## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-338/2002 od 5. travnja 2006. i Izdvojeno mišljenje

### NN 58/2006 (26.5.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-338/2002 od 5. travnja 2006. i Izdvojeno mišljenje

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1401**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst,
Vice Vukojević i Milan Vuković, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo
Sindikat državnih i lokalnih službenika i namještenika Republike Hrvatske iz
Zagreba, kojeg zastupa opunomoćenik N. V., dipl. pravnik, na sjednici održanoj
5. travnja 2006., donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Čakovcu, broj:
Gž-296/00 od 22. rujna 2000. godine, kojim je odbijena žalba podnositelja i
potvrđeno rješenje Općinskog suda u Čakovcu, Zemljišnoknjižnog odjela, broj:
Z-1248/99 od 13. svibnja 1999. godine.
Navedenim rješenjem Općinskog suda u Čakovcu dopuštena je uknjižba prava
vlasništva na određenim nekretninama u korist Republike Hrvatske.
2. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da sporne nekretnine, na kojima je
osporenim rješenjima nadležnih sudova dopuštena uknjižba prava vlasništva u
korist Republike Hrvatske, nisu bile društveno vlasništvo niti je na njima bilo
upisano pravo raspolaganja ili pravo korištenja Sindikata državnih i lokalnih
službenika i namještenika. Podnositelj tvrdi da je na spornim nekretninama bilo
upisano pravo vlasništva tog Sindikata, jer je sporne nekretnine Sindikat kupio
vlastitim sredstvima na temelju kupoprodajnog ugovora. Stoga se na njih nisu
mogle primijeniti odredbe članka 38. Zakona o udrugama (»Narodne novine«, broj
70/97.). Iste tvrdnje podnositelj je iznosio i u žalbenom postupku.
Uz ustavnu tužbu podnositelj je priložio i zemljišnoknjižni izvadak izdan 1.
listopada 1998. godine, prije no što je Republika Hrvatska, prijedlogom od 22.
ožujka 1999. godine, zatražila upis prava vlasništva na spornim nekretninama u
svoju korist.
Podnositelj smatra da su sudovi u postupku zanemarili činjenicu upisa prava
vlasništva Sindikata na spornim nekretninama, pa su osporenim rješenjima grubo
povrijedili odredbe članka 3. i članka 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.
Iz sadržaja ustavne tužbe razvidno je da podnositelj ukazuje i na povredu
ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.
Predlaže ukidanje osporenih rješenja nadležnih sudova.
3. Podnositelj se u ustavnoj tužbi pozvao i na članak 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02.
– pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), smatrajući da ustavnu
tužbu podnosi prije iscrpljivanja dopuštenog pravnog puta, budući da je
istodobno podnio i reviziju Vrhovnom sudu Republike Hrvatske.
U zemljišnoknjižnim stvarima, međutim, revizija nije dopuštena (konkretna
revizija odbačena je kao nedopuštena rješenjem od 22. veljače 2002. godine).
Stoga je podnositelj iscrpio dopušteni pravni put kada je primio osporeno
drugostupanjsko rješenje u ovoj pravnoj stvari.
Budući da je ustavnu tužbu i reviziju podnio istodobno, a revizijski rok je
jednak roku za podnošenje ustavne tužbe, ustavna tužba može se smatrati
pravodobnom i dopuštenom u smislu članaka 62. i 64. Ustavnog zakona.

*Ustavna tužba nije osnovana.*
4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela
državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili
pravne osobe s javnim ovlastima, kojima je odlučeno o njegovim pravima i
obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko
pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na
lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li sudovi ili nadležna tijela pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od
čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
5. Nakon razmatranja spisa predmeta Općinskog suda u Čakovcu broj: Z-1248/99,
priložene dokumentacije, osporenih rješenja, mjerodavnih zakonskih odredaba i
navoda iznesenih u ustavnoj tužbi, Ustavni sud je utvrdio sljedeće:
Osporenim prvostupanjskim rješenjem dopuštena je uknjižba prava vlasništva na
spornim nekretninama, koje su u zemljišnoj knjizi nadležnog suda upisane kao
vlasništvo podnositelja ustavne tužbe, u korist Republike Hrvatske, pozivom na
članak 38. Zakona o udrugama.
Članak 38. stavak 1. Zakona o udrugama propisuje:
*Nekretnine u društvenom vlasništvu na kojima su, do dana stupanja na snagu ovoga
Zakona, društvene organizacije imale pravo raspolaganja ili pravo korištenja,
danom stupanja na snagu ovoga Zakona postaju nekretnine u vlasništvu Republike
Hrvatske ako ovim Zakonom nije drukčije određeno.*
Ostale odredbe članka 38. Zakona o udrugama (stavci 2. do 11.) podrobnije
razrađuju prijelazni pravni režim takvih nekretnina u društvenom vlasništvu.
Nadležni drugostupanjski sud potvrdio je prvostupanjsko rješenje. U obrazloženju
drugostupanjskog rješenja sud pretežito odgovara na žalbene navode podnositelja
koji se odnose na preuranjenost zahtjeva Republike Hrvatske (zbog nedovršenih
dogovora sindikalnih organizacija oko podjele sindikalne imovine).
Drugostupanjski sud ističe i to da Republika Hrvatska ima pravo na upis prava
vlasništva spornih nekretnina na temelju odredbe članka 130. stavka 1. Zakona o
vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine«, broj 91/96., u daljnjem
tekstu: ZV).
Navedena odredba ZV-a glasi:
*Tko stekne vlasništvo nekretnine na temelju zakona, ovlašten je ishoditi upis
stečenog prava vlasništva u zemljišnim knjigama.*
6. Prema odredbi članka 19. Zakona o društvenim organizacijama i udruženjima
građana (»Narodne novine«, broj 7/82., 5/85., 47/89., 2/90. i 10/90. –
pročišćeni tekst), a i prema propisima koji su, u uvjetima društvenog
vlasništva, važili prije stupanja na snagu tog Zakona, društvene organizacije
(među koje spadaju i sindikalne organizacije) mogle su stjecati sredstva odnosno
određena prava na sredstvima i tim sredstvima, kao društvenim, koristiti se za
ostvarivanje svojih ciljeva te njima raspolagati u skladu sa statutom i zakonom.
Prema Zakonu o vlasničkopravnim odnosima, koji je donesen 1980. godine, samo
udruženja građana i druge građanskopravne osobe (ne i društvene organizacije
odnosno društvenopravne osobe) mogle su biti nositeljima prava vlasništva i to u
opsegu kojeg je taj Zakon ograničavao na određene pokretnine, na poslovne zgrade
i prostorije, stambene zgrade i stanove, te zemljišta, ali samo one koji služe
ostvarivanju zajedničkih interesa, ciljeva i potreba članova udruženja odnosno
radnika koji u njima rade.
Činjenica da u zemljišnim knjigama nadležnog suda postoji upis prava vlasništva
na spornim nekretninama u korist podnositelja ustavne tužbe, koja bi, prema
stajalištu podnositelja, isključivala primjenu odredaba članka 38. Zakona o
udrugama, a na kojoj činjenici podnositelj temelji svoju ustavnu tužbu, može
biti predmetom razmatranja u drugom postupku pred nadležnim sudom, a ne
konkretnog zemljišnoknjižnog postupka i ovog ustavnosudskog postupka pokrenutog
protiv odluka donesenih u zemljišnoknjižnom postupku.
7. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud
ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava ispituje
eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na
temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li
postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.
Ocjena je Ustavnog suda da je sudski postupak proveden pred nadležnim sudovima
uz pravilnu primjenu odredaba postupovnog prava te da podnositelju nije
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje.
8. Odredbom članka 48. stavka 1. Ustava jamči se pravo vlasništva.
Ustavni sud pravo vlasništva na ustavnopravnoj razini štiti na način da priječi
tijelima državne vlasti ograničavanje ili oduzimanje tog prava, osim ako je
ograničavanje ili oduzimanje zasnovano na zakonu. U slučaju zadiranja u
vlasništvo od strane drugih pravnih subjekata (fizičkih ili pravnih osoba) radi
se, u pravilu, o imovinskim sporovima privatnog prava. Ustavni sud ispituje i
takvu odluku sudbene i druge vlasti kad ocijeni da je osporena odluka,
prosuđujući je kroz zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih
Ustavom, utemeljena na nepravilnom ili neprihvatljivom pravnom stajalištu.
Imajući u vidu sadržaj navedene ustavne odredbe, utvrđenja iznesena u točkama 5.
i 6. obrazloženja ove odluke i predmet postupka koji je prethodio ustavnosudskom
postupku, Ustavni sud ocjenjuje da osporenim rješenjima podnositelju nije moglo
biti povrijeđeno ustavno jamstvo prava vlasništva.
9. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe i povredu članka 3. Ustava. Ustavni sud
napominje da navedena ustavna odredba ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode
zajamčene Ustavom koje Ustavni sud štiti u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom.
10. Slijedom izloženog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, donesena
je odluka kao u točki I. izreke.
11. Objava ove odluke (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-338/2002
Zagreb, 5. travnja 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavka 4. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst) i
članaka 50. i 51. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 181/03., 16/06.), dajem

## IZDVOJENO MIŠLJENJE uz odluku, broj: U-III-338/2002 od 5. travnja 2006.

Protivim se izreci i obrazloženju odluke, broj U-III-338/2002, donesene na
Sjednici Ustavnog suda 5. travnja 2006. godine (u daljnjem tekstu: Odluka), iz
sljedećih razloga:
1. U mjerodavnom izvatku iz zemljišne knjige, koji je Ustavnom sudu na njegov
zahtjev 5. srpnja 2005. godine dostavio Općinski sud u Čakovcu, Zemljišnoknjižni
odjel, navedeno je:
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_
»B – VLASTOVNICA
Vlasnici su bili:
1. KRALJIĆ JOSIP             1/2
2. KRALJIĆ MARIJA         1/2                     (Primjedba: 1-2 na B3)
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

Primljeno: 29. 10. 1959.                                  Z-4693/59
Temeljem kupoprodajnog ugovora od 31. 7. 1959. odobrenog od Sindikata služ.

državnih ustanova uknjižuje se pravo vlasništva na nekretnine u A, za korist:
3. KOTARSKOG ODBORA SINDIKATA SLUŽB. DRŽAVNIH SLUŽBENIKA
ČAKOVEC 1/1

(Primjedba: 3 promjena naziva na B4)
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

Primljeno. 15. 2. 1995.                                  Z-664/95
Temeljem rješenja Republičkog sekretarijata za pravosuđe i upravu od 18. 7.
1990.
broj UpI-007/02-90-01/156, te statuta zabilježuje se promjena naziva sa
imena
dosadašnjeg vlasnika pod B3 na nekretnine u A, za korist:
4. SINDIKALNE PODRUŽNICE ŽUPANIJE MEĐIMURSKE ČAKOVEC,
SAMOSTALNOG SINDIKATA
ZAPOSLENIH U UPRAVI I PRAVOSUĐU R.
HRVATSKE 1/1

(Primjedba: 4 promjena imena pod Z-4958/98 na B5)
5. SINDIKAT DRŽAVNIH I LOKALNIH SLUŽBENIKA I NAMJEŠTENIKA
REPUBLIKE HRVATSKE 1/1
                                                                    (Primjedba: 5 na B6)
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

Primljeno: 22. 3. 1999.                                 Z-1248/99
Na temelju Prijedloga Republike Hrvatske, zastupane po Državnom
pravobraniteljstvu
Međimurske županije od 19. 3. 1999. i člana 38. Zakona o
udrugama, uknjižuje se
pravo vlasništva na nekretnine u A, za korist:
6. REPUBLIKE HRVATSKE 1/1".
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

2. U točki I. Prijedloga Republike Hrvatske, Državnog pravobraniteljstva
Međimurske županije, broj: Vp-19/99 od 19. ožujka 1999., radi uknjižbe
nekretnina u vlasništvu Republike Hrvatske, navedeno je:
»I. Nekretnina upisana u z.k.u. br. 2230 k.o. VI Brežni kotar (...) u zemljišnoj
knjizi dolazi upisana na ime i vlasništvo Sindikata državnih i lokalnih
službenika i namještenika Republike Hrvatske u 1/1 dijela«.
3. U obrazloženju osporenog drugostupanjskog rješenja, Županijski sud u Čakovcu
navodi sljedeće:
»Suprotno navodima žalbe pravilno je sud prvog stupnja postupio kada je
predloženi upis prava vlasništva dozvolio, jer su za predloženu uknjižbu
ispunjene sve procesne kao i materijalne pravne pretpostavke u smislu čl. 107. i
108. Zakona o zemljišnoj knjizi (»Narodne novine« br. 91/96). *Naime,
predlagatelj svoj zahtjev za uknjižbu nekretnina temelji na činjenici da su
predmetne nekretnine do sada bile upisane na ime protustranke, kao korisnika*
(istaknula J.O. – op.), a koje nekretnine su prema odredbama čl. 38. Zakona o
udrugama (»Narodne novine« br. 70/97), koji je stupio na snagu 15. 7. 1997.
godine postale vlasništvo Republike Hrvatske. Stoga se ovlaštenje predlagatelja
za upis vlasništva temelji na odredbi čl. 130. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima (»Narodne novine« br. 91/96), koji je stupio na snagu dana 1.
1. 1997. godine.«
Usporedi li se navedeno obrazloženje drugostupanjskog rješenja s podacima
sadržanim u mjerodavnom izvatku iz zemljišne knjige i prijedlogu Državnog
pravobraniteljstva od 19. ožujka 1999. (točke 1. i 2.), razvidno je da nadležni
sud polazi od pogrešnog stajališta da se prijedlog za uknjižbu spornih
nekretnina »na ime i vlasništvo Republike Hrvatske« temelji na činjenici da je
protustranka/podnositelj ustavne tužbe u zemljišnim knjigama upisana kao
korisnik (a ne vlasnik) spornih nekretnina, pa da se stoga na njih – kao na
nekretnine u društvenom vlasništvu – primjenjuje članak 38. Zakona o udrugama
(stjecanje vlasništva Republike Hrvatske na temelju zakona) i članak 130. stavak
1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (ovlaštenje onoga tko stekne
pravo vlasništva nekretnine na temelju zakona da ishodi upis stečenoga prava
vlasništva u zemljišnoj knjizi).
4. Nadalje, polazeći od navedenog (pogrešnog) utvrđenja, drugostupanjski sud u
osporenom rješenju zaključuje da su »za predloženu uknjižbu ispunjene sve
procesne kao i materijalne pravne pretpostavke u smislu čl. 107. i 108. Zakona o
zemljišnoj knjizi (»Narodne novine« br. 91/96)«.
Članak 107. stavak 1. Zakona o zemljišnim knjigama propisuje da je za
odlučivanje o prijedlogu za upis mjerodavno stanje u času kada je taj prijedlog
stigao zemljišnoknjižnom sudu. Članak 108. stavak 1. Zakona o zemljišnim
knjigama propisuje da će zemljišnoknjižni sud, nakon što je pregledao prijedlog
za upis i priloge, dopustiti upis pod sljedećim pretpostavkama:
– ako iz zemljišne knjige nije vidljivo da bi glede predmeta upisa postojala
zapreka tom upisu;
– ako nema osnove za sumnju u to jesu li osobe protiv kojih se zahtijeva upis
sposobne raspolagati predmetom na koji se upis odnosi, niti u to je li osoba
koja je prijedlog podnijela na to ovlaštena;
– ako utemeljenost prijedloga proizlazi iz sadržaja podnesenih isprava;
– ako isprave imaju potrebni oblik.
Imajući u vidu navedene zakonske pretpostavke za upis, te činjenicu da se u
obrazloženju osporenog drugostupanjskog rješenja ne navodi niti je iz spisa
predmeta razvidno na temelju koje pravne osnove i kada su sporne nekretnine
postale društveno vlasništvo (pa time i zakonsko vlasništvo Republike Hrvatske
na temelju članka 38. Zakona o udrugama), a polazeći od toga da nadležni
drugostupanjski sud podnositelja ustavne tužbe a priori – bez ikakvog
obrazloženja – smatra »korisnikom«spornih nekretnina, ne obrazlažući razloge
zbog kojih se on ne bi mogao smatrati njihovim vlasnikom unatoč tome što su one
u zemljišnim knjigama bile upisane na njegovo ime i vlasništvo u neprekidnom
razdoblju od 1959. do 1999. godine, smatram da je Ustavni sud bio dužan ispitati
jesu li u postupku pred nadležnim sudovima učinjene povrede podnositeljevog
prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.
5. Umjesto toga, u drugom odlomku točke 6. Odluke Ustavni sud obrazlaže
neosnovanost ustavne tužbe podnositelja općom tvrdnjom da »prema propisima koji
su, u uvjetima društvenog vlasništva, važili prije stupanja na snagu tog Zakona
(Zakona o društvenim organizacijama i udruženjima građana iz 1982. – op. J.O.),
društvene organizacije (među koje spadaju i sindikalne organizacije) mogle su
stjecati sredstva odnosno određena prava na sredstvima i tim sredstvima, kao
društvenim, koristiti se za ostvarivanje svojih ciljeva...«.
Navedeno obrazloženje Odluke Ustavnog suda odnosi se na pravne situacije
stjecanja društvenih sredstava u uvjetima društvenog vlasništva.
Ustavni sud, prema tome, nije uzeo u obzir činjenicu da je u konkretnom slučaju
podnositelj ustavne tužbe stekao pravo vlasništva na spornim nekretninama 1959.
godine (prije uvođenja instituta društvenog vlasništa u pravni poredak bivše
SFRJ i SRH).
Ta bi činjenica – da je uzeta u obzir – nužno zahtijevala drugačije obrazloženje
no što je ono sadržano u Odluci. Stoga se obrazloženje Odluke Ustavnog suda – s
obzirom na okolnosti konkretnog slučaja – ne bi moglo smatrati dostatnim, pa ni
razumljivim za podnositelja ustavne tužbe, što cijelu Odluku čini
neprihvatljivom i s tog aspekta zaštite podnositeljevih ustavnih prava.

Zagreb, 13. travnja 2006.

Sutkinja
**prof. dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 58/2006-1401
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)