## Odluka o objavljivanju pravila o državnoj potpori kinematografskoj i ostaloj audiovizuelnoj djelatnosti

### NN 46/2008 (23.4.2008.), Odluka o objavljivanju pravila o državnoj potpori kinematografskoj i ostaloj audiovizuelnoj djelatnosti

# VLADA REPUBLIKE HRVATSKE

**1550**

Na temelju članka 3. Uredbe o državnim potporama (»Narodne novine«, broj
50/2006), Vlada Republike Hrvatske je na sjednici održanoj 18. travnja 208.
godine, donijela

## ODLUKU

### O OBJAVLJIVANJU PRAVILA O DRŽAVNOJ POTPORI KINEMATOGRAFSKOJ I OSTALOJ AUDIOVIZUALNOJ DJELATNOSTI

I.

Pravila o državnim potporama kinematografskoj i ostaloj audiovizualnoj
djelatnosti sadržana su u Priopćenju Komisije Vijeću, Europskom parlamentu,
Gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija o nekim pravnim aspektima u
vezi s kinematografskim i ostalim audiovizualnim djelatnostima 52001DC0534, (SL
C 43, 16.02.2002., str. 6-17); 52004DC0171, (SL C 123, 30.4.2004, str. 1-7);
52007XC0616, (SL C 134, 16.06.2007, str.5.).

II.

Tekst akta u kojem su sadržana pravila iz točke I. ove Odluke, u prijevodu na
hrvatski jezik, glasi:
Priopćenje Komisije Vijeću, Europskom parlamentu, Gospodarskom i socijalnom
odboru i Odboru regija o određenim pravnim aspektima u vezi s kinematografskim i
ostalim audiovizualnim djelatnostima ( SL C 43, 16.02.2002.)

1. UVOD

Audiovizualna djela, a posebno kinematografija, imaju važnu ulogu u oblikovanju
europskih identiteta, kako u odnosu na zajedničke aspekte širom Europe tako i
odnosu na kulturnu raznolikost koja je obilježje naših različitih tradicija i
povijesti. Ona su bitan element dobrog funkcioniranja našeg demokratskog sustava
zbog znatnog utjecaja na društvo. Ona su i u središtu promjena koje proizlaze iz
razvoja informacijskog društva: nova tehnološka dostignuća nude nove moćnosti
promicanja kulture i očuvanja baštine, te povećanja uzajamnog razumijevanja
širom Europe. Ali povećanje distribucijskih putova raspoloživih distribuciji
audiovizualne robe ne vodi automatski do povećanja stvaranja kvalitetnih
sadržaja.
Načela audiovizualne politike Zajednice iznesena su u Priopćenju Komisije od
prosinca 1999.1 te su i danas u potpunosti važeća. Prvotna svrha uređivanja
audiovizualnog sektora jest zaštita određenih ciljeva od javnog interesa kao što
su pluralizam, kulturna i jezična raznolikost te zaštita maloljetnika. Na
europskoj razini, mora se održati potrebna ravnoteža koja jamči supsidijarnost u
području u kojem su glavne nadležnosti na nacionalnoj ili regionalnoj razini,
istovremeno osiguravajući europskim poduzetnicima potpuno iskorištavanje
europske dimenzije. Ključni europski instrumenti posebno razvijeni u ovom
području, Direktiva o televiziji bez granica za aspekte uređivanja, te program MEDIA plus za mehanizme podrške, imaju za svoj glavni cilj europskim
poduzetnicima u ovom sektoru u potpunosti omogućiti iskorištavanje prednosti
europskog jedinstvenog tržišta.
Audiovizualna djela imaju jedinstvena obilježja zbog svoje dvojne prirode: ona
su gospodarska roba, koja nudi važne mogućnosti za stvaranje bogatstva i
zapošljavanja. 1999. godine europsko audiovizualno tržište2 bilo je procijenjeno
na 58.3 milijardi eura (+ 8,7% v 1998). Ona su i kulturno dobro koje istovremeno
odražava i oblikuje naša društva. Stoga, razvoj ovog sektora nikada nije bio
prepušten isključivo zakonu tržišta.
Dolazak novih tehnologija nije utjecao na preporod kinematografije u Europi;
pokazalo se da te nove tehnologije ne zamjenjuju postojeće medije već nude
dodatnu zaradu medijskim operatorima. Ukupna prodaja kino ulaznica u Europi
porasla je sa 662 milijuna 1995. na 844 milijuna 2000. (+27%)3. Do ovog porasta
došlo je u najmanju ruku zbog porasta broja kino dvorana u Europi, posebno multipleksa (+22% 1999. v 1995.)3 kao i zbog poboljšane opreme kino dvorana.
Posljednji podaci4 pokazuju da je TV gledanost u Europi prošle godine porasla u
većini država članica.
Od audiovizualnih djela, ističu se kinematografska djela zbog cijene proizvodnje
i kulturnog značaja: proračuni za proizvodnju kinematografskih filmova znatno su
viši od drugih audiovizualnih sadržaja, ona su češće predmet međunarodnih
koprodukcija i trajanje njihova razdoblja iskorištavanja je duže, uz mogućnost
uporabe svih distribucijskih putova kina, DVD-a i videokazeta (za prodaju i
iznajmljivanje), kopiranja s Interneta i televizije (plaćanje prema gledanju,
plaćanje prema programu, besplatno gledanje). Kinematografska djela suočavaju se
sa snažnom konkurencijom izvan Europe5. Distribucija europskih djela izvan zemlje
njihova porijekla je slaba, iako se primjećuje uzlazi trend: prema određenim
procjenama, europski ne-nacionalni filmovi dosegli su više od 10%6 ukupne prodaje
ulaznica 1999. u odnosu na 8% 1996.
Zbog posebnih značajki kinematografije, Komisija je u svom priopćenju o
audiovizualnoj politici 1999. naznačila potrebu detaljnijeg pregleda brojnih
pitanja s ciljem razjašnjavanja pravnog okvira kinematografskog sektora,
uključujući primjenu politike državnih potpora u tom području. Cilj ovog
pregleda bio je određivanje mjera koje bi se mogle poduzeti za poboljšanje
distribucije tih djela u Europi.
Sukladno načelima Bijele knjige o upravljanju7, službe Komisije organizirale su
javno savjetovanje na temelju radnog dokumenta8 kako bi sve zainteresirane
stranke dobile mogućnost izlaganja svojih gledišta prije nego što Komisija
usvoji ovo priopćenje. Sastanak, kojem je nazočilo otprilike 250 zainteresiranih
stranaka, održan je 15. lipnja. Komisija je tako dobila mogućnost utvrđivanja
središnjih problema s obzirom na one izložene u radnom dokumentu, a
zainteresirane stranke mogle su saslušati i međusobno prokomentirati različita
gledišta.
Zaprimljeno je 49 pisanih komentara9 država članica, nacionalnih regulatornih i
samo-regulatornih tijela, autora, umjetnika, filmskih i televizijskih
proizvođača i redatelja, kinematografskih operatora, video i DVD
nakladnika/distributera, tijela za prijenos televizijskih sadržaja,
industrijskih udruga, predstavnika potrošača i sindikata.
Ovim priopćenjem utvrđuju se političke orijentacije Komisije i prijedlozi
proizašli iz savjetovanja. Njime se utvrđuju načela koja se moraju primjenjivati
kod primjene propisa za državne potpore u kinematografskom sektoru, te koraci
koje treba poduzeti u područjima gdje je potrebno dodatno razmisliti na koji
način stvoriti povoljno okruženje za proizvodnju i distribuciju audiovizualnih
djela.
\_\_\_
 1Načela i smjernice za audiovizualnu politiku Zajednice u
digitalnom dobu, COM(1999) 657 završni tekst od 14.12. 1999.
 2Europski opservatorij audiovizualnog sektora. Uključuje
televiziju, kino, video (kazete i DVD), ali ne i igre.
3Europski opservatorij audiovizualnog sektora.
4Europski opservatorij audiovizualnog sektora: prosječna
gledanost televizije u Europi kreće se između 144 minute dnevno u Austriji i 239
minuta dnevno u Italiji. Trend je pozitivan u skoro svim državama članicama.
5Europski opservatorij audiovizualnog sektora: udio tržišta
američkih filmova u Europi 2000. godine bio je više od 73%
 6Europski opservatorij audiovizualnog sektora; Lumière baza
podataka; podaci uključuju međunarodne EU/ekstra EU koprodukcije.
7COM(2001) 428 od 25.7.2001.
8SEC(2001) 619 od 11.4.2001.
 9Predstavljajući više od 95% proizvodne industrije, filmski
redatelji, kinooperateri, vlasnici autorskih prava, tijela za prijenos,
sindikati koji predstavljaju radnike audiovizualnog sektora, video i DVD udruge,
filmski instituti i države članice. Vidi popis komentara i puni tekst komentara
poslanih elektroničkim putem bez molbe za tajnost podataka na:
http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/cine1\_en.htm

2. OPĆA ORIJENTACIJA KOMISIJE S OBZIROM NA DRŽAVNE POTPORE KINEMATOGRAFSKOM
SEKTORU

Kinematografija i televizijski programski sadržaji su dva najuniverzalnija
medija zabavne industrije, sa snažnim učinkom na veliki broj ljudi širom
svijeta. Zbog trenutne razine razvoja i posebnih obilježja audiovizualne
proizvodnje unutar EZ-a, proizvođačima je teško postići dostatnu razinu odlučne
tržišne potpore kako bi sklopili financijsku konstrukciju za nastavak
proizvodnih projekata. U takvim okolnostima, poticaj država članica
audiovizualnoj proizvodnji ima ključnu ulogu kojom se osigurava mogućnost
izražavanja njihove izvorne kulture i kreativne sposobnosti, istovremeno
odražavajući raznolikost i bogatstvo europske kulture.
U Maastrichtskom Ugovoru Zajednica je priznala izuzetnu važnost promicanja
kulture za Europsku uniju i države članice uvrstivši kulturu među politike
Zajednice posebno predviđene u Ugovoru o EZ-u (vidi članak 151. EZ-a).
Istovremeno, u članku 87. stavku 3. točki (d) EZ-a predviđa se nova posebna
mogućnost izuzeća od općeg načela neusklađenosti iz članka 87. stavka 1. EZ-a za
potpore koje države članice odobravaju za promicanje kulture.
Države članice primjenjuju širok raspon mjera podrške audiovizualnoj proizvodnji
filmova i televizijskih programskih sadržaja. Ova se podrška usredotočuje na
stvaralačke i proizvodne faze snimanja filmova te se odobrava u obliku
subvencija ili povratnih predujmova. Razlozi opravdanosti tih mjera su kulturni
i industrijski. Primarni je kulturni cilj osigurati izražavanje nacionalnih i
regionalnih kultura i stvaralačkih potencijala pomoću audiovizualnih medija
filma i televizije. S druge strane, njihov cilj je i stvaranje kritične mase
djelatnosti potrebne za stvaranje dinamike razvoja i učvršćivanja industrije
osnivanjem poduzetnika koji dobro posluju i razvojem stalne pričuve ljudskih
resursa i iskustva.
Ovo Priopćenje ne obuhvaća primjenu članka 81. i 82. Ugovora o EZ-u (postupci
poduzetnika koji su u suprotnosti s tržišnim natjecanjem) na audiovizualni
sektor10.
\_\_\_\_
10 Na primjer, postupci kao što su kupnja velikog broja mjesta (block
booking) ili skupna prodaja prava, što može biti u suprotnosti s Ugovorom o
EZ-u.

*2.1. Usklađenost programa potpora kinematografskoj i TV proizvodnji s Ugovorom o
EZ-u*

Osnovna pravila državnih potpora iz Ugovora o EZ-u su sljedeća: članak 88.
stavak 3. Ugovora o EZ-u utvrđuje da države članice moraju obavijestiti Komisiju
o svim planovima za odobrenje ili izmjenu potpora prije nego stupe na snagu.
Članak 87. stavak 1. EZ-a zabranjuje potpore koje je odobrila država ili one iz
državnih resursa koje narušavaju ili prijete narušavanjem tržišnog natjecanja i
trgovine među državama članicama. Međutim, Komisija može izuzeti određene
državne potpore od ove zabrane. Posebno, članak 87. stavak 3. EZ-a nabraja
određene vrste potpora koje, zbog njihovih učinaka, Komisija može odobriti.
Jedan od takvih izuzetaka je članak 87. stavak 3. točka (d) EZ-a koji se odnosi
na potporu promicanja kulture, ako takva potpora ne utječe na tržišno natjecanje
i uvjete trgovanja u mjeri koja je u suprotnosti sa zajedničkim interesima.

*2.2. Primjena pravila iz Ugovora o EZ-u na državne potpore kinematografskoj i TV
proizvodnji*

1997. godine Komisija je zaprimila pritužbu o učincima isključivosti koje je
prouzročio program potpore francuskoj kinematografskoj proizvodnji. Ocjenom
Komisije to je i potvrđeno. Učinci suprotni tržišnom natjecanju proizašli su iz
odredbi prema kojima je potpora uvjetovana ostvarivanjem određenih
kinematografskih djelatnosti u državama članicama (tzv. »teritorijalizacija«).

Francuska tijela, na zahtjev Komisije, promijenila su brojne neusklađene odredbe
svog programa potpore kinematografskoj proizvodnji te je 3. lipnja 1998.
Komisija odobrila njihov program. U svojoj je odluci (N 3/98) Komisija utvrdila
četiri posebna kriterija usklađenosti (vidi članak 2. stavak 3. točku (b)) s
ciljem odobravanja potpore kinematografskoj i TV proizvodnji sukladno »izuzeću
koje se odnosi na područje kulture« iz članka 87. stavka 3. točke (d) Ugovora o
EZ-u. Komisija se također obvezala pregledati programe drugih država članica
temeljem kriterija usvojenih u odluci o Francuskoj.
Komisija je izdala upit zahtijevajući od svih država članica podatke o njihovim
programima potpora audiovizualnom sektoru. Upit je pokazao da većina programa
nije dostavljena Komisiji u svrhe dobivanja prethodnog odobrenja.

*2.3. Ocjena programa potpora kinematografskoj i TV proizvodnji*

Prilikom ocjenjivanja programa potpora kinematografskoj i TV proizvodnji
Komisija mora potvrditi:
– prvo, da li program potpore poštuje načelo »opće zakonitosti«, tj. Komisija
mora potvrditi da program ne sadrži klauzule koje bi bile u suprotnosti s
odredbama Ugovora o EZ-u u područjima koja nisu državne potpore (uključujući
porezne odredbe);
– drugo, da li program ispunjava posebne kriterije usklađenosti za potpore koje
je utvrdila Komisija u svojoj odluci 1998. o francuskom programu automatske
potpore11.
Drugi se uvjet posebno odnosi na programe potpora kinematografskoj i TV
proizvodnji, dok je prvi zapravo rutinski test koji se primjenjuje na sve
programe potpora bez obzira o kojem se sektoru radi.
\_\_\_\_
11 Pitanje da li se porezne olakšice proizvođačima mogu smatrati
potporama ocjenjuje se temeljem načela iz Priopćenja Komisije iz 1998. o
primjeni pravila državnih potpora na mjere koje se odnose na izravno poslovno
oporezivanje (SL C 384, 12.12.1998.)

(a) Poštivanje kriterija opće zakonitosti

Komisija mora potvrditi da uvjeti za mogućnost dobivanja programa državne
potpore ne sadrže klauzule suprotne odredbama Ugovora o EZ-u u područjima koja
nisu državne potpore. Komisija mora osigurati, između ostalog, poštovanje načela
iz Ugovora o EZ-u koji zabranjuju diskriminaciju temeljem nacionalnosti, slobode
poslovnog nastana, slobodnog kretanja roba i slobode pružanja usluga (članci
12., 28., 30., 39., 43., 48., i 49. EZ-a). Komisija osigurava primjenu ovih
načela kao i primjenu pravila u području tržišnog natjecanja ako odredbe koje
narušavaju ta načela ne mogu biti isključene kod primjene programa.
Sukladno navedenim načelima, programi potpora ne smiju: npr. rezervirati potporu
isključivo za državljane određene zemlje; zahtijevati od korisnika da imaju
status nacionalnog poduzetnika s poslovnim nastanom sukladnim nacionalnom
trgovačkom pravu (poduzetnici koji imaju poslovni nastan u jednoj državi
članici, a koji djeluju u drugoj državi članici preko stalne podružnice ili
predstavništva moraju imati mogućnost dobivanja potpore; nadalje, zahtjev koji
se odnosi na predstavništvo primjenjuje se samo kod plaćanja potpora);
zahtijevati da se na radnike stranih tvrtki koje pružaju kinematografske usluge
primjenjuju nacionalni standardi o radnoj snazi.
Određeni programi potpora kinematografskoj i TV proizvodnji financiraju se
parafiskalnim pristojbama. Sukladno politici Komisije prilikom donošenja odluka
i sudske prakse EZ-a, kada korist od takvih programa imaju isključivo nacionalni
proizvođači ili imaju veću korist od konkurenata u drugim državama članicama, u
svrhe usklađivanja s Ugovorom, uvozni se proizvodi ne smiju oporezivati, a
nacionalna proizvodnja ne smije se oporezivati po nižoj stopi poreza kada se
izvozi.
Kada Komisija primjenjuje pravila o državnim potporama radi ocjene usklađenosti
programa potpora koje pregledava, istovremeno razmatra probleme u svezi s
izravnim poslovnim oporezivanjem na koje je ukazala grupa odgovorna za kodeks
ponašanja (takozvana Primarolo grupa), a koju je osnovalo Vijeće12.
\_\_\_\_\_
12 Ova je grupa sastavila popis
štetnih mjera u koji je uvršten određeni broj programa državnih potpora za
kinematografsku i TV proizvodnju.

(b) Posebni kriteriji usklađenosti programa državnih potpora kinematografskoj i
TV proizvodnji

Posebni kriteriji na temelju kojih Komisija trenutno ocjenjuje programe potpora
kinematografskoj i TV proizvodnji u skladu s izuzećem koje se odnosi na područje
kulture predviđenim u članku 87. stavku 3. točki (d) EZ-a utvrđeni su u odluci
Komisije iz lipnja 1998. o francuskom programu automatske potpore
kinematografskoj proizvodnji. Ti posebni kriteriji su sljedeći:
1. Potpora se namjenjuje kulturnom proizvodu. Svaka država članica mora
osigurati da je sadržaj poticane proizvodnje kulturni sukladno potvrđenim
nacionalnim kriterijima (sukladno primjeni načela supsidijarnosti).
2. Proizvođaču se mora omogućiti da potroši najmanje 20% filmskog proračuna u
drugim državama članicama, a da se zbog toga ne smanji iznos potpore osigurane
iz programa. Drugim riječima, Komisija je prihvatila kao kriterij za mogućnost
dobivanja potpore teritorijalizaciju u iznosu od najviše 80% proračuna
proizvodnje filma ili TV djela koje je primilo potporu.
3. Intenzitet potpore, u načelu, mora se ograničiti na 50% proračuna proizvodnje
s ciljem poticanja normalnih tržišnih inicijativa svojstvenih tržišnom
gospodarstvu te izbjegavanja nadmetanja među državama članicama. Ovo se
ograničenje ne odnosi na složene filmove i filmove s niskim proračunom. Komisija
smatra da, temeljem načela supsidijarnosti, svaka država članica treba utvrditi
definicije teškog te filma s niskim proračunom sukladno nacionalnim parametrima.
4. Dodatne potpore za posebne kinematografske djelatnosti (npr.
post-proizvodnja) nisu dozvoljene kako bi se osigurala potpora čiji je učinak
neutralan poticaj te izbjegla zaštita/privlačenje tih posebnih djelatnosti
u/prema državi članici koja odobrava potporu.
Postavlja se nekoliko pitanja vezanih uz navedene kriterije:
Komisija smatra da bi potporu trebalo usmjeriti prema cjelokupnom proračunu
posebnog kinematografskog projekta te da bi proizvođač trebao imati slobodu
odabira dijelova proračuna koji će se potrošiti u drugim državama članicama.
Namjera tako utemeljenih programa potpora jest podrška stvaranju audiovizualnog
proizvoda, a ne pomoć razvoju industrijske djelatnosti. Stoga se ova potpora
treba ocijeniti u skladu s izuzećem koje se odnosi na područje kulture iz članka
87. stavka 3. točke (d) EZ-a, a ne u skladu s izuzećem koje se odnosi na
industriju iz članka 87. stavka 3. točke (c). Poduzetnici iz sektora
kinematografske i TV proizvodnje također mogu koristi i druge vrste potpora koje
se dodjeljuju temeljem nacionalnih programa horizontalnih potpora, a odobrava ih
Komisija sukladno izuzecima EZ-a temeljem članka 87. stavka 3. točke (a) i (c) (npr.
regionalne potpore, potpore za male i srednje poduzetnike, potpore za
istraživanje i razvoj, potpore za stručno usavršavanje i potpore za
zapošljavanje).
Komisija je prihvatila da države članice mogu u okviru kriterija mogućnosti
dobivanja potpore zahtijevati da se određeni dio proračuna za proizvodnju filma
potroši na njihovim teritorijima. To se opravdava činjenicom da bi određeni
stupanj teritorijalizacije izdataka mogao biti potreban za osiguravanje
kontinuiranog postojanja ljudskih resursa i tehničkih mogućnosti potrebnih za
kulturno stvaralaštvo13. To bi se trebalo ograničiti na minimalnu razinu potrebnu
za promicanje kulturnih ciljeva.
Nadalje, uzevši u obzir posebne značajke filmske proizvodnje, Komisija smatra da
je cjelokupni proračun audiovizualne proizvodnje izdatak koji je potrebno
riskirati u svrhu njezina stvaranja, te stoga dopušta uporabu cjelokupnog iznosa
proračuna u svrhu izračuna potpore, bez obzira na prirodu pojedinačnih stavki od
kojih se sastoji. Namjena potpore posebnim pojedinačnim stavkama filmskog
proračuna mogla bi takvu potporu pretvoriti u davanje prednosti nacionalnim
sektorima koji osiguravaju posebne stavke za koje se dodjeljuje potpora, što bi
moglo uzrokovati neusklađenost.
Sredstva koja se izravno osiguravaju iz programa EZ-a kao što je MEDIA plus nisu
državna potpora. Stoga se ta pomoć ne uzima u obzir u svrhe poštovanja gornje
granice potpore od 50%. Nadalje, ta vrsta pomoći promiče distribuciju
nacionalnih filmova u inozemstvu, i stoga se njeni učinci ne pribrajaju učincima
nacionalnih programa usredotočenih na nacionalnu proizvodnju i distribuciju.
Pravne obveze ulaganja u audiovizualnu proizvodnju koje države članice propisuju
tijelima za prijenos televizijskih sadržaja ne ubrajaju se u državne potpore,
ako takva ulaganja tim tijelima osiguravaju prihvatljivu naknadu. U kojoj se
mjeri takve pravne obveze mogu smatrati državnom potporom kao takvom, mora se
utvrditi uzevši u obzir razvoj sudske prakse EZ-a nakon presude Europskog suda
pravde od 13. ožujka 2001. u slučaju C-379/98 (PreussenElektra).
Prema mišljenju Komisije, navedeni kriteriji osiguravaju ravnotežu između
ciljeva kulturnog stvaralaštva, razvoja audiovizualne proizvodnje EZ-a i
poštovanja pravila EZ-a u području državnih potpora.
\_\_\_\_\_
13 Vidi odgovor na pitanje u
pismenom obliku 3173-00 Gosp. Veltroni (SL C 163 E, 6.6.2001. str. 50.).

*2.4. Pregled programa*

Nakon svoje odluke o francuskom programu automatske potpore kinematografskoj
proizvodnji iz 1998., Komisija je pregledala važeće programe drugih država
članica sukladno već prije navedenim kriterijima ocjenjivanja. Komisija je već
pregledala i odobrila programe različitih država članica14. Komisija trenutno
dovršava rasprave s preostalim državama članicama s ciljem usklađivanja njihovih
programa s pravom EZ-a. Komisija namjerava završiti pregled do kraja 2001.
Dovršetak pregleda osigurat će sektoru pravnu sigurnost.
Pregled je otkrio sljedeća ključna obilježja nacionalnih programa državnih
potpora:
– programi potpora unutar EZ-a znatno se razlikuju s obzirom na vrstu i opseg
potpore
– brojni programi sadržali su odredbe suprotne načelu opće zakonitosti
– vrlo mali broj država članica uvodi teritorijalne zahtjeve za mogućnost
dobivanja potpore
– samo u iznimnim slučajevima države članice odobravaju razine državne potpore
koje iznose više od 50% troškova filma
– izuzeci od ovog posljednjeg zaključka obično se odnose na kategoriju »složenih
filmova i filmova niskog proračuna«.
\_\_\_\_\_
14 Francuska, Nizozemska,
Njemačka (i određene njemačke savezne pokrajine), Irska i Švedska: vidi
http://europa.eu.int/comm/competition/state\_aid/decisions/

*2.5. Budući razvoji*

Prije utvrđeni posebni kriteriji usklađenosti za potpore kinematografskoj
proizvodnji i proizvodnji televizijskih programskih sadržaja bit će važeći do
lipnja 2004., vremensko ograničenje utvrđeno u do sada usvojenim odlukama. Nakon
završenog pregleda, programi preostalih država članica bit će odobreni do istog
roka.
Komisija ne namjerava izmijeniti te kriterije osim ako se dokažu neučinkovitima
za sprječavanje nedozvoljenog narušavanja tržišnog natjecanja unutar EZ-a. U
smislu navedenog pregleda Komisija će detaljno ispitati maksimalnu razinu
dopuštene teritorijalizacije. Zahtjevi za teritorijalizacijom dijele unutarnje
tržište roba i usluga namijenjenih audiovizualnoj proizvodnji i sprječavaju
njegov razvoj. Moguće narušavanje tržišnog natjecanja do kojeg mogu dovesti
potpore kinematografskoj proizvodnji i proizvodnji televizijskih programskih
sadržaja proizlazi iz zahtjeva teritorijalizacije, a ne iz same razine pomoći.
Zahtjevi teritorijalizacije koji nadilaze ono što se može ocijeniti
prihvatljivim temeljem kriterija neophodnosti i proporcionalnosti prelaze stroge
granice kulturne promocije te su u osnovi usmjereni prema industrijskim
ciljevima. Stoga, Komisija u svojoj odluci o francuskom programu potpore smatra
da bi države članice trebalo poticati da smanje davanje nacionalne prednosti tj.
da znatno smanje udio troškova koji se mora ostvariti na njihovom teritoriju.

S obzirom na razmjerno ograničenu geografsku rasprostranjenost određenih jezika
i kultura, te uzevši u obzir ograničenu distribuciju tih kulturnih proizvoda
unutar tržišta EZ-a i svjetskih tržišta, Komisija može prihvatiti potpore više
od 50% ako se dokaže potreba u slučajevima koji se ne odnose na teške filmove i
filmove s niskim proračunom za te države članice.
Komisija namjerava nastaviti multilateralne dijaloge s državama članicama s
ciljem raspravljanja relevantnih pitanja vezanih uz državne potpore
kinematografskoj i TV proizvodnji. Dijalog je započeo na konferenciji koju je u
listopadu 2000. godine u Parizu organizirao Francuski nacionalni kinematografski
centar na kojoj su se okupili stručnjaci Komisije i predstavnici relevantnih
ministarstava i filmskih instituta EU-a. Dijalog je nastavljen na drugoj
konferenciji koju je organizirao Švedski filmski institut u Stockholmu u lipnju
2001.

3. ZAŠTITA BAŠTINE I ISKORIŠTAVANJE AUDIOVIZUALNIH DJELA

Pojavila su se brojna pitanja u svezi sa zaštitom baštine, transparentnošću i
učinkovitim iskorištavanjem prava15: zakonom uređena pohrana audiovizualnih djela,
stvaranje europskog registra (ili povezanih nacionalnih registara) i ostalih
mogućih oblika uporabe baza podataka s komercijalnim ciljem. Ta pitanja mogla bi
imati važne posljedice za distribuciju audiovizualnih djela u Europi, te za
očuvanje europske audiovizualne baštine.
\_\_\_\_\_
15 Osobito u radnom dokumentu
Komisije, SEC(2001) 428 od 11.4.2001.

*3.1. Zakonom uređena pohrana audiovizualnih djela*

Različit posao obavljen je u okviru brojnih foruma o ovom pitanju. Vijeće je
usvojilo rezoluciju o očuvanju i razvoju europske kinematografske baštine u
svibnju 2000.16, u kojoj je pozvalo Komisiju da uzme u obzir posebne potrebe ovog
određenog oblika kulturne baštine, te da podupre i potakne države članice na
provođenje međudržavnog istraživanja o situaciji s kojom se suočavaju europski
kinematografski arhivi.
Iz doprinosa izloženih na savjetovanju te onih u pisanom obliku jasno je da
postoji suglasnost o potrebi očuvanja i zaštite europske audiovizualne baštine.
Mišljenja se razlikuju glede odabira najboljeg načina postizanja tog cilja, i s
obzirom na pitanje da li je regulatorna intervencija na europskoj razini
potrebna ili zapravo poželjna.
Stručne organizacije17 i Vijeće Europe poduzeli su inicijative na paneuropskoj
razini, a nacrt Europske konvencije za zaštitu audiovizualne baštine Vijeća
trebao bi se uskoro usvojiti. Ta konvencija osigurat će obveznu zakonom uređenu
pohranu »materijala pokretnih slika koji čine dio njene audiovizualne baštine, a
proizvedeni su ili su u koprodukciji na teritoriju stranke na koju se to
odnosi«.
Mišljenja su bila podijeljena oko pitanja da li bi se Europska unija trebala
pridržavati tog instrumenta i/ili potaknuti države članice da to učine. Brojni
govornici smatraju da konvencija nudi prihvatljiv kompromis za djelovanje u tom
području, bez potrebe za djelovanjem Zajednice, ili s druge strane misle da je
to dobra polazna točka za inicijativu Zajednice. Drugi podržavaju inicijativu
Zajednice tvrdeći da je ona još uvijek potrebna unatoč konvenciji te da bi mogla
osigurati dodatnu vrijednost glede zaštite baštine i promicanja kulturne
raznolikosti. Predloženo je da se svaki pristup Zajednice usredotoči na najbolju
praksu iako pojedini govornici smatraju da samoregulacija ili koregulacija ne
funkcioniraju na odgovarajući način te bi mogle dovesti do nejednakosti glede
očuvanja audiovizualnih djela.
Bilo je oprečnih gledišta i o tome da li bi taj sustav trebao biti obvezan ili
dobrovoljan. Neki od govornika podržali su obveznu zakonom uređenu pohranu kao
minimalnu mjeru. Drugi smatraju da uvođenje takvog zahtjeva ne bi za posljedicu
smjelo imati dodatne troškove za proizvođača te bi se stoga trebao financirati
iz javnih sredstava. Zahtjev bi se trebao primjenjivati samo na nova djela
(starija djela pohranjivala bi se na dobrovoljnoj osnovi). Mnogi su govornici
podržali dobrovoljni program čiji će se detalji utvrditi na razini države
članice, ograničen na nacionalna djela, i po mogućnosti vezan uz poticaje.
Govornici su razgraničili kinematografska od drugih djela. Tijela za prijenos
programskih sadržaja smatraju uključivanje televizijske proizvodnje u bilo koji
program obveznog pohranjivanja neprimjerenim. Dodali su da bi u slučaju potrebe
regulatorne intervencije za očuvanje televizijske proizvodnje takav sustav
trebalo organizirati na dobrovoljnoj osnovi, i vezati uz mehanizme značajnije
financijske potpore. Drugi su podržavali uključivanje svih audiovizualnih djela,
dok se treća skupina zalagala za prvotnu usredotočenost na kinematografska djela
što bi se kasnije moglo proširiti i na druge kategorije.
Što se tiče očuvanja, kinoteke su naglasile da pohranjena djela moraju biti
dobre kvalitete (ili izvorna kopija ili kopija slične kvalitete) kao i potrebu
stvaranja baze podataka različitih materijalnih podrški za audiovizualna djela.

Komisija primjećuje da postoji široka podrška potrebi očuvanja audiovizualnih
djela s ciljem zaštite baštine i promicanja kulturne raznolikosti. Rezultati
savjetovanja pokazuju da postoji potreba djelovanja s ciljem očuvanja naše
audiovizualne baštine. To je, čini se, posebno važno glede kinematografskih
djela. Međutim, ne postoji suglasnost glede vrste mjera koje bi bile primjerene.

Stoga, prije predstavljanja mogućeg prijedloga Komisija namjerava provesti
pregled trenutne situacije u državama članicama. To će se provesti putem
upitnika upućenog državnim tijelima tijekom ove godine u kojem će se ocijeniti
uloga zakonodavnih i drugih mjera, a analizirat će se i uvjeti koji bi se
trebali primjenjivati. Nadalje, Komisija namjerava potaknuti suradnju među
zainteresiranim strankama u ovom području uz širenje »najbolje prakse«.
Primijetila je suglasnost među zainteresiranim strankama glede zamisli prema
kojoj se ne bi trebao osnovati jedinstveni europski arhiv. One se zalažu za
pohranu organiziranu na nacionalnoj ili regionalnoj razini, uz primjerenu
transparentnost s obzirom na smještanje djela. Komisija također namjerava dalje
ispitati zamisao stvaranja baze podataka različitih materijalnih podrški za
audiovizualna djela sukladno prijedlozima sa savjetovanja.
\_\_\_\_\_
16 2261 sastanak Vijeća (16.
svibnja 2000.) Tisak 154 – br. 8394/2000.
17 Postoje prijedlozi Europske federacije kinematografskih redatelja
(FERA) i Međunarodne federacije udruga kinematografskih proizvođača (FIAPF)
(koji su predložili »dobrovoljnu« pohranu kinematografskih djela na temelju
primjera ugovora koji su oni sastavili »Opća pravila pohrane kinematografskih
filmova u filmske arhive« (1971.)).

*3.2. Stvaranje programa registracije*

Postoje različita mišljenja glede vrijednosti programa registracije filmova i
drugih audiovizualnih djela. Trenutno samo manji broj država članica primjenjuje
takav registar. Inicijativa za stvaranje međunarodnog registra u kontekstu
Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO) polučila je samo
djelomičan uspjeh.
Europska inicijativa u tom području mogla bi potaknuti transparentnost te tako
pomoći u zaštiti vlasnika prava te olakšati distribuciju europskih proizvodnji
što bi moglo biti od posebne važnosti s obzirom na složenost industrije. Takav
program ne bi trebao utjecati na pitanja vezana uz različite propise glede
autorskih prava ili uporabe prava sukladno propisima o autorskim pravima, ali bi
mogao osigurati određene podatke glede registriranih audiovizualnih djela.
Iako su neki govornici program smatrali nepotrebnim i skupim, većina ga je
podržala. Izražena je podrška stvaranju nacionalnog javnog kinematografskog
registra u svakoj državi članici, ako se utvrde određeni kriteriji. Za neke to
predstavlja ključni element svih politika čiji cilj je promocija distribucije
audiovizualnih djela. Neki su otišli i dalje smatrajući nepostojanje takvog
registra (ili registara) preprekom za iskorištavanje djela.
Mišljenja su se razlikovala s obzirom na najprimjereniju vrstu djelovanja. Jedni
su se zalagali za stvaranje uzajamno priznatog sustava na temelju pojedinačnih
registara u svakoj državi članici. Drugi su smatrali da je potrebno ocijeniti
tržišne potrebe prije donošenja odluke o primjerenom djelovanju. Mnogi govornici
podržavali su povezivanje nacionalnih registara u mrežu na europskoj razini. Kao
prednost takvog pristupa istaknuta je transparentnost koja olakšava
identifikaciju, iako su drugi smatrali da bi to mogao biti prilično glomazan
mehanizam te da bi takav program bilo teško osnovati.
Većina se složila o prednostima jasne identifikacije i važnosti meta podataka18.
Javna tijela za prijenos izjavila su da bi Europi koristili dobro poznati i
dobro dizajnirani sustavi meta podataka o proizvodnji, isporuci, klasifikaciji,
zaštiti i arhiviranju medijskih djela. Što se tiče standarda, smatraju da je
važno poticati razvoj raširenije distributivne mreže medijskih registracijskih
brojeva s ciljem osiguranja međuoperativnosti navedenih registracijskih brojeva
te smanjenja registracijskih pristojbi za proizvođače europskih programskih
sadržaja. Pojedini operatori podržavaju uporabu standarda ISAN19 ili drugog
standarda kojeg utvrđuje industrija, dok se drugi protive uporabi tog određenog
standarda, iako podržavaju sustave standardiziranih meta podataka.
Neki su govornici predložili da bi sustav trebao čuvati detalje svih ugovora
koji se odnose na proizvodnju i iskorištavanje filmova proizvedenih u zemlji,
posebno identitet različitih stranaka, vlasništvo i autorsko pravo, ugovorne
uvjete iskorištavanja, trajanje licence i njen isključiv ili ne-isključiv
karakter. Govornici smatraju da se financiranje mora osigurati na europskoj
razini ili kombinacijom privatnog i javnog financiranja. Drugi govornici
izrazili su zabrinutost zbog troškova takvog programa ili mogućih nedostataka u
slučaju netočnih ili neažuriranih podataka.
Komisija primjećuje da postoji znatna potpora stvaranju javnih kinematografskih
registara u državama članicama budući da bi se takvim programom registracije
poboljšala distribucija filmova osiguravajući laku dostupnost potrebnog podatka,
iako treba razjasniti brojna pitanja. Komisija, stoga, namjerava provesti
analizu trenutne situacije u državama članicama. To će učiniti putem upitnika
upućenog nacionalnim tijelima do kraja godine. Njegov cilj bit će ocjena uloge
zakonskih i ostalih mjera te daljnja analiza uvjeta koji bi se trebali
primjenjivati.
\_\_\_\_\_\_
18 Digitalni podaci o
audiovizualnom djelu čiji je cilj pomoć proizvodnom i distribucijskom procesu
(koji se također naziva digitalnim upravljanjem sredstvima (DAM)).
19 Koju je razvila Međunarodna organizacija za normizaciju (ISO).
Trenutna verzija poznata je pod imenom IVID (identifikator međunarodne verzije)
ili V-ISAN.

*3.3. Baza podataka vlasnika prava*

Predstavljena je mogućnost stvaranja nove baze podataka koja bi omogućila
utvrđivanje «prava» ili sporazuma o «licencama» u Europskoj uniji. Izraženo je
neslaganje glede činjenice jesu li ti podaci teško dostupni. Njihova dostupnost
mogla bi pozitivno djelovati na distribuciju filmova. Treba primijetiti da
Komisija analizira pitanje upravljanja pravima, kao nastavak svoje Zelene knjige
iz 1995. o autorskim i srodnim pravima u informacijskom društvu20.
Mišljenja su podijeljena s obzirom na trenutnu dostatnost transparentnosti ovih
podatka. Većina tvrdi da dostatnu transparentnost osiguravaju proizvođači i
društva koja prikupljaju te podatke. Smatra se da treba poduzeti korake za
standardiziranu kodifikaciju prava kako bi se ona mogla dosljedno predstavljati,
a relevantni podaci izmjenjivati na zakonom uređen pouzdani način. Takva baza
podataka mogla bi pomoći proizvođačima i distributerima u pronalaženju partnera
u drugim europskim zemljama.
Veliki broj govornika tvrdi da takva baza podataka nije potrebna za poboljšanje
distribucije audiovizualnih djela: izraženo je mišljenje da bi takva baza
podataka mogla biti vrlo spora, skupa, glomazna te ne bi mogla pratiti
neprestane, vrlo brze promjene vlasništva. To ne bi bilo u skladu s
fleksibilnošću koja je potrebna za učinkovito iskorištavanje audiovizualnih
djela. Mogući pogrešan ili zastarjeli podatak mogao bi prouzročiti znatne
posljedice. Potrebne formalnosti mogle bi se teško izvoditi, a kašnjenja pri
registraciji važećih prava, i uz to vezani ugovori mogli bi predstavljati
prepreku slobodi kretanja na vrlo dinamičnom tržištu. Postojala bi čak i
opasnost da pojedini varalice dobiju potvrdu prava stečenih nezakonitim putem na
štetu stranaka koje su zakonski vlasnici. Izražena je i zabrinutost da bi se
stvaranje takve baze podataka moglo kositi s međunarodno dobro utvrđenim
propisom (vidi članak 5. stavak 2. Bernske Konvencije) prema kojem uživanje i
ostvarivanje autorskih i srodnih prava ne smije podlijegati nikakvim
formalnostima. Drugi su ustrajali u tvrdnji da glavne postojeće razlike
ugovornog prava koje se odnosi na autorsko pravo ozbiljno utječu na
konkurentnost audiovizualnih proizvođača jedne zemlje u usporedbi s takvim
proizvođačima u drugoj zemlji te da bi takva baza podataka mogla imati važnu
ulogu u distribuciji audiovizualnih djela osiguravanjem mogućnosti dobivanja
podataka o audiovizualnim djelima u drugih državama. Takva baza podataka mogla
bi olakšati utvrđivanje vlasnika prava, ali pregovori bi se i dalje trebali
održavati na ugovornoj osnovi.
Komisija je primila na znanje gledišta izražena na savjetovanju, a posebno
nedostatak podrške stvaranju baze podataka o vlasnicima prava. Ona će i dalje
istraživati pitanje upravljanja pravima, koje analizira u okviru nastavka Zelene
knjige iz 1995. o autorskim i srodnim pravima u informacijskom društvu, s ciljem
ocjenjivanja mogućeg učinka postojećih razlika nacionalnog prava na unutarnje
tržište.
\_\_\_\_\_
20 COM(95) 382 završni tekst.

*3.4. Iskorištavanje prava*

Autorska prava i srodno zakonodavstvo autorima, izvođačima, proizvođačima
zvučnog zapisa, tijelima za prijenos televizijskih sadržaja te drugim vlasnicima
prava daje pravo dozvole ili zabrane određene radnje iskorištavanja njihovih
djela ili drugih zaštićenih predmeta. Općenito, korisnici stječu pravo
neposrednim pojedinačnim ugovorima s pojedinim vlasnicima prava ili njihovim
predstavnicima.
Tijela za prijenos televizijskih programskih sadržaja iznijela su problem
iskorištavanja prava tvrdeći da nailaze na poteškoće prilikom iskorištavanja
određenog dijela svoje proizvodnje pohranjene u arhivima, a koji bi željela
ponovno prikazati osobito u novom elektroničkom okruženju. Oni tvrde da je
gotovo nemoguće utvrditi i pronaći te zatim pregovarati sa svim suradnicima na
tim programskim sadržajima ili njihovim nasljednicima, posebno kada se radi o
proizvodnjama starijeg datuma. Oni tvrde da ih te poteškoće danas sprječavaju u
iskorištavanju arhiva. Javna tijela za prijenos televizijskih sadržaja stoga
zahtijevaju zakonodavno djelovanje za poboljšanje njihove situacije. Kinoteke
također tvrde da ne mogu koristiti brojna djela te da je javnost time izgubila
pristup svojoj vlastitoj audiovizualnoj baštini.
S druge strane, proizvođači i pojedina privatna tijela za prijenos televizijskih
sadržaja, smatraju da je to pitanje uređeno novom Direktivom o autorskim pravima21
te ga ne bi trebalo ponovno razmatrati u ovom kontekstu.
Brojni govornici smatraju da bi stvaranje navedenih baza podataka i registara
moglo olakšati identifikaciju. Predloženo je da se to pitanje raspravi u okviru
pregleda Direktive o televiziji bez granica (TVWF). Međutim, treba upozoriti da
ta Direktiva ne obuhvaća pitanja autorskih i srodnih prava.
Komisija podržava suradnju svih stranaka s ciljem rješavanja posebnih poteškoća
koje se mogu pojaviti u određenim situacijama. Cilj ove suradnje prvenstveno bi
trebao biti utvrđivanje popisa djela kod kojih bi se mogla pojaviti poteškoća
utvrđivanja vlasnika prava.
\_\_\_\_\_\_
21 Direktiva 2001/29/EZ
Europskoga parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih
aspekata autorskih i srodnih prava u informacijskom društvu (SL L 167,
22.6.2001.).

4. ELEKTRONIČKO KINO

Postavljeno je pitanje elektroničkog kina zbog novih paneuropskih mogućnosti
distribucije koje pružaju digitalne tehnologije. Te tehnologije mogu omogućiti i
razvoj lokalnih višenamjenskih centara u rjeđe naseljenim područjima22. Pojam
elektroničko kino označava prijenos elektroničkim putem na kinoekran. I cijeli
sektor rabi pojam elektroničkog kina kojim se označava da je krajnja slika ili
rezultat prijenosa s jednog na drugi kraj digitalnog lanca ili digitalna
projekcija sadržaja koji je prvotno bio na filmu te je prebačen na digitalni
medij. Raspravljalo se i o učinku analize troškova/koristi za kinematografske
distributere i vlasnike kinodvorana.
Govornici su pružili znatnu podršku pristupu standardizacije elektroničkog kina
pod vodstvom kinematografskog sektora. Smatra se da nije potrebna intervencija
nacionalnih tijela niti tijela Europske unije. Spominjao se i Forum europskog
digitalnog filma, koji je nedavno osnovan u Stockholmu, na inicijativu švedskog
predsjedništva, kao odgovarajuće tijelo koje će poduzeti daljnja djelovanja, te
je zatražena podrška njegovih ciljeva i projekata.
Zahtijevalo se da Komisija podrži razvoj elektroničkog kina putem programa MEDIA
Plus te da otvori svoj »višegodišnji okvirni program 2002. – 2006. za
djelatnosti istraživanja, tehnološkog razvoja i predstavljanja s ciljem
doprinosa stvaranju europskog istraživačkog područja« (Šesti okvirni program) za
europske industrijske sektore koji se bave razvojem visokih standarda
distribucije elektroničkog kina.
Pilot projekti u okviru programa MEDIA predstavljaju način na koji Odluke Vijeća
2000/821/EZ i 2001/163/EZ jamče da programi MEDIA Plus23 i MEDIA Stručno
usavršavanje24 prate brzi tehnološki razvoj. To odražava očekivanje prema kojem će
zbog uporabe digitalnih tehnologija europska audiovizualna djela biti lakše
dostupna zahvaljujući novim načinima prijenosa audiovizualnog sadržaja što će
olakšati i dostupnost tih djela izvan zemlje njihova porijekla. Konkurentnost u
kontekstu globalizacije ovisit će sve više o uporabi novih tehnologija u fazama
razvoja, proizvodnje i distribucije.
Međutim, programi MEDIA usmjereni su na audiovizualnu industriju, a ne na
istraživačku zajednicu. Komisija će osigurati odgovarajuću i učinkovitu
usklađenost s mjerama poduzetim u području novih tehnologija i posebno, između
ostalog, sa Šestim okvirnim programom, usredotočivši se na potrebe i mogućnosti
malih i srednjih poduzetnika koji djeluju na audiovizualnom tržištu.
Komisijin opći cilj jest jačanje, putem razvoja i uporabe novih tehnologija,
europske industrije sadržaja, poboljšanjem mogućnosti proizvodnje takvih
sadržaja, poticanjem njihove međudržavne distribucije i povećanjem
kompetentnosti stručnjaka primjerenim neprestanim stručnim usavršavanjem. Cilj
bi trebao biti razvoj globalno priznatih, otvorenih standardiziranih sustava
elektroničkog kina kroz proces pod vodstvom kinematografskog sektora. To bi
uključivalo sljedeće elemente: razvoj odgovarajućih algoritama za kompresiju
kvalitetnih filmskih digitalnih sadržaja koji će se prikazivati; razvoj
tehnologija koje će takav sadržaj moći prikazivati; razvoj metoda zaštite
uporabe sadržaja kodiranjem; razvoj metoda koje će omogućiti naplatu sadržaja
konzumiranih putem mreže; razvoj metoda digitalizacije, poboljšanja, obnavljanja
i očuvanja sadržaja.
Komisija smatra da elektroničko kino nudi važne nove mogućnosti povećanja
distribucije europskih audiovizualnih djela. (Komisija) smatra da je prioritet
isporuka kinodvoranama, tj. od poduzetnika do poduzetnika, iako kasnije postoji
mogućnost potrošačke faze. Komisija pozdravlja osnivanje Europskog foruma
digitalnog kina. Podržava ciljeve foruma usmjerene na utvrđivanje europskih
zahtjeva za korisnike u svim dijelovima digitalnog/elektroničkog lanca, te
olakšavanje pravovremenog razvoja svjetskih standarda za elektroničko kino.
\_\_\_\_\_
22 Na primjer, Švedski Folket
Hus
23 SL L 13, 17.1.2001.
24 SL L 26, 27.1.2001.

5. POREZNA PITANJA

Pojavila su se pitanja vezana uz postojeće razlike među različitim vrstama
kulturnih dobara u državama članicama te učinka važećih poreznih mjera u
državama članicama na proizvodnju i distribuciju audiovizualnih djela. Smatra se
da bi nacionalni porezni poticaji mogli znatno utjecati na razvoj koprodukcije,
kao i na usklađivanje poreznih mjera kojima bi se izbjeglo dvostruko
oporezivanje. Proizvođači i redatelji smatraju da bi Komisija trebala
zahtijevati od svih država članica da olakšaju stvaranje, na nacionalnoj ili
europskoj razini, specijaliziranih banaka ili fondova poduzetničkog kapitala s
privatnim financiranjem, te potaknuti države članice koje nemaju porezne mjere
za poticanje ulaganja u audiovizualni sektor da ih uvedu. Brojni govornici
ukazali su na porezne mjere (posebno »izuzeće od poreza«) koje se rabe za
financiranje neeuropske proizvodnje. Kinooperateri smatraju da bi Komisija
trebala poticati države članice na smanjivanje neizravnih poreza na kino
ulaznice na istu razinu koja se primjenjuje za druge kulturne proizvode.
Postoji suglasnost različitih zainteresiranih stranaka o primjeni smanjene ili
nulte stope PDV-a za audiovizualne kulturne proizvode i usluge. Sukladno tome,
brojni govornici predlagali su proširenje Priloga H Šeste direktive o PDV-u25 kako
bi obuhvatio cjelokupni sektor ili neke njegove dijelove (video i online
usluge). Određena nacionalna tijela, međutim, izrazila su sumnju u opravdanost
djelovanja na europskoj razini dok drugi smatraju da postoji potreba rasprave
tog pitanja na europskoj razini.
Sukladno postupku predviđenom Direktivom, pregled se mora izvršiti na osnovi
izvješća Komisije. Na temelju tog izvješća, Vijeće pregledava područje primjene
smanjenih stopa svake dvije godine. Vijeće, na prijedlog Komisije, jednoglasnom
odlukom može odlučiti o izmjeni popisa roba i usluga iz Priloga H. Komisija je
utvrdila svoju politiku PDV-a u Priopćenju od 7. lipnja 2000.26. U tom Priopćenju,
Komisija je izjavila da će razmotriti usklađivanje stopa i procijeniti učinke
njihove strukture na funkcioniranje jedinstvenog tržišta. Na osnovi te analize
utvrdit će se smjernice nakon što se dovrši ocjena trenutnog pilot projekta za
usluge koje zahtijevaju mnogo radne snage27 (na koje se smanjena stopa može
primjenjivati do prosinca 2002.). Posebna pozornost posvetit će se uporabi
smanjenih stopa PDV-a u kontekstu prioriteta Zajednice u ovom sektoru.
Komisija prima na znanje izložena gledišta o oporezivanju kulturnih dobara i
usluga, a posebno zahtjev prema kojem bi se, državama članicama koje to žele,
omogućila primjena smanjenih stopa PDV-a na sva kulturna dobra i usluge bez
obzira na različite načine distribucije. Komisija će razmotriti mogućnost
rješavanja tog zahtjeva u okviru pregleda Priloga H Šeste direktive o PDV-u,
koji će se izvršiti nakon 2002. godine. Skrenut će pozornost i na postojeću
mogućnost prema kojoj države članice mogu primjenjivati smanjenu stopu na kino
ulaznice.
\_\_\_\_\_\_
25 Šesta direktiva Vijeća
77/388/EEZ od 17.5.1977., posljednji puta izmijenjena Direktivom 2001/41/EZ od
19.1.2001. Prilog H uključuje brojna pitanja od kulturnog značaja kao što su
knjige i novine (uključujući njihovu posudbu), ulaznice za kulturne i druge
događaje (kino, kazalište, sajmovi, muzeji itd.) i primanje usluga prijenosa.

26 Strategija poboljšanja djelovanja sustava PDV-a u okviru
unutarnjeg tržišta, COM(2000) 348 završni tekst
27 Uvedeno Direktivom 1999/85/EZ od 22.10.1999.

6. KLASIFIKACIJA

Postoje dva međusobno povezana problema vezana uz razlike u klasifikacijama
audiovizualnih djela u državama članicama za različite načine distribucije i
među državama članicama za iste načine distribucije. Audiovizualna djela
općenito podliježu klasifikaciji njihova sadržaja naznačujući za koje dobne
skupine se smatraju primjerenima.
Što se tiče razlika među državama članicama, određeni broj govornika (osobito
nacionalna tijela) smatra da su te razlike rezultat kulturnih različitosti te da
ne utječu znatno na distribuciju pa bi ih stoga trebalo riješiti na nacionalnoj
razini. Drugi zagovaraju poduzimanje mjera za rješavanje tog problema, iako su
svjesni da bi usklađivanje klasifikacijskih sustava audiovizualnih djela širom
Europe moglo biti složeno zbog različitih kulturnih tradicija i osjetljivosti.
Izražena je podrška povećanoj suradnji među nadležnim tijelima i tijelima za
klasifikaciju s ciljem smanjivanja različitosti od jedne do druge države članice
te od jednog do drugog medija, te razvoju uzajamnog priznavanja. Neki govornici
smatraju da bi nacionalna i europska javna tijela mogla imati ulogu pružanja
podrške suradnji među relevantnim tijelima uz mogućnost razvoja zajedničkih
opisnih kriterija na europskoj razini.
Što se tiče razlika među različitim načinima distribucije, mnogi govornici misle
da se sa sadržajem mora jednako postupati bez obzira na oblik distribucije. Bilo
je zahtjeva za usklađivanje standarda budući da bi se na taj način olakšala
distribucija europskih djela. Zaključeno je da bi primjerenost materijala
trebalo ocjenjivati na dosljednijoj i koherentnijoj osnovi u svim medijima,
sukladno skupu zakonskih ciljeva i načela za uređivanje sadržaja. To bi se moglo
riješiti utvrđivanjem jednoobraznog europskog klasifikacijskog standarda za sve
audiovizualne medije, što bi koristilo potrošačima i dobavljačima te stoga i
pozitivno utjecalo na proizvodnju i distribuciju europskih audiovizualnih djela.

U svom izvješću o preporuci zaštite maloljetnika i ljudskog dostojanstva28,
Komisija je naglasila potrebu usvajanja dosljednog pristupa za sve medije.
Komisija namjerava nastaviti taj posao i ocijeniti koji se sustavi, koji se
odnose na ovaj problem, mogu primjenjivati, uzevši u obzir kulturne razlike koje
postoje među državama članicama. Komisija priznaje važne kulturne aspekte
klasifikacije, koji se moraju odrediti sukladno načelima supsidijarnosti i
upravljanja kako je predviđeno u njenoj nedavnoj Bijeloj knjizi29, ali smatra da
bi trebalo produbiti analizu uloge koju imaju samoregulacijski programi kao što
je NICAM u Nizozemskoj.
Komisija će poticati razmjenu iskustava u području klasifikacije (uključujući i
samouređivanje) s ciljem povećanja suradnje u tom području. U tom smislu,
Komisija namjerava pokrenuti istraživanje o klasifikaciji filmova, za
kinematografiju, televiziju, DVD i videokazete na Europskom gospodarskom
prostoru. Istraživanje će ocijeniti razloge postojanja te učinak razlika među
različitim nacionalnim zakonima ili mjerama samoregulacije za klasifikaciju
filmova na njihovu daljnju komercijalizaciju. Analizirat će se i mogućnost
zabune koje takve razlike u klasifikaciji stvaraju kod osoba odgovornih za
maloljetnike.
\_\_\_\_\_
28 Ocjenjivačko izvješće
Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o primjeni Preporuke Vijeća od 24. rujna
1998. o zaštiti maloljetnika i ljudskog dostojanstva, (COM(2001) 106 od
27.2.2001.,
<http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/new_srv/pmhd_en.htm>
29 Vidi bilješku 7.

7. DRUGE MJERE ZA POBOLJŠANU DISTRIBUCIJU FILMOVA

Izloženo je mnogo različitih zamisli za povećanje proizvodnje i distribucije
europskih audiovizualnih djela. Pojedini govornici smatraju da bi Komisija
trebala poticati financiranje sektora proizvodnje i/ili poticati države članice
ili druge institucije da to čine. Treba spomenuti da je Komisija u suradnji s
Europskom investicijskom bankom (EIB) i Europskim investicijskim fondom (EIP)
pokrenula »i2i-audiovizualnu inicijativu«, koja dopunjava program MEDIA Plus za
razdoblje 2001. – 2005. i usredotočuje se kako na industrijske ciljeve za
poboljšanje konkurentnosti tako i na promicanje kulturne raznolikosti svojstvene
promicanju razvoja europskog audiovizualnog sadržaja. Komisija će nastaviti
ispitivati sve primjerene financijske mjere za poboljšanje proizvodnje i
distribucije europskih audiovizualnih djela.
U tom smislu, Komisija ističe pozitivan pristup usvojen u nedavnom Priopćenju o
državnim potporama i rizičnom kapitalu30 koji će se primjenjivati sljedećih pet
godina. Taj je dokument u skladu s obvezom u korist rizičnog kapitala koji je
utvrđen kao širi cilj Zajednice na Lisabonskom Vijeću Europe, kao i s općom
politikom Zajednice u području promicanja rizičnog kapitala u Zajednici31.
Komisija je odobrila brojne programe koje su države članice usvojile s ciljem
stvaranja takvih fondova. Potrebno je poticati razmjenu podataka i »najbolje
prakse« između država članica i Komisije s ciljem utvrđivanja najučinkovitijih
načina kojima bi različite države članice mogle pomoći kinematografskom sektoru,
te kako bi razmotrile mogućnosti njegova razvoja u svakoj državi članici. U tom
smislu, korisno bi bilo stvoriti međunarodne mreže europskih stručnjaka
kinematografske industrije. Drugi smatraju da Komisija treba odrediti šira
načela za države članice te razmotriti ključna pitanja kao što je potreba
usvajanja nacionalnih pristupa kojima bi se izbjeglo sputavanje prekogranične
proizvodnje i distribucije.
Predloženo je da bi Europska komisija trebala rabiti svoje inicijative
elektroničkog učenja, namijenjene pokretanju obrazovne i kulturne zajednice, s
ciljem ubrzavanja promjena u sustavima obrazovanja te na taj način upoznati
mlade građane Europe s klasičnom europskom kinematografijom.
Na kraju, podržana je inicijativa stvaranja TV programa Europske unije za
prijenos »europskih filmova«.
Komisija smatra da je razmjena podataka i najbolje prakse izuzetno važna u ovom
sektoru. Industrija audiovizualne proizvodnje je izuzetno složena i suočava se s
brojnim tehnološkim i tržišnim izazovima. Komisija namjerava osnovati grupu
stručnjaka koji će raspraviti ta pitanja i Komisiji dostaviti prijedloge za
razvoj politike u tom području. Ova bi grupa trebala okupiti multidisciplinarne
stručnjake. Njeni bi ciljevi trebali biti pružanje podataka i zamisli o
tehnološkim i tržišnim razvojima u sektoru audiovizualne proizvodnje. Ona ne bi
trebala predstavljati države članice kao takve već ujediniti iskustvo i znanje
svih država članica.
Komisija će istražiti koje mjere bi se mogle poduzeti u kontekstu inicijative
elektroničkog učenja s ciljem razvoja vizualnog obrazovanja i upoznavanja mladih
građana Europe s europskom kinematografijom.
Komisija namjerava pokrenuti i istraživanje o utvrđivanju i ocjeni financijskih
tokova unutar europske kinematografske industrije, na osnovi analize
financijskih rezultata odabranog broja filmova prisutnih na tržištu između 1996.
i 2000. Ovo će istraživanje utvrditi i ocijeniti ključne čimbenike koji određuju
gospodarska obilježja kinematografske industrije. Posebno, ono će analizirati
različite faze projekta od pred-proizvodnje, razvoja, proizvodnje,
post-proizvodnje, promocije, distribucije te uvoza i izvoza. Izvršit će se i
opis učinaka koji su na uspješnost filma mogli imati mogući odnosi među posebnim
ulagačima i količina prihoda.
\_\_\_\_\_\_
30 SL C 235, 21.8.2001.
31 Rizični kapital ključan je za stvaranje radnih mjesta u Europskoj
uniji, SEC(1998) 552 završni tekst od 31.3.1998.

8. PITANJA KOJA TREBA RAZMOTRITI U PREGLEDU32 DIREKTIVE O TELEVIZIJI
BEZ GRANICA

*8.1. Definicije*

Definicija europskog djela: Postoje različite definicije europskog djela na
međunarodnim i nacionalnim razinama kao i na razini Zajednice. Glavna utvrđena
pitanja odnose se na potrebu uvođenja usklađene definicije na europskoj razini,
razinu njene detaljnosti, te obvezujući karakter s obzirom na različite
predviđene uporabe. Na razini država članica postoje različite definicije
»europskog djela«. Tvrdilo se da bi razlike mogle stvoriti prepreke za
distribuciju europskih proizvodnji. Te definicije usvojene su na razini država
članica s ciljem provedbe odredbi Direktive o televiziji bez granica te s ciljem
primjene programa nacionalnih potpora za audiovizualna djela.
Postoji suglasnost glede važnosti pitanja »definicija« za sve vrste proizvodnje.
Mnogi govornici naglašavaju da te definicije trebaju uzeti u obzir relevantni
kontekst, posebno programe potpora, koprodukcije itd. te ističu njihovu
povezanost s pregledom Direktive o televiziji bez granica 2002. Neki smatraju da
bi usklađenost ili, kao alternativa, uzajamno priznanje definicija država
članica mogli koristiti određenim političkim ciljevima; što bi pojednostavilo
stvaranje europskih koprodukcija i kombiniranje različitih (nacionalnih ili
europskih) programa potpora.
Brojni govornici (uključujući tijela zadužena za emitiranje televizijskih
sadržaja i državna tijela) smatraju da utvrđene razlike među definicijama ne
stvaraju poteškoće prekograničnoj proizvodnji. Drugi (osobito, filmski i
televizijski proizvođači) smatraju da postojanje različitih definicija, kao i
različita nacionalna tumačenja ovih definicija koče sve pokušaje za jasno
ocjenjivanje gospodarskog razvoja europske proizvodne industrije u cjelini.
Mišljenja su bila podijeljena i s obzirom na potrebu utvrđivanja detaljnije
definicije u zakonodavstvu Zajednice, budući da su jedni tvrdili da to nije
potrebno, a drugi zahtijevali usklađivanje.
S obzirom na kriterije koji se trebaju usvojiti iznesena su razna gledišta.
Gledišta su podijeljena s obzirom na prednosti što je moguće šire definicije ili
strožeg pristupa, kao što su kulturni ili gospodarski kriteriji. Nije postignuta
suglasnost glede određenih kriterija kao što je kontrola prava. Ostali govornici
predložili su kriterije kao što je uporaba definicije na osnovi rada ili
»kulturnih« elemenata.
Definicija neovisnog proizvođača: Postoji mnogo različitih definicija »neovisnog
proizvođača« i »neovisne produkcije« širom Europe. Mnoge države članice rabe
pojam neovisnog proizvođača za razgraničavanje korisnika nacionalnih programa
državnih potpora. Postavljena su pitanja značenja »neovisnosti« te kriterija
kojim se utvrđuje neovisnost proizvođača.
Usuglašeno je da postoji potreba razjašnjavanja temeljnih političkih ciljeva,
posebno s obzirom na nove industrijske strukture. Neki govornici primijetili su
moguće napetosti među ciljevima povećanja europske konkurentnosti i promicanja
kulturne raznolikosti u Europi. Potonji cilj očigledno je u skladu s prvotnim
ciljevima Direktive o televiziji bez granica, a to je poticanje stvaranja novih
izvora TV proizvodnje, a posebno potpora osnivanja malog i srednjeg
poduzetništva koje će se natjecati s već postojećim proizvođačima. To znači da
će se zaštita koju trenutni sustav nudi usmjeriti prema malim i srednjem
poduzetnicima, a ne proširiti na veće grupe povezane s tijelima za prijenos. U
tom smislu, istaknuto je da granica među proizvođačima i tijelima za prijenos
televizijskih sadržaja nije jasna kao nekad, budući da oni često čine dio
vertikalno povezanih grupa tako da je stoga i njihov odnos sve složeniji. Sve
definicije bi stoga trebale uključivati veze sa zainteresiranim strankama
različitih dijelova lanca audiovizualne vrijednosti. Postoji podrška europskoj
definiciji koja bi mogla osigurati uporabu istog tumačenja u državama članicama.
Opće mišljenje jest da bi se to pitanje trebalo razmotriti u okviru pregleda
Direktive o televiziji bez granica.
Proizvođači i redatelji istaknuli su razliku među pojmovima koji se odnose na
neovisne proizvođače i neovisnu proizvodnju. Veliki broj govornika naglasio je
važan doprinos neovisnih proizvođača, posebno u smislu potrebe promicanja
kulturne raznolikosti. S obzirom na kriterije koji bi se mogli rabiti, brojni
govornici smatraju da bi polazna točka trebala biti relevantna uvodna izjava
Direktive o televiziji bez granica (Uvodna izjava 31).
Nije postignuta suglasnost među tijelima za prijenos televizijskih sadržaja i
proizvođačima oko pitanja uključivanja u kriterije ograničenja trajanja
prijenosa prava s proizvođača na tijelo za prijenos televizijskih sadržaja.
Tijela za prijenos televizijskih sadržaja smatraju da bi svaka intervencija
uvođenja vremenskog ili drugog ograničenja na vlasnička prava tih tijela na
europskoj razini bila nepravedna i u suprotnosti s ciljevima europske
audiovizualne politike, a ujedno bi nepovoljno utjecala na tržišno nadmetanje.
Proizvođači smatraju da bi ponovni prijenos tradicionalnih prava proizvođačima
te pravedni pregovori o pravima za nove medije samo koristili distribuciji
audiovizualnih djela i povisili količinu i kvalitetu europskog sadržaja na
raspolaganju novim platformama isporuke.
Predloženi ključni kriteriji sadrže slobodan izbor mjesta proizvodnje, slobodan
izbor međunarodne distribucije, vezu većinskog udjela, vlasništvo tvrtke i
dionički udio. Drugi predlažu da bi se sve definicije trebale usredotočiti na
pojam »neovisnosti« kako bi se zadržala razlika između tijela za prijenos i
proizvođača. Brojna tijela za prijenos televizijskih sadržaja (javna i privatna)
smatraju da bi sadašnju definiciju »neovisnosti od tijela za prijenos« trebalo
izmijeniti na način da odražava razvoje u sektoru, posebno sve veću
koncentraciju i stvaranje medijskih konglomerata te prisutnost drugih platformi
povezanih s tijelima za prijenos.
Što se tiče uporabe definicije za primjenu pravila tržišnog natjecanja
Zajednice, predloženo je da se obrati pozornost na pitanje neovisne proizvodnje
prilikom analize spajanja i zajedničkih ulaganja kako bi se ovaj sektor uglavnom
sastavljen od malih i srednjih poduzetnika zaštitio od negativnih posljedica. To
se posebno odnosi na kontrolu proizvodnje, pristup distribucijskim putovima i
zadržavanje prava neovisnih u odnosu na kataloge.
Komisija smatra da će otvorena rasprava u ovom kontekstu osigurati korisne
podatke za istraživanja koja su pokrenuta s ciljem pripreme pregleda Direktive o
televiziji bez granica 2002., te namjerava to pitanje produbiti. Ona ističe da
bi prilikom pregleda posebnu pozornost trebalo posvetiti utvrđenim ciljevima
posebno uzevši u obzir potrebe promocije kulturne raznolikosti i uloge koju ima
definicija kao i široki raspon mogućih kriterija koje treba ocijeniti.
\_\_\_\_\_
32 Pregled utvrđen člankom 26.
direktive; vidi http://eruopa.eu.int/comm/avpolicy/regul/regul\_en.htm

*8.2. Pitanja vezana uz kronologiju medija i
elektronička prava*

Ova se pitanja odnose na kronologiju medija za gospodarsko iskorištavanje
filmova u državama članicama Europske unije, koja se temelji na sporazumima među
relevantnim gospodarskim subjektima33. Prema obvezi iz prava Zajednice države
članice moraju jamčiti da tijela za prijenos pod njihovom nadležnošću neće
prenositi kinematografska djela nakon razdoblja dogovorenog s vlasnicima prava34.
Govornici su suglasni da je to dostatno te da pod uvjetom da je zajamčeno načelo
medijske kronologije na europskoj razini, rokove za iskorištavanje filma treba
urediti ugovornim sporazumima među zainteresiranim strankama. Pojedini govornici
smatraju da bi usklađivanje postupaka bilo kontraproduktivno. Drugi su
zagovarali samouređivanje.
Skrenuta je pozornost na nova pitanja vezana uz definiranje elektroničkih te
prava novih medija nastala zbog elektroničke distribucije europske proizvodnje,
a zatraženi su i komentari o implikacijama za različite subjekte u vrijednosnom
lancu (skupna prodaja prava itd.). Što se tiče potreba kategorizacije prava,
nije postignut sporazum budući da se tijela za prijenos nisu složila s
proizvođačima koji smatraju da postoji potreba kategorizacije prava i
definiranja različitih grupa prava.
Općenito, proizvođači smatraju da su tijela za prijenos već stekla prava novih
medija bez dodatnih troškova budući da ta prava nisu jasno definirana u ugovoru
te se o njima ne pregovara odvojeno. Tijela za prijenos suglasna su da pregovori
o pravima moraju priznati postojanje velikog raspona platformi preko kojih
postoji mogućnost iskorištavanja te se treba jasno odrediti da li će se takva
dodatna prava uključiti ili isključiti iz sporazuma, podložna pravednom plaćanju
(trenutna praksa). Nadalje, oni smatraju da bi intervencija smanjila tržišnu
slobodu obiju stranaka.
Komisija smatra da je savjetovanje potvrdilo da je trenutna pozicija na osnovi
prava Zajednice i dalje najbolje rješenje, koje dozvoljava fleksibilan pristup
uporabi prava za različite načine prijenosa. Komisija prima na znanje
zabrinutost koju su izrazili proizvođači glede skupne prodaje prava te namjerava
to pitanje razmotriti u mjeri u kojoj je povezano s definicijom neovisnog
proizvođača u okviru pregleda Direktive o televiziji bez granica 2002.
\_\_\_\_\_
33 Dopunjeno zakonodavstvom u
Njemačkoj, Francuskoj i Portugalu.
34 Članak 7. izmijenjene Direktive o televiziji bez granica.

9. SLJEDEĆI KORACI

Temeljna načela, koja su u središtu audiovizualne politike Zajednice, su i dalje
u potpunosti važeća. Komisija će ovu politiku razviti na temelju postojećih
instrumenata uređivanja i mehanizama potpore, ali istražit će i mogućnosti
uporabe novih instrumenata ili inicijativa kako bi postigla ove ciljeve.
Tehnološki i tržišni razvoji moraju se razmatrati u smislu potrebe učvršćivanja
europske kulturne i lingvističke raznolikosti te očuvanja naše audiovizualne
baštine. U tom smislu, Komisija je utvrdila određeni broj inicijativa koje bi
mogle poboljšati distribuciju djela i stoga će poduzeti sljedeća djelovanja:

Vremenski plan djelovanja

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Predmet | Djelovanje | Datum dovršenja |
| Klasifikacija | Neovisno istraživanje o ocjenama klasifikacijskih postupaka | 2002. godine |
| Druga pitanja | Osnivanje grupe kinematografskih stručnjaka | 2002. godine |
| Druga pitanja | Neovisno istraživanje financijskih tokova unutar europske kinematografske industrije | 2002. godine |
| Zaštita baštine i iskorištavanje audiovizualnih djela | Analiza, prije pokretanja inicijative | Sredina 2002. godine |
| Definicije europskog djela i neovisnog proizvođača | Pregled Direktive o televiziji bez granica | Kraj 2002. godine |
| Porezna pitanja | Pregled Šeste direktive o PDV-u | Nakon 2002. godine |
| Elektroničko kino | Uključivanje u programe MEDIA Plus i Šesti okvirni program | 2000.-2006. godine |

Priopćenje Komisije Vijeću, Europskom parlamentu, Europskom gospodarskom i
socijalnom odboru i Odboru regija o nastavku Priopćenja Komisije o određenim
pravnim aspektima koji se odnose na kinematografska i druga audiovizualna djela
(Priopćenje o kinematografiji) od 26. rujna 2001. godine (objavljeno u SL C 43
16. veljače 2002 godine. )
(SL C 123, 30.4. 2004. godine)
Priopćenje komisije vijeću, europskom parlamentu, europskom gospodarskom i
socijalnom odboru i odboru regija o nastavku Priopćenja Komisije o određenim
pravnim aspektima koji se odnose na kinematografska i druga audiovizualna djela
(Priopćenje o kinematografiji) od 26. rujna 2001. godine (objavljeno u SL C 43
16. veljače 2002. godine) (tekst od važnosti za Europski gospodarski prostor).

*1. Uvod*

1. Priopćenje Komisije Vijeću, Europskom parlamentu, Europskom gospodarskom i
socijalnom odboru i Odboru regija o određenim pravnim aspektima kinematografskih
i drugih audiovizualnih djela35 (u daljnjem tekstu »Priopćenje«) odnosi se, između
ostalog, na dva pitanja od vitalne važnosti za kinematografsku industriju:
državne potpore kinematografiji i zaštitu baštine.
2. Ovo Priopćenje nastavak je tog Priopćenja. U području državnih potpora,
Komisija namjerava osigurati pravnu sigurnost sektoru navodeći jasna pravila
koja se moraju primijeniti do 30. lipnja 2007. godine. Što se tiče
kinematografske baštine, Komisija predlaže usvajanje Preporuke Europskoga
parlamenta i Vijeća o kinematografskoj baštini i konkurentnosti povezanih
industrijskih djelatnosti.
\_\_\_\_\_\_
35 COM (2001) 534 završni tekst
od 26. rujna 2001., SL C 43., 16.2.2002.

*2. Opći pristup Komisije s obzirom na državne potpore kinematografskom sektoru*

1. Kriteriji koje je Europska komisija koristila za procjenu usklađenosti
državnih potpora za kinematografsku i TV proizvodnju s Ugovorom o EZ-u
razjašnjeni su u poglavlju 2. Priopćenja. Ovo Priopćenje sadrži opći pristup
Komisije u odnosu na državne potpore sektoru kinematografske i TV proizvodnje.

2. Ti su kriteriji dvostruki:
a) Poštovanje kriterija opće zakonitosti;
b) Posebni kriteriji usklađenosti državnih potpora kinematografskoj proizvodnji
i proizvodnji televizijskih programskih sadržaja.
3. U Priopćenju se ističe da će posebni kriteriji usklađenosti ostati važeći do
lipnja 2004. godine Komisija trenutno odobrava programe potpora država članica
kinematografskoj i TV proizvodnji do isteka istog roka.
4. Komisija je organizirala opširno savjetovanje o mogućoj prilagodbi posebnih
kriterija usklađenosti s državama članicama, državama pristupnicama i
stručnjacima, u okviru Grupe kinematografskih stručnjaka, održano 9. i 19.
siječnja 2004. godine u Bruxellesu. Države članice i stručnjaci jednoglasno su
izrazili svoje zadovoljstvo kriterijima utvrđenim u Priopćenju te nisu izrazili
zabrinutost glede njihovih učinaka na tržišno natjecanje.
5. Prema njihovom mišljenju, kinematografski sektor u Europi je pod pritiskom te
mu je stoga potrebna podrška putem potpora. Izrazili su bojazan da bi promjena
postojećih pravila mogla ugroziti stabilnost sektora te su se, stoga, založili
za zadržavanje postojećeg skupa pravila.
6. Komisiju ne brine obujam potpora, budući su namijenjene podržavanju kulture,
sukladne Ugovoru. Međutim, Komisija je ponovila zabrinutost zbog određenih
teritorijalnih zahtjeva, tj. klauzula o »teritorijalizaciji« određenih programa
potpora. Takve klauzule o teritorijalizaciji proizvođačima nameću obvezu
trošenja određenog iznosa filmskog proračuna u određenoj državi članici kao
uvjet za mogućnost dobivanja punog iznosa potpore. Klauzule o teritorijalizaciji
mogle bi predstavljati prepreku slobodnom kretanju radnika, roba i usluga u
EZ-u. One bi, stoga, mogle razdijeliti unutarnje tržište i otežati njegov
razvoj. Međutim, Komisija smatra da se takve klauzule mogu opravdati u određenim
okolnostima i u okviru ograničenja utvrđenih u Priopćenju s ciljem osiguranja
kontinuirane nazočnosti ljudskih resursa i tehničkih mogućnosti potrebnih za
kulturno stvaralaštvo. Naravno, ovo Priopćenje ne dovodi u pitanje obveze
Komisije iz Ugovora koje se odnose na rješavanje pritužbi vezanih uz moguća
kršenja drugih pravila iz Ugovora koji nisu odredbe o državnim potporama.
7. Komisija je, stoga, pažljivo razmotrila argumente koje su izložila nacionalna
tijela i stručnjaci kinematografskog sektora. Slaže se da je sektor
kinematografske proizvodnje pod pritiskom. Stoga, voljna je razmotriti,
najkasnije prilikom sljedećeg pregleda Priopćenja, odobravanje viših iznosa
potpora pod uvjetom da su programi potpora sukladni s uvjetima opće zakonitosti
iz Ugovora, i posebno, da su prepreke slobodnom kretanju radnika, roba i usluga
u EZ-u u ovom sektoru smanjene.
8. Prije sljedećeg pregleda Priopćenja, Komisija namjerava, uz daljnju analizu
izloženih argumenata iz ovog sektora, provesti opsežno istraživanje učinaka
postojećih sustava državne potpore. Istraživanje bi trebalo posebno proučiti
gospodarske i kulturne učinke zahtjeva o teritorijalizaciji koje uvode države
članice, posebno uzevši u obzir njihov učinak na koprodukcije.
9. U smislu već navedenog, Komisija namjerava do 30. lipnja 2007. godine
produžiti valjanost posebnih kriterija usklađenosti za potpore kinematografskoj
proizvodnji i proizvodnji TV programskih sadržaja kako je utvrđeno u Priopćenju.

*3. Zaštita kinematografske baštine*

1. U Priopćenju o kinematografiji razmotrena je zakonom uređena pohrana
audiovizualnih djela na nacionalnoj ili regionalnoj razini kao jedan od mogućih
načina očuvanja i zaštite europske audiovizualne baštine te je započeta analiza
situacije glede pohrane kinematografskih djela u državama članicama, državama
pristupnicama i državama EFTA-e. Sve države članice već su osigurale primjenu
sustava prikupljanja i očuvanja kinematografskih djela koja čine dio njihove
audiovizualne baštine. Četiri petine takvih sustava temelje se na zakonskoj ili
ugovornoj obvezi pohrane svih filmova, ili u najmanju ruku onih filmova koju su
dobili javnu potporu.
2. Kinematografija je vrsta umjetnosti na krhkom mediju, koja stoga zahtijeva
pozitivno djelovanje javnih tijela s ciljem osiguranja njenog očuvanja.
Kinematografska djela bitan su dio naše kulturne baštine te stoga zaslužuju punu
zaštitu. Uz svoju kulturnu vrijednost, kinematografska djela su i izvor
povijesnih informacija o europskom društvu. Ona opširno svjedoče o povijesnom
bogatstvu europskih kulturnih identiteta i raznolikosti njenih naroda.
Kinematografske slike ključni su element za učenje o prošlosti te za građansko
razmatranje naše civilizacije. S ciljem osiguranja predaje europske filmske
baštine budućim generacijama, ona se mora sustavno prikupljati, katalogizirati,
čuvati i obnavljati. Nadalje, europska kinematografska baština trebala bi biti
dostupna u obrazovne, akademske, istraživačke i kulturne svrhe, ne dovodeći u
pitanje autorska i srodna prava.
3. Poduzeta su brojna djelovanja na razini EU kao i na međunarodnoj razini s
ciljem zaštite kinematografske baštine. Na razini EU, treba spomenuti sljedeće:
\* Rezoluciju Vijeća od 26. lipnja 2000. godine36 o očuvanju i unapređivanju
europske kinematografske baštine koja zahtijeva suradnju država članica u obnovi
i očuvanju kinematografske baštine uključujući i uporabu digitalnih tehnologija,
razmjenu dobre prakse u ovom sektoru, poticanje postupnog stvaranja mreže
podataka europskih arhiva te razmatranje moguće uporabe ovih kolekcija u
obrazovne svrhe.
\* Izvješće Europskog parlamenta o Priopćenju komisije o kinematografiji od 7.
lipnja 2002. godine37 u kojem Europski parlament ističe važnost očuvanja
kinematografske baštine.
\* Rezoluciju Vijeća od 24. studenoga 2003. godine o pohrani kinematografskih
djela u Europskoj uniji38 kojom se poziva države članice da osiguraju učinkovit
sustav pohrane i očuvanja kinematografskih djela koja čine dio njihove
audiovizualne baštine u svojim nacionalnim arhivima, filmskim institutima i
sličnim institucijama, ako takvi sustavi već ne postoje.
4. Na međunarodnoj razini, Europska konvencija za zaštitu audiovizualne baštine39
otvorena je za potpisivanje 8. studenoga 2001. godine. Njome se utvrđuje da
svaka stranka mora uvesti obvezu pohrane materijala pokretnih slika koji čine
dio njezine audiovizualne baštine, a proizveden je samostalno ili u koprodukciji
na teritoriju zainteresirane stranke.
5. Prijenos vlasništva kinematografskih djela arhivskim tijelima ne
podrazumijeva prijenos autorskih i srodnih prava. Međutim, Direktiva 2001/29/EZ
Europskoga parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih
aspekata autorskih i srodnih prava u informacijskom društvu40 utvrđuje da države
članice mogu predvidjeti izuzetak ili ograničenje s obzirom na posebne radnje
reprodukcije koje izvode javnosti dostupne knjižnice ili arhivi, a nisu
namijenjene stjecanju izravne ili neizravne gospodarske ili komercijalne
koristi.
6. Na kraju, kinematografska industrija u Europi ima veliku mogućnost stvaranja
radnih mjesta i doprinosa gospodarskom rastu. To se ne odnosi samo na
proizvodnju i prikazivanje filmova, već i na prikupljanje, katalogizaciju,
očuvanje i obnovu kinematografskih djela. Potrebno je poboljšati uvjete za
konkurentnost tih industrijskih djelatnosti vezanih uz filmsku baštinu, posebno
što se tiče boljeg iskorištavanja tehnoloških razvoja, kao što je
digitalizacija.
7. Uzevši u obzir sve navedeno, Komisija predlaže usvajanje Preporuke Europskoga
parlamenta i Vijeća o kinematografskoj baštini i konkurentnosti povezanih
industrijskih djelatnosti. Savjetovanje s državama članicama, državama
pristupnicama i stručnjacima o nacrtu prijedloga, u okviru Grupe
kinematografskih stručnjaka, održano je u Bruxellesu 9. i 19. siječnja 2004.
godine.
\_\_\_\_\_\_
36 SL C 193, 11.7.2000.
37 PE 312.517, još nije objavljeno u Službenom listu.
38 Priopćenje za tisak Vijeća 1457/03, SL C 295/5, 5.12.2003.
39 http://conventions.coe.int, Vijeće Europe, ETS br. 183.
40 SL L 167, 22.6.2001.

OBJAŠNJENJA

*4. Uvod*

U Priopćenju Komisije o određenim pravnim aspektima kinematografskih i drugih
audiovizualnih djela41 razmotrena je zakonom uređena pohrana audiovizualnih djela
kao jedan od mogućih načina očuvanja i zaštite europske audiovizualne baštine.
Komisija je primijetila da se unatoč širokoj podršci ciljevima očuvanja i
zaštite europske audiovizualne baštine, gledišta o pravnom statusu pohrane
audiovizualnih djela razlikuju.
Kao što je objavljeno u Priopćenju, Komisija je provela analizu trenutne
situacije u državama članicama. Poslan je upitnik državama članicama, državama
pristupnicama i državama EFTA-e 26. ožujka 2002. godine.
Analiza odgovora pokazuje da je deset država članica uvelo zakonsku obvezu
pohrane kinematografskih djela u nacionalnim knjižnicama ili filmskim
institutima za proizvođače. Za tri ostale države članice, obveza pohrane,
uređena zakonom ili ugovornim odnosom, odnosi se isključivo na filmove koji su
financirani iz javnih fondova. U dvije države članice, pohrana je na
dobrovoljnoj osnovi. Ukupno, četiri petine država članica ima sustav obvezne
pohrane svih djela ili djela financiranih iz javnih fondova.
Temeljem Priopćenja o kinematografiji Komisija je osnovala dvije grupe
kinematografskih stručnjaka: jednu čine predstavnici država članica, a drugu
stručnjaci. Grupa kinematografskih stručnjaka država članica raspravljala je o
zaštiti kinematografske baštine na sastancima održanim 20. rujna 2002. i 9.
siječnja 2004. godine. Stručna grupa kinematografskih stručnjaka također je
raspravljala o tom pitanju na sastancima 5. studenoga 2002. i 19. siječnja 2004.
godine.
Savjetovanja potvrđuju da postoji opća suglasnost o važnosti kinematografskih
djela u europskoj kulturnoj baštini. Prema odgovorima iz upitnika ni privatna
inicijativa niti dobrovoljni sustavi ne mogu jamčiti sustavnu pohranu i očuvanje
svih kinematografskih djela. Taj se cilj može postići isključivo putem programa
sustavne pohrane. Nadalje, većina sudionika slaže se da bi trebalo međusobno
povezati nacionalne sustave i razmijeniti najbolje prakse.
\_\_\_\_\_\_\_
41 COM(2001) 534 završni tekst,
26. rujna 2001., SL C 43/6, 16. veljače 2002.

*5. Kontekst*

I Vijeće i Europski parlament naglasili su važnost prikupljanja i očuvanja
europske filmske baštine.
Stoga je Vijeće usvojilo dvije Rezolucije. Prvom, usvojenom 26. lipnja 2000.
godine42, pozivaju se države članice na suradnju u obnavljanju i očuvanju
kinematografske baštine, uključujući i primjenu digitalnih tehnologija, razmjenu
dobrih praksi u ovom sektoru, poticanje postupnog povezivanja u mrežu podataka
europskih arhiva te razmatranje moguće uporabe navedenih kolekcija u obrazovne
svrhe. Posljednja, usvojena 24. studenoga 2003. godine43, potvrđuje da su europska
kinematografska djela bitan izraz bogatstva i raznolikosti europskih kultura te
da čine baštinu koja se mora zaštititi i očuvati za buduće generacije.
Rezolucija također naglašava da se europska kinematografska djela koja čine dio
audiovizualne baštine država članica moraju sustavno pohranjivati u nacionalne,
regionalne ili druge arhive, s ciljem osiguranja njihova očuvanja.
U svom Izvješću o Priopćenju Komisije o kinematografiji od 7. lipnja 2002.
godine44, Europski parlament naglasio je potrebu da države članice uvedu obveznu
zakonom uređenu pohranu audiovizualnih djela, sukladno Europskoj konvenciji za
zaštitu audiovizualne baštine. Prema mišljenju Europskoga parlamenta, zakonom
uređena pohrana audiovizualnih djela država članica, trebala bi biti obvezna za
korisnike državnih potpora, kao prijelazna mjera.
Nadalje, Vijeće Europe otvorilo je Konvenciju za zaštitu audiovizualne baštine45
za potpisivanje 8. studenoga 2001. godine . Ova Konvencija zahtijeva od
potpisnika utvrđivanje sustava obvezne zakonom uređene pohrane svih materijala
pokretnih slika, i dobrovoljnu pohranu pomoćnog materijala. Konvencija još nije
stupila na snagu.
\_\_\_\_\_
 42 SL C 193, 11.7.2000.
43Priopćenje za tisak Vijeća1457/03, SL C 295/5, 5.12.2003.
44PE 312.517, još nije objavljeno u Službenom listu.
Izvješćivao je Luckas Vander Taelen.
 45<http://conventions.coe.int>

*6. Područje primjene Preporuke*

Preporuka se odnosi na kinematografska djela. Za ostala audiovizualna djela,
npr. televizijske programske sadržaje, Preporuka predviđa samo dobrovoljnu
pohranu.
Preporuka obuhvaća sve aspekte kinematografske baštine: prikupljanje,
katalogiziranje, stvaranje baza podataka, očuvanje, obnavljanje i uporabu u
obrazovne, akademske, istraživačke i kulturne svrhe te suradnju među odgovornim
institucijama na europskoj razni.

*7. Zašto je Preporuka Europskoga parlamenta i Vijeća primjerenija od Preporuke
Komisije?*

Budući da su iz usklađivanja prava država članica izuzete industrijska i
kulturna politika, Komisija mora rabiti neobvezujuće instrumente, poput
preporuka, kako bi ispunila svoje zadatke i obveze utvrđene Ugovorom.
Ugovor o EZ-u Komisiji daje široke ovlasti usvajanja Preporuka: članak 249.
osigurava da 1Ks ciljem ostvarivanja zadataka i sukladno odredbama ovog
Ugovora... Komisija daje preporuke«. Članak 211. navodi da »s ciljem osiguranja
pravilnog funkcioniranja i razvoja zajedničkog tržišta, Komisija sastavlja
preporuke ili iznosi mišljenja o pitanjima utvrđenim u ovom Ugovoru, ako on to
jasno predviđa ili ako to Komisija smatra potrebnim«.
Međutim, Komisija smatra da je, u ovom slučaju, Preporuka Europskog parlamenta i
Vijeća bolja od Preporuke Komisije iz dva razloga. Prije svega, ova određena
Preporuka zahtijeva učinkovitu suradnju među državama članicama za zaštitu
kinematografske baštine. Tu je suradnju lakše ostvariti ako Preporuku raspravi i
usvoji Vijeće. Drugo, Europski je parlament u potpunosti podržao potrebu
očuvanja kinematografske baštine u dva Izvješća46. Stoga, primjereno je Europski
parlament u potpunosti uključiti u raspravu i usvajanje Preporuke. Uključivanje
Europskog parlamenta potaknut će širu javnu raspravu i veći učinak Preporuke.
Zaključno, ciljevi Zajednice lakše su ostvarivi putem Preporuke koju usvoje
Europski parlament i Vijeća, nego Preporukom Komisije.
\_\_\_\_\_
46 PE 303.777, SL C140, 2.6.2002., i PE 312.517, još nije objavljeno
u Službenom listu.

*8. Pravna osnova za Preporuku*

Kinematografska industrija Europe ima veliku mogućnost otvaranja radnih mjesta i
doprinosa gospodarskom rastu. To se ne odnosi samo na proizvodnju i prikazivanje
filmova, već i na prikupljanje, katalogizaciju, očuvanje i obnovu
kinematografskih djela. Potrebno je poboljšati uvjete za konkurentnost tih
industrijskih djelatnosti vezanih uz kinematografsku baštinu, posebno što se
tiče boljeg iskorištavanja tehnoloških razvoja, kao što je digitalizacija.
Stoga, predložena pravna osnova za Preporuku jest članak 157. Ugovora o EZ-u,
kojim se utvrđuje da Zajednica i države članice moraju osigurati potrebne uvjete
za konkurentnost industrije Zajednice, s djelovanjem čiji je cilj, između
ostalog, poticanje boljeg iskorištavanja industrijskih mogućnosti politika
inovacije, istraživanja i tehnološkog razvoja.
Članak 157. već je poslužio kao pravna osnova za akte usvojene u području
audiovizualne politike, kao što su Odluka Vijeća od 20. prosinca 2000. godine o
provedbi programa poticanja razvoja, distribucije i promocije europskih
audiovizualnih djela (MEDIA Plus – Razvoj, distribucija i promocija 2001.-2005.)47
i Preporuka Vijeća od 24. rujna 1998. godine o razvoju konkurentnosti europske
audiovizualne industrije i industrije informacijskih usluga promicanjem
nacionalnih okvira čiji je cilj postizanje usporedne i učinkovite razine zaštite
maloljetnika i ljudskog dostojanstva48.
Priopćenje Komisije o produljenju primjene Priopćenja o daljnjim aktivnostima
vezanim uz priopćenje Komisije o određenim pravnim aspektima koji se odnose na
kinematografska i druga audiovizualna djela (Priopćenje o kinematografiji) od
26. rujna 2001.
(Tekst značajan za Europski gospodarski prostor)
(SL C 134, 16. 6.2007.)
U točki 2.5 Priopćenja Komisije Vijeću, Europskome parlamentu, Gospodarskom i
socijalnom odboru i Odboru regija o određenim pravnim aspektima koji se odnose
na kinematografska i druga audiovizualna djela49, stoji da »posebni, gore navedeni
kriteriji usklađenosti za potporu produkciji kinematografskih i televizijskih
djela ostaju na snazi do lipnja 2004., što je rok utvrđen u dosad donesenim
odlukama«. Komisija je 2004. godine produljila razdoblje valjanosti posebnih
kriterija usklađenosti za potporu produkciji kinematografskih i televizijskih
djela do 30. lipnja 2007. godine50.
Komisija je najavila da »prije sljedećega preispitivanja Priopćenja, pored
dodatne analize argumenata iz toga sektora, namjerava provesti i opsežnu studiju
o učincima postojećih sustava državnih potpora. U toj bi se studiji poglavito
trebali preispitati gospodarski i kulturni učinci zahtjeva država članica za
teritorijalizacijom, uzimajući poglavito u obzir njihov utjecaj na
koprodukcije«.
Studija je započela 24. kolovoza 2006. godine51. Rezultati studije predstavljat će
ključno polazište u donošenju odluke o budućim kriterijima usklađenosti.
Kako bi se osiguralo dovoljno vremena za okončanje studije i, nakon toga, za
preispitivanje Priopćenja, Komisija je odlučila nastaviti s primjenom postojećih
kriterija do trenutka stupanja na snagu novih pravila u vezi s državnom potporom
za kinematografska i druga audiovizualna djela ili najkasnije do 31. prosinca
2009. godine.
\_\_\_\_\_
47 SL L 13/35, 17.1.2001.
48 SL L 270, od 7.10.1998., str.48.
49 SL C 43, 16.2.2002., str. 6.
50Priopćenje Komisije Vijeću, Europskome Parlamentu, Gospodarskom i
socijalnom odboru i Odboru regija o daljnjim aktivnostima vezanim uz priopćenje
Komisije o određenim pravnim aspektima koji se odnose na kinematografska i druga
audiovizualna djela od 26. rujna 2001. SL C 123, 30.4.2004., str. 1.
51SL S 173, 12.9.2006., uputa 2006./S 173-183834.

III.

Dopuštenost dodjele državne potpore kinematografskoj i ostaloj audiovizualnoj
djelatnosti ocjenjuje se, sukladno člancima 3. i 4. Zakona o državnim potporama
i članku 9. Uredbe o državnim potporama temeljem materijalnih pravila iz točke
I. ove Odluke sadržanih u tekstu akta iz točke II. ove Odluke.

IV.

Državnim potporama kinematografskoj i ostaloj audiovizualnoj djelatnosti
upravlja Hrvatski audiovizualni centar.

V.

Ova Odluka stupa na snagu danom objave u »Narodnim novinama«.

Klasa: 421-01/08-01/06
Urbroj: 5030120-08-1
Zagreb, 18. travnja 2008.

Predsjednik
**dr. sc. Ivo Sanader**, v. r.

Odluka, NN 46/2008-1550
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)