## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-337/1999 od 12. rujna 2001.

### NN 85/2001 (2.10.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-337/1999 od 12. rujna 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1454

Ustavni sud Republike
Hrvatske u Vijeću petorice za odlu­čiva­­­­nje o ustavnim tužbama, u sastavu
sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­­­­njski, Mario
Kos, Ivan Mrko­­­­njić i Emilija Rajić, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj
tužbi N. T. iz M., zastupanog po odvjetniku A. M. iz M., na sjednici Vijeća
održanoj 12. rujna 2001. godine, jednoglasno je donio s­­­­ljedeću

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se
usvaja te se ukidaju:

– presuda Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-4991/1998-4 od 26. studenoga 1998. godine i

– rješe­­­­nje
Ministarstva obrane Republike Hrvatske, Personalne uprave, klasa:
805-06/97-02/02, urbroj: 512-20-08-97-194 od 28. rujna 1997. godine.

II. Predmet se vraća
Personalnoj upravi Ministarstva obrane Republike Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­­­­nje
```

1. Podnosite­­­­lj je
podnio ustavnu tužbu protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-4991/1998-4 od 26. studenoga 1998. godine. Tom presudom odbijena je tužba
podnosite­­­­lja podnijeta protiv rješe­­­­nja Ministarstva obrane Republike
Hrvatske (da­­­­lje: Ministarstvo), Personalne uprave, klasa: 805-06/97-02/02,
urbroj: 512-20-08-97-194 od 28. rujna 1997. godine, teme­­­­ljem koje­g je
podnosite­­­­lju s danom 30. rujna 1997. godine (razrješe­­­­njem) prestala
djelatna vojna služba te je preveden u pričuvu, uz častan otpust iz službe.

U postupku, koji je
prethodio osporavanoj presudi, nadležno Općinsko državno odvjetništvo je
Općinskom sudu u M., protiv podnosite­­­­lja, podnijelo optužni prijedlog,
broj: KT-188/96 od 25. lip­­­­nja 1996. godine, zbog poči­­­­nje­­­­nja
kaznenih (tada krivičnih) djela iz članka 152. stavaka 1. i 2. tada važeće­g
Osnovnog krivič­nog zakona Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 31/93,
39/93, 108/95, 16/96 i 28/96) te članka 206. stavaka 1. i 2. tada važeće­g
Krivičnog zakona Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 32/93 – pročišćeni
tekst, 28/96), koja su se odnosila na izdava­­­­nje čeka bez pokrića i
krivotvore­­­­nje isprava.

Postupak prestanka
podnosite­­­­ljeve djelatne vojne službe pokrenut je zbog toga što je utvrđeno
da su time nastupile okolnosti koje predstav­­­­ljaju zapreku za ­­­­nje­gov
ostanak u djelatnoj vojnoj službi, čime su ispu­­­­njeni uvjeti određeni
člankom 174. točkom 1., u svezi sa člankom 173. stavkom 1. točkom 2. Zakona o
obrani (»Narodne novine«, broj 74/93) te u svezi s člankom 94. točkom 1. i
člankom 95. stavkom 1. točkom 4. Zakona o službi u oružanim snagama (»Narodne
novine«, broj 23/95 i 33/95, da­­­­lje: ZSOS).

2. Tijekom kontrole zakonitosti rješe­­­­nja
Ministarstva, Upravni sud Republike Hrvatske u cijelosti je prihvatio či­­­­njenična
utvrđe­­­­nja i pravno stajalište nadležnog upravnog tijela, utvrdivši da su, u
konkretnom slučaju, bile pravilno primije­­­­njene mjerodavne odredbe Zakona o
obrani.

3. Podnosite­­­­lj smatra da su mu osporavanom
presudom, zbog pogrešne primjene odredbi Zakona o obrani, povrijeđena ustavna
prava koja proizlaze iz članka 28., članka 30., članka 35., članka 54. stavka
1. i članka 63. stavka 1. Ustava.

Povrede obrazlaže
navođe­­­­njem da je pravomoćnom presudom Općinskog suda u M. oslobođen optužbe
u svezi s kaznenim djelima, koja su mu bila stav­­­­ljena na teret, što znači
da nije bilo osnove za pokreta­­­­nje kaznenog postupka, a time niti osnove za
donoše­­­­nje rješe­­­­nja o razrješe­­­­nju, odnosno prestanku podnosite­­­­ljeve
djelatne vojne službe.

Podnosite­­­­lj,
stoga, predlaže usvojiti ustavnu tužbu, ukinuti osporavanu presudu i predmet
vratiti Upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

Za potrebe ovosudnog
postupka pribav­­­­ljeni su: spis Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-4991/1998 i spis Ministarstva, Personalne uprave, klasa: 805-06/97-02/02.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

4. Člankom 94. točkom
1. ZSOS-a propisano je da djelatnoj vojnoj osobi služba može prestati, između
ostalog, i po sili zakona. Prema odredbi članka 95. stavka 1. točke 4. istog
Zakona, djelatnoj vojnoj osobi služba po sili zakona prestaje kada se steknu
okolnosti koje predstav­­­­ljaju zapreku za prijam u djelatnu vojnu službu.

Iz članka 174. stavka
1. Zakona o obrani slijedi da službeniku Ministarstva radni odnos prestaje po
sili zakona ako taj službenik prestane ispu­­­­njavati posebne uvjete iz, među
ostalim, članka 173. istog Zakona.

Odredbama članka 173.
Zakona o obrani utvrđeni su posebni uvjeti koje osoba mora ispu­­­­njavati da
bi mogla biti prim­­­­ljena na rad u Ministarstvo.

Prema stavku 1. točki
2. istog zakonskog članka, jedan od posebnih uvjeta je da protiv osobe nije
otvorena istraga, odnosno da se protiv ­­­­nje ne vodi kazneni postupak za
određena kaznena djela, koja su izrijekom određena u odredbi točke 1. stavka 1.
članka 173. Zakona o obrani, to su: kaznena djela protiv službene dužnosti,
protiv života i tijela, javnih ovlašte­­­­nja, za kaznena djela protiv oružanih
snaga, za kaznena djela izvršena iz koristo­­­­ljub­­­­lja ili za druga kaznena
djela izvršena iz nečasnih pobuda.

5. Prema prosudbi
Ustavnog suda, okolnosti koje, teme­­­­ljem odredbi članaka 173. i 174. Zakona
o obrani, predstav­­­­ljaju zapreku za prijam u djelatnu vojnu službu ne mogu
se smatrati odlučnima i za ­­­­njen prestanak. To u konkretnom slučaju znači da
rješe­­­­nje Ministarstva, kojim je podnositelj ustavne tužbe bio razriješen
djelatne vojne službe, nije bilo uteme­­­­ljeno na zakonu. Ovo zbog toga što
niti u ste­govnom postupku, a niti u kaznenom postupku nije bila utvrđena
podnosite­­­­ljeva odgovornost.

Potvrdivši zakonitost rješe­­­­nja Ministarstva,
Upravni sud Republike Hrvatske osporavanom presudom povrijedio je podnosite­­­­ljeva
ustavna prava određena odredbama članka 28. i članka 54. stavka 1. Ustava.
Naime, tijekom upravnosudskog postupka bila je razvidna či­­­­njenica da je
podnositelj ustavne tužbe oslobođen od optužbe.

Presudom Županijskog suda u D., broj: Kž-12/98-7 od
23. trav­­­­nja 1998. godine, odbijena je kao neosnovana žalba Općin­skog
državnog odvjetnika u M. i potvrđena je presuda Općinskog su­da u M., broj: K-87/97
od 2. prosinca 1997. godine, kojom je pod­nosite­­­­lj ustavne tužbe oslobođen
optužbe za poči­­­­nje­­­­nje uvodno navedenih kaznenih djela.

Prema ocjeni Ustavnog suda, nije ustavnopravno prihvat­­­­ljivo
da primjena odredbi Zakona o obrani, teme­­­­ljem kojih je pod­nosite­­­­lj
razriješen djelatne vojne službe, ne ovisi o pita­­­­nju e­gzis­tira­­­­nja
pravomoćnog utvrđe­­­­nja podnosite­­­­ljeve kriv­­­­nje za djela koja su mu
optužnim prijedlogom bila stav­­­­ljena na teret.

Ovakvo stajalište Ustavnog suda teme­­­­ljno je na
tumače­­­­nju članka 174. stavka 1. Zakona o obrani, kojom odredbom je
prestanak radnog odnosa, po sili zakona, za službenika Ministarstva uvjetovan
prestankom ispu­­­­njava­­­­nja posebnih, izrijekom navedenih, uvjeta.

U konkretnom slučaju, podnosite­­­­lj ustavne tužbe,
pravo­moćno je oslobođen od optužbe da bi počinio određena kaznena djela, stoga
je donoše­­­­njem rješe­­­­nja kojim je razriješen službe povrijeđeno ­­­­nje­govo
ustavno pravo koje proizlazi iz odredbe članka 28. Ustava, prema kojoj je
svatko nedužan i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo, dok mu se
pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi kriv­­­­nja. Ovaj Sud je utvrdio da je
podnosite­­­­lju iz istih razloga povrijeđeno i ustavno pravo na rad, zajamčeno
odredbom članka 54. stavka 1. Ustava.

6. U odnosu na, po podnosite­­­­lju istaknutu, povredu
članka 30. Ustava, treba reći da u predmetnoj stvari ova ustavna odredba nije
mogla biti povrijeđena budući da je tom odredbom propisano da kaznena osuda za
teška i osobito nečasna kaznena djela može, u skladu sa zakonom, imati za pos­­­­ljedicu,
među ostalim, gubitak stečenih prava ako to zahtijeva zaštita pravnog poretka.

Što se tiče povrede
ustavnih prava određenih člancima 35. i 63. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud
utvrdio je da podnosite­­­­lju, osporavanom presudom i rješe­­­­njem koje joj
je prethodilo, ta ustav­na prava nisu povrijeđena. Člankom 35. Ustava svakom je
čovjeku i građaninu zajamčeno štova­­­­nje i pravna zaštita ­­­­nje­govog
osobnog i obite­­­­ljskog života, dostojanstva, ugleda i časti, a odred­bom
stavka 1. članka 63. Ustava određeno je da su rodite­­­­lji dužni odgajati,
uzdržavati i školovati djecu. Podnosite­­­­lju, prestankom djelatne vojne
službe, nije prestala i dužnost (ali i ustavno pravo) brinuti se o uzdržava­­­­nju
i odgoju svoje djece.

7. Člankom 70. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99, da­­­­lje: Ustavni zakon)
određeno je da će Ustavni sud, ako utvrdi da su ustavna prava ili slobode
podnosite­­­­lja ustavne tužbe povrijeđena ne samo osporenim, ne­go i drugim
aktom donesenim u tom predmetu, odlukom ukinuti, u cijelosti ili djelomično, i
taj akt.

8. Slijedom navedenog, utvrdivši da su podnosite­­­­lju,
osporavanom presudom Upravnog suda Republike Hrvatske te rješe­­­­njem
Ministarstva, povrijeđena ustavna prava koja proizlaze iz članaka 28. i 54.
stavka 1. Ustava, u skladu s člancima 69. i 72. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u izreci.

Broj: U-III-337/1999
Zagreb, 12. rujna 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 85/2001-1454