## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1238/1997 od 25. veljače 1998.

### NN 43/1998 (27.3.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1238/1997 od 25. veljače 1998.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dopredsjednik Suda Mladen
Žuvela te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović i Ivan Marijan Severinac, odlučujući povodom ustavne tužbe I.
L. iz D., na sjednici održanoj 25. veljače 1998. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se usvaja, te se ukida presuda Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Rev-978/1997-2 od 11. lipnja 1997. godine.

II. Predmet se vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovno odlučivanje.

III. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Dopuštenom i pravodobnom ustavnom tužbom podnositelj je pokrenuo ustavnosudski
postupak u svezi s presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-978/1997-2
od 11. lipnja 1997. godine.

Tijekom provedenog parničnog postupka koji je prethodio donošenju osporavane
presude, Općinski sud u D. svojom presudom, broj: P-1086/1993-6 od 26.
siječnja 1994. godine, odbio je tužbeni zahtjev kojim bi tužena Ekonomska
i trgovačka škola u D. bila u obvezi isplatiti tužitelju - podnositelju
ustavne tužbe - iznos od 40.717 HRD, uz pripadajuću zakonsku kamatu propisanu
člankom 277. stavkom 1. Zakona o obveznim odnosima ("Narodne novine", broj
53/91) računanu od 10. studenoga 1993. godine pa sve do isplate, te naknaditi
parnični trošak.

Navedeni iznos podnositelj je zahtijevao na ime isplate naknade plaće
za jedan radni dan u listopadu 1993. godine kojeg nije proveo na radnom
mjestu, jer smatra da mu je tužena nezakonito priznala za slučaj smrti
njegove bake, kao člana uže obitelji, plaćeni dopust u trajanju od tri
(3) dana, umjesto plaćenog dopusta u trajanju od četiri (4) dana, koliko
je u svezi predmetnog događaja izostao s posla. Pravo na isplatu naknade
plaće, prema mišljenju podnositelja, proizlazilo je iz odredbe članka 43.
stavka 1. tada važećeg Zakona o radnim odnosima ("Narodne novine", broj
25/92 i 26/93), odredbe članka 16. alineje 4. Općeg kolektivnog ugovora
za javne djelatnosti i javna poduzeća ("Narodne novine", broj 66/92), te
odredbe članka 55. Pravilnika o radnim odnosima, disciplinskoj i materijalnoj
odgovornosti tužene.

Tužbeni zahtjev podnositelja prvostupanjski sud je odbio kao neosnovan
na temelju utvrđenja kako se prema odredbama Zakona o radnim odnosima,
krvni srodnik po pravoj ushodnoj liniji - baka zaposlenika - ne može smatrati
članom njegove uže obitelji.

Županijski sud u D. svojom presudom, broj Gž-597/1996 od 10. siječnja
1997. godine, odlučujući povodom žalbe podnositelja, potvrdio je zakonitost
prvostupanjske presude, kako s obzirom na važeće odredbe materijalnog prava
u trenutku podnošenja tužbe sudu, tako i s obzirom na odredbe Zakona o
radu ("Narodne novine", broj 38/95), koji je tijekom parničnog postupka
stupio na snagu.

Protiv drugostupanjske presude ponositelj je izjavio reviziju. U reviziji
podnositelj navodi kako je drugostupanjski sud trebao, glede sporne činjenice
je li se baka kao krvni srodnik u pravoj ushodnoj liniji može smatrati
članom uže obitelji zaposlenika, a temeljem odredbe članka 240. Zakona
o radu, primijeniti odredbu članka 49. stavka 2. tog Zakona, kao za njega
povoljnijeg propisa. Nadalje, podnositelj je predlagao uslijed ostvarenja
revizijskog razloga pogrešne primjene materijalnog prava, osporavane sudske
presude preinačiti i usvojiti tužbeni zahtjev u cijelosti.

Osporavanom presudom Vrhovni sud Republike Hrvatske, temeljem članka
393. Zakona o parničnom postupku ("Narodne novine", broj 53/91 i 91/92),
odbio je reviziju podnositelja kao neosnovanu. Ovakovu presudu Vrhovni
sud Republike Hrvatske donio je cijeneći kako se ni po odredbama članka
49. stavka 2. Zakona o radu, baka ne može smatrati članom uže obitelji
zaposlenika, već da tu spadaju zaposlenikov bračni suprug, njegova djeca
i roditelji.

U ustavnoj tužbi podnijetoj u svezi presude Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, podnositelj ponavlja razloge iznesene u reviziji. Osporavanom
presudom, prema mišljenju podnositelja, a uslijed pogrešne primjene materijalnog
prava i bitnih povreda parničnog postupka, povrijeđeno je ustavno pravo
iz članka 55. stavka 1. Ustava, prema kojem svaki zaposlenik ima prava
na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život.
Također, podnositelj upućuje i na postojanje povreda ustavnog načela vladavine
prava sadržanog u članku 3. Ustava, kao i načela ustavnosti i zakonitosti
u radu sudova sadržanog u članku 115. stavku 3. Ustava.

Ustavna tužba je osnovana.

Zakon o radu (nastavno: Zakon), koji je stupio na snagu 16. lipnja 1996.
godine, u stavku 1. članka 240. sadrži odredbu prema kojoj će se postupci
ostvarivanja i zaštite prava zaposlenika, započeti prije početka njegove
primjene, dovršiti po odredbama tog Zakona, ako je njime predmetno pravo
uređeno za zaposlenika na povoljniji način.

U članku 49. uređujući pitanje prava zaposlenika na naknadu plaće (plaćeni
dopust), Zakon određuje da tijekom kalendarske godine zaposlenik ima pravo
na oslobođenje od obveze rada uz naknadu plaće do ukupno najviše sedam
radnih dana za važne osobne potrebe, a osobito u svezi sa sklapanjem braka,
porodom supruge, težom bolesti ili smrću člana uže obitelji. Prema navedenoj
odredbi, članovima uže obitelji smatraju se suprug zaposlenika, njegovi
srodnici po krvi u pravoj liniji i njihovi supruzi, braća i sestre, pastorčad
i posvojenici, djeca bez roditelja uzeta na uzdržavanje, očuh i maćeha,
posvojitelj i osoba koju je zaposlenik dužan po zakonu uzdržavati, te osoba
koja sa zaposlenikom živi u vanbračnoj zajednici.

Za razliku od odredbe članka 43. Zakona o radnim odnosima koja nije
izričito utvrdila osobe koje se smatraju užom obitelji zaposlenika, čime
je dana mogućnost sudovima da na temelju analogije formiraju sudsku praksu,
zakonodavac je u članku 49. stavku 2. Zakona o radu taksativno odredio
krug osoba koje se mogu smatrati užom obitelji.

Na temelju navedene odredbe Zakona, razvidno je kako zakonodavac nije
imao intenciju restriktivno tumačiti pojam članova uže obitelji zaposlenika.
Također, evidentno je da je opisani krug osoba puno širi od kruga osoba
koji su se prema sudskoj praksi, a na temelju odredaba Zakona o radnim
odnosima, smatrali članovima uže obitelji.

Iz odredbe članka 49. stavka 2. Zakona o radu proizlazi da su članovi
uže obitelji zaposlenika, među ostalima, i srodnici po krvi u pravoj liniji.
Krvnim srodstvom naziva se odnos između osoba koje potječu jedna od druge
ili potječu od zajedničkog pretka. Krvnim srodnicima u pravoj liniji (linea
recta) smatraju se po ushodnoj liniji preci (ascedenti - roditelji, bake
i djedovi, pradjedovi i prabake itd.) i po nishodnoj liniji potomci (descedenti
- djeca, unučad, praunučad itd.).

Uređujući pravo zaposlenika na plaćeni dopust u slučaju smrti krvnih
srodnika po pravoj liniji, zakonodavac to pravo nije uvjetovao određenim
stupnjem krvnog srodstva sa preminulom osobom, što čini odredbe Zakona
o radu u konkretnom slučaju povoljnijima za zaposlenika. Izostankom izričitog
ograničavanja prava na plaćeni dopust od strane zakonodavca, a glede stupnja
krvnog srodstva s preminulom osobom, odredbu članka 49. stavka 2. Zakona
o radu treba tumačiti na način da se ona odnosi na sve krvne srodnike u
pravoj liniji.

Tumačenje odredaba Zakona o radu Vrhovnog suda Republike Hrvatske dano
u osporavanoj presudi glede sadržaja pojma člana uže obitelji zaposlenika,
preusko je i samim time pogrešno. Primjena pravne norme kojom se utvrđuje
neko pravo zaposlenika, na način da se njenim tumačenjem uvode veće restrikcije
za subjekta nego što je to propisao zakonodavac, neprihvatljiva je sa stajališta
pravne sigurnosti i vladavine prava.

Predmetnim tumačenjem sadržaja materijalnog prava u konkretnom slučaju,
Vrhovni sud Republike Hrvatske povrijedio je zakon na štetu podnositelja.
Povredom zakona na štetu podnositelja, povrijeđeno je ustavno načelo vladavine
prava sadržano u članku 3. Ustava, kao i jamstvo ustavnosti i zakonitosti
u radu sudova sadržano u članku 115. stavku 3. Ustava.

Također, iz povrede Zakona uslijed koje je izostalo ostvarenje prava
na isplatu naknade plaće za slučaj smrti člana uže obitelji, proizlazi
i povreda ustavnog prava iz članka 55. stavka 1. Ustava, prema kojem svaki
zaposlenik ima prava na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan
i dostojan život.

Slijedom iznijetoga, a utvrdivši postojanje povrede ustavnog prava iz
članka 55. stavka 1. Ustava, kao i postojanje povrede ustavnih načela sadržanih
u članku 3. i članku 115. stavku 3. Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova odluka temelji se na odredbama članka 19. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91), u svezi s člankom
59. i člankom 60. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 29/94).

Objava ove odluke temelji se na odredbama članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-1238/1997
Zagreb, 25. veljače 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Mladen Žuvela,** v. r.

Odluka, NN 43/1998-523