### NN 153/2025 (17.12.2025.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us II-150/2025-9 od 11. studenoga 2025.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2296

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Senke Orlić-Zaninović, predsjednice vijeća, Eveline Čolović Tomić i Kristine Senjak Krunić, članica vijeća te više sudske savjetnice Nele Petrović, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. OIB: 81793146560 iz Zagreba, Radnička cesta 21, po opunomoćenicima odvjetnicima Odvjetničkog društva Bogdanović, Dolički & partneri, Zagreb, Miramarska 24, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, OIB: 87950783661 Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Općine Bednja, Trg Svete Marije 26, OIB: 48874522780, koju zastupa opunomoćenik Josip-Saša Banić, odvjetnik u Zagrebu, Ilica 35, radi dopunskog rješenja o naknadi za pravo puta, na sjednici vijeća održanoj 11. studenoga 2025.

presudio je

I. Poništava se rješenje Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-03/16-11/78, urbroj: 376-08-25-32 od 8. srpnja 2025. godine.

II. Nalaže se Hrvatskoj regulatornoj agenciji za mrežne djelatnosti OIB: 87950783661, da tužitelju Hrvatski Telekom d.d., OIB: 81793146560, naknadi trošak ovog spora u iznosu od 1.250,00 EUR, u roku od 15 dana.

III. Odbija se zahtjev za naknadu troška zainteresiranoj Općini Bednja.

IV. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Tužitelj osporava rješenje dopunsko rješenje tuženika od 8. srpnja 2025. Ovim dopunskim rješenjem Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti (HAKOM), a na zahtjev općine Bednja, tužitelj je određen infrastrukturnim operatorom i imateljem prava puta na nekretninama u vlasništvu Općine Bednja, navedenim u Registru imovine Općine Bednja, na kojim nekretninama HT ima izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu (dalje: EKI) prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta broj 39/2019 (dalje: Elaborat) te mu je, ujedno, određena obveza plaćanja naknade općini Bednja od 14. kolovoza 2019. nadalje.

2. Tužitelj pojašnjava da je pobijanim rješenjem dopunjeno pravomoćno rješenje HAKOM-a, klasa: UP/I-344-03/16-11/78, urbroj: 376-05-3-20-20 od 1. lipnja 2020. koje je doneseno nakon provedenog upravnog postupka pokrenutog na zahtjev Općine Bednja, od 26. veljače 2016. U tom postupku tužitelj je izradio elaborat koji prikazuje cjelokupnu trasu EKI, a Općina Bednja je označila dijelove koji se prostiru njezinim nekretninama, nakon čega je utvrđen status tužitelja kao infrastrukturnog operatera te mu je određena obveza plaćanja naknade za korištenje EKI na nekretninama Općine Bednja. Nakon što je tužitelj izradio obračun svoje obveze Općina nije imala primjedbi niti je rješenje HAKOM-a iz 2020. koje u međuvremenu postalo pravomoćno pokušala poništiti, ukinuti ili izmijeniti. Tužitelj posebno napominje da iz obrazloženja rješenja iz 2020. izričito proizlazi da »Količina, vrsta i prostorni položaj EKI HT-a na administrativnom području Općine pa tako i na nekretninama u vlasništvu Općine nije sporna među strankama te ista proizlazi iz Elaborata za pravo puta koji dokument je u dijelu koji se odnosi na podatke o elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi i drugoj povezanoj opremi, nesporan među strankama«, što ima značenje da je u provedenom prijašnjem postupku između stranaka nesporno odlučeno o svim nekretninama preko kojih prolazi EKI tužitelja. Međutim, dana 6. lipnja 2025. Općina Bednja je podnijela zahtjev za donošenje dopunskog rješenja, dakle 6 godina nakon što je pravomoćno okončan raniji upravni postupak iz 2020. u kojem se Općina već očitovala vezano za sve nekretnine koje su obuhvaćene predmetnim Geodetskim elaboratom 39/19. Svoj najnoviji zahtjev za donošenje dopunskog rješenja, u smislu čl. 100. st. 2. Zakona općem upravnom postupku Općina temelji na vlastitom dokumentu pod nazivom Registar imovine koji sadržava popis imovine i nekretnina koje smatra svojima. Tužitelj je na zahtjev tuženika da se očituje na najnoviji zahtjev Općine dostavio tablicu pod nazivom Tablica 1 Općina Bednja HT analiza HAKOM iz koje je isključio one nekretnine za koje temeljem Rješenja iz 2020 već plaća naknadu za pravo puta. Konačna tablica sadržava i podatke o zemljišnoknjižnom i katastarskom stanju nekretnina te iz iste proizlazi da su treće fizičke osobe vlasnici niza nekretnina za koje Općina tvrdi da su njezine, pri čemu tuženik uopće nije utvrđivao je li Općina njihov stvarni izvanknjižni vlasnik, niti je utvrđivao je li Općina bilo kojim valjanim dokaznim sredstvom oborila zakonsku presumpciju vlasništva iz čl. 8. Zakona o zemljišnim knjigama.

2.1. Polazeći od navedenog činjeničnog stanja tužitelj smatra da je pobijano dopunsko rješenje nezakonito, jer u ovoj pravnoj stvari nisu ispunjene pretpostavke iz čl. 100. st. 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/2009, 110/2021, dalje: ZUP); jer je pobijanim dopunskim rješenjem tuženik Općini priznao pravo na naknadu za pravo puta i na onim nekretninama koje su bile predmetom raspravljanja u prijašnjem pravomoćno okončanom upravnom postupku iz kojeg potječe rješenje iz 2020., pri čemu je sada Općini priznato pravo na naknadu za razdoblje od 14. kolovoza 2019., iako je njezin novi zahtjev podnesen 6. lipnja 2025. (6 godina nakon podnošenja inicijalnog zahtjeva).

2.2. Osim navedenog tužitelj ukazuje i na to da je tuženik dopunskim rješenjem utvrdio naknadu za pravo puta na teret tužitelja neovisno o tome što pojedine nekretnine uopće nisu navedene u Registru imovine kao vlasništvo Općine ili su one navedene, ali su u vlasništvu trećih osoba pa proizlazi da je tuženik uzeo kao mjerodavnu onu činjenicu prema kojoj je sama Općina pod rednim brojem 55 iz Konačne tablice navela da je vlasnik pojedinih nekretnina (a nije). Predlaže usvojiti tužbeni zahtjev i poništiti dopunsko rješenje tuženika, a tužitelju dosuditi naknadu troškova ovog spora.

3. U odgovoru na tužbu tuženik u bitnom tvrdi da je njegovo rješenje zakonito jer nekretnine obuhvaćene Elaboratom o pravu puta broj 39/2019 (na kojima se cijelo vrijeme nalazi EKI HT-a), a za koje Općina nije u tom trenutku dostavila dokaz o vlasništvu, nisu riješene rješenjem iz 2020., već se to rješenje odnosi samo za nekretnine za koje je utvrđeno da su u vlasništvu Općine. Obzirom da je naknadno, prilikom podnošenja zahtjeva za donošenje dopunskog rješenja, Općina dostavila dokaze o vlasništvu drugih nekretnina na kojima se nalazi EKI HT-a u skladu s Elaboratom br. 39/2019 – Registar komunalne infrastrukture Općine, tuženik je o istom odlučio u dopunskom rješenju. Time je tuženik odlučio o preostalim nekretninama u odnosu na koje je ranije podneseni zahtjev ostao neriješen. Ovo je u skladu sa stavom Suda u usporedivom predmetu, presuda UsII-292/20-9. Predlaže odbiti tužbeni zahtjev.

4. Općina Bednja u svojem očitovanju na tužbu navodi da je pobijano dopunsko rješenje doneseno na temelju odredbe članka 12. stavak 1. točka 11., članka 28. stavak 6. i članka 29. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama te članka 100. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 47/09, 110/21.) kojim je propisano da kad se u upravnoj stvari rješava o više pitanja, a samo se o nekima od njih može riješiti na temelju utvrđenog činjeničnog stanja, može se donijeti rješenje samo o tim pitanjima (djelomično rješenje) (stavak 1.), dok je stavkom 2. propisano ako javnopravno tijelo rješenjem nije riješilo sva pitanja koja su predmet postupka, može se, na prijedlog stranke ili po službenoj dužnosti, donijeti rješenje o pitanjima koja nisu riješena (dopunsko rješenje). Na temelju zahtjeva Općine od 25. veljače 2016. tužitelj je izradio Geodetski elaborat (Elaborat za pravo puta) br. 39/2019 (dalje u tekstu: Elaborat) koji se sastoji od grafičkog i tekstualnog dijela u kojem je prikazana cjelokupna trasa EKI u vlasništvu tužitelja na administrativnom području Općine i u kojem su specificirane sve nekretnine na kojima je položena EKI Tužitelja. Prema tome, ranije podneseni zahtjev Općine (od 25. veljače 2016.) odnosio se na sve nekretnine na kojima je izgrađena EKI tužitelja na području Općine, kao i da su te nekretnine specificirane u Elaboratu koji je tužitelj dostavio tijekom postupka. Kako dokazima koji su bili dostavljeni tuženiku nije bilo dokazano pravo vlasništva Općine na svim nekretninama koje su obuhvaćene Elaboratom, odnosno na nekretninama na kojima je tužitelj izgradio EKI, Tuženik je utvrdio pravo na naknadu samo u odnosu na nekretnine za koje je u vrijeme njegovog donošenja dokazano vlasništvo odnosno upravljanje Općine. Nakon što je Općina dostavila dokaze o svom vlasništvu – upravljanju na ostalim nekretninama (registar imovine), a koje su već obuhvaćene, kako u ranije podnesenom zahtjevu, tako i u Elaboratu, to je Tuženik sukladno prije navedenoj odredbi članka 100. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku osnovano donio dopunsko rješenje kojim je odlučio o preostalim nekretninama u odnosu na koje je ranije podnesen zahtjev ostao neriješen. U svezi registra imovine, Općina osobito napominje da je Zakon o komunalnom gospodarstvu nametnuo jedinicama lokalne samouprave (gradovima i općinama) obvezu ustroja i vođenja evidencije komunalne infrastrukture. Evidencija komunalne infrastrukture mora sadržavati naziv i vrstu komunalne infrastrukture, podatak o katastarskoj i zemljišnoknjižnoj čestici i katastarskoj općini na kojoj se komunalna infrastruktura nalazi, podatak o vlasništvu komunalne infrastrukture i osobi koja njome upravlja. Dostavljeni registar imovine predstavlja službenu evidenciju imovine Općine sukladno odredbama Zakona o komunalnom gospodarstvu i kao takav je dovoljan dokaz o vlasništvu odnosno upravljanju nekretninama na svojem području.

5. Zainteresirana osoba prigovara i da je tužitelj sam izvršio konačni obračun naknade za čestice koje sada čini spornima. Protivi se održavanju rasprave jer da se radi o pravnom, a ne činjeničnom pitanju i predlaže odbiti tužbu te potražuje trošak sastava ovog odgovora na tužbu.

6. U svojem očitovanju na odgovor na tužbu tuženika, tužitelj ponavlja da Općina u svom prvobitnom zahtjevu od 25. veljače 2016. nije navela niti zatražila plaćanje naknade za pravo puta na svim nekretninama na administrativnom području Općine koje se nalaze u njezinom vlasništvu/upravljanju, već je svoj zahtjev konkretizirala tek 19. svibnja 2020. dostavivši tuženiku: »Tablicu I HAKOM Bednja sve«, u kojoj je nedvosmisleno navela da se njezin zahtjev za priznavanje naknade za pravo puta odnosi isključivo na nekretnine označene sa »DA« u koloni 55 »Tablice I HAKOM Bednja sve«. Naknadnom dostavom Registra imovine kojim Općina nastoji dokazati svoje pravo vlasništva i na preostalim nekretninama koje nisu bile predmetom inicijalnog zahtjeva, Općina eventualno može dokazati svoje vlasništvo u trenutku podnošenja zahtjeva za izdavanje »dopunskog rješenja«, ali se iz samog Registra imovine ne može utvrditi je li Općina bila njihov vlasnik i u trenutku podnošenja inicijalnog zahtjeva 25. veljače 2016. niti je li taj popis nastao prije, za vrijeme ili nakon pravomoćnog okončanja ranijeg upravnog postupka, slijedom čega nije moguće utvrditi je li ovdje riječ o činjenicama temeljem kojih je Općina stekla mogućnost upotrebe novih dokaza koji bi (u smislu novih činjenica i dokaza iz čl. 123. st. 1. t. 1. ZUP-a) sami za sebe ili u vezi s već izvedenim i upotrijebljenim dokazima, mogli dovesti do drukčijeg rješenja da su ti dokazi bili izneseni, odnosno upotrijebljeni u prijašnjem postupku, a u kojem slučaju nema osnove za donošenje dopunskog rješenja, jer bi se takav zahtjev Općine imao smatrati zahtjevom za obnovu postupka. Registar imovine kao »novi dokaz« upućuje na obnovu, a ne na dopunu postupka, a iz samog Registra imovine ne može utvrditi je li Općina bila njihov vlasnik i u trenutku podnošenja inicijalnog zahtjeva 25. veljače 2016. niti je li taj popis nastao prije, za vrijeme ili nakon pravomoćnog okončanja ranijeg upravnog postupka, slijedom čega nije moguće utvrditi je li ovdje riječ o činjenicama temeljem kojih je Općina stekla mogućnost upotrebe novih dokaza koji bi (u smislu novih činjenica i dokaza iz čl. 123. st. 1. t. 1. ZUP-a) sami za sebe ili u vezi s već izvedenim i upotrijebljenim dokazima, mogli dovesti do drukčijeg rješenja da su ti dokazi bili izneseni, odnosno upotrijebljeni u prijašnjem postupku, a u kojem slučaju nema osnove za donošenje dopunskog rješenja. Tuženik je na temelju pogrešnog i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja Općini neosnovano priznao pravo na naknadu za pravo puta i za te preostale nekretnine, iako u odnosu na njih Općina nije dokazala svoje vlasništvo u trenutku donošenja Rješenja iz 2020. odnosno od trenutka podnošenja zahtjeva od 25. veljače 2016., pri čemu zanemaruje da se pretežiti dio nekretnina navedenih u koloni 55 Konačne tablice uopće ne navodi u Registru imovine Općine kao njezino vlasništvo, a u odnosu na one koje se tamo i nalaze, Općina je sama navela da je prema zemljišnoknjižnom stanju kao vlasnik tih nekretnina upisana neka treća osoba. Dakle, Općina nije ničime dokazala svoje vlasništvo nad određenim nekretninama odnosno da bi nekretnine u odnosu na koje Općina traži da joj se prizna naknada za pravo puta predstavljale javno dobro u njezinom vlasništvu u trenutku donošenja rješenja iz 2020. odnosno u trenutku podnošenja inicijalnog zahtjeva od 25. veljače 2016. S obzirom na sve izneseno tužitelj u cijelosti osporava pobijano dopunsko rješenje te predlaže kao u tužbi, time da izričito predlaže i održavanje rasprave radi razjašnjenja spornih pravnih i činjeničnih pitanja.

7. Tužbeni zahtjev je osnovan.

8. U konkretnom slučaju sporno je pitanje je li u konkretnom slučaju povodom zahtjeva tužitelja trebalo donijeti dopunsko rješenje ili se radi o zahtjevu za donošenjem novog rješenja pa je osnovni prijepor u vremenu od kojeg teče obveza naknade za pravo puta, zbog čega Sud nalazi nepotrebnim održavanje rasprave.

9. Iz spisa predmeta proizlazi da je u postupku koji je rezultirao pravomoćnim rješenjem tuženika, klasa: UP/I-344-03/16-11/78, urbroj: 376-05-3-20-20 od 1. lipnja 2020., utvrđeno na kojim od nekretnina iz Elaborata za pravo puta broj 39/2019, Općina Bednja ima pravo na naknadu za korištenje EKI na teret tužitelja, jer je učinila nespornim koje su od, u tom elaboratu, navedenih nekretnina njezino vlasništvo. Time je u cijelosti riješeno o prethodnom zahtjevu Općine Bednja. Naknadno unošenje pojedinih nekretnina (iz tog elaborata) u svoj Registar imovine, daje osnovu Općini Bednja za iniciranje novog upravnog postupka u kojem će se nesporno utvrditi koje su od nekretnina na kojima se prostire EKI tužitelja doista vlasništvo Općine Bednja i s tim u vezi utvrditi obvezu naknade na teret tužitelja, pogotovo imajući u vidu činjenicu da su pojedine nekretnine iz zahtjeva Općine Bednja zemljišno knjižno upisane na treće osobe.

10. Prema ocjeni ovoga Suda u konkretnom slučaju ne radi se o pitanjima koja su predmet inicijalnog postupka, a nisu riješena rješenjem iz 2020., budući da se radi o novim, neprovjerenim podacima o vlasništvu nekretnina na trasama EKI u odnosu na podatke o vlasništvu Općine Bednja za nekretnine navedene u elaboratu koji je sastavni dio pravomoćnog rješenja iz 2020. te se zahtjev Općine Bednja, po ocjeni Suda, ima smatrati novim zahtjevom za donošenja rješenja.

11. Što se tiče pozivanja tuženika na presude ovoga Suda valja istaknuti da su presude na koje se pozva temelje na pravnom shvaćanju ovoga Suda u kojima su odbijeni tužbeni zahtjevi tužitelja protiv dopunskih rješenja, jer su u navedenim predmetima dopunska rješenja donesena na temelju naknadno dostavljenih dokaza kojima se dokazuje vlasništvo nekretnina utvrđenih u elaboratu o pravu puta koji je bio sastavni dio donesenih rješenja. Međutim, u ovom postupku radi se o novim podacima o vlasništvu nekretnina iz elaborata EKI - 39/2019 u odnosu na podatke koje je Općina Bednja učinila nespornim, što ne može biti predmet donošenja dopunskog rješenja, već samo donošenja novog rješenja povodom novog zahtjeva.

12. Slijedom navedenog, a pozivom na odredbu članka 117. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 36/24, dalje ZUS) odlučeno je kao u točki I. izreke.

13. Tužitelj ima pravo na naknadu troška spora za sastav tužbe i obrazloženog podneska kojim se očitovao na navode odgovora na tužbu, u ukupnom iznosu od 2.500,00 EUR, koji troškovi su po ocjeni Suda bili opravdani, sukladno odredbi članka 144. stavak 1. i 2. ZUS-a te je odluka o trošku donesena pozivom na odredbu članka 147. stavak 1. i stavak 4. ZUS-a, jer je tuženik ovaj spor izgubio.

14. Zainteresirana osoba je javnopravno tijelo pa kao takvo raspolaže sa adekvatnim stručnim osobama za zastupanje svojih pravnih interesa, zbog čega Sud ocjenjuje da angažiranje odvjetnika zainteresirane osobe u ovom sporu predstavlja slobodan izbor ove jedinice lokalne samouprave, ali trošak tog zastupanja nije bio potreban i nužan za vođenje ovog spora pa je zahtjev za naknadu troška odvjetničkog zastupanja valjalo odbiti pozivom na članak 148. stavak 4. u vezi s člankom 144. stavak 1. ZUS-a.

15. Odluka o objavi presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Poslovni broj: Us II-150/2025-9

Zagreb, 11. studenoga 2025.

Predsjednica vijeća
 Senka Orlić-Zaninović, v. r.