## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-634/1998 od 4. listopada 2001.

### NN 89/2001 (17.10.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-634/1998 od 4. listopada 2001.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1521

Ustavni sud Republike
Hrvatske u Vijeću petorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac
Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan
Mrko­njić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi Ž. S.
iz Z., na sjednici održanoj dana 4. listopada 2001. godine, donio je
jednoglasno

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja.

2. Ukida se rješe­nje Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-5701/1995-6 od 17. prosinca 1997. godine, i predmet vraća Upravnom sudu
Republike Hrvatske na ponovni postupak.

3. Ova će se odluka objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lj je podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu protiv
rješe­nja Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5701/1995-6 od 17.
prosinca 1997. godine, kojim je odbačena kao nedopuštena ­nje­gova tužba zbog šut­nje
nadležnih tijela u svezi s prijedlogom za obnovu postupka u predmetu razrješe­nja
dužnosti tržišnog i turističkog inspektora.

Podnosite­lj je dana 23. ožujka 1995. godine Uredu za opću upravu K.z. ž.
u K. podnio prijedlog za obnovu postupka zbog okolnosti iz članka 249. točke 2.
i 7. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, u da­lj­njem
tekstu: ZUP).

Zatražena obnova odnosi se na postupak okončan rješe­njem Izvršnog vijeća
Skupštine Općine Z., od 4. kolovoza 1992. godine i od 29. rujna 1992. godine,
klasa: UP/I-111-01/91-01/06, kojima je tužite­lj razriješen dužnosti s danom
29. ožujka 1991. godine. Ne dobivši nikakav odgovor prvostupa­njskog tijela u
razdob­lju od 30 dana, dana 29. trav­nja 1995. godine podnio je žalbu
Ministarstvu uprave kao drugostupa­njskom tijelu. Kako niti Ministarstvo po žalbi
nije postupilo u roku od 60 dana, a niti u da­lj­njih 7 dana nakon požurnice,
podnosite­lj se obratio tužbom Upravnom sudu Republike Hrvatske zbog šut­nje
administracije.

2. Iz osporavanog rješe­nja i pribav­ljenog upravnosudskog spisa
predmeta proizlazi da je tužba odbačena zbog podnoše­nja prije vremena,
sukladno odredbi članka 30. stavka 1. točke 1. Zakona o upravnim sporovima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92 i 77/92, u da­lj­njem tekstu: ZUS). Ovo
Upravni sud Republike Hrvatske obrazlaže time da je, zbog promjena u važećem
zakonodavstvu, podnosite­lj prijedlog za obnovu postupka trebao uputiti tijelu
nadležnom prema odredbama Zakona o državnim službenicima i namještenicima i o
plaćama nosite­lja pravosudnih dužnosti (»Narodne novine«, broj 74/94), u
konkretnom slučaju županu ili osobi koju je župan ovlastio, odnosno svoje traže­nje
je trebao ponoviti kod nadležnog tijela. S obzirom da to podnosite­lj nije učinio,
već je prijedlog podnio Uredu za opću upravu K.-z. ž., Upravni sud je zak­ljučio
da nisu ispu­njene pretpostavke za obnovu postupka, a time niti pretpostavke za
podnoše­nje žalbe ili tužbe zbog šut­nje administracije.

3. U ustavnoj tužbi podnosite­lj ističe povrede odredaba članaka 14.
stavka 2., 18., 19. stavka 2., 26. i 35. Ustava Republike Hrvatske. Navodi da
Upravni sud olako prelazi preko zakonske odredbe u kojoj je propisana pomoć
neukoj stranci te prema kojoj nezna­nje i neukost stranke ne smije biti na štetu
prava koje joj po zakonu pripada. Također, podnosite­lj smatra da sud zaštićuje
od odgovornosti nenadležno tijelo, koje nije postupilo sukladno članku 66. stavku
4. ZUP-a i nije bez odlaga­nja proslijedilo podnesak nadležnom tijelu te o tome
izvijestilo stranku.

Podnosite­lj smatra da je poštivao postupak u slučaju nedo­noše­nja rješe­nja
(»šut­nja administracije«), propisan člancima 246. ZUP-a i 26. ZUS-a, ali da mu
je onemogućeno dokaziva­nje osnovanosti prijedloga za ponav­lja­nje (obnovu)
postupka, koja proizlazi iz odredbe članka 249. točke 2. i 7. ZUP-a, slijedom če­ga
predlaže usvaja­nje ustavne tužbe.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Prema odredbama članka 59. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99, u da­lj­njem tekstu: Ustavni
zakon), svaka fizička i pravna osoba može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu
ako smatra da joj je odlukom sudbene vlasti, odlukom upravne vlasti ili odlukom
drugih tijela, koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno neko od Ustavom utvrđenih
sloboda i prava čovjeka i građanina. Us­tav­na tužba nije pravno sredstvo u
sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova ne­go poseban institut za
ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti i pravnih osoba s javnim
ovlastima radi zaštite prava i teme­ljnih sloboda čovjeka, zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni
sud, tijekom postupka pruža­nja ustavnosudske zaštite, unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučiva­nja o pravima i
obvezama pojedinca došlo do ustavno nedopuštenog posiza­nja u teme­ljna prava i
slobode građana.

5. Iz osporavanog rješe­nja i
upravnosudskog spisa predmeta, ovaj je Sud utvrdio da je, donoseći osporavano
rješe­nje, Upravni sud Republike Hrvatske pogrešno primijenio postupovne
propise.

Odredbom članka 256. stavka 1. ZUP-a, odnosno članka 56. stavka 2. ZUS-a
propisano je da će nadležno tijelo, odnosno Upravni sud, prijedlog za obnovu
postupka odbaciti rješe­njem ako utvrdi da je prijedlog podnijela neovlaštena
osoba ili da prijedlog nije pravovremen ili da stranka nije učinila bar
vjerojatnim postoja­nje zakonske osnove za ponav­lja­nje.

Umjesto navedenih razloga, u osporavanom se rješe­nju navodi da se
podnosite­lj nije obratio nadležnom tijelu te da nije ponovio svoje traže­nje
kod nadležnog tijela pa Upravni sud Republike Hrvatske smatra da time nisu ispu­njene
pretpostavke iz članka 26. ZUS-a za podiza­nje tužbe zbog šut­nje administracije
u konkretnom slučaju.

Međutim, odredbom članka 66.
stavka 4. ZUP-a, propisan je postupak tijela kada dobije podnesak za čiji
primitak nije nadležno i to bez obzira je li podnesak predan putem pošte ili
neposredno. Nenadležno je tijelo dužno takav podnesak bez odlaga­nja poslati,
nadležnom tijelu i o tome je dužno izvijestiti stranku. Ukoliko rečeno tijelo
ne može utvrditi koje je drugo tijelo nadležno za postupa­nje po podnesku, ono će
bez odgode donijeti zak­ljučak kojim će podnesak odbaciti zbog nenadležnosti i
o tome će opet izvijestiti stranku.

Rečena je odredba ZUP-a u
skladu s načelom pomoći neukoj stranci izraženim u članku 13. ZUP-a.

6. Ocje­njujući navode
ustavne tužbe, ovaj je Sud našao da Upravni sud Republike Hrvatske nije poštivao
navedene odredbe članaka 13. i 66. stavka 4. ZUP-a te su time podnosite­lju
povrijeđena ustavna prava, koja proizlaze iz članaka 14. stavka 2. (jednakost
svih pred zakonom), 18. (pravo na žalbu protiv pojedinačnih akata), 19. stavka
2. (jamstvo sudske kontrole zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i
tijela koja imaju javne ovlasti) i 26. (jednakost svih pred sudovima i drugih
državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti).

Navedene su povrede ustavnih
prava onemogućile pod­no­site­lja da podnese svoj prijedlog te da u okviru
zakona sudjeluje u postupku i izloži či­njenice i dokaze važne za odlučiva­nje
o pri­jedlogu.

Osim toga, Upravni sud
Republike Hrvatske je prekoračio svoja zakonom propisana ovlašte­nja, koja
proizlaze iz odredbe članka 256. stavaka 1. i 2. ZUP-a, kada je podnosite­ljev
prijedlog za obnovu postupka odbacio zbog razloga koji nije propisan tom
odredbom, a s obzirom na načelo pomoći neukoj stranci iz članka 13. ZUP-a,
ovakvo postupa­nje Upravnog suda Republike Hrvat­ske protivno je i smislu
odredbe članka 30. ZUS-a i zak­ljučiva­nju da je tužba podnosite­lja Upravnom
sudu preura­njena.

Time se ne dira u zakonom
utvrđeno pravo Upravnog suda Republike Hrvatske da u povodu tužbe zbog šut­nje
administracije, umjesto tijela koja su bila dužna provesti postupak, odluči o
tome jesu li uči­njene vjerojatnim okolnosti na kojma se teme­lji prijedlog (članak
256. stavak 1. ZUP-a).

7. U svezi s istaknutom povredom odredbe članka 35. Ustava (jamstvo štova­nja
i pravna zaštita osobnog i obite­ljskog života, dostojanstva, ugleda i časti
svakom čovjeku i građaninu), ovaj Sud je utvrdio da osporavanim rješe­njem to
ustavno pravo pod­nosite­lju nije povrijeđeno.

8. Utvrdivši da su podnosite­lju
povrijeđena prava navedena u ustavnoj tužbi, Ustavni sud je, teme­ljem odredbi članaka
69. i 72. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-634/1998
Zagreb, 4. listopada 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 89/2001-1521