## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1806/2000 od 21. veljače 2001.

### NN 19/2001 (9.3.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1806/2000 od 21. veljače 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

351

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu:
sudac Jasna Omejec, kao predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan
Matija, Ivan Mrko­njić i Vice Vukojević, kao članovi Vijeća, odlučujući o
ustavnoj tužbi Tvrtke »M G H« Z., koju zastupa M. B., odvjetnik iz Z., na
sjednici Vijeća održanoj dana 21. ve­ljače 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja,
te se ukida:

– presuda Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-5508/1998-4 od 12. srp­nja 2000. godine,

– rješe­nje Ministarstva
financija Republike Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda, klasa:
UP/II-413-06/98-01/298, urbroj: 513-02-02/27-98-2 od 12. svib­nja 1998. godine
i

– rješe­nje Ministarstva
financija Republike Hrvatske, Carinarnice Z., klasa: 413-06/97-01/1038/MRS/FJ,
urbroj: 383-02-41-16-97-2 od 26. ve­ljače 1998. godine.

II. Predmet se vraća
prvostupa­njskom tijelu na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Tvrtka »M G H«, zastupana
od M. B., odvjetnika iz Z., podnijela je ustavnu tužbu u vezi s presudom
Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5508/1998-4 od 12. srp­nja 2000.
godine, kojom je odbijena žalba podnosite­ljice izjav­ljena protiv rješe­nja
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda,
klasa: UP/II-413-06/98-01/298, urbroj: 513-02-02/27-98-2 od 12. svib­nja 1998.
godine.

Navedenim rješe­njem odbijena
je žalba podnosite­ljice i po­tvr­­đeno rješe­nje Ministarstva financija
Republike Hrvatske, Carinarnice Z., klasa: 413-06/97-01/1038/MRS/FJ, urbroj:
383-02-41-16-97 od 26. ve­ljače 1998. godine, a kojim je odbijen kao neosnovan
zahtjev podnosite­ljice za izmjenu podataka u ICD broj: 105 od 13. lip­nja
1997. godine CI Zračna luka Z.

2. Podnosite­ljica smatra da
je, prilikom odlučiva­nja o ­njenom zahtjevu za izmjenu podataka i sma­nje­nje
carinske pristojbe, Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Carinska uprava
osporenim rješe­njima pogrešno protumačila i primijenila Carinski zakon
(»Narodne novine«, broj 53a/91, 64/91, 33/92, 26/93, 106/93, 92/94 i 60/98),
kao mjerodavni materijalni propis u konkretnom slučaju.

Naime, podnosite­ljica je kod
Carinarnice Z. pokrenula postupak za izmjenu podataka u izvoznoj carinskoj
deklaraciji broj: 105 od 13. lip­nja 1997. godine CI Zračna luka Z., jer je u
fakturama koje je priložila uz deklaraciju pogrešno navela cijenu robe. U
navedenoj fakturi, podnosite­ljica je naznačila i iznos ukupnog materijala, a
koji iznos se nije smio naznačiti u toj fakturi, obzirom da se radi o
materijalu koji nije vlasništvo podnosite­ljice, već je kao repromaterijal
uvezen radi dorade za stvarnog vlasnika, pozivom na odredbu članka 56. stavka
1. Carinskog zakona.

Do opisane greške, u iznosu
od 1.192,00 USD, došlo je propustom djelatnika podnosite­ljice.

Kako se u
konkretnom slučaju radilo o izvozu opleme­njene robe koja je uvezena teme­ljem
naznačene odredbe članka 56. stavka 1. Carinskog zakona, to u fakturalnu
vrijednost, koja predstav­lja i carinsku osnovicu, ne ulazi vrijednost uvezene
robe. U konkretnom slučaju fakturalna vrijednost robe, odnosno carinska
osnovica navedena u popratnoj izvoznoj carinskoj deklaraciji, mora biti uma­njena
za vrijednost takve uvezene robe (repromaterijala).

Radi ovakve očite
greške, podnosite­ljica je podnijela zahtjev za izmjenu podataka u Izvoznoj
carinskoj deklaraciji broj: 105 od 13. lip­nja 1997. godine Carinarnici Z.,
pozivom na odredbu članka 250. Carinskog zakona, međutim, isti je odbijen uz
obrazlože­nje da utvrđene či­njenice nisu teme­lj za primjenu naznačene
zakonske odredbe.

Slijedom
navedenog, podnosite­ljica smatra da su joj povrijeđena prava propisana
odredbama članka 19. i članka 49. Ustava Republike Hrvatske.

*3. Ustavna tužba
je osnovana.*

Odredbom članka
56. stavka 1. Carinskog zakona propisano je da se na uvoz sirovina,
reprodukcijskog i drugog materijala koji su sastavni dio izvoznog proizvoda ne
naplaćuje carina ako je uvezena roba u cjelini upotrijeb­ljena u proizvod­nji
robe ili usluga za izvoz i izvezena najkasnije u roku od jedne godine od dana
prelaska robe preko carinske crte.

Nada­lje, odredbom
članka 249. stavka 1. točke 1. istog Zakona propisano je da ako se na osnovi
podataka iz deklaracije, o kojima ovisi obračun carine, i iz isprava što su
podnesene uz deklaraciju utvrdi da obračun carine ne odgovara stvarnom sta­nju
robe ili ako carina bude plaćena u ma­njoj ili većoj svoti, ili ako je carina
plaćena više puta, carinarnica mora u roku od godine dana od dana podnoše­nja
deklaracije naknadno obračunati carinu i donijeti rješe­nje o naplati ili vraća­nju
carine koja nije bila obračunata ili je obračunata u ma­njoj ili većoj svoti od
propisane.

Odredbom članka
250. stavka 1. propisano je da ako se usporedbom podataka iz deklaracije i
podataka iz isprava podnesenih uz deklaraciju, od kojih ne ovisi obračun
carine, osim u slučajevima iz članka 290. tog Zakona, utvrdi da podaci iz
deklaracije ne odgovaraju podacima iz priloženih isprava ili stvarnom sta­nju
robe, carinarnica mora na zahtjev podnosite­lja deklaracije, koji ga podnese u
roku od jedne godine nakon podnoše­nja deklaracije, rješe­njem izmijeniti
podatke radi ­njihova usklađiva­nja s podacima iz priloženih isprava ili sa
stvarnim sta­njem robe.

Također, odredbom članka
252. stavka 1. Carinskog zakona propisano je da izuzetno od odredbe članka 250.
stavka 1. ovog Zakona, ako je do plaća­nja carine u ma­njoj ili većoj svoti došlo
stoga što podnosite­lj deklaracije na ­njoj nije prijavio točne podatke o
kojima ovisi obračun carine, carinarnica mora u roku dvije godine od dana donoše­nja
deklaracije donijeti rješe­nje o naplati ili povratu carine.

4. U konkretnom slučaju
podnosite­ljica je 31. siječ­nja 1997. godine uvezla repromaterijal po Uvoznoj
carinskoj deklaraciji, od firme »INAC-I.«, kao proizvođača tog materijala.
Predmetni materijal vlasništvo je firme »DSI« iz K. i dostav­ljen je podnosite­ljici
radi dorade i izrade proizvoda za potrebe strane autoindustrije.

Prilikom izvoza
navedene robe (vraća­nje firmi »DSI« K.), na Izvoznoj carinskoj deklaraciji i
računima podnosite­ljice, u stupcu »materijal«, pogrešno je prikazana vrijednost
materijala zajedno s vrijednosti rada, pa je i u carinskoj deklaraciji priliv
deviza pogrešno prijav­ljen. Nakon što je uočena pogreška, podnosite­ljica je
navedenim zahtjevom zatražila izmjenu podataka Izvozne carinske deklaracije od
13. lip­nja 1997. godine.

5. Nesporno je,
dakle, da se u slučaju podnosite­ljice radi o uvezenom repromaterijalu, koji je
pozivom na navedenu odredbu članka 56. stavka 1. Carinskog zakona oslobođen od
plaća­nja carinskih pristojbi i čija vrijednost je greškom zaračunata u predmetnoj
Izvoznoj carinskoj deklaraciji, čiji ispravak je zatražila podnosite­ljica.

Donoseći naznačeno
prvostupa­njsko rješe­nje od 26. ve­ljače 1998. godine, Ministarstvo financija
Republike Hrvatske, Carinarnica Z., odbilo je zahtjev podnosite­ljice, uz
obrazlože­nje da je Carinarnica uvidom u spis predmeta i račun broj: 62/97 od
13. lip­nja 1997. godine, koji je bio podnesen uz deklaraciju, utvrdila da, u
pogledu vrijednosti usluge i fakturne vrijednosti robe, ne postoji nesklad između
podataka u deklaraciji i podataka u priloženim ispravama. Dakle, da ne postoje
uvjeti zbog kojih bi se traženoj izmjeni trebalo udovo­ljiti, pozivom na
odredbu članka 250. stavka 1. Carinskog zakona. Naznačeno pravno tumače­nje
prihvaćeno je i drugostupa­njskim rješe­njem Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda od 12. svib­nja 1998. godine.

U obrazlože­nju
osporene presude Upravni sud Republike Hrvatske navodi da analizom svih
podataka predmetnog spisa taj sud zak­ljučuje da u konkretnom slučaju nije bilo
neusklađenosti podataka između priloženih isprava, odnosno deklariranog sta­nja
robe i podataka unesenih u carinsku deklaraciju. Ističe da zbog tih či­njenica,
tuženo tijelo nije imalo razloga postupiti u smislu navedene odredbe članka
250. stavka 1. Carinskog zakona, te da naknadno utvrđena či­njenica da u
fakturalnu vrijednost (carinsku osnovicu), nije trebala ući vrijednost uvezenog
repromaterijala (u smislu odredbe članka 56. stavka 1. istog Zakona), ne daje
teme­lja za usvaja­nje tužbe podnosite­ljice u upravnom sporu.

6. Ocjena je ovog
Suda da je u postupku vođenom od strane Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Carinske uprave u prvom i drugom stup­nju, a posebice u upravnom
sporu vođenom od strane Upravnog suda Republike Hrvatske, zanemaren dio odredbe
članka 250. stavka 1. Carinskog zakona, prema kojem se prilikom odlučiva­nja o
zahtjevu stranke, u kojem ona pozivom na odredbu članka 250. stavka 1.
Carinskog zakona traži izmjenu podataka i sma­nje­nje carinske pristojbe Izvozne
carinske deklaracije, treba uzeti u obzir ne samo neusklađenost podataka
Izvozne carinske deklaracije s podacima iz priložene dokumentacije, već posebno
i neusklađenosti tih podataka sa stvarnim sta­njem robe.

Podnosite­ljica je svoj
zahtjev za izmjenu podataka i sma­nje­nje carinske pristojbe naznačene Izvozne
carinske deklaracije obrazložila neusklađenošću podataka carinske deklaracije
sa stvarnim sta­njem robe. Navedeno iz razloga što je podnosite­ljica u smislu
odredbe članka 56. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona uvezla robu inozemnog
vlasnika radi dorade (repromaterijal), s obvezom da istu robu (opleme­njenu)
izveze najkasnije u roku od jedne godine od dana prelaska robe preko carinske
crte. Na uvoz takve robe – repromaterijala ne uplaćuje se carina, a prilikom ­njena
uvoza u Izvoznoj carinskoj deklaraciji naznačuje se samo vrijednost uloženog
rada, a ne vrijednost robe zajedno s vri­jednošću rada, kako je to greškom
djelatnika podnosite­ljice u konkretnom slučaju uči­njeno.

7. Prema tome, upravo či­njenica
da je zahtjev za izmjenu podataka u naznačenoj Izvoznoj carinskoj deklaraciji,
podnosite­ljica obrazložila neusklađenošću tih podataka sa stvarnim sta­njem
robe koja se carinila, propustila su utvrditi tijela Ministarstva financija,
Carinske uprave, prilikom odlučiva­nja o zahtjevu pod­no­site­ljice, što je
rezultiralo pogrešnom primjenom mjerodavnih odredbi, kako članka 250. stavka
1., tako i naznačenog članka 249. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona u
konkretnom slučaju.

Navedeno iz razloga što se i
u zakonskoj odredbi članka 249. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona posebno
ističe da ako se na osnovi podataka iz deklaracije, o kojima ovisi obračun
carine, i iz isprava što su podnesene uz deklaraciju utvrdi da obračun carine
ne odgovara stvarnom sta­nju robe ili ako carina bude plaćena u ma­njoj ili većoj
svoti, ili ako je carina plaćena više puta, carinarnica mora u roku od godine
dana od dana podnoše­nja deklaracije naknadno obračunati carinu i donijeti rješe­nje
o naplati ili vraća­nju carine koja nije bila obračunata ili je obračunata u ma­njoj
ili većoj svoti od propisane.

Dakle, kako je u slučaju
podnosite­ljice utvrđena obveza plaća­nja carine u većoj svoti od iznosa u
kojem je trebala biti utvrđena da se vodilo računa o usklađenosti podataka u
Izvoznoj carinskoj deklaraciji sa stvarnim sta­njem robe na koju se ta Izvozna
carinska deklaracija odnosila, ocjena je ovog Suda da je u konkretnom slučaju
na utvrđeno či­njenično sta­nje, u postupcima koji su prethodili postupku pred
ovim Sudom, propušteno primijeniti i navedeni članak 249. stavak 1. točku 1.
Carinskog zakona.

8. Navedenu pogrešnu primjenu
mjerodavnog materijalnog prava, nije razložno ocijenio, a niti obrazložio
Upravni sud Republike Hrvatske, te istu nije osporenom presudom uklonio u postupku
sudske kontrole zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja
imaju javne ovlasti.

Time je podnosite­ljici
povrijeđeno ustavno pravo propisano odredbom članka 19. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske.

9. Nadovezujući se na
istaknuto, Ustavni sud je utvrdio da je u slučaju podnosite­ljice povrijeđeno i
pravo na pravično suđe­nje iz odredbe članka 29. stavka 1. Ustava, te prava
propisana odredbama članka 49. stavcima 1. i 2. Ustava, prema kojima su
poduzetnička i tržišna sloboda teme­lj gospodarskog ustroja Republike Hrvatske,
a svim se poduzetnicima osigurava jednak pravni položaj na tržištu.

10. Pozivom na odredbe članka
69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1806/2000
Zagreb, 21. ve­ljače 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 19/2001-351