 na ime G. D., zapisnik o uzimanju izjave od G. D. od dana 11. travnja 2008., transkript razgovora vođenog dana 10. travnja 2008. u 4,12 sati između prijavitelja G. D. i operatera OKCP-a D. S., izlist sa bankomata broja A1201022 dana 10. travnja 2008.

Prijedlog podnositelja da se na raspravu pozove i neposredno sasluša svjedok G. D. prvostupanjski disciplinski sud je odbio. U obrazloženju osporenog prvostupanjskog rješenja navedeni sud je istaknuo:

»Odbijen je prijedlog da se u svojstvu svjedoka pozove i sasluša G. D. na sve okolnosti, iz razloga što vijeće drži isto u suprotnosti s načelom ekonomičnosti i efikasnosti disciplinskog postupka, a prvenstveno s obzirom na činjenicu da je predloženi svjedok svoja saznanja o ovom predmetu iznio u pet pismena koja prileže ovom spisu predmeta (snimka i transkript dojave u OKC PUZ-a, obavijesni razgovor u VIII. PP Zagreb, zapisnik o uzimanju izjave dana 11.04.2008. godine, dva zapisnika o prepoznavanju gdje je iskazao na koje okolnosti vrši prepoznavanje i sl. zabilješka o prepoznavanju mjesta događaja). (...)«

Drugostupanjski disciplinski sud je, odlučujući o žalbi podnositelja, u cijelosti prihvatio činjenična utvrđenja i pravno stajalište prvostupanjskog disciplinskog suda, te je odbio žalbu. Prema ocjeni navedenog suda nisu osnovani podnositeljevi žalbeni navodi glede izvođenja dokaza predloženih od obrane. Taj sud smatra da je prvostupanjski sud pravilno odbio prijedloge obrane te pri tom navodi:

»Pritom izvođenje dokaza predloženih od strane obrane, kao što su saslušanje G. D. na glavnoj raspravi, saslušanje policijskih službenika G. J., K. S., M. B. i D. G. na okolnosti načina vršenja prepoznavanja prijavljenih policijskih službenika te saslušanje policijskog službenika V. C. na okolnost u kakvom stanju je bio G. D. prilikom obavijesnog razgovora, prvostupanjski sud odbio je ispravno smatrajući da se izvođenjem tih dokaza ne bi pridonijelo upotpunjenju činjeničnog stanja, slijedom čega bi izvođenje tih dokaza dovelo do nepotrebnog odugovlačenja postupka.

(...)

Slijedom rečenog, neutemeljen je zaključak podnositelja žalbe da tijelo koje je vodilo postupak nije poštivalo načelo traženja materijalne istine, dajući pred njim prednost načelu ekonomičnosti, a na koje načelo se pozivalo prilikom odbijanja dokaznih prijedloga obrane.«

Provodeći kontrolu zakonitosti osporenih odluka navedenih disciplinskih sudova Upravni sud ocijenio je da istima nije povrijeđen zakon na štetu podnositelja.

Pri tome je taj sud istaknuo kako prema njegovoj ocjeni u disciplinskom postupku nije bilo potrebe saslušavati svjedoka G. D.. Pri tom taj sud ističe:

»(...) da je građanin G. D. iako pod utjecajem alkohola i to visokog stupnja, prema navedenim izjavama istinito opisao navedeni događaj, a koju kronologiju zbivanja baš i potvrđuju naprijed navedeni dokazi.

(...)

Sud smatra da je odluka prvostupanjskog tijela donijeta na temelju dovoljno utvrđenih činjenica na temelju priloženih dokaza u spisu, dok tužitelji nisu prijavili G. D. za lažno prijavljivanje, te dobili od njega izjavu da je sve navedeno učinio na nečiji nagovor, pod silom, prijetnjom ili iznudom, kako to tužitelji smatraju.«

7. Člankom 79. Zakona o policiji (»Narodne novine« broj 129/00. i 41/08.), propisano je:

»Članak 79.

Na položaj, prava, obveze i odgovornosti policijskih službenika Ministarstva primjenjuju se propisi o državnim službenicima, ako ovim Zakonom i propisima donesenim na temelju njega nije drukčije određeno.«

Člankom 102. stavkom 1. Zakona o državnim službenicima, propisano je:

»Članak 102.

(1) Na postupak zbog povrede službene dužnosti primjenjuju se odredbe zakona kojim se uređuje opći upravni postupak, ako ovim ili posebnim zakonom nije drukčije određeno.

(...)«

Člankom 143. stavkom 3. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96.) propisano je:

»Članak 143.

(...)

(3) Službena osoba koja vodi postupak dužna je pružiti mogućnost stranci: (...) i da postavlja pitanja drugim strankama, svjedocima i vještacima preko službene osobe koja vodi postupak, a s njezinom dozvolom i neposredno (...)«

8. Članak 14. stavak 2. Ustava glasi:

»Članak 14.

(...)

Svi su pred zakonom jednaki.«

Članak 29. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

U slučaju sumnje ili optužbe zbog kažnjivog djela osumnjičenik, okrivljenik ili optuženik ima pravo:

(...)

– da ispituje ili dade ispitati svjedoke optužbe i da zahtjeva da se osigura nazočnost i ispitivanje svjedoka obrane pod istim uvjetima kao i svjedoka optužbe,

(...)«

8.1. Ustavni sud ističe da izvođenje dokaza u disciplinskom postupku čitanjem pisanog iskaza svjedoka danog pred nekim drugim nadležnim tijelom na zakonom propisani način ne uzrokuje samo po sebi povredu prava na pravično suđenje, pod uvjetom da je, u konkretnom slučaju, policijskim službenicima protiv kojih se postupak vodio bilo omogućeno pred tim drugim tijelom suočiti se sa svjedokom i postavljati mu pitanja.

Ustavni sud napominje kako je Europski sud za ljudska prava u predmetu Vanjak protiv Hrvatske (presuda, 14. siječnja 2010., zahtjev br. 29889/04, stranica 7., § 49.), zauzeo stajalište prema kojemu: »Upotreba iskaza dobivenih tijekom policijskih izvida i sudske istrage u svrhu dokazivanja sama po sebi nije protivna stavcima 1. i 3. (d) članka 6., uz uvjet da je poštivano pravo na obranu. To pravo, u pravilu, zahtijeva da se optuženiku na primjeren i pravilan način pruži mogućnost da se sučeli sa svjedokom i ispituje svjedoka koji svjedoči protiv njega, bilo dok ovaj daje svoj iskaz ili u kasnijoj fazi postupka (vidi, između drugih izvora prava, Isgro v. Italy, presuda od 19. veljače 1991., Serija A br. 194-A, str. 12, § 34; i Luca v. Italy, br. 33354/96, §§ 40-43, ECHR 2001-II)".

8.2. Polazeći od utvrđenja navedenog u točki 5. ove odluke Ustavni sud smatra kako je u konkretnom slučaju odbijanjem prvostupanjskog disciplinskog suda podnositeljevih prijedloga radi neposrednog saslušanja svjedoka G. D., podnositeljima uzrokovana povreda prava na pravično suđenje.

Ustavni sud napominje, da je svoje stajalište o povredi prava na pravično suđenje u odnosu na nemogućnost neposrednog saslušanja svjedoka, detaljno razradio u ranijoj odluci broj: U-III-2805/2008 od 26. studenog 2010.

Naime, u konkretnom slučaju, a iz dokaza izvedenih u postupku (snimka i transkript dojave u OKC PUZ-a, obavijesni razgovor u VIII. PP Zagreb, zapisnik o uzimanju izjave dana 11. travnja 2008., dva zapisnika o prepoznavanju gdje je svjedok iskazao na koje okolnosti vrši prepoznavanje i službena zabilješka o prepoznavanju mjesta događaja) nije razvidno je li podnositeljima bila dana mogućnost da prisustvuju davanju iskaza svjedoka i postavljaju mu pitanja, niti je iz spisa predmeta razvidno je li osobno sastavljena pisana izjava navedenog svjedoka dana u postupku pred nadležnim tijelom, u kojem je podnositeljima pružena mogućnost sučeljavanja i ispitivanja tog svjedoka.

Za istaknuti je da je kazneni postupak koji se protiv podnositelja vodio pred Županijskim sudom u Zagrebu pod brojem: XII Kio-Us-23/09 obustavljen rješenjem od 25. rujna 2008., a na prijedlog državnog odvjetnika.

8.3. Nepridržavanje utvrđenih procesnih pravila tijekom (sudskog) postupka (zajamčenih kroz načelo zakonitosti) dovodi u pitanje poštivanje drugih načela kao što su jednakost stranaka pred sudom i zakonom te pravna sigurnost, čime se također ugrožava i vladavina prava kao jedno od osnovnih vrednota pravnog poretka zajamčenog Ustavom Republike Hrvatske.

8.4. Prema praksi Europskog suda za ljudska prava jedan od aspekata prava na pošteno (pravično) suđenje je i pravo na procesnu ravnopravnost (equality of arms – »jednakost oružja«) koje je sadržajno blisko načelu saslušanja stranaka u domaćem pravu. Prema tom načelu, svaka od stranaka treba imati »razumnu mogućnost da u postupku brani svoja prava pod uvjetima koji ga ne stavljaju u bitno nepovoljniji položaj u odnosu na njenog protivnika« (Kaufman protiv Belgije, zahtjev broj 10938/84). Iz prava na jednakost izvode se i pojedina prava u odnosu na izbor i izvođenje dokaza.

U odnosu na istaknuti prigovor podnositelja glede ravnopravnosti stranaka, Ustavni sud podsjeća da zahtjevi načela pravičnog postupka uključuju način na koji se dokazi predlažu i izvode na glavnoj raspravi pred sudom, te je li postupak u svojoj cijelosti, uključujući način na koji su dokazi bili predloženi i izvedeni »pravičan«, u smislu članka 29. stavka 1. Ustava. Odbijanje svih dokaznih prijedloga obrane u tom smislu može povrijediti načelo »jednakosti oružja, kao jedan od zahtjeva načela pravičnog postupka« (Europski sud za ljudska prava u predmetu Perić protiv Hrvatske, presuda od 27. ožujka 2008. godine, § 24 i 25 u odnosu na povredu članka 6. stavka 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljenih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak); Albert i Le Compte protiv Belgije, presuda od 10. veljače 1983., serija A, br. 58, str. 20, par. 39.).

8.5. Prvostupanjski disciplinski sud, na glavnoj raspravi, tijekom koje je obrana podnositelja poricala počinjenje dijela koje im je stavljeno na teret, odbivši sve dokazne prijedloge obrane u smislu saslušanja svjedoka, provođenja vještačenja odnosno saslušanja vještaka – s obrazloženjem da su ti dokazi, s obzirom na utvrđeno činjenično stanje, suvišni – potpuno isključio mogućnost utvrđenja materijalne istine (vidjeti točku 6., citat u trećem odlomku).

Upravni sud Republike Hrvatske u odluci u konkretnom slučaju, između ostalog je naveo:

»Sud smatra da je odluka prvostupanjskog tijela donijeta na temelju dovoljno utvrđenih činjenica na temelju priloženih dokaza u spisu, dok tužitelji nisu prijavili G. D. za lažno prijavljivanje, te dobili od njega izjavu da je sve navedeno učinio na nečiji nagovor, pod silom, prijetnjom ili iznudom, kako to tužitelji smatraju.«

Prema ocjeni Ustavnog suda, ovako zaključivanje Upravnog suda o krivnji podnositelja trpi isti logički prigovor kao i zaključivanje prvostupanjskog suda. Opravdavajući propust prvostupanjskog suda Upravni sud je odlučne činjenice počinjenja opisanog djela ostavio nepotpuno utvrđene.

Upravni sud Republike Hrvatske je zapravo samo preuzeo tvrdnju prvostupanjskog suda o dostatnosti izvedenih dokaza, zanemarivši da tako potvrđuje činjenicu »nejednakosti oružja« obrane podnositelja s »oružjem« optužbe na glavnoj raspravi pred prvostupanjskim sudom.

8.6. Nije na Ustavnom sudu da ocjenjuje koje odlučne činjenice disciplinski sudovi trebaju utvrđivati niti koje dokazne prijedloge stranaka moraju prihvaćati ili odbijati. Međutim, kada je obrana podnositelja u konkretnom slučaju u cijelosti osporavala osnovanost optužbe (prijedloga za pokretanje disciplinskog postupka) utemeljene na tvrdnjama o počinjenju dijela od strane podnositelja koje im je stavljeno na teret, a prvostupanjski sud odbio gotovo sve dokazne prijedloge obrane (što je u cijelosti potvrdio drugostupanjski disciplinski sud u žalbenom postupku odnosno Upravni sud u pokrenutom upravnom sporu) u svrhu ekonomičnosti i efikasnosti postupka onda je time prvostupanjski disciplinski sud – prema ocjeni Ustavnog suda – na nedopušteni način izrazio svoju naklonost tvrdnjama optužbe, koje je u konačnici i prihvatio u osuđujućoj odluci. Na taj način disciplinski sudovi su u stvarnosti znatno olakšali teret optužbe da dokaže krivnju podnositelja, odnosno zbog zanemarivanja načela »jednakosti oružja« podnositelje stavili u nepovoljniju postupovnu poziciju od zastupnika optužbe (zastupnik PU zagrebačke).

Prema ocjeni Ustavnog suda postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku nije bio u okviru standarda prava na pravično suđenje.

8.7. Stoga, imajući u vidu sve navedene okolnosti, Ustavni sud utvrđuje da su podnositeljima osporenim odlukama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 29. stavcima 1. i 2. alinejom 6. Ustava.

9. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke.

10. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1807/2009

U-III-1872/2009

Zagreb, 23. prosinca 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 11/2011-237