## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-2169/2003 od 22. veljače 2006.

### NN 31/2006 (20.3.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-2169/2003 od 22. veljače 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**770**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec,
predsjednica Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić
i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula M. G., koju zastupa I. Š.,
odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 22. veljače 2006. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

– presuda Županijskog suda u Zadru broj: Gž-822/01 od 9. travnja 2003. godine, te

– presuda i rješenje Općinskog suda u Zadru
broj: P-1267/00 od 4. travnja 2001. godine.

II. Predmet se vraća na ponovni postupak
Općinskom sudu u Zadru.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude
Županijskog suda u Zadru broj: Gž-822/01 od 9.
travnja 2003. godine.

2. Presudom Općinskog suda u Zadru broj:
P-1267/00 od 4. travnja 2001. godine odbijen je u cijelosti kao neosnovan
tužbeni zahtjev podnositeljice kojim je od suda zahtijevala obvezati tuženika,
B. B. iz V.-O., na isplatu iznosa od 2.798,00 kuna s pripadajućim zateznim
kamatama.

Protiv prvostupanjske presude podnositeljica je
izjavila žalbu. Osporenom presudom Županijskog suda u Zadru žalba
podnositeljice odbijena je kao neosnovana.

Iz obrazloženja navedenih presuda proizlazi da
je tužbeni zahtjev podnositeljice odbijen kao neosnovan iz razloga što je
tuženik tijekom parnice stavio prigovor prijeboja utuženog iznosa s njegovim
pravomoćno utvrđenim potraživanjem u iznosu od 7.214,00 kuna, a na temelju
mjerodavnih odredaba Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91.,
73/91., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01.).

3. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe da su
osporenom odlukom, uslijed povreda odredaba parničnog postupka te pogrešne
primjene materijalnog prava, povrijeđene ustavne odredbe sadržane u članku 3.,
članku 14., članku 26. i članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske.

Obrazlažući ustavnu tužbu podnositeljica navodi
da postojanje pravomoćno utvrđenog potraživanja kojeg tuženik ima prema njoj ne
čini samo po sebi njezin tužbeni zahtjev neosnovanim. Smatra da su sudovi u
konkretnom slučaju u osporenoj presudi propustili utvrditi prijeboj međusobnih
potraživanja te međusobna prava i obveze stranaka nakon prijeboja. Ističe da je
nakon provedenog parničnog postupka, iako je njezino potraživanje utvrđeno
nespornim, ostala bez ovršnog naslova. Također, smatra da joj je time uskraćena
mogućnost isticanja prigovora u slučaju ako tuženik zatraži ovrhu cijelog
pravomoćno utvrđenog dužnog iznosa po presudi Općinskog suda u Zadru donesenoj
u predmetu broj: P-1163/99.

Zaključno, smatrajući sudske presude donesene u
konkretnom slučaju nezakonitima, podnositeljica predlaže Sudu ustavnu tužbu
usvojiti, osporene presude ukinuti te predmet vratiti Općinskom sudu u Zadru na
ponovni postupak.

4. Za potrebe ovosudnog
postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Zadru broj: P-1267/00.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka
2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), svatko može po iscrpljivanju
dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu
je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno
o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela,
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu
redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova, nego poseban institut za ocjenu
pojedinačnih akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima, radi zaštite
ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom. Ustavni sud, tijekom
postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja
utvrđenog u postupku iz kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne
slobode.

6. U konkretnom slučaju podnositeljica zahtjeva
ustavnosudsku zaštitu u vezi s presudama proizašlim iz parničnog postupka u
kojem je njezin tužbeni zahtjev za isplatom duga u iznosu od 2.798,00 kuna u
cijelosti odbijen kao neosnovan.

Neposredno mjerodavnom za procjenu postojanja
povrede ustavnih prava podnositeljice u konkretnom slučaju Sud utvrđuje odredbu
članka 14. stavka 2. Ustava koja glasi:

Svi su pred zakonom jednaki.

7. U konkretnom slučaju predlagateljica
je potraživala utuženi iznos kao naknadu troška za smještaj tuženika u D. u. Tijekom
parničnog postupka potraživanje podnositeljice utvrđeno je nespornim. Tuženi
nije osporio utuženo potraživanje podnositeljice, ali je u odgovoru na tužbu od
30. ožujka 2001. godine istaknuo da prema njoj ima pravomoćnom presudom
utvrđeno i neostvareno potraživanje te je predložio prijeboj. Na tako utvrđeno
činjenično stanje sudovi su primijenili odredbe članaka 336. i 337. Zakona o
obveznim odnosima koje glase:

Članak 336.

Dužnik može izvršiti prijeboj potraživanja koje
ima prema vjerovniku s onim što ovaj potražuje od njega, ako oba potraživanja
glase na novac ili druge zamjenjive stvari istog roda i iste kakvoće i ako su
oba dospjela.

Članak 337.

Prijeboj ne nastaje čim se steknu uvjeti za to,
nego je potrebno da jedna strana izjavi drugoj da vrši prijeboj.

Nakon izjave o prijeboju smatra se da je
prijeboj nastao onog časa kad su se stekli uvjeti za to.

8. Navedenim odredbama Zakona o obveznim
odnosima uređene su osnove građanskopravnog prijeboja (compensatio
civilis). Kada dva pravna subjekta steknu jedan prema
drugom istovrstno i dospjelo potraživanje može doći
do prestanka uzajamnih potraživanja prijebojem i to do visine do koje su
uzajamna potraživanja jednaka. Postojanje međusobnih potraživanja nema
konstitutivni značaj za institut civilnog prijeboja. Za konstituiranje ovog
instituta potrebno je da jedna od strana slobodnim očitovanjem volje drugoj
strani da kompenzacijsku izjavu. Međutim, prestanak uzajamnih potraživanja ne
nastupa ex nunc, već ex tunc
i to od trenutka kad su potraživanja stekla zakonom utvrđenu kvalitetu. Ako su
potraživanja različita po visini, ovlašteniku veće tražbine pripada pravo na
ostvarivanje viška.

Ako jedna strana da drugoj strani konstitutivnu
kompenzacijsku izjavu, a ipak dođe do utuženja
kompenziranog iznosa, tada se tuženik može braniti prigovorom da je tužiteljevo
potraživanje nastalo i postojalo, ali da je naknadno prestalo zbog nastanka
tuženikovog potraživanja i davanja konstitutivne izjave o kompenzaciji. Taj se
prigovor naziva prigovor prijeboja (kompenzacije) ili točnije prigovor zbog već
nastalog prijeboja. U ovim situacijama tuženik se brani poricanjem osnovanosti
tužbenog zahtjeva zbog prestanka potraživanja, dok sud treba odgovoriti samo na
tužbeni zahtjev tužitelja, jer tuženik u biti ne ističe neko svoje potraživanje
prema tužitelju.

9. Međutim, Zakon o parničnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.) u odredbama članka
333. stavka 3., članka 338. stavka 3., članka 352. stavka 2. i članka 363.
stavka 5. uređuje institut prijeboja u parnici na temelju odluke suda ili compensatio per judicem. Ovdje se ne radi o građanskoj izvanprocesnoj
kompenzaciji. Tuženik ne osporava postojanje tužiteljevog potraživanja nego
ističe postojanje svojeg kompenzabilnog ali još
nekompenziranog zahtjeva. Pri tome sud mora svojom presudom izvršiti prijeboj
međusobnih potraživanja stranaka. Prigovor prijeboja uređen Zakonom o parničnom
postupku nema iste učinke kao građanskopravna izjava o kompenzaciji. Kod procesnog
prigovora prijeboja oba potraživanja egzistiraju i prigovor ih konstitutivno ne
gasi. Ovo iz razloga što taj prigovor tek predstavlja zahtjev za kompenzaciju
konstitutivnom odlukom suda. U navedenoj situaciji tuženik nasuprot tužiteljevu
zahtjevu ističe svoj procesnopravni zahtjev excipiendo reus fit actor.

Dakle, u ovom slučaju pred sudom postoji više
zahtjeva o kojima sud mora odlučiti. Glede zahtjeva istaknutog u vidu ekscepcije sud mora prvenstveno deklaracijom utvrditi
postojanje međusobnih istovrsnih i dospjelih potraživanja, a zatim
konstitutivnom odlukom izvršiti prijeboj te urediti međusobna prava i obveze
stranaka u slučaju da je jedno od potraživanja imalo veću visinu.

10. S obzirom na različitu pravnu prirodu
građanskopravne kompenzacije i procesnopravnog
prigovora radi kompenzacije u parnici, nije moguće da tuženik svoju obranu
zasniva na elementima oba instituta. Ako tvrdi da je prethodno došlo do
građanske kompenzacije, on ne može nasuprot tužbenog zahtjeva isticati neko
svoje potraživanje, jer bi takav zahtjev bio u suprotnosti s pravnom prirodom
građanskopravne kompenzacije koji predstavlja negiranje uzajamnih potraživanja.
Isticanje potraživanja radi prijeboja u parnici moguće je jedino kada svaka
strana u postupku ima egzistentno i dospjelo
potraživanje među kojima nije došlo do prijeboja.

11. U konkretnom slučaju iz pribavljenog spisa
razvidno je da je tuženik po prvi puta u odgovoru na tužbu istaknuo prigovor
prijeboja. Također, iz sadržaja tuženikovog odgovora na tužbu proizlazi da glede
spornog iznosa sadržanog u tužbenom zahtjevu podnositeljice prethodno nije
davao kopenzacijske izjave. Dakle, u konkretnom
slučaju ne radi se o građanskopravnom prigovoru prijeboja, već se tu radi o procesnopravnom institutu compensatio
per judicem.

12. S obzirom na izneseno, sudovi u konkretnom
slučaju nisu mogli temeljiti svoje presude na odredbama Zakona o obveznim
odnosima, već su trebali primijeniti mjerodavne odredbe Zakona o parničnom
postupku.

Pogrešnom primjenom mjerodavnog prava sudovi su
prije svega propustili izvršiti kompenzaciju međusobnih potraživanja stranaka,
odnosno odlučiti o svim zahtjevima koji su u parnici bili postavljeni. Također,
sudovi su svojim postupanjem doveli do situacije da stranka koja ima nesporno
potraživanje bude odbijena sa svojim tužbenim zahtjevom te da ostane bez
ovršnog naslova.

Navedenim postupanjem sudovi su grubo
povrijedili zakon na štetu podnositeljice. Povreda zakona na štetu
podnositeljice u spornoj pravnoj situaciji tolikog je intenziteta da dovodi i
do povrede ustavnog prava sadržanog u članku 14. stavku 2. Ustava.

U ponovljenom postupku sudovi su dužni
pridržavati se pravn­ih stajališta Ustavnog suda
izraženih u ovoj odluci.

13. Utvrdivši postojanje povrede ustavnog prava
sadržanog u članku 14. stavku 2. Ustava, Ustavni sud ostale prigovore
podnositeljice nije razmatrao.

14. Slijedom svega navedenog, Sud je odlučio kao
u izreci.

Točka I. izreke utemeljena je na odredbama
članka 74. i članka 76. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske.

Točka II. izreke utemeljena je na odredbama
članka 76. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Točka III. izreke utemeljena je na odredbama
članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-2169/2003

Zagreb, 22. veljače 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 31/2006-770