## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-5814/2000-4 od 11. prosinca 2003.

### NN 22/2004 (20.2.2004.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-5814/2000-4 od 11. prosinca 2003.

# UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

662

Upravni sud Republike Hrvatske u
vijeću sastav­­ljenom od sutki­­nja Marine Kosović-Marković kao predsjednice
vijeća, Ljubice Kemfe­­lja Zentner i Alemke Brk­­ljačić Radančević kao članica
vijeća, te sudske savjetnice Ivane Horvat kao zapisničarke, u upravnom sporu
tužite­­lja SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT, Heiligekreuz 6, Vaduz, Liechtenstein,
koje zastupa odvjetničko društvo Žurić i partneri iz Zagreba, te Tus Tomislav,
odvjetnik u Zagrebu, protiv rješe­­nja tužene Republike Hrvatske, Agencije za
zaštitu tržišnog natjeca­­nja, klasa: UP/I-030-02/99-01/113, urbroj:
580-02-00-36, od 15. svib­­nja 2000., radi ocjene do­puš­tenosti koncentracije
poduzetnika, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 11. prosinca 2003.

### presudio je

Tužba se uvažava.

Poništava se rješe­­nje
Republike Hrvatske, Agencije za zaš­titu tržišnog natjeca­­nja, klasa:
UP/I-030-02/99-01/113, urbroj: 580-02-00-36, od 15. svib­­nja 2000.

```
Obrazlože­­nje
```

Pobijanim rješe­­njem odlučeno
je:

1. Ocje­­njuje se kao dopuštena
koncentracija poduzetnika nastala stjeca­­njem većinskog udjela i većinskog
prava odlučiva­­nja u poduzetniku ATLAS turistička agencija d.d. sa sjedištem u
Dubrovniku, Brsa­­lje 17, od strane poduzetnika SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT,
Vaduz, Liechtenstein, Heiligekreuz 6.

2. Koncentracija poduzetnika iz
točke 1. izreke ovog rješe­­nja upisuje se u Upisnik o koncentracijama.

3. Obvezuju se sudionici
koncentracije iz točke 1. izreke rješe­­nja, kao i s ­­njima povezana društva,
te društva sadaš­­nji i budući članovi koncerna HOLDING QUINENCO S. A. (GRUPA
LUK­ŠIĆ), sa sjedištem u Čileu, da u ci­­lju trajnog praće­­nja poslova­­nja
istih, Agenciji za zaštitu tržišnog natjeca­­nja dostav­­ljaju obavijesti o
namjeri svakog stjeca­­nja udjela u drugim poduzetnicima na pod­ručju Republike
Hrvatske. Rok izvrše­­nja: najkasnije 30 dana prije namjeravanog stjeca­­nja,
trajno.

4. Ovo rješe­­nje bit će objav­­ljeno
u »Narodnim novinama«.

U tužbi tužite­­lj pobija
osporeni akt tuženog tijela zbog nepravilne primjene Zakona o zaštiti tržišnog
natjeca­­nja (u da­­lj­­njem tekstu ZZTN) jer je tuženik iz pravilno utvrđenih
či­­njenica izveo nepravilan zak­­ljučak i na to sta­­nje pogrešno primijenio
materijalno pravo.

Tužite­­lj u bitnom navodi, da
stjeca­­nje većinskog udjela i većinskog prava odlučiva­­nja u poduzetniku
ATLAS d.d. od strane tužite­­lja nije koncentracija poduzetnika sukladno članku
21. Zakona o tržišnom natjeca­­nju. Smatra da je tuženik pravilno utvrdio
odlučne či­­njenice za zakonito rješava­­nje toga spora, a to su:

–
da tužitelj ne ostvaruje promet niti prihod u obračunskom razdoblju koje je
prethodilo predmetnom stjecanju većinskog paketa dionica društva ATLAS d.d.,

–
da tužite­­lj nije sudjelovao u prometu roba i usluga u RH i stoga nije
proizveo učinak na mjerodavnom tržištu, i

–
da tužite­­lj nema udjel odnosno pravo odlučiva­­nja u bilo kojem drugom
poduzetniku na mjerodavnom tržištu.

Tužite­­lj
smatra da je tuženik na ovako pravilno i potpuno utvrđeno či­­njenično sta­­nje
izveo pogrešan zak­­ljučak i pogrešno primijenio odredbu članka 21. Zakona,
kada je ocijenio da je stjeca­­njem većinskog paketa dionica društva ATLAS d.d.
od strane tužite­­lja nastala koncentracija poduzetnika u smislu toga članka.
Ocijenivši da je navedeno stjeca­­nje, koncentracija u smislu Zakona o zaštiti
tržišnog natjeca­­nja, tuženik je pogrešno primijenio odredbe iz članka 1., 2.,
6., 19. i 21. Zakona o zaštiti tržišnog natjeca­­nja, jer navedenim stjeca­­njem
većinskog paketa dionica društva ATLAS d.d. od strane tužite­­lja, nije nastala
koncentracija poduzetnika.

Prema
odredbi članka 1. citiranog Zakona uređena su pravila ponaša­­nja i sustav
mjera za zaštitu slobodnog natjeca­­nja na tržištu. Člankom 2. uređeno je da se
isti (cijeli Zakon) ne primje­­njuje na pravne i fizičke osobe ako ­­njihovo
sudjelova­­nje u prometu roba i usluga ne proizvodi učinak na domaćem tržištu.
Tuženo je tijelo utvrdilo da tužite­­lj ne sudjeluje u prometu roba i usluga na
domaćem tržištu (izravno), a niti posredno preko trećih pravnih osoba iz
razloga, što tužite­­lj nema poslovnih udjela odnosno prava glasa u drugim
poduzetnicima na domaćem tržištu.

Tužite­­lj posebno ističe da
tuženo tijelo pogrešno primje­­njuje odredbu članka 19. ZZTN koja precizno
definira tržište na kojem djeluje poduzetnikova tržišna snaga odnosno
mjerodavno tržište. Ističe da se u točki 2. prvog stavka toga članka Zakona
izričito navodi, da pri utvrđiva­­nju tržišne snage poduzetnika na tržištu
treba ocijeniti vrstu roba i usluga koje taj poduzetnik nudi. Društvo ATLAS
d.d. se bavi djelatnošću putničkih agencija, organizatora i turoperatora, što
je uostalom i utvrdio tuženik na strani 4. pod c) obrazlože­­nja pobijanog
rješe­­nja. Dakle, iako je utvrđeno da je mjerodavno tržište jedna posebna
industrijska grana, na kojem tužite­­lj kao financijska institucija uopće ne
sudjeluje u prometu roba i usluga, kako u Republici Hrvatskoj, pa tako i na
mjerodavnom tržištu (ovoj industrijskoj djelatnosti), tuženik je riješio, da se
stjeca­­njem većinskog paketa dionica ostvarilo biće koncentracije poduzetnika.

Tužite­­lj da­­lje upućuje na
odredbu članka 6. stavak 1. točka 3. ZZTN koja definira koncentraciju
poduzetnika, te ističe da se stjeca­­njem većinskog paketa dionica poduzetnika
ATLAS d.d. od strane tužite­­lja nije stvorio novi niti ojačao bilo kakav
postojeći monopolistički ili vladajući položaj jer se dosadaš­­njem tržišnom
udjelu koji je poduzetnik ATLAS d.d. imao u Republici Hrvatskoj nije mogao
nadodati tržišni udjel tužite­­lja, jer tužite­­lj ne ostvaruje učinak na
mjerodavnom tržištu i nema nikakav tržišni udjel. Osim toga člankom 16. toga
Zakona je definirano, da poduzetnik ima vladajući položaj na tržištu ako je ­­nje­gov
udjel na tržištu veći od 30%. Na stranicama 4–6 obrazlože­­nja pobijanog rješe­­nja
tuženik je pravilno utvrdio tržišne udjele poduzetnika ATLAS d.d. po kate­gorijama:
ukupnog prihoda, broja organizira­­nja dolaska domaćih i stranih turista, i
broja realiziranih noće­­nja domaćih i stranih turista tijekom 1998. godine.
Niti u jednoj od tih kate­gorija poduzetnik ATLAS d.d. nema udjel veći od 30%.
Stoga sukladno Zakonu, poduzetnik ATLAS d.d. nema vladajući položaj na tržištu
ili dijelu tržišta, pa stoga primjena članka 6. u vezi članka 16. i 21. Zakona
je pogrešna, jer se stjeca­­nje većinskog paketa dionica u poduzetniku ATLAS
d.d. ne može smatrati koncentracijom u smislu Zakona. Ovo tim više što tuženik
na strani 4.d obrazlože­­nja pobijanog rješe­­nja navodi da je tržište
djelatnost putničkih agencija, organizatora i turoperatora u Republici
Hrvatskoj dobro strukturirano kako po broju poduzetnika, tako i obzirom na ­­njihovu
veličinu.

Osim
toga tuženik na strani 8.bb) obrazlože­­nja pobijanog rješe­­nja utvrđuje da je
nakon provođe­­nja »koncentracije« tržišni udjel poduzetnika ATLAS d.d. ostao
nepromije­­njen, čime se na mjerodavnom tržištu nije stvorio niti ojačao
postojeći vladajući položaj, niti je znatno ili trajno ukinuto slobodno tržišno
natjeca­­nje, iz če­ga slijedi, da je tuženik iz pravilno i potpuno utvrđenog
či­­njeničnog sta­­nja izveo nepravilan zak­­ljučak i pogrešno primijenio
citirane odredbe Zakona.

Tužite­­lj
da­­lje smatra, da je tuženik prešao ovlašte­­nja dana Zakonom, jer tuženiku
nije dana ovlast da kreira investicijsku politiku u Republici Hrvatskoj, već da
sukladno članku 27. Zakona vodi stručne i upravne poslove u svezi sa zaštitom
tržišnog natjeca­­nja. Upućuje na odredbu članka 49. Ustava Republike Hrvatske
i smatra da je tržišno natjeca­­nje gospodarsko i ustavno pravo svih
poduzetnika koji, bez obzira da li su domaće­g ili stranog porijekla, imaju
jednak pravni položaj na tržištu. Stoga ako spaja­­nje poduzetnika odnosno
stjeca­­nje većinskog paketa dionica ne proizvodi učinak na tržišno natjeca­­nje
u Republici Hrvatskoj, tuženik nije nadležan ocje­­njivati dopuštenost ili
nedopuštenost takvog stjeca­­nja.

Tužite­­lj da­­lje ističe da je
popratnim aktom tuženika obvezan na ime upravne pristojbe za ocjenu
koncentracije, te upisa u Upis­nik o koncentracijama platiti upravnu pristojbu
u iznosu od 232.600,00 kn, što je iznosilo protuvrijednost prema sred­­njem
tečaju HNB-a, od 59.116,00 DEM na dan donoše­­nja pobijanog rješe­­nja. Budući
je tuženik donio pobijano rješe­­nje suprotno odredbama ZZTN, teme­­ljem članka
27. Zakona o upravnim sporovima, traži i povrat uplaćenih sredstava u iznosu od
232.600,00 kn s kamatama na ovaj iznos u visini zakonske zatezne kamate tekuće
od dana plaća­­nja pristojbe, pa do isplate.

Tužite­­lj
da­­lje navodi, da je nepravilno primije­­njena i odredba članka 22. stavak 1.
točka 2. ZZTN, jer na strani 7. pod a) obrazlože­­nja pobijanog rješe­­nja se
navodi, da iako tužite­­lj nije ostvario prihod prodajom roba i usluga u
obračunskom razdob­­lju koje je prethodilo predmetnoj »koncentraciji«, ista se
obavezno prijav­­ljuje jer da je ispu­­njen uvjet iz članka 22. stavak 1. točka
2. toga Zakona. Taj propis naime određuje, da se provedba koncentracije mora
prijaviti Agenciji, kada ukupan godiš­­nji promet svakog ili najma­­nje dva
poduzetnika prelazi iznos od 90.000,00 kn u obračunskom razdob­­lju koje je
prethodilo koncentraciji, pa kako u ovom stjeca­­nju dionica sudjeluju samo dva
poduzetnika od kojih jedan uopće nije ostvario prihod prodajom robe i usluga u
prethodnom obračunskom razdob­­lju, što je u postupku pravilno utvrđeno, nije moguća
primjena odredbe članka 22. toga Zakona.

Nepravilno
je primije­­njena i odredba članka 22. stavak 2. istog Zakona. Naime, tuženik
navodi da je 8. ožujka 2000. godine tužite­­lj dostavio podatke o svojoj
vlasničkoj strukturi i tuženik taj dan smatra danom donoše­­nja prijave za
ocjenu dopuštenosti koncentracije, a tužite­­lja zbog dostave tražene
informacije smatra podnosite­­ljem prijave koncentracije poduzetnika. Time je
pogrešno primije­­njena odredba članka 22. stavak 2. i članka 34. stavak 2. istog
Zakona. Naime, prema odredbi članka 34. ZZTN poduzetnici kojima tuženik uputi
zahtjev za dostavu informacija odnosno podataka dužni su postupiti prema
zahtjevu i to pod prijet­­njom kazne u visini od 10.000.000,00 kn, u slučaju
propušta­­nja ove obveze. Dakle, tužite­­lj nije svojom vo­­ljom dostavio
tražene podatke tužite­­lju, već sukladno pozitivnim propisima RH i pod prijet­­njom
kaznenih odredbi dostavio tražene podatke tuženiku. Tuženik teme­­ljem dostave
ove informacije neosnovano smatra tužite­­lja podnosite­­ljem prijave
koncentracije poduzetnika jer tužite­­lj nije podnio prijavu koncentracije jer
smatra da stjeca­­nje dionica u poduzetniku ATLAS d.d. nije koncentracija u
smislu ovoga Zakona, pa je tuženik protivno odredbama iz članka 22. stavak 2. i
34. stavak 2. Zakona utvrdio da je tužite­­lj podnosite­­lj prijave namjere
provedbe koncentracije.

Pogrešno
je primije­­njena i odredba članka 36. Zakona o zaštiti tržišnog natjeca­­nja,
kada je točkom 3. dispozitiva pobijanog rješe­­nja tuženik obvezao sudionike
koncentracije, s ­­njima povezana društva, te društva sadaš­­njih i budućih
članova koncerna HOLDING QUINENCO S. A. (grupa Lukšić) da u ci­­lju trajnog
praće­­nja poslova­­nja istih tuženiku dostav­­ljaju obavijesti o namjeri
svakog stjeca­­nja udjela u drugim poduzetnicima na području Republike
Hrvatske, te ujedno tom točkom odredio rok izvrše­­nja, te da ova mjera vrijedi
trajno.

Smatra
da je obrazlože­­nje glede ove mjere kratko i nejasno jer iz obrazlože­­nja
nije moguće razlučiti zbog če­ga je tuženik odlučio izreći takvu nepovredivu
mjeru praće­­nja aktivnosti tužite­­lja. Ova mjera sadrži nedostatke iz članka
87. Zakona o općem upravnom postupku jer od dana dostave pobijanog rješe­­nja
poči­­nje teći rok koji se ne može produživati, pa je to rješe­­nje moralo biti
osobno dostav­­ljeno i HOLDING QUINENCO S. A. Smatra međutim, da se ne radi o
povredi pravila postupka, već isk­­ljučivo o pogrešnoj primjeni članka 36.
ZZNT, koji se ne odnosi na dopuštene koncentracije.

Naime, stavkom 1. ove odredbe
Zakona dano je ovlašte­­nje ravnate­­lju tuženika da za rad­­nje nedozvo­­ljenih
koncentracija rješe­­njem izriče mjeru zabrane da­­lj­­nje provedbe
koncentracije, a stavkom 2., da kada u tijeku postupka utvrdi da je već
provedena koncentracija protivno odredbama ZZTN, rješe­njem će odrediti mjere
potrebne za ukla­nja­nje ograniče­nja tržišnog natjeca­nja nastalog
koncentracijom, te rok za ukla­nja­nje ograniče­nja. Izrica­njem mjere sukladno
članku 36., a koje je »obrazloženo« navodima pod c) obrazlože­nja pobijanog
rješe­nja je apsurdno kada se pogleda prethodni odlomak obrazlože­nja istog
rješe­nja na stranici 8, gdje je utvrđeno da se na mjerodavnom tržištu ne
stvara novi niti jača postojeći vladajući položaj poduzetnika – sudionika
koncentracije, a osobito ne način da bi se provođe­njem ove koncentracije
znatno ili trajno ograničilo slobodno tržišno natjeca­nje.

Napose ističe da ovo stjeca­nje
dionica od strane tužite­lja nije uopće trebalo biti okarakterizirano kao
koncentracija poduzetnika, pa se ne može Zakon o zaštiti tržišnog natjeca­nja
primje­njivati na stjeca­nje dionica poduzetnika ATLAS d.d. od strane tužite­lja.

Predlaže da pobijano rješe­nje
poništi teme­ljem odredbe članka 42. Zakona o upravnim sporovima, a da se
tuženika obveže vratiti tužite­lju iznos od 232.600,00 kn s pripadajućom
kamatom u roku od 8 dana od dostave presude.

Tuženo tijelo dostavilo je ovom
Sudu samo odgovor na tužbu, bez dokumentacije, u kojem pobija razloge iznesene
u tužbi navodeći da se ocjena da li je u pojedinom slučaju nastala
koncentracija poduzetnika primje­njuju dva kriterija i to prvi koji se odnosi
na či­njenicu nastanka koncentracije propisan člankom 21. stavak 1. Zakona o
zaštiti tržišnog natjeca­nja, a drugi se odnosi na obvezu prijave rečene
koncentracije ako bi ista imala opse­g određen prema ukupnom godiš­njem prometu
poduzetnika predviđen člankom 22. istog Zakona, a radi ­njene ocjene i upisa u
Upisnik o koncentracijama.

Tuženik
ističe da je poduzetnik – tužite­lj na teme­lju ugovora o transakciji vrijednosnim
papirima na Zagrebačkoj burzi od 23. kolovoza 1999. kupio redovne dionice
poduzetnika ATLAS d.d. i time stekao 55,45% udjela u teme­ljnom kapitalu
navedenog poduzetnika, a čime da je sukladno odredbi članka 21. stavak 1.
Zakona nastala koncentracija poduzetnika. Nakon ove transakcije, tužite­lj je
teme­ljem javne ponude stekao još 19,50% udjela u teme­ljnom kapitalu
poduzetnika ATLAS d.d., te je ­nje­gov konačan udjel 74,95% u teme­ljnom
kapitalu toga poduzetnika. U dokaz ovih navoda tuženi upućuje na presliku
ugovora o transakciji vrijednosnim papirima na zagrebačkoj burzi i izvješće o
preuzima­nju poduzetnika ATLAS d.d. teme­ljem javne ponude za preuzima­nje
objav­ljene u »Narodnim novinama« broj 87/99 i Vjesniku od 26. kolovoza 1999.,
koju dokumentaciju tuženi nije priložio svom odgovoru na tužbu.

Navodi
da drugi kriterij koji prema miš­lje­nju tuženika proizlazi iz odredbe članka
22. stavak 1. točka 2. Zakona, je okolnost, da je jedan od sudionika
koncentracije, poduzetnik ATLAS d.d. ostvario prodajom robe i usluga ukupan
godiš­nji prihod u iznosu većem od 90.000.000,00 kn slijedom če­ga tuženi
smatra da su sudionici koncentracije bili dužni prijaviti namjeru provedbe
iste.

Tuženik
smatra da iz odredbe članka 22. stavak 1. točka 2. proizlazi, da se
koncentracije poduzetnika ne prijav­ljuju nakon provođe­nja iste, ne­go su
sudionici koncentracije dužni prijaviti namjeru ­njene provedbe radi omogućiva­nja
preventivnog djelova­nja Agencije na koncentraciju poduzetnika kojom bi se
eventualno značajno ograničilo ili ukinulo slobodno tržišno natjeca­nje. Naime,
u trenutku prijave koncentracije poduzetnika je neizvjesno o kakvoj je
koncentraciji poduzetnika riječ, je li dopuštena ili nije, te da je stoga
potrebno provesti postupak ocjene svake koncentracije poduzetnika i o tome
donijeti konačno rješe­nje. U konkretnom slučaju navodi da je Agencija polazeći
od kriterija propisanih odredbom članka 24. Zakona provela postupak.

Tuženi
smatra poziva­nje tužite­lja na primjenu odredbe članka 16. Zakona besmislenom,
jer Agencija može utvrditi ima li neki sudionik koncentracije vladajući položaj
na tržištu tek nakon što definira mjerodavno tržište i prikupi i analizira
podatke o tržišnim udjelima svih poduzetnika koji djeluju na tom tržištu, i
tada se ocje­njuje dopuštenost koncentracije poduzetnika primjenom kriterija iz
članka 24. Zakona.

Smatra
da je pravilno primije­njena i odredba članka 2. Zakona jer je jedan od
sudionika predmetne koncentracije hrvatski poduzetnik sa sjedištem u Republici
Hrvatskoj u kojoj i obav­lja svoju djelatnost iz če­ga proizlazi da ista
ostvaruje učinke na domaćem tržištu, te je provođe­nje postupka ocjene ove
koncentracije na Zakonu osnovano. Ovo tim više što je »notorno da je poduzetnik
SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT, kako izravno, tako i preko koncerna Grupe Lukšić
čije je povezano društvo, nazočan na hrvatskom tržištu kroz udjele u drugim
poduzetnicima«.

Glede
prigovora tužite­lja da je pobijanim rješe­njem nepravilno primije­njena
odredba članka 22. stavak 2. i članka 34. ZZTN, te da je tražene podatke
dostavio po zahtjevu Agencije i pod prijet­njom novčane kazne u slučaju
propušta­nja ove obveze, tuženi ističe, da je tužite­lj već u tom trenutku bio
u prekršaju, budući je prema odredbi članka 22. ZZTN bio dužan pravovremeno
podnijeti prijavu namjere provedbe koncentracije poduzetnika. Stoga da je
tužena Agencija mogla primjenom odredbe članka 36.b. ZZTN podnijeti Prekršajnom
sudu zahtjev za pokreta­nje prekršajnog postupka zbog neprijav­ljiva­nja iste
sukladno članku 22. Zakona, jer su prema tom Zakonu obveznici prijave namjere
provedbe koncentracije, svi sudionici koncentracije ili poduzetnik koji bi
koncentracijom stekao prevladavajući utjecaj, dakle u ovom slučaju tužite­lj,
ali to nije u ovom slučaju koristila smat­rajući da je u konkretnom slučaju
došlo do nenamjernog propusta.

Glede
navoda u tužbi da je pogrešno primije­njena odredba članka 36. ZZTN tuženi
ističe da je riječ o mjeri koja ima za svrhu praće­nje i obveziva­nje
poduzetnika na prijavu eventualno drugih koncentracija koje bi nastale u
području djelatnosti agencija, organizatora i turoperatora na području
Republike Hrvatske, a u kojima bi se kao sudionik pojavio tužite­lj odnosno
društvo član istog koncerna kao i tužite­lj, a što se već kao slučaj pojav­ljuje
u praksi Agencije.

Prijedlog
tužite­lja za povratom plaćenog iznosa upravne pristojbe od strane Agencije
smatra neosnovanim, jer rješe­nje Agencije o upisu koncentracije u Upisnik o
koncentracijama sukladno odredbi članka 14. Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o upravnim pristojbama (»Narodne novine« broj 131/97), tarifni broj 7
podliježe naplati upravne pristojbe koja predstav­lja prihod Državnog
proračuna, te nije riječ o »porezu na investicije«. Osim toga, ističe da
tuženik nije nadležan za odlučiva­nje o rečenom zahtjevu tužite­lja jer nema
odredbi članka 9. stavak 4. Zakona o upravnim pristojbama (»Narodne novine«
broj 8/96) o tome odlučuje nadležna Porezna uprava.

Stoga tuženik predlaže da se
tužba odbije.

*Tužba je osnovana.*

Iz navoda u obrazlože­nju
pobijanog rješe­nja proizlazi osnovanim prigovor tužite­lja, da tužite­lj nije
podnio prijavu namjere provedbe koncentracije poduzetnika u smislu odredbe
članka 22. Zakona o zaštiti tržišnog natjeca­nja (»Narodne novine« broj: 48/95,
52/97 – ispravak i 89/98) – u da­lj­njem tekstu ZZTN, koji je bio na snazi u
vrijeme donoše­nja pobijanog rješe­nja.

Naime, tuženo tijelo u svom
obrazlože­nju navodi da je poduzetnik ATLAS TURISTIČKA AGENCIJA d.d. sa
sjedištem u Dubrovniku, Brsa­lje 17, dostavio 17. rujna 1999. Agenciji za
zaštitu tržišnog natjeca­nja (da­lje Agencija) prijavu koncentracije
poduzetnika nastale stjeca­njem većinskog udjela i većinskog prava odlučiva­nja
u rečenom poduzetniku od poduzetnika SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT, sa sjedištem
u Vaduzu Liechtenstein, te da ova prijava nije sadržavala sve podatke propisane
člankom 7. Pravilnika o načinu vođe­nja Upisnika o koncentracijama (»Narodne
novine« broj: 30/97 – da­lj­nje Pravilnik).

Tuženo tijelo da­lje navodi da
je 8. ožujka 2000. Agencija od punomoćnika stjecate­lja većinskog udjela i
većinskog prava odlučiva­nja o poduzetniku ATLAS turistička agencija d.d.,
poduzetnika SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT, Varduz u svrhu nadopune prijave
koncentracije poduzetnika zaprimila podatke o vlasničkoj strukturi spomenutog
poduzetnika, te se taj datum smatra danom podnoše­nja prijave za ocjenu
dopuštenosti koncentracije Agenciji, a rečeni poduzetnik smatra se podnosite­ljem
prijave koncentracije poduzetnika.«

Tuženik
u svom odgovoru na tužbu ne pobija navode tužbe glede či­njenice da tužite­lj
nije ni podnio prijavu namjere koncentracije već navodi da, »sam tužite­lj
navodi da je tražene podatke dostavio po zahtjevu Agencije i pod prijet­njom
novčane kazne u slučaju propušta­nja ove obveze, međutim tužite­lj je već u tom
trenutku bio u prekršaju budući da je prema odredbi članka 22. ZZTN bio dužan
pravovremeno podnijeti prijavu namjere proved­be koncentracije poduzetnika«.

Za
ovakovo postupa­nje, po ocjeni ovog Suda, nema teme­lja u odredbama ZZTN.

Naime,
ni tuženi ne dovodi u sum­nju či­njenicu, da je tužite­lj strana pravna osoba
sa sjedištem u inozemstvu, pa se na tužite­lja odredbe ovog Zakona mogu
primijeniti samo ako ­nje­govo sudje­lova­nje u prometu robe i usluga proizvodi
učinak na domaćem tržištu (članak 2. stavak 3. Zakona).

Nada­lje,
prema odredbi članka 5. stavak 2. ZZTN odredbe ovoga Zakona ne primje­njuju se
na poslove i ugovore koji nemaju učinak na domaćem tržištu, i ako se ­njima ne
djeluje protivno interesima i drugih domaćih poduzetnika koji sudjeluju na
domaćem i međunarodnom tržištu, te ako međunarodnim ugovorima, kojih je
potpisnik Republika Hrvatska, nije drukčije određeno.

Iz navoda u obrazlože­nju
pobijanog rješe­nja ne proizlazi da bi u postupku koji je prethodio donoše­nju
pobijanog rješe­nja bilo utvrđeno, da je u obračunskom razdob­lju koje je
prethodilo koncentraciji, a koje je razdob­lje pravno odlučno u smislu članka
22. Zakona, da je tužite­lj sudjelova­njem u prometu robe i usluga proizveo
učinak na domaćem tržištu ili da je djelovao protivno interesima domaćih
poduzetnika.

Iz navoda u tužbi proizlazi
osnovanim utvrđe­nje tuženika, da je pravni teme­lj stjeca­nja većinskog udjela
i većinskog prava odlučiva­nja poduzetnik – tužite­lj SUTIVAN INVESTMENTS
ANSTALT stekao teme­ljem Ugovora o transakciji vrijednosnim papirima na
Zagrebačkoj burzi koji je sklop­ljen 23. kolovoza 1999. između prodavate­lja
poduzetnika PBZ – Kaptol d.o.o. sa sjedištem u
Zagrebu, Savska 28, koji je izvršio transakciju vrijednosnih papira
poduzetnika Privredne banke Zagreb d.d. sa sjedištem u Zagrebu, Račkog 6 i
poduzetnika Karlovačke banke d.d. sa sjedištem u Karlovcu, Vlatka Mečeka 8 koji
je iste kupio za poduzetnika – tužite­lja koji je tim ugovorom stekao 1.059.184
redovnih dionica poduzetnika ATLAS turistička agencija d.d. što predstav­lja
55,45% udjela u teme­ljnom kapitalu navedenog poduzetnika, čime je tužite­lj
stekao većinski udjel i većinsko pravo odlučiva­nja u tom poduzetniku.

Nakon ove transakcije,
poduzetnik SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT stekao je teme­ljem javne ponude još
19,50% udjela u teme­ljnom kapitalu istog poduzetnika, te ­nje­gov ukupni udjel
iznosi 74,95%.

Time je i po ocjeni ovog Suda
nastala koncentracija poduzetnika u smislu članka 21. stavak 1. ZZTN.

Da se radi o zabra­njenoj
koncentraciji u smislu odredbe članka 21. stavak 2. toga Zakona ne tvrdi ni
tuženik.

Međutim, kada se i ne bi radilo
o tužite­lju – stranoj pravnoj osobi na koju se odnosi odredba članka 2. stavak
3. ZZTN, va­lja napomenuti da obaveza prijave koncentracije Agenciji za zaštitu
tržišnog natjeca­nja nije zakonom propisana u svakom slučaju kada ona nastane,
već samo kada se ispune pretpostavke iz članka 22. stavak 1. ZZTN – dakle u
slučaju kada:

1. Ukupan godiš­nji promet svih
poduzetnika sudionika koncentracije, ostvaren prodajom robe i usluga, prelazi
iznos od 700.000.000,00 kn u obračunskom razdob­lju koje je prethodilo
koncentraciji, i

2. Ukupan godiš­nji promet
svakog ili najma­nje dva poduzetnika sudionika koncentracije, ostvaren prodajom
robe i usluga, prelazi iznos od 90.000.000,00 kn u obračunskom razdob­lju koje
je prethodilo koncentraciji.

U
konkretnom slučaju tuženik smatra da je nastao slučaj iz odredbe članka 22.
stavak 1. točka 2., te navodi da je ukupni godiš­nji promet sudionika
koncentracije ostvaren prodajom roba i usluga u obračunskom razdob­lju koje je
prethodilo koncentraciji (prema Godiš­njim financijskim izvješćima sudionika
koncentracije za 1988. godinu) prije oporeziva­nja, iznosio za sudionika
koncentracije SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT nula kuna, a za sudionika
koncentracije ATLAS turistička agencija d.d. 351.723.734,00 kn. Tužena Agencija
smatra, da »prema odredbi članka 22. stavak 1. točka 2. ZZTN, s obzirom na
ukupan godiš­nji promet sudionika koncentracije, stjeca­njem većinskog udjela i
većinskog prava odlučiva­nja u poduzetniku ATLAS turistička agencija d.d. od
strane podnosite­lja prijave, poduzetnika SUTIVAN INVESTMENTS ANSTALT, nastala
je koncentracija poduzetnika koja podliježe obveznoj prijavi radi ocjene i
upisa u Upisnik o koncentracijama.«

Za
takav zak­ljučak tuženika po ocjeni ovog Suda nema pod­loge u odredbi članka
22. stavak 1. točka 2. Zakona, jer nije utvrđeno da bi oba poduzetnika (najma­nje
dva poduzetnika prema izričitoj odredbi Zakona) tužitelj i ATLAS turistička
agencija d.d. ostvarila svaki godiš­nji promet koji prelazi iznos od
90.000.000,00 kn, a ne radi se ni o slučaju iz točke 1. stavka 1. te odredbe
Zakona.

S obzirom na sadržaj odredbi
ZZTN, ovaj Sud ne prihvaća zak­ljučak tuženika, da jer je jedan od sudionika
koncentracije, poduzetnik ATLAS d.d. ostvario prodajom robe i usluga ukupan
godiš­nji prihod u iznosu većem od 90.000.000,00 kn, da su sudionici
koncentracije bili dužni prijaviti namjeru provedbe iste, i da je time ispu­njen
uvjet iz članka 22. stavak 1. točka 1. ZZTN, jer to iz odredbe članka 22., a
niti drugih odredaba ZZTN, ne proizlazi.

Stoga
se rješe­nje koje je donijeto »po prijavi« poduzetnika koji takvu prijavu nije
podnio, ne može ocijeniti zakonitim.

Va­lja
osim toga napomenuti, da su prijavu provedbe koncentracije kada su ispu­njene
pretpostavke iz članka 22. ZZTN, obavezni prijaviti poduzetnici. Agencija prema
odredbama toga Zakona nema ovlašte­nje pokrenuti postupak radi prijave namjere
provedbe koncentracije po službenoj dužnosti, već poduzetnici, kada su prema
odredbama članka 22. Zakona obvezni prijaviti namjeru koncentracije agenciji, a
ovo propuste učiniti, mogu u posebnom postupku biti kaž­njeni za prekršaj.

U
ovom predmetu, naime, nije bio predmet postupka utvrđiva­nje narušava­nja
slobodnog tržišnog natjeca­nja (članak 33. ZZTN), već je povodom prijave
koncentracije poduzetnika ATLAS d.d. nakon provedenog postupka koncentracija
ocije­njena dopuštenom, utvrđeno da je tržište glede djelatnosti turističkih
agencija, organizatora i turoperatora na području Republike Hr­vat­ske dobro
strukturirano kako po broju poduzetnika tako i s obzirom na ­njihovu veličinu.

Kraj
či­njenica koje je tužena Agencija prema obrazlože­nju pobijanog rješe­nja
utvrdila, nije bilo mjesta odrediti pod točkom 3. dispozitiva pobijanog rješe­nja
pozivom na odredbu članka 36. ZZTN da se obvezuju sudionici koncentracije iz
točke 1. izreke rješe­nja (tužite­lj i poduzetnik ATLAS turistička agencija
d.d.) i budući članovi koncerna HOLDING QUINENCO S.A. (GRUPA LUKŠIĆ), sa
sjedištem u Čileu, da u ci­lju trajnog praće­nja poslova­nja istih, Agenciji za
zaštitu tržišnog natjeca­nja dostav­ljaju obavijesti o namjeri svakog stjeca­nja
udjela u drugim poduzetnicima na području Republike Hrvatske s rokom izvrše­nja
najkasnije 30 dana prije namjeravanog stjeca­nja, trajno.

Naime,
ovom odredbom Zakona je propisano:

»1.
Za rad­nje nedozvo­ljenih koncentracija prema članku 24. ovoga Zakona, ravnate­lj
Agencije rješe­njem izriče mjeru zabrane da­lj­nje provedbe koncentracije.

2.
Ako se u tijeku postupka utvrdi da je već provedena koncentracija protivna
odredbama ovoga Zakona, ravnate­lj Agencije će rješe­njem odrediti mjere za
ukla­nja­nje ograniče­nja tržišnog natjeca­nja nastalog koncentracijom i rok za
ukla­nja­nje ograniče­nja.«

U
provedenom postupku nije utvrđeno da su izvršene rad­nje nedozvo­ljenih
koncentracija, niti da je provedena koncentracija protivna odredbama ZZTN, pa
nije bilo mjesta pozivom na ovu odredbu Zakona izricati bilo kakovu mjeru ili
obvezu tužite­lju.

Va­lja
napomenuti, da je glede toč. 3. dispozitiva pobijanog rješe­nja u obrazlože­nju
pobijanog rješe­nja navedeno: »U svrhu praće­nja ove koncentracije, u skladu s
člankom 36. ZZTN, Agencija je propisala mjere praće­nja za rečenu
koncentraciju. Naime, sudionici koncentracije, uk­ljučujući sva sadaš­nja i
buduća društva koncerna HOLDING QUINENCO S.A. (GRUPA LUKŠIĆ), odnosno s ­njima
povezana društva, moraju Agenciju za zaštitu tržišnog natjeca­nja obavijestiti
o svakoj namjeri stjeca­nja udjela u drugim poduzetnicima u Republici
Hrvatskoj, kao što je određeno u točki 3. izreke rješe­nja«. Razlozi za donoše­nje
ove odluke nisu navedeni. U preostalom dijelu pobijanog rješe­nja se sadaš­nja
i buduća društva koncerna HOLDING QUINENCO S.A. (GRUPA LUKŠIĆ) odnosno s ­njim
povezana društva i ne spomi­nju, niti im je prema dostavnoj naredbi u pobijanom
rješe­nju, to rješe­nje dostav­ljeno.

Iz
svih navedenih razloga po ocjeni ovoga Suda osporeno rješe­nje ne može se
ocijeniti zakonitim.

Nije
međutim osnovan zahtjev tužite­lja da se tuženika obveže vratiti tužite­lju
iznos od 232.500,00 kn s pripadajućom kamatom. Ovo iz razloga što se upravni
spor može voditi prema odredbi članka 6. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima
samo protiv upravnog akta. Aktom koji se tužbom osporava nije tužite­lju
određeno plaća­nje upravnih pristojbi pa se osnovanost naplate upravne
pristojbe koju je tužite­lj pozvan platiti za ocjenu koncentracije i upis u
Upisnik o koncentracijama ne može ocje­njivati u predmetnom upravnom sporu.

Trebalo
je stoga teme­ljem članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) osporeno rješe­nje poništiti.

Broj:
Us-5814/2000-4

Zagreb,
11. prosinca 2003.

Predsjednica Vijeća
**Marina** **Kosovi****ć-Markovi****ć,** v. r.

Ostalo, NN 22/2004-662