## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1583/2000, U-I-559/2001 od 24. ožujka 2010 .

### NN 46/2010 (16.4.2010.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1583/2000, U-I-559/2001 od 24. ožujka 2010 .

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1174

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 24. ožujka 2010. godine, donio je

RJEŠENJE

I. Odbacuju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom Zakona o potvrđivanju Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 2/97.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. I. V. L. iz S. i R. H. iz Z. podnijeli su prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom Zakona o potvrđivanju Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 2/97., u daljnjem tekstu: ZoP Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture).

ZoP Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture donio je Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske na sjednici 24. siječnja 1997., a objavljen je u »Narodnim novinama – Međunarodni ugovori« broj 2 od 11. veljače 1997. godine. Prema članku 3. stupio je na snagu danom objave u »Narodnim novinama«.

2. Predlagatelj I. V. L. smatra da su osporenim ZoP-om Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture, Ugovorom između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture (u daljnjem tekstu: Ugovor) i »nizom akata Ministarstva prosvjete i športa, višestruko (su) povrijeđene ustavne odredbe o ravnopravnosti, slobodama i pravima građana s obzirom na vjeru i druga politička uvjerenja, o slobodi vjeroispovijedi i odvojenosti vjerskih zajednica od države«. Smatra da su uvođenjem katoličkog vjeronauka u javne osnovne i srednje škole pod istim uvjetima pod kojima se izvodi nastava iz ostalih obvezatnih predmeta, djeca koja nisu izabrala katolički vjeronauk kao obvezatni nastavni predmet, »prepuštena sama sebi«, te su time dovedena u neravnopravan položaj jer im za vrijeme izvođenja katoličkog vjeronauka nije omogućen vjerski odgoj drugih vjeroispovijesti, kojima eventualno pripadaju, ili uopće etički odgoj.

Nadalje smatra da se nastavni planovi i programi katoličkog vjeronauka utvrđuju suprotno svim pozitivnim propisima Republike Hrvatske, da su uvjeti za izvođenje nastave iz predmeta katolički vjeronauk suprotni uvjetima propisanim za izvođenje ostalih nastavnih predmeta te da ocjena iz tog nastavnog predmeta bitno utječe na konačni prosjek ocjena, »što za posljedicu ima neravnopravnost učenika kod natjecanja za upis u viši stupanj obrazovanja«.

Prema predlagatelju »najgore su od svega posljedice« što se kod nastavnika i učenika stvara »atmosfera šikaniranja i netrpeljivosti« prema djeci koja se nisu uključila u katolički vjeronauk.

Predlaže da Ustavni sud pokrene postupak za ocjenu suglasnosti osporenog ZoP-a Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture s Ustavom.

3. Predlagatelj R. H. također osporava ustavnost ZoP-a Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture, smatrajući da su temeljne postavke Ugovora, određene odredbe Ugovora i njegova primjena u suprotnosti s člancima 14., 39., 40. i 41. Ustava. U bitnome smatra da se uvođenjem u državni školski program isključivo jednog »naučavanja o vjeri« protežira i zastupa jednu vjersku zajednicu, čime se isključuju sve druge. No, smatra da »nije rješenje eventualno sklapanje sličnih ugovora sa nekim drugim vjerskim zajednicama« jer je država dužna omogućiti moralni odgoj »na temelju znanosti, a ne vjerskih nazora«.

Predlaže da Ustavni sud ZoP Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture »stavi izvan snage«.

Ustavni sud nije nadležan za odlučivanje.

4. U konkretnom slučaju predlagatelji osporavaju materijalnopravni sadržaj odredbi međunarodnog ugovora, koji je sastavni dio članka 2. ZoP-a Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture.

5. Nadležnost Ustavnog suda Republike Hrvatske utvrđena je člankom 128. Ustava Republike Hrvatske koji glasi:

Ustavni sud Republike Hrvatske:

– odlučuje o suglasnosti zakona s Ustavom,

– odlučuje o suglasnosti drugih propisa s Ustavom i zakonom,

– može ocjenjivati ustavnost zakona te ustavnost i zakonitost drugih propisa koji su prestali važiti ako od tog prestanka do podnošenja zahtjeva ili prijedloga za pokretanje postupka nije prošlo više od godine dana (...).

Članak 140. Ustava glasi:

Međunarodni ugovori koji su sklopljeni i potvrđeni u skladu s Ustavom i objavljeni, a koji su na snazi, čine dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske, a po pravnoj su snazi iznad zakona. Njihove se odredbe mogu mijenjati ili ukidati samo uz uvjete i na način koji su u njima utvrđeni ili suglasno općim pravilima međunarodnog prava.

6. Iz nadležnosti Ustavnog suda utvrđene u članku 128. Ustava i uvjeta pod kojima se međunarodni ugovori mogu mijenjati ili ukidati, sadržanim u članku 140. Ustava, proizlazi da je Ustavni sud, u postupku ocjene suglasnosti zakona s Ustavom, nadležan ocjenjivati ustavnost zakona o potvrđivanju međunarodnog ugovora, ali ne i samih ugovora. Drugim riječima, u odnosu na zakone o potvrđivanju međunarodnih ugovora njegova je nadležnost ograničena, jer ne obuhvaća ocjenu suglasnosti s Ustavom materijalnog sadržaja samog međunarodnog ugovora koji je sastavni dio zakona.

To stoga što se, prema članku 140. Ustava, odredbe ratificiranih i objavljenih međunarodnih ugovora mogu mijenjati ili ukidati samo uz uvjete i na način koji su u njima utvrđeni ili suglasno općim pravilima međunarodnog prava.

Sažeto, Ustavni sud Republike Hrvatske nije nadležan ocjenjivati suglasnost odredaba međunarodnih ugovora s Ustavom, a koje su sukladno članku 140. Ustava postale sastavni dio pravnog poretka Republike Hrvatske. Ovo stajalište Ustavni sud je izrazio u rješenju broj: U-I-825/2001 od 14. siječnja 2004. (»Narodne novine« broj 16/04.) kojim je odbacio prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o pravnim pitanjima od 19. prosinca 1996. godine, Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture od 19. prosinca 1996. godine, Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o dušebrižništvu katoličkih vjernika, pripadnika oružanih snaga i redarstvenih službi Republike Hrvatske od 19. prosinca 1996. godine te Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o gospodarskim pitanjima od 9. listopada 1998. godine.

Navedeno stajalište Ustavni sud potvrdio je u rješenjima broj: U-I-350/2004 od 17. lipnja 2009., U-I-4043/2003 od 7. srpnja 2009. i U-I-3246/2004 od 22. prosinca 2009. godine (www.usud.hr).

7. Člankom 32. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst) propisano je:

Ustavni sud će rješenjem odbaciti zahtjev, prijedlog i ustavnu tužbu ako nije nadležan za odlučivanje (...).

S obzirom na činjenicu da su predlagatelji u konkretnom slučaju predlagali pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom materijalnopravnog sadržaja odredaba međunarodnog ugovora s Ustavom (iako su formalno osporavali ustavnost ZoP-a Ugovora između Svete Stolice i Republike Hrvatske o suradnji na području odgoja i kulture), što nije u nadležnosti Ustavnog suda propisanoj člankom 128. Ustava, na temelju članka 32. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske prijedlog je odbačen zbog nenadležnosti Ustavnog suda za odlučivanje o biti stvari.

8. Objava rješenja (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-1583/2000

U-I-559/2001

Zagreb, 24. ožujka 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 46/2010-1174