### NN 87/2015 (7.8.2015.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-106/13-8 od 3. lipnja 2015.

87 07.08.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-106/13-8 od 3. lipnja 2015.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1728

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda, Blanše Turić, predsjednice vijeća, Borisa Markovića i Sanje Štefan, članova vijeća, te više sudske savjetnice Jadranke Jelić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. Zagreb, Savska cesta 32, Zagreb, kojeg zastupa Maja Mandić, po generalnoj punomoći Su-992/2009, protiv tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, sada Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti iz Zagreba, Roberta Frangeša Mihanovića 9, koju zastupa dr. sc. Dražen Lučić, predsjednik vijeća, uz sudjelovanje H1 Telekoma d.d. iz Splita, Put Trščenice 10, u svojstvu zainteresirane osobe, kojeg zastupa Helena Čerina, suradnik za regulatorne i pravne poslove, radi rješavanja spora između operatora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 3. lipnja 2015.

presudio je

I. Odbija se kao neosnovan tužbeni zahtjev za poništenje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti iz Zagreba, klasa: UP/I-344-08/13-03/11, urbroj: 376-04/DM-13-14 (DM) od 11. listopada 2013.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem točkom I. izreke utvrđuje se da H1 Telekom d.d. ima pravo na naknadu:

a) za naknadna odbijanja prethodno prihvaćenih zahtjeva za uslugom izdvojenog pristupa lokalnoj petlji za sve korisnike navedene u specifikaciji H1 Telekoma d.d . od 28. kolovoza 2013., a u iznosu iz članka 15. 5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji.

b) za zakašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnji za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji, za sve korisnike navedene u specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 28. kolovoza 2013., a u iznosu iz članka 15.3. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji.

c) za zakašnjenje u ispunjavanju obveza u rokovima propisanim odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/12-03/02, urbroj: 376-11/12-07 za sve korisnike navedene u specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 28. kolovoza 2013., a u iznosu iz članka 13.1.5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji.

d) za zakašnjenje u realizaciji usluge veleprodajnog širokopojasnog pristupa, za korisnike navedene u specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 28. kolovoza 2013., a u visini cjelokupnog iznosa veleprodajne naknade prema članku 8.2.1. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa internetu.

e) za zakašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnji za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa za ukupno 39 korisnika iz specifikacije H1 Telekoma d.d. od 28. kolovoza 2013., a u visini cjelokupnog iznosa veleprodajne naknade prema članku 8.2.2. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa internetu.

f) za zakašnjenje u ispunjavanju obveza u rokovima propisanim odlukama HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/12-03/02, urbroj: 376-11/12-07 prema specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 28. kolovoza 2013., a u iznosu mjesečne naknade iz članka 5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa internetu.

g) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. u realizaciji usluge najma korisničke linije za sve korisnike navedene u specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 28.kolovoza 2013., a u iznosu iz članka 5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu najma korisničke linije.

h) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. u ispunjavanju obveza u rokovima propisanim odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/12-03/02, urbroj: 376-11/12-07 i to za one korisnike iz specifikacije H1 Telekoma d.d. od 28. kolovoza 2013., za koje je H1 Telekom d.d. zatražio realizaciju veleprodajne usluge najma korisničke linije u iznosu mjesečne naknade iz dodatka 3. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu najma korisničke linije.

Prema točki II. izreke naknada iz točke I.b) do h) obračunava se do kraja obračunskog razdoblja, odnosno do 3. ožujka 2013., za korisnike za koje je kašnjenje započelo u ožujku i nastavilo se kroz naredna obračunska razdoblja. Za korisnike za koje je kašnjenje započelo u prethodnom obračunskom razdoblju, a prestalo je u ožujku, kašnjenje je potrebno obračunati počevši od 1.ožujka, pa do trenutka kašnjenja. Točkom III. naloženo je Hrvatskom Telekomu u roku od 8 dana od dana primitka tog rješenja izvršiti obračun naknada iz točaka I. do VIII. rješenja i obračunati iznos isplatiti H1 Telekomu d.d., a točkom IV. u preostalom dijelu zahtjev H1 Telekoma se odbija.

Tužitelj u pravovremeno podnesenoj tužbi prvenstveno osporava nadležnost tuženika za odlučivanje o predmetnoj stvari upućujući na odredbu članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11., 133/12., 80/13. i 71/14.– dalje u tekstu ZEK) s obzirom da sporne obveze nisu neposredno i bitno vezane uz izvršavanje ZEK-a. Navodi da je H1 Telekom zahtijevao isplatu naknade za kašnjenje u realizaciji veleprodajnih usluga i za kašnjenje u otklanjaju kvarova/smetnji za mjesec ožujak 2013., te je tuženik naložio tužitelju izvršiti obračun naknada i obračunati iznos platiti. U predmetnoj stvari sporna je isplata naknade za zakašnjenje u ispunjenju određenih ugovornih obveza, što nije obveza iz ZEK-a već obveza iz ugovora i Zakona o obveznim odnosima, a okolnost da je ugovorna kazna određena tužiteljevim standardnim ponudama ne znači je ovaj spor u vezi s obvezama iz ZEK-a. Ističe da tuženik nije obrazložio koja se regulatorna načela i ciljevi iz članka 5. ZEK-a ostvaruju osporavanim rješenjem, a sve da je tuženik i bio nadležan odlučivati, smatra da u sporu iz članka 20. ZEK-a tuženik nije ovlašten odlučivati rješenjem zbog toga što po članku 20. stavka 5. ZEK-a tuženik odlučuje u stvarima iz sudske nadležnosti. Zaključno skreće pažnju na sudsku praksu Visokog upravnog suda pod poslovnim brojem UsII-16/2013. od 18. travnja 2013. i Visokog trgovačkog suda pod poslovnim brojem Pž-6663/12 od 23. listopada 2012., koja rješenja dostavlja uz tužbu.

Nadalje, tužitelj drži da je pogrešno primijenjeno materijalno pravo s obzirom da tuženik nije primijenio odredbu članka 353. Zakona o obveznim odnosima koja govori o ugovornoj kazni o kojoj se očito u predmetnoj stvari radi. Tužitelj tvrdi da pravo na potraživanje naknada za kašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnju što potražuje H1 Telekom nisu u području njegove odgovornosti te obrazlaže da prije slanja zahtjeva operator korisnik Standardne ponude mora provjeriti je li kvar/smetnja ulazi u njegovo područje odgovornosti, odnosno, operator korisnik standardne ponude mora dokazati da kvar/smetnja nije uzrokovana na dijelu mreže, uređajima i opremi koji su u području njegove odgovornosti, dok tuženik smatra da to nije preduvjet za podnošenje zahtjeva. Ističe da mu nije jasno zašto je tuženik zauzeo stajalište da tužitelj nije aktivno surađivao kada je jasno da H1 Telekom nije, a morao je dokazati da kvar/smetnja nije uzrokovana na njegovoj strani. Nastavno, tužitelj ističe prigovor pogrešne primjene Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09. – dalje u tekstu ZUP) te upućuje na odredbu članka 98. stavka 3. koji se primjenjuje u postupcima donošenja rješenja tuženog tijela, navodeći kako ista određuje da izreka mora biti kratka i određena. Osporenim rješenjem nisu određeni, po mišljenju tužitelja, ni parametri za izračunavanje iznosa koji bi tužitelj trebao platiti po osporenom rješenju pa smatra da iz tog razloga izreka neodređena i neizvršiva jer se njom ne rješava već generira novi spor.

Zaključno, tužitelj predlaže da Sud održi raspravu ukoliko zauzme stajalište da primjena materijalnog prava te formalni i procesno-pravni nedostaci osporenog rješenja nisu sami za sebe dovoljan razlog da sud oglasi osporeno rješenje ništavim ili da ga poništi bez održavanja rasprave.

Slijedom izloženog tužitelj predlaže da Sud donese presudu kojom će osporeno rješenje oglasi ništavim, a podredno, ako nađe da se radi o upravnoj stvari, osporeno rješenje poništi.

Tuženik, pozvan na odgovor u smislu članka 32. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14. – dalje u tekstu: ZUS), protivi se tužbi osporavajući prvenstveno osnovanost prigovora nenadležnosti, navodeći da je veza ZEK-a i određenih naknada stvarna, neposredna i bitna s obzirom da se spor odnosi na regulatorne obveze tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom, a koje su mu određene sukladno odredbi članka 56. ZEK-a. Okvirni sadržaj tih obveza propisan je člankom 58. ZEK-a koji propisuje regulatornu obvezu transparentnosti, člankom 59. ZEK-a koji propisuje regulatornu obvezu nediskriminacije i člankom 61. ZEK-a koji propisuje regulatornu obvezu pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže, a konkretiziran je u odlukama o analizama mjerodavnih tržišta. Analiza mjerodavnih tržišta je ključni dokument u kojima se određuje regulatorne obveze i definira njihov konkretni sadržaj pa se navedene usluge temelje na gore navedenim regulatornim obvezama.

Upućuje nadalje na određene presude Upravnog suda Republike Hrvatske gdje se sud izjasnio da povrat neovlašteno naplaćenog iznosa nije samo stvar dužničko-vjerovničkog odnosa između tužitelja i njegovih korisnika već ulazi u domenu regulatornih obveza propisanih ZEK-om. Smatra da je HAKOM prema izričitoj odredbi članka 20. ZEK obavezan riješiti spor između dva ili više operatera iako ta nadležnost nije isključiva u odnosu na sudsku već je komplementarna, što proizlazi iz stavka 5. navedenog članka Zakona.

Tuženik se posebno osvrće na dio tužbe što se odnosi i na naknade za kašnjenje za usluge koje nisu u području odgovornosti tužitelja pa u vezi s tim navodi da je sam postupak utvrđivanja i otklona smetnji utvrđen člankom 25.1 RUO-a kojim je propisana obveza HT-a i krajnjeg korisnika međusobno se obavještavati o smetnjama u tehničkim parametrima i posljedicama koje navedene smetnje mogu imati te obveza aktivnog surađivanja na otklonu smetnji. Ukoliko tužitelj ne otkloni kvar/smetnju unutar roka iz članka 15.3 RUO-a obveza je operatoru korisniku isplatiti naknadu za svaki dan kašnjenja, a HT nije pravovremeno obavijestio H1 Telekom da se radi o smetnjama koje nisu u odgovornosti tužitelja iz čega je vidljivo da nije aktivno surađivao po pitanju otklona/kvara pa i taj prigovori smatra neosnovanim.

Tuženik se protivi i navodima tužbe vezanim uz navodnu neodređenost izreke navodeći kako su parametri jasno određeni, kako u izreci tako i u obrazloženju rješenja koje se tumači zajedno s izrekom, pa slijedom izloženog predlaže da se tužbu odbije kao neosnovanu.

Odgovor na tužbu podnio je i H1 Telekom d.d. iz Splita u svojstvu zainteresirane osobe očitujući se prvenstveno u odnosu na prigovore nenadležnosti navodeći kako je osnovni zadatak tuženika upravo reguliranje obveza i spornih pitanja među operatorima pa svakako i pitanje naknada za kašnjenje. Smatra da tužitelj svojim korištenjem izraza »ugovorna kazna« nastoji dovesti Sud u zabludu i dovesti u pitanje nadležnost tuženog za odlučivanje. S tim u vezi navodi kako je veza između predmeta spora i obveza iz ZEK-a neposredna, određena i konkretna, pa je tuženik donio rješenje u granicama svojih ovlasti.

Također navodi da je visina naknada koju je tužitelj dužan plaćati operatorima za kašnjenje u pružanju usluga određena od strane tuženik kao regulatornog tijela u okviru regulatorne obveze pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže što je kao obvezujuće tužitelj ugradio u svoju Standardnu ponudu, što također govori u prilog nadležnosti tuženik za odlučivanje u sporovima u vezi navedenih naknada.

U odnosu na naknade za kašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnje za usluge izdvojenog pristupa lokalnoj petlji pojašnjava kako je tuženik kroz odredbe Standardne ponude propisao zaštitu od neosnovanih prijava kvarova/smetnji od strane operatora korisnika te tužitelju ima pravo na naknadu od 400,00 kn za neosnovanu prijavu kvara. Ističe da je tuženik kako bi se izbjegla ovakva i slična ponašanja tužitelja propisao rokove pružanja veleprodajnih usluga kao i kazne za slučaj kašnjenja s obzirom da u konačnici najveću štetu trpe krajnji korisnici operatora. U odnosu na izreku osporavanog rješenja ističe da je tuženik odredio parametre koji su pouzdana osnova za izračun i plaćanje naknade za kašnjenje. Predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Odgovori na tužbu tuženog tijela i zainteresirane osobe dostavljeni su tužitelju u smislu odredbe članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14. – dalje u tekstu: ZUS).

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Sud je spor riješio bez održavanja rasprave temeljem odredbe članka 36. stavka 1. točke 4. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 12710., 143/12., 152/14. – dalje ZUS) s obzirom na to da tužitelj osporava samo primjenu prava, činjenice su nesporne,a navodi da ne traži raspravu pod uvjetom da sud usvoji tužbeni zahtjev te oglasi rješenje ništavim, odnosno poništi osporeno rješenje. Prema shvaćanju ovoga Suda ne može se održavanje rasprave uvjetovati donošenjem odluke u korist jedne stranke, već se rasprava mora održati samo u slučaju kada je stranka izričito i bezuvjetno traži.

Ocjenjujući osnovanost tužbe na osnovi sadržaja spisa predmeta i u upravnom postupku utvrđenog činjeničnog stanja, priloženih isprava, a sve u okviru navoda i razloga iz tužbe, Sud ne nalazi da bi u provedenom postupku došlo do povrede pravila postupka, odnosno do pogrešne primijene materijalnog prava.

Prvenstveno, Sud ne nalazi osnovanim prigovor nenadležnosti tuženika za odlučivanje o predmetnoj stvari s obzirom na odredbu članka 20. ZEK-a. Naime, navedenom odredbom je tuženik određen mjerodavnim za rješavanje sporova između operatora, pa tako prema stavku 1., u slučaju spora između dva ili više operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga u vezi s obvezama iz ovog Zakona, ili spora između tih operatora i drugih pravnih osoba koje se koriste uslugama pristupa i/ili međupovezivanja na temelju ovog Zakona, Agencija mora na zahtjev bilo koje od stranaka u sporu, donijeti odluku o rješenju spora u najkraćem mogućem roku, a najkasnije u roku od četiri mjeseca od dana pokretanja postupka s tim što se rok može produljiti samo u iznimnim okolnostima. Prema stavku 3. članka 20. ZEK-a, u postupku rješavanja spora Agencija donosi odluke kojima se ostvaruju regulatorna načela i ciljevi iz članka 5. tog Zakona, te se svaka obveza koju Agencija određuje operatoru mora temeljiti na odredbama ovog Zakona. Prema stavku 5. istog članka, postupak rješavanja spora ne isključuje pravo bilo koje stranke u sporu na pokretanje sudskog postupka pred nadležnim sudom.

Odredbom članka 5. ZEK-a na koji upućuje članak 20. stavak 3. ZEK-a propisana su načela i regulatorni ciljevi za koje je osnovana Agencija, pa među ostalim, obavljanje regulatornih poslova osigurava se kroz poduzimanje mjera, primjenjujući načelo objektivnosti, transparentnosti, nediskriminacije i razmjernosti i to osobito promicanjem regulatorne predvidljivosti, osiguranjem dosljednog regulatornog pristupa kroz odgovarajuća razdoblja provjere, sprječavanjem diskriminacije u postupanju prema operatorima elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga u sličnim okolnostima i zaštitom tržišnog natjecanja na dobrobit krajnjih korisnika usluga.

U predmetnom sporu H1 Telekom d.d operator korisnik – zainteresirana osoba, potraživala je naknade za kašnjenje u isporuci reguliranih veleprodajnih usluga i otklanjaju kvarova/smetnji za te usluge za mjesec ožujka 2013. Navedene obveze proizlaze iz regulatornih obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže prema članku 61. ZEK-a koja obveza je određena tužitelju na tržištima veleprodajnog širokopojasnog pristupa, tržištu veleprodajnog fizičkog pristupa mrežnoj infrastrukturi, na fiksnoj lokaciji i tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike. Regulatorna obveza pristupa je utvrđena nakon provedene analize mjerodavnih tržišta kao dokumenta u kojem su određene regulatorne i obveze i definiran njihov sadržaj. Navedenom obvezom propisani su rokovi i uvjeti realizacije veleprodajnih usluga te zabranjeno svako postupanje koje bi moglo uskraćivati, odugovlačiti, otežavati ili neopravdano uvjetovati drugim operatorima realizaciju svojih veleprodajnih usluga. Zakašnjenje povlači za sobom obvezu plaćanja naknada u iznosima i pod uvjetima koje je HAKOM propisao. Stoga spor o naknadama koje su sadržane u standardnim ponudama HT-a je neposredno vezan uz ZEK jer naknade proizlaze iz samog Zakona što otklanja tužiteljev prigovor nenadležnosti. Slijedom toga ni sudske odluke na koje se tužitelj poziva nisu mjerodavne kako to osnovano i navodi tuženik.

Što se tiče prigovora tužitelja da izreka rješenja nije određena u smislu članka 98. stavka 3. ZUP-a, valja istaknuti da se radi o posebnom upravnom području koje s obzirom na svoju složenost traži povezivanje s odgovarajućim člancima konkretne standardne ponude tužitelja. Stoga Sud ocjenjuje da je izreka odrediva jer su u njoj postavljeni odgovarajući parametri osnovom kojih se obveza može bez teškoća utvrditi.

U odnosu na dio kojim se osporava opravdanost naknada za kašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnji za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji, Sud upućuje na obrazloženje osporenog rješenja kao detaljno i razložno obrazloženo u pogledu izostanka aktivne suradnje tužitelja sa zainteresiranom osobom po tom pitanju, što je osnova za određivanje naknade.

Slijedom izloženog proizlazi da je osporeno rješenje valjano i detaljno obrazloženo te Sud nije našao osnovanim navode tužbe pa je istu odbio temeljem članka 57. stavka 1. ZUS-a.

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Broj: UsII-106/13-8

Zagrebu 3. lipnja 2015.

Predsjednica vijeća
Blanša Turić, v. r.