## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-408/2009 od 10. prosinca 2009.

### NN 17/2010 (5.2.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-408/2009 od 10. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

412

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Slavica Banić, Davor Krapac, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Z. N., koju zastupa msgr. I. P., nadbiskup, a njega po punomoći zastupaju odvjetnici M. i T. P. iz Z., na sjednici održanoj 10. studenoga 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se: rješenje Županijskog suda u Zadru broj: Gž-811/08 od 9. siječnja 2009. i rješenje Općinskog suda u Zadru broj: Z-10554/06 od 28. prosinca 2006.

III. Predmet se vraća na ponovni postupak Općinskom sudu u Zadru.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Zadru broj: Gž-811/08 od 9. siječnja 2009., kojim je odbijena kao neosnovana žalba podnositeljice i potvrđeno rješenje Općinskog suda u Zadru broj: Z-10554/06 od 28. prosinca 2006. godine.

Tim je rješenjem dozvoljen otpis nekretnina, pobliže označenih u izreci tog rješenja, iz z.k.ul. broj: 11 k.o. Z., uknjiženih kao vlasništvo Z. S. M. u Z., i njihov upis u novi z.k.ul. broj: 3125 k.o. Z. u korist vlasnika R. H., za cijelo.

2. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe da su u provedenim postupcima pogrešno primijenjene odredbe materijalnog i postupovnog prava, posebice Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne novine« broj 91/96.) i to stoga što sudovi utvrđuju da je ranija Z. S. M., kojoj je sljednik podnositeljica, izgubila pravo vlasništva po samom članku 3c. Zakona o provođenju agrarne reforme i kolonizacije na području Narodne Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 111/47. i 25/58., u daljnjem tekstu: Zakon o agrarnoj reformi).

Ističe da je smatrala da je njezino pravo vlasništva nesporno i stoga nije podnosila zahtjev za povrat temeljem Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (»Narodne novine« broj 92/96.). Da je smatrala da zemljište nije njezino podnijela bi takav zahtjev i povratila bi zemljište na temelju tog Zakona. Pretpostavlja da nekadašnja nadležna državna tijela, koja su mogla provesti odredbe o agrarnoj reformi i kolonizaciji, nisu izvršila svoju obvezu i nisu obuhvatila imovinu navedene Zaklade postupkom agrarne reforme.

Ističe da je Općinski sud u Zadru identičan prijedlog za uknjižbu Republike Hrvatske odbio u predmetu broj: Z-11272/05.

Povrijeđenim smatra ustavna prava zajamčena odredbom članka 29. stavka 1. Ustava. Povrijeđenim smatra i odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava.

Stoga, predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih rješenja.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisuje:

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti (...), kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama (...), povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).

U postupku pokrenutom ustavnom tužbom, Ustavni sud ispituje je li podnositelju povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo), na koje upućuje u ustavnoj tužbi, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li upravna tijela i sud pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava, koje podnositelj navodi u ustavnoj tužbi.

4. Drugostupanjskim rješenjem odbijena je žalba podnositeljice i potvrđeno prvostupanjsko rješenje, kojim je usvojen prijedlog za uknjižbu prava vlasništva Republike Hrvatske na predmetnom poljoprivrednom zemljištu u k.o. B.

Drugostupanjski sud navodi da se u toj zemljišnoknjižnoj stvari prvostupanjsko rješenje temelji na prijedlogu Republike Hrvatske za uknjižbu prava vlasništva na temelju članka 3. točke c.) Zakona o agrarnoj reformi.

Taj sud utvrđuje da je prethodno upisani vlasnik – Z. S. M u Z. – po sili zakona izgubila pravo vlasništva predmetnih nekretnina kolonizacijom 1947., a na temelju članka 3. točke c) Zakona o agrarnoj reformi, i te nekretnine su ušle u tadašnji fond općenarodne imovine. Na to ne utječe okolnost što je do donošenja pobijanog rješenja u zemljišnim knjigama kao vlasnica bila upisana navedena Z., a nekretnine nisu bile uknjižene kao društveno vlasništvo jer je ta osoba pravo vlasništva »izgubila po sili zakona kada je kolonizirana«.

Isto tako, na temelju članka 130. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96.) propisano je da onaj tko stekne pravo vlasništva na temelju zakona ovlašten je ishoditi upis stečenog prava u zemljišnim knjigama te, stoga, drugostupanjski sud smatra da uknjižba u konkretnom slučaju ima samo deklaratoran značaj.

5. Člankom 3. stavkom 1. točkom c) Zakona o agrarnoj reformi propisano je:

Da bi se stvorio zemljišni fond potreban za provođenje agrarne reforme i kolonizacije, oduzet će se od sadašnjih vlasnika i prijeći u državne ruke: (...)

c) zemljišni posjed crkava, samostana (manastira), vjerskih i crkvenih ustanova i svih vrsta zaklada svjetovnih i vjerskih;

Člankom 18. istog Zakona propisano je:

Od postojećih posjeda pojedinih bogomolja i samostana i vjerskih ustanova oduzet će se samo višak preko 17 j 604 čhv (10 ha) od ukupne površine oranica, vrtova, vinograda, voćnjaka, livada, pašnjaka i šuma.

Vjerskim ustanovama većeg značaja ili veće historijske vrijednosti ostavit će se od dosadašnjeg njihovog posjeda do 52 j 211 čhv (30 ha) obradive zemlje i do 52 j 211 čhv (30 ha) šume. (...)

Svi posjedi koji pripadaju ili služe pojedinoj župi, crkvi odnosno crkvenoj općini ili vjerskoj ustanovi smatraju se jedinim posjedom.

Nadalje, člankom 23. stavkom 3. Zakona bilo je propisano da postupkom utvrđivanja objekata rukovodi i prvostupanjsku odluku donosi nadležna kotarska, odnosno gradska komisija za agrarnu reformu i kolonizaciju na osnovu prikupljenih podataka o zemljišnoknjižnom, katastarskom i faktičnom stanju posjeda.

6. Ustavni sud utvrđuje da je postupak agrarne reforme i kolonizacije bio mjera agrarne politike nakon II. svjetskog rata, koja se u Republici Hrvatskoj provodila temeljem navedenog Zakona o agrarnoj reformi i Zakona o agrarnoj reformi i kolonizaciji (Sl. list DFJ«, broj 64/45. i 24/46.), a postupak su provodila upravna tijela – kotarske ili gradske komisije za agrarnu reformu i kolonizaciju, koje su se osnivale pri gradskim ili kotarskim narodnooslobodilačkim odborima. U tom upravnom postupku se određivao maksimum koji se ostavlja svakom ranijem vlasniku, koji je kod crkvenih pravnih osoba mogao varirati, kako je navedeno, od 10 ha do 30 ha oranica i šuma.

Odredba članka 3. točke c) Zakona o agrarnoj reformi ne propisuje ex lege prijenos prava vlasništva s nekadašnjeg vlasnika na državu, već propisuje provedbu postupka u kojemu se utvrđuje vlasništvo nad obradivim poljoprivrednim zemljištem, maksimum koji se ostavlja u vlasništvu ranijem vlasniku i zemljište koje se prenosi u zemljišni fond agrarne reforme, iz kojeg se zemljište davalo u vlasništvo »seljacima bez zemlje ili s nedovoljno zemlje« (članak 30. Zakona).

7. U ustavnoj tužbi istaknuta je povreda ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Sadržaj ustavnog prava, propisanog navedenom ustavnom odredbom, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, sagledan kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositeljici osiguravao pravično suđenje.

7.1. Pretpostavka upisa prava vlasništva za Republiku Hrvatsku jest postojanje odluke kojom bi se dio posjeda navedene crkvene zaklade prenio u općenarodnu imovinu, odnosno odluka o dodjeli zemljišta utvrđenim agrarnim subjektima (kolonistima), a koja bi bila donesena na temelju odredbi Zakona o provođenju agrarne reforme i kolonizacije na području NR Hrvatske od 13. prosinca 1947. Tek pravomoćnošću takve odluke nastaju pravni učinci u pogledu oduzimanja (eksproprijacije) vlasništva bivšim vlasnicima te su, stoga, učinci odluke o oduzimanju mogli nastupiti tek donošenjem pojedinačne odluke i tek nastupom pravomoćnosti te odluke. Osobe, kojima je temeljem odluke dodijeljeno zemljište, postale su vlasnici u trenutku njezine pravomoćnosti, a ne danom donošenja Zakona o agrarnoj reformi.

Radi se o izvanknjižnom stjecanju vlasništva na temelju odluke nadležnog tijela za koje stjecanje upisa u zemljišnu knjigu nije konstitutivna pretpostavka stjecanja. Slijedom toga je i upis u zemljišnu knjigu, koji se može provoditi na temelju odluke, samo deklaratoran. Njime se samo deklarira i publicira stjecanje vlasništva do kojeg je došlo izvanknjižno, temeljem pravomoćne odluke.

Dakle, da bi se moglo odobriti uknjižba prava vlasništva Republike Hrvatske u konkretnom slučaju potrebno je utvrditi postojanje odluke kojom se zemljište prenosi u vlasništvo države, a koja bi bila donesena po nadležnom upravnom tijelu.

7.2. Iz pribavljenog spisa predmeta proizlazi da je drugostupanjski sud, razmatrajući žalbu protiv prvostupanjskog rješenja, razmatrao samo osnovanost zemljišnoknjižnog rješenja u pogledu formalnih pretpostavki koje Zakon o zemljišnim knjigama zahtijeva za dopuštenje upisa na temelju zakona, pri čemu je odredbe mjerodavnog Zakona o agrarnoj reformi protumačio i primijenio protivno smislu i sadržaju zakonske odredbe članka 3. točke c) tog Zakona.

7.3. Stoga je ocjena je Ustavnog suda da je postupak, koji je prethodio ustavnosudskom, vođen na način koji je rezultirao povredom ustavnog prava propisanog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava. Naime, nadležni zemljišnoknjižni sud je dopustio uknjižbu prava vlasništva nakon što je utvrdio da su za takav upis ispunjeni zakonski preduvjeti propisani odredbama Zakona o zemljišnim knjigama. Drugostupanjski sud je, odlučujući povodom žalbe podnositeljice, protumačio i primijenio odredbe mjerodavnog Zakona na način koji nije sukladan sadržaju zakonske odredbe članka 3. točke c.) Zakona o agrarnoj reformi te zanemario i ostale mjerodavne postupovne odredbe Zakona o agrarnoj reformi, slijedom čega se može utvrditi da je postupak za podnositeljicu bio nepravičan.

8. Odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. ne sadrže ustavna prava i nisu temelj za postupanje Ustavnog suda u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

9. Slijedom iznijetog, temeljem odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao točkama I., II. i III. izreke. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka IV. izreke).

Broj: U-III-408/2009
Zagreb, 10. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 17/2010-412