## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3514/2003 od 28. travnja 2004.

### NN 61/2004 (14.5.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3514/2003 od 28. travnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1363

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi M. Z. iz S., koju zastupa J. M., odvjetnica iz Z., na sjednici
održanoj 28. travnja 2004., jedno­glas­no je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod poslovnim brojem: P2-1068/03 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnositeljici ustavne tužbe, M. Z. iz S., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od
12.450,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice za njezinu isplatu Ministarstvu financija Republike
Hrvatske.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je temeljem odredaba članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Us­tav­ni zakon), jer podnositeljica smatra da
postupak koji je tužbom Općinskom sudu u Zagrebu pokrenula 30. svibnja 1990.
radi utvrđenja očinstva i tužbom od 25. veljače 1991. radi uzdrža­vanja,
predugo traje, čime joj je povrijeđeno pravo na pošteno suđenje u razumnom roku
iz članka 29. stavka 1. Ustava Repub­like Hrvatske.

Podnositeljica
predlaže da Sud odredi Općinskom sudu u Zagrebu rok od tri mjeseca za donošenje
odluke u predmetu poslovni broj: P2-1068/03. Ujedno predlaže da joj Sud odredi
primjerenu naknadu u iznosu od 40.000,00 kuna.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog u članku 29. stavku 1.
Ustava:

– podnositeljica je tužbom podnesenom 30. svibnja
1990. pred Općinskim sudom u Zagrebu pokrenula postupak radi utvr­đe­nja očinstva;

– prvo ročište za glavnu raspravu zakazano je za 29.
lipnja 1990., a na njemu je rješenjem tada malodobnoj podnositeljici dodijeljen
rok od 60 dana unutar kojeg će pokrenuti postupak kod nadležnog Centra za
socijalni rad da joj se postavi staratelj za poseban slučaj u tom predmetu;

–
sljedeće ročište održano je 16. listopada 1990. te je riješeno da se provede
dokaz saslušanjem zakonske zastupnice malodobne tužiteljice i tuženika, zbog čega
je rasprava odgođena, a sljedeća je zakazana za 13. prosinca 1990.;

– na ročište 13. prosinca 1990. nije pristupio uredno
pozvani tuženik, pa je rasprava odgođena i sljedeća je zakazana za 24. siječnja
1991.;

– na ročištu 24. siječnja 1991. saslušana je zakonska
zastupnica tužiteljice i tuženik te je riješeno da se provede vještačenje
tipizacijom tkiva;

– na ročištu 16. travnja 1991. riješeno je da se
odbija prijedog opunomoćenika tuženika za provođenje novog vještačenja, da se
priklopi radi donošenja odluke o spajanju spisa, broj: P3-165/91 (uzdržavanje)
te da se zatraže podaci o primanjima tuženika;

– rasprava od 24. siječnja 1992. odgođena je za 20. ožujka
1992., jer nije pristupio opunomoćenik tuženika;

– rasprava od 20. ožujka 1992. odgođena je do dostave
podataka o osobnim primanjima stranaka;

– na ročištu 1. listopada 1992. rasprava je odgođena
jer treba ponovno zatražiti podatke o primanjima tuženika koje treba dostaviti
u roku od 30 dana, a u suprotnom će se zakazati rasprava radi dopunskog saslušanja
tuženika na istu okolnost;

– na ročištu od 18. lipnja 1993. rasprava je odgođena
radi ponovnog traženja podataka o osobnim primanjima stranaka;

– na ročištu od 7. travnja 1994. rasprava je odgođena
radi ponovnog traženja podataka o visini primanja za tuženika, a nova će biti
zakazana kada bude udovoljeno traženju suda;

– podneskom od 29. studenoga 1994. podnositeljica
moli sud da nastavi postupak kao hitan, jer se radi o uzdržavanju malodobnog
djeteta, a spor se vodi od 1990. godine;

– na ročištu od 17. siječnja 1995. riješeno je da se
provede dokaz saslušanjem stranaka, zbog čega je sljedeća rasprava zakazana za
17. veljače 1995.;

– na raspravi 17. veljače 1995. saslušana je majka tužiteljice,
a tuženik nije pristupio, iako je uredno pozvan;

– rješenjem od 11. srpnja 1995. sud vraća tužiteljici
tužbu radi ispravka, što ona čini podneskom od 19. srpnja 1995. i moli nastavak
postupka;

– dopisom od 25. kolovoza 1995. sud poziva opunomoćenicu
tužiteljice da dostavi točne podatke o njezinoj majci, kako bi ju se saslušalo
kao svjedoka, što ova čini 26. rujna 1995. i moli nastavak postupka, a dopisom
od istoga dana sud poziva opuno­moćenicu tuženika da dostavi podatke o
primanjima tuženika;

– na raspravi od 20. prosinca 1995. riješeno je da se
izdvoji postupak za uzdržavanje radi vođenja posebnog postupka te je donesena
presuda broj: P2-795/90-66, kojom je utvrđeno da je G. I. iz Z., naravni otac
podnositeljice, a protiv te presude tuženik je 12. siječnja 1996. podnio žalbu
koja je 30. travnja 1996. sa spisom proslijeđena Županijskom sudu Grada
Zagreba;

– Županijski sud u Gradu Zagrebu dopisom od 18. veljače
1997. vraća spis broj: P2-795/90 Općinskom sudu u Zagrebu radi dopune presude
od 20. prosinca 1995., jer je propustio odlučiti po službenoj dužnosti o uzdržavanju
podnositeljice;

– na ročištu od 12. prosinca 1997. pred Općinskim
sudom u Zagrebu, riješeno je da se priklopi spis broj: P3-165/91 te se utvrđuje
da je majka podnositeljice umrla, a postupak imenovanja skrbnika nije dovršen,
pa ročište nije održano;

– Centar za socijalnu skrb, Ured Maksimir, Zagreb,
donio je pod klasom: UP/I-552-02/98-02/01 od 7. travnja 1998. rješenje o
postavljanju staratelja podnositeljici;

– na ročište od 23. listopada 1998. nije pristupio
Centar za socijalnu skrb, ni tuženik;

– na ročište od 14. svibnja 1999. nisu pristupili ni
skrbnik, ni opunomoćenik podnositeljice pa je sljedeće određeno za 24. rujna
1999., o kojem u preslici sudskog spisa nema podataka;

– na raspravi od 19. studenoga 1999. saslušan je
podno­site­ljičin skrbnik, obvezan je opunomoćenik podnositeljice dostaviti
potvrde o njezinim mirovinskim primanjima te je sljedeće ro­čište zakazano za
11. veljače 2000.;

– ročište od 11. veljače 2000. nije održano jer nije
pristupio tuženik, a sljedeće je određeno za 27. ožujka 2000.;

– na ročište od 27. ožujka 2000. opet nije pristupio
tuženik, pa je ono odgođeno, a podnositeljica je obvezana urediti tužbeni
zahtjev glede uzdržavanja;

– ročište od 4. srpnja 2000. odgođeno je za 8. rujna
2000. radi očitovanja tuženika na podnesak podnositeljice kojim je
specificirala tužbeni zahtjev;

– dopunsku presudu o uzdržavanju, Općinski sud u
Zagrebu donio je 8. rujna 2000., a tuženik je protiv te dopunske presude podnio
žalbu 4. listopada 2000., koja je Županijskom sudu proslijeđena 17. studenoga
2000.;

– Županijski sud u Zagrebu, uz dopis od 14. svibnja
2002. vratio je cijeli spis Općinskom sudu u Zagrebu, radi dostavljanja
prvostupanjske dopunske presude skrbniku podnositeljice i dostave žalbe protiv
te presude na odgovor;

– Županijski sud u Zagrebu, presudom od 15. travnja
2003. odbio je žalbu tuženika protiv presude od 20. prosinca 1995., a rješenjem
od istoga dana ukinuo je dopunsku presudu od 8. rujna 2000. i u tom dijelu
predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje, a tuženik je protiv
drugostupanjske presude izjavio reviziju 3. srpnja 2003.;

– Vrhovni sud izvijestio je Ustavni sud da je u ovom
predmetu odlučio o reviziji 18. veljače 2004.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU I VRHOVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je 15.
prosinca 2003. zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitovanju od 12. siječnja 2004. Općinski sud u
Zagrebu ukratko opisuje redoslijed rada opisan u točki 2. ovog obrazlo­ženja te
navodi da se ne može detaljnije očitovati, jer je spis na Vrhovnom sudu u povodu
revizije tuženika, pa je dopisom od 20. siječnja 2004. zatraženo očitovanje od
Vrhovnog suda. Kao što je već rečeno, Vrhovni sud izvijestio je Ustavni sud da
je odluka o reviziji donesena 18. veljače 2004.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Za
ovaj ustavnosudski postupak mjerodavne su odredbe članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske i članka 63. Ustav­nog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Razmatrajući navode ustavne tužbe i dostavljenog očito­vanja Općinskog suda u
Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za njegovo postupanje u smislu odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 30.
svibnja 1990. podnošenjem tužbe Općinskom sudu u Zagrebu. Ustavna tužba
podnesena je 4. studenoga 2003. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja
ustavne tužbe postupak trajao ukupno trinaest (13) godina, pet (5) mjeseci i
pet (5) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –  Međunarodni ugovori«, broj 18/97 i 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99
– ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija) stupio je na snagu 5.
studenoga 1997.

Od dana stupanja na snagu, Europska konvencija čini,
temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od 5. studenoga 1997. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000., izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997., u pravilu, nije
predmet ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer
u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo ni
kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju, pravno
relevantnim razdobljem za povredu prava na razumnu duljinu trajanja sudskog
postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. (kada su odredbe Konvencije
postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske) do 4. studenoga
2003. (dana podnošenja ustavne tužbe podnositeljice), što ukupno iznosi šest
(6) godina.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Pregledom sudskog spisa predmeta utvrđeno je da je
prvostupanjskom sudu za donošenje presude o utvrđivanju očinstva trebalo pet
(5) godina i dvadeset (20) dana, a za donošenje dopunske presude o uzdržavanju
devet (9) godina, šest (6) mjeseci i 11 (jedanaest) dana, nakon što je održano
ukupno dvadeset ročišta, što upućuje na zaključak da sud u svojem postupanju
nije bio učinkovit.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica u
sudskom postupku nije pridonijela duljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz spisa predmeta je razvidno
da dosadašnji tijek sudskog postupka ukazuje da se u konkretnom slučaju ne radi
o osobito složenoj sudskoj stvari, jer je parnični postupak pokrenut radi utvrđivanja
očinstva i uzdržavanja, a za utvrđivanje očinstva provedeno je vještačenje u ožujku
mjesecu 1991. godine.

6. Sukladno navedenom,
Ustavni sud ocjenjuje da je nerazumno dugim trajanjem sudskog postupka u
konkretnom slučaju, povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanov­ljeni,
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stav­kom 1. Ustava Republike Hrvatske,
posebno s obzirom na činjenicu da se radi o statusnoj stvari koja treba imati
prednost u rješavanju.

7. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti te posebno sveukupno vrijeme trajanja sudskog
postupka, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

Visinu naknade zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu,
određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje.

Pri utvrđivanju visine
naknade temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, imajući pri tom u vidu i vrstu postupka o kojem se
radi, a napose značaj koji postupak ima za podnositeljicu, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten
temeljem članka 63. stav­ka 2. Ustavnog zakona u svakom pojedinom slučaju
odrediti i rok za donošenje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju
utjecala je i činjenica da je Općinskom sudu u Zagrebu određen kratak rok u
kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu poslovni broj: P2-1068/03, čime
se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samoga sudskog postupka.

9. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti, na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog
zakona, donesena je odluka kao u izreci.

10. Odluka o objavi (točka V.
izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-3514/2003

Zagreb, 28. travnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 61/2004-1363