## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IX-3597/2003 od 4. prosinca 2003.

### NN 196/2003 (15.12.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IX-3597/2003 od 4. prosinca 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3122

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o žalbama protiv
odluka o razrješe­nju sudačke dužnosti i odluka o ste­govnoj odgovornosti suca,
u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku povodom žalbe P. G. iz K. protiv odluke Državnog sud­benog vijeća,
broj: R-27/03 od 9. listopada 2003. godine o razrješe­nju sudačke dužnosti, na
sjednici održano 4. prosinca 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Žalba
se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Podnosite­lj je podnio žalbu protiv odluke Državnog sudbenog vijeća, broj:
R-27/03 od 9. listopada 2003. godine, kojom se razrješava dužnosti suca
Prekršajnog suda u K. s danom 1. studenoga 2003. godine zbog neudovo­ljava­nja
uvjetu propisanom odredbom članka 29. stavka 4. Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o prekršajima (»Narodne novine«, broj 33/95, u da­lj­njem tekstu:
Zakon).

Državno sudbeno vijeće pokrenulo je postupak na
prijedlog Ministarstva pravosuđa, uprave i lokalne samouprave Republike
Hrvatske, koje je, sukladno evidenciji sudaca koja se vodi pri Ministarstvu,
utvrdilo da podnosite­lj, nakon ponovnog imenova­nja za suca 13. ožujka 1998.
godine, nije u roku od pet godina od dana ponovnog imenova­nja položio
pravosudni ispit, čime nije ispunio stručni uvjet za da­lj­nje obnaša­nje dužnosti
suca prekr­šajnog suda, sukladno članku 29. stavku 4. Zakona.

Državno sudbeno vijeće je, teme­ljem članka 32.
stavka 1. alineje 1. Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine«, broj
58/93, 49/99 i 129/00) te članaka 21. i 22. Poslovnika Državnog sudbenog vijeća
(»Narodne novine«, broj 73/02), donijelo odluku o razrješe­nju sudačke dužnosti
podnosite­lja jer je u provedenom postupku neprijeporno utvrđeno da podnosite­lj
nije položio pravosudni ispit u roku od pet godina nakon imenova­nja za suca
Prekršajnog suda u Kninu, čime su se ispunili Zakonom propisani uvjeti za
prestanak sudačke dužnosti, odnosno razrješe­nje sudačke dužnosti.

2. Podnosite­lj u žalbi navodi da odluka Državnog
sudbenog vijeća nije uteme­ljena na Ustavu i zakonu jer on osobno nije podnio
prijedlog za razrješe­nje, niti postoje drugi razlozi za razrješe­nje, a koji
su utvrđeni Ustavom i zakonom. Navodi da Državno sudbeno vijeće nije moglo
uteme­ljiti svoju odluku na propisima koji su prestali važiti, odnosno koji su
u cijelosti stav­ljeni izvan snage. Ističe da Ministarstvo pravosuđa, uprave i
lokalne samouprave nije nadležno za pokreta­nje postupka za razrješe­nje jer
da, prema važećim propisima, ono može podnijeti prijedlog za pokreta­nje
postupka samo u slučajevima kada sudac trajno izgubi sposobnost obnaša­nja
sudačke dužnosti, što nije bio razlog razrješe­nja u slučaju podnosite­lja.

*Žalba nije osnovana.*

3. Člankom 28. Zakona propisano je da se iza članka
513. u Glavi XV. Zakona o prekršajima (»Narodne novine«, broj 2/73, 5/73,
21/74, 9/80, 25/84, 52/87, 27/88, 43/89, 8/90, 41/90, 59/90, 91/92 i 33/95)
naslov »Organi za vođe­nje prekršajnog postupka« i članci 154. do 181. zamje­njuju
s naslovom »Ustrojstvo i djelokrug prekršajnih sudova« te člancima 153a. do
153r. Tako je člankom 153a. određeno da su prekršajni sudovi tijela državne
vlasti, koja sudbenu vlast obav­ljaju samostalno i neovisno, kao posebni sudovi
za pravno područje prekršajnog kaž­njava­nja i izrica­nja drugih prekršajnih
sankcija u okviru djelokruga i nadležnosti određenih zakonom.

Člankom 153n. Zakona propisano je da za suca
prekršajnog suda može biti imenovana osoba koja je, kao sudački, državno­odvjetnički,
javnopravobranite­ljski i javnobi­lježnički vježbenik ili vježbenik kod suca za
prekršaje, položila pravosudni ispit, odnosno osoba koja radi na drugim pravnim
poslovima nakon položenog pravosudnog ispita najma­nje dvije godine, dok je
člankom 153r. propisano da se odredbe Zakona o Državnom sudbenom vijeću i
Zakona o sudovima o imenova­nju i razrješe­nju te dužnostima i pravima sudaca,
djelova­nju suda, kao i o sredstvima za rad sudova primje­njuju na prekršajne
sudove, ukoliko tim Zakonom nije drukčije određeno.

Člankom 29. stavkom 4. Zakona propisano je da se suci
za prekršaje, izabrani po dotadaš­njim propisima, koji ne ispu­njavaju stručne
uvjete iz članka 153n. stavka 1. tog Zakona, mogu imenovati u prekršajni sud u
kojem obnašaju sudačku dužnost, s tim da im prestaje sudačka dužnost ukoliko u
roku od pet godina od dana imenova­nja ne polože pravosudni ispit.

Sukladno stavku 1. točkama 2. i 7. članka 38. Zakona
o sustavu državne uprave (»Narodne novine«, broj 75/93, 48/99, 15/00, 127/00 i
59/01), propisano je, između ostalog, da ministarstva obav­ljaju upravne i
druge stručne poslove iz svog djelokruga, a osobito da osiguravaju provedbu
zakona i drugih propisa te da prate sta­nje u svom djelokrugu i nadležnim državnim
tijelima predlažu poduzima­nje odgovarajućih mjera. Člankom 39. stavkom 1.
točkom 3. istog Zakona propisano je da ministar predstav­lja ministarstvo i
uprav­lja ­nje­govim radom, a osobito da se brine o zakonitom i pravodobnom
izvršava­nju zakona i drugih propisa te da u pita­njima od zajedničkog interesa
osigurava surad­nju ministarstva s državnim tijelima, jedinicama lokalne
samouprave i uprave, pravnim osobama koje imaju javne ovlasti i drugim pravnim
osobama.

Člankom 67a. stavkom 1. Zakona o sudovima (»Narodne
novine«, broj 3/94, 75/95, 100/96, 115/97, 131/97, 129/00 i 67/01) propisano je
da sucu prestaje sudačka dužnost ako ga, u skladu s Ustavom i zakonom, te dužnosti
razriješi Državno sudbeno vijeće.

4.
Navodi podnosite­lja o nezakonitosti osporene odluke, u dijelu u kojem
podnosite­lj tvrdi da se Državno sudbeno vijeće nije moglo pozivati na odredbe
članka 29. stavka 4. Zakona, koji je donoše­njem Zakona o prekršajima (»Narodne
novine«, broj 88/02) prestao važiti, nisu osnovani.

Navedenom odredbom iznimno je priznato pravo
imenovanim sucima prekršajnog suda obnašati sudačku dužnost bez položenog
pravosudnog ispita, propisujući istovremeno obvezu polaga­nja istog u roku od
pet godina nakon imenova­nja. Neispu­nje­njem propisanog uvjeta, sudačka dužnost
prestaje istekom navedenog roka po sili Zakona koji, u odnosu na odredbe Zakona
o sudovima i Zakona o Državnom sudbenom vijeću, sukladno članku 153r., ima
narav posebnog zakona (*lex specialis*). Poziva­nje Državnog sudbenog
vijeća na odredbu članka 32. stavka 1. alineje 1. Zakona o Državnom sudbenom
vijeću, po kojoj sudačka dužnost prestaje ako sudac sam zatraži, što prema
navodima podnosite­lja nije bio slučaj, nema značaj povrede koja bi, s obzirom
na zakonske pretpostavke obnaša­nja sudačke dužnosti, mogla dovesti do
drugačije odluke.

Također, navodi podnosite­lja o nenadležnosti
Ministarstva pravosuđa, uprave i lokalne samouprave za podnoše­nje prijedloga
za pokreta­nje postupka za razrješe­nje nemaju utjecaja na pravilnost osporene
odluke, s obzirom da nadležno ministarstvo po službenoj dužnosti mora voditi
računa o svemu što ima ili bi moglo imati utjecaja na va­ljano obnaša­nje
sudačke dužnosti, sukladno mjerodavnim odredbama Zakona o sustavu državne
uprave.

5. Slijedom navedenog, utvrđe­nje je Ustavnog suda da
je osporena odluka donesena sukladno mjerodavnim odredbama zakona te je va­ljano
obrazložena.

6. Na teme­lju odredbi članka 97. i 101. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci.

7. Odluka o objavi (točka II. izreke) teme­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog suda o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-IX-3597/2003
Zagreb, 4. prosinca 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 196/2003-3122