## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-976/2003 od 20. studenoga 2003.

### NN 193/2003 (9.12.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-976/2003 od 20. studenoga 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3045

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi M. D. iz G. D., I., koju zastupa puno­moćnica M. B.-B.,
odvjetnica u S., na sjednici Vijeća održanoj dana 20. studenoga 2003. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Imotskom dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim
sudom, pod brojem: P-438/00, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositeljici
ustavne tužbe, M. D. pok. M. iz G. D., I., određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.000,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustav­ni zakon), podnijela je dana 17. ožujka 2003.
godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Imotskom, pod poslovnim
brojem: P-438/00, te da odredi primjerenu naknadu podnositeljici zbog povrede
ustavnih prava iz članaka 26. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, koju
je počinio Općinski sud u Imotskom ne odlučivši o pravima i obvezama
podnositeljice u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Imotskom,
broj: P-438/00, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava:

– dana 21. kolovoza 1986. godine, podnositeljica je
podnijela tužbu Općinskom sudu u Imotskom protiv tuženika J. D., radi isplate
60.000,00 DEM koje je, prema navodima tužbe, podnositeljica pozajmila tuženiku,

– dana 7. studenoga 1986. godine, Općinski sud u
Imotskom donio je prvostupanjsku presudu (broj: P-870/86),

– presudom Okružnog suda u Splitu, broj: Gž-3319/86
od 16. siječnja 1987. godine, preinačena je prvostupanjska presuda,

– rješenjem Vrhovnog suda Hrvatske, broj:
Rev-2110/1998-2 od 11. travnja 1989. godine, prihvaćena je revizija tuženika i
ukinuta presuda Okružnog suda u Splitu, broj: Gž-3319/86 od 16. siječnja 1987.
godine, te je predmet vraćen Okružnom sudu u Splitu na ponovno suđenje,

– rješenjem
Okružnog suda u Splitu, broj: Gž-3107/89 od 9. studenoga 1989. godine, ukinuta
je prvostupanjska presuda i pred­­met vraćen Općinskom sudu u Imotskom na
ponovno suđenje,

– dana
22. rujna 1992. godine, Općinski sud u Imotskom donio je prvostupanjsku
presudu, broj: P-23/90, kojom je usvojio podnositeljičin tužbeni zahtjev,

– rješenjem
Okružnog suda u Splitu, broj: Gž-3739/92 od 15. siječnja 1993. godine, ukinuta
je prvostupanjska presuda i predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovni
postupak,

– dana
18. siječnja 1994. godine, Općinski sud u Imotskom donio je presudu i rješenje,
broj: P-158/93, kojim je odbio odnosno odbacio podnositeljičin tužbeni zahtjev,

– rješenjem
Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-1803/94 od 30. lipnja 1994. godine, ukinuti
su presuda i rješenje Općinskog suda u Imotskom od 18. siječnja 1994. godine i
predmet je vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje,

–
postupak je nastavljen ročištima za glavnu raspravu održanim 23. veljače, 14.
travnja, 5. svibnja, 17. lipnja i 9. srpnja 1998. godine,

–
presudom Općinskog suda u Imotskom, broj: P-878/94 od 9. srpnja 1998. godine,
odbijen je tužbeni zahtjev podnositeljice,

– rješenjem
Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-2123/98 od 20. travnja 2000. godine,
ukinuta je prvostupanjska presuda u dijelu kojim je odbijen tužbeni zahtjev za
isplatu iznosa od 60.000,00 DEM, te je predmet u tom dijelu vraćen
prvostupanjskom sudu na ponovni postupak, dok je presudom Županijskog suda u
Splitu, broj: Gž-2123/98 od 20. travnja 2000. godine, odbijena podnositeljičina
žalba u dijelu koji se odnosi na zahtjev za isplatu iznosa od 10.000,00 DEM i u
tom je dijelu potvrđena prvostupanjska presuda,

–
postupak je (pod poslovnim brojem: P-438/00) nastavljen ročištima održanim 6.
rujna i 13. prosinca 2000. godine,

–
dopisom od 13. prosinca 2000. godine, Općinski sud u Imotskom zatražio je na
uvid spis broj: I-P-1649/87 Općinskog suda u Splitu,

– dana
23. travnja 2001. godine, Općinski sud u Imotskom ponovno je zatražio od Općinskog
suda u Splitu spis broj: I-P-1649/87,

–
podneskom od 29. svibnja 2001. godine, podnositeljica je predložila
prvostupanjskom sudu nastavak postupka,

– dana
25. srpnja 2001. godine, Općinski sud u Splitu dostavio je Općinskom sudu u
Imotskom traženi spis,

–
podnescima od 13. rujna 2002. i 17. ožujka 2003. godine, podnositeljica je od
Općinskog suda u Imotskom zatražila nastavak rada na predmetu.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U IMOTSKOM

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog
suda u Imotskom da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Dana
23. svibnja 2003. godine, Općinski sud u Imotskom dostavio je ovom Sudu svoje očitovanje
o navodima ustavne tužbe u kojemu je navedena kronologija postupanja u
predmetu. Uz očitovanje Sudu je dostavljen i spis broj: P-438/00.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...)«.

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je
slje­deće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja i
uvida u spis Općinskog suda u Imotskom, broj: P-438/00, Ustavni sud je utvrdio
da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu
odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 21.
kolovoza 1986. godine, podnošenjem tužbe podnositeljice Općinskom sudu u
Imotskom protiv tuženika J. D., radi isplate 60.000,00 DEM koje je, prema
navodima tužbe, podnositeljica pozajmila tuže­niku.

Ustavna tužba podnijeta je 17. ožujka 2003. godine, a
do tog dana sudski postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u
ovom predmetu traje ukupno šesnaest (16) godina, šest (6) mjeseci i dvadeset i
tri (23) dana.

Tijekom tog razdoblja prvostupanjski sud je održao
dvadeset i sedam ročišta za glavnu raspravu i donio četiri presude koje su
ukinute rješenjima Županijskog suda u Splitu.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj
18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 –ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o
potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjega pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjega prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini
i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi
utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita
njegov slučaj«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku
63. Ustavnog zakona, jer u dota­dašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske
takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 17. ožujka
2003. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet
(5) godina, četiri (4) mjeseca i jedanaest (11) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud
u Imotskom, od radnji koje su relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i
obvezama stranaka u tom sudskom postupku, održao sedam ročišta za glavnu
raspravu (pet ročišta tijekom 1998. godine i dva tijekom 2000. godine), te
donio presudu.

Razdoblje
potpune neaktivnosti prvostupanjskog suda u razmatranom razdoblju trajalo je od
25. srpnja 2001. do 17. ožujka 2003. godine, tj. jednu (1) godinu, sedam (7)
mjeseci i devetnaest (19) dana.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJICE U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica
ustavne tužbe, kao tužiteljica u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog
suda, svojim ponašanjem nije pridonijela duljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST
SUDSKOG PREDMETA

Polazeći
od činjenice da se radi o parničnom postupku radi isplate duga, a imajući u
vidu radnje koje su poduzimane u tijeku postupka, ovaj Sud ocjenjuje da se u
konkretnom slučaju ne radi o složenoj sudskoj stvari.

6. DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

Ustavni
sud ocjenjuje da dugotrajnost parničnog postupka koji je prethodio
ustavnosudskom postupku nije posljedica neaktivnosti, nego nedovoljne učinkovitosti
prvostupanjskog suda u postupanju.

Razlozi
za takvo stajalište mogu se svesti na sljedeće:

Kao što
je navedeno pod točkom 5.1. ovog obrazloženja, od podnošenja tužbe Općinskom
sudu u Imotskom do podnošenja ustavne tužbe, prvostupanjski je sud održao
dvadeset i sedam ročišta za glavnu raspravu, te četiri puta donosio presude
kojima je odlučio o osnovanosti podnositeljičinoga tužbenog zahtjeva (7.
studenoga 1986., 22. rujna 1992., 18. siječnja 1994. i 9. srpnja 1998. godine).

Međutim, te su presude ukinute zbog nepotpuno utvrđenog
činjeničnog stanja. Pritom valja naglasiti da je drugostupanjski sud, u obrazloženju
svojih rješenja kojima je ukinuo prvostupanjske presude, dao konkretne naputke
sudu prvog stupnja za daljnje postupanje, a koje sud prvog stupnja nije
slijedio.

Iz svega iznijetog proizlazi
zaključak da je unatoč velikom broju ročišta i unatoč činjenici da je
drugostupanjski sud, u obrazloženju svojih rješenja kojima je ukinuo
prvostupanjske presude, dao konkretne naputke sudu prvog stupnja za daljnje
postupanje, činjenično stanje ostalo nepotpuno utvrđeno, a što ukazuje na nedovoljnu
učinkovitost u postupanju, koja ima za posljedicu dugotrajnost sudskog
postupka.

7. Slijedom iznijetoga,
Ustavni sud ocjenjuje da je, nerazumno dugim trajanjem predmetnoga sudskog
postupka, povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

8. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama I. i II. izreke odluke.

9. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke
odluke.

Visinu naknade zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u
pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost
uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5.
studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

10. Odluka o objavi odluke
(točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-976/2003
Zagreb, 20. studenoga 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 193/2003-3045