### NN 46/2015 (24.4.2015.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-930/2015 od 31. ožujka 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

920

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Trećem vijeću za rješavanje pretpostavki za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Mato Arlović, predsjednik Vijeća, te suci Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Mislav Kolakušić iz Zagreba, na sjednici održanoj 31. ožujka 2015. jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je Mislav Kolakušić iz Zagreba, sudac Trgovačkog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: podnositelj) u povodu rješenja Vijeća Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Iz-DSV-ž-1/15-2 od 4. veljače 2015. (u daljnjem tekstu: rješenje Vijeća Vrhovnog suda).

Rješenjem Vijeća Vrhovnog suda odbijena je žalba podnositeljeva žalba protiv rješenja Povjerenstva za izbor članova Državnog sudbenog vijeća, urbroj: 2/DSV-1/15-4 od 30. siječnja 2015. (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko rješenje Povjerenstva DSV-a).

Drugostupanjskim rješenjem Povjerenstva DSV-a odbijen je prigovor podnositelja izjavljen protiv odluke Povjerenstva za izbor članova Državnog sudbenog vijeća o potpunim i službenim rezultatima za izbor članova Državnog sudbenog vijeća iz reda sudaca na izborima održanim 27. siječnja 2015., urbroj: 2/DSV-1/14-73 od 28. siječnja 2015. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska odluka Povjerenstva DSV-a).

1.1. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu rješenjem Vijeća Vrhovnog suda povrijeđeni ustavno pravo na jednakost pred zakonom zajamčeno člankom 14. stavkom 2., ustavno pravo da, kao državljanin Republike Hrvatske, pod jednakim uvjetima sudjeluje u obavljanju javnih poslova zajamčeno člankom 44., ustavno pravo na rad zajamčeno člankom 54. stavkom 1. te članak 4. stavak 2. (načelo diobe vlasti) i članak 121. stavak 8. (ograničenje broja mandata članova Državnog sudbenog vijeća) Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljeni su spisi Državnog sudbenog vijeća broj: 2/DSV-1/15 i Vrhovnog suda broj: Iz-DSV-ž-1/15.

II. AKTI DONESENI U POSTUPKU IZBORA ČLANOVA DRŽAVNOG SUDBENOG VIJEĆA 2015.

3. Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća donijelo je od 28. siječnja 2015. prvostupanjsku odluku na temelju članka 28. Zakona o državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 116/10., 57/11., 130/11., 13/13. i 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoDSV).

Izreka prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a sastoji se od četiriju točaka, koje sadržavaju liste u kojima su upisana imena kandidata za članove Državnog sudbenog vijeća, redoslijedom utvrđenim prema broju glasova koje je svaki od kandidata ostvario na izborima za članove Državnog sudbenog vijeća, održanima 27. siječnja 2015.

Točka I. prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a sadržava listu kandidata iz reda sudaca Vrhovnog suda Republike Hrvatske, točka II. listu kandidata iz reda sudaca županijskih sudova, točka III. listu kandidata iz reda sudaca općinskih sudova, a točka IV. listu kandidata iz reda sudaca specijaliziranih sudova za izbor člana (novog) saziva Državnog sudbenog vijeća.

3.1. U točki IV. izreke prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a, prvo mjesto na listi kandidata iz reda sudaca specijaliziranih sudova zauzeo je Nediljko Boban, sudac Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, s obzirom da je dobio 387 glasova za člana (novog) saziva Državnog sudbenog vijeća.

Podnositelj je kao sudac Trgovačkog suda u Zagrebu, s dobivenih 360 glasova, na listi kandidata iz reda sudaca specijaliziranih sudova zauzeo drugo mjesto za člana (novog) saziva Državnog sudbenog vijeća.

3.2. Obrazloženje prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a glasi:

»Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća utvrdilo je 28. siječnja 2015. potpune i službene rezultate za izbor članova Državnog sudbenog vijeća iz reda sudaca kao što je navedeno u izreci.

Nakon pravomoćnosti Povjerenstvo će donijeti odluku u kojoj će objaviti imena i prezimena kandidata koji su izabrani za članove Državnog sudbenog vijeća iz reda sudaca.«

4. Protiv točke IV. izreke prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a podnositelj je podnio prigovor u kojem je, između ostalog, naveo:

»Dana 27. siječnja 2015. putem medija sam saznao za činjenice da je sudac Nediljko Boban imenovan za člana Državnog sudbenog vijeća odlukom Hrvatskog sabora, broj Klasa: 021-13/05-08/01 od 15. srpnja 2005. objavljeno u NN 90/05 od 25. srpnja 2005.

Sudac Nediljko Boban je imenovan za člana Državnog sudbenog vijeća odlukom Hrvatskog sabora, broj klasa: 021-13/09-08/39 od 10. srpnja 2009. objavljeno u NN 83/09 od 15. srpnja 2009.

S obzirom da je Nediljko Boban bio dva puta član Državnog sudbenog vijeća sukladno odredbama članka 124. Ustava RH i članka 5. ZDSV-a te ne može ponovno biti izabran za člana Državnog sudbenog vijeća, nije mogao biti niti kandidat.

Povjerenstvo je o navedenim odredbama Ustava RH i ZDSV-a i naprijed navedenim činjenicama moralo voditi računa po službenoj dužnosti prilikom sastavljanja liste kandidata za članove Državnog sudbenog vijeća, a što je propustilo učiniti.«

4.1. O prigovoru podnositelja očitovao se sudac Nediljko Boban, prvi kandidat na listi predloženih kandidata iz redova sudaca specijaliziranih sudova (v. točku 3.1. obrazloženja ove odluke i rješenja). U očitovanju je naveo:

»Član Državnog sudbenog vijeća bio sam od 15. srpnja 2005. godine do 15. srpnja 2009. godine temeljem Odluke o izboru članova Državnog sudbenog vijeća, klasa: 021-13/05-08/01 od 15. srpnja 2005. godine, te od 15. srpnja 2009. godine do 2. ožujka 2011. godine temeljem Odluke o izboru članova Državnog sudbenog vijeća klasa: 021-13/09-08/39 od 10. srpnja 2009. godine.

(...)

Kako sam bio član Državnog sudbenog vijeća u prvom mandatu prije stupanja na snagu promjena Ustava RH od 16. lipnja 2010. godine, ne postoje zapreke da budem kandidat za člana Državnog sudbenog vijeća budući je navedeni, prvi mandat istekao prije ustavnih promjena koje su ograničile mogućnost da se članom Državnog sudbenog vijeća može biti samo dva puta, dok prije navedenih ustavnih promjena ograničenje odnosilo samo na to da se ne može biti više od dva puta uzastopce, a nakon jednog prekida, moglo se ponovno biti članom Državnog sudbenog vijeća.

Ujedno napominjem da mandat člana Državnog sudbenog vijeća traje četiri godine, a član Državnog sudbenog vijeća kada sam imenovan dana 10. srpnja 2009. godine nisam bio četiri godine već oko godinu i pol.«

5. Odlučujući o prigovoru podnositelja, Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća odbilo je drugostupanjskim rješenjem taj prigovor podnositelja. U obrazloženju je istaknuto:

»Uvidom u Odluku Hrvatskog sabora KLASA: 021-13/05-08/01 od 15. srpnja 2005. ('Narodne novine' broj 90/05.) utvrđeno je da je Nediljko Boban, sudac Prekršajnog suda u Zagrebu izabran za člana DSV-a, a uvidom u Odluku Hrvatskog sabora KLASA: 021-13/09-08/39 od 10. srpnja 2009. ('Narodne novine' broj 83/09.) utvrđeno je da je Nediljko Boban sudac Prekršajnog suda u Zagrebu ponovno izabran za člana DSV-a. Zbog ustavnopravnih promjena i donošenja ZDSV ('Narodne novine' broj 116/10.) koji je stupio na snagu 21. listopada 2010., provedeni su izbori za članove DSV-a te su Odlukom Povjerenstva o izboru članova Državnog sudbenog vijeća iz reda sudaca URBR: 1/DSV-76 od 15. veljače 2011. izabrani članovi novog DSV-a, čime je ranijim članovima DSV-a pa i sucu Nediljku Bobanu prestao mandat. U tim izborima za DSV kao kandidat nije sudjelovao sudac Nediljko Boban.

Iz navedenog slijedi da je sudac Nediljko Boban jednom bio član DSV-a u punom mandatu dok je drugi mandat obnašao u razdoblju kraćem od dvije godine.

Promjenom Ustava ('Narodne novine' broj 76/10., dalje: Promjena Ustava) izmijenjen je čl. 123. tako da je u st. 8. propisano da se članovi Državnoga sudbenog vijeća biraju na razdoblje od četiri godine s tim da članom Državnoga sudbenog vijeća nitko ne može biti više od dva puta (čl. 23. Promjene Ustava). Promjena Ustava je na temelju odredbe čl. 31. stupila na snagu danom proglašenja, odnosno 16. lipnja 2010.

Tek Zakonom o izmjenama i dopunama ZDSV ('Narodne novine' broj 28/13., dalje: ZID ZDSV) usklađena je odredba čl. 5. st. 1. ZDSV s Ustavom. ZID ZDSV je na temelju odredbe čl. 24. stupio na snagu 14. ožujka 2013.

Imajući na umu navedeno ustavnopravno uređenje, pravno shvaćanje Povjerenstva je da se Promjena Ustava o ograničavanju mandata ne primjenjuje na mandate koji su istekli prije stupanja na snagu Promjene Ustava (16. lipnja 2010.) S obzirom da je prvi mandat suca Nediljka Bobana u DSV-u istekao prije 16. lipnja 2010. taj mandat se ne uračunava u ustavno, a sada i zakonsko ograničenje broja mandata (više od dva puta) sudaca kao članova DSV-a.«

6. Podnositelj je protiv drugostupanjskog rješenja Povjerenstva DSV-a Vijeću Vrhovnog suda izjavio žalbu u kojoj je naveo:

»... u Prijedlogu promjene Ustava Republike Hrvatske Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, klasa: 012-02/10-01/01 Urbroj: 6521-1-10-06 od 15. lipnja 2010., koji je upućen PREDSJEDNIKU HRVATSKOG SABORA u obrazloženju članka 22. Izmjene Ustava RH navedeno 'Državno sudbeno vijeće je samostalno i neovisno tijelo sudbene vlasti koja je prema članku 4. Ustava ravnopravna ostalim vlastima. Predloženim izmjenama, sukladno zahtjevima EU, osigurava se institucionalno i organizacijsko jačanje tog tijela na način da bude neovisno od svakog utjecaja izvršne i zakonodavne vlasti'...

Predmetnom odredbom« (podnositelj misli na članak 121. stavak 8. Ustava – op. Ustavnog suda) »htjelo se spriječiti stvaranje presudnog utjecaja i lobija koji se često javljaju kada pojedinci dugotrajno obavljaju iste funkcije, a što je u pravosuđu, odnosno neovisnom tijelu koje imenuje suce još neprihvatljivije.

Postavlja se pitanje kako je naprijed navedeno tumačenje Ustava i Zakona sukladno Prilogu VII Ugovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji, kojim je navedeno da posebne obveze koje je Republika Hrvatske preuzela tijekom svojih pristupnih pregovora ... nastaviti osiguravati učinkovitu provedbu svoje Strategije reforme pravosuđa i Akcijskog plana.

Kako je 3 manje od 2, odnosno kako je 3 u stvari 1?

Povjerenstvo u svojoj odluci kojim odbija prigovor tumači predmetnu odredbu Ustava RH na način da se ista ne odnosi na članstvo u DSV-u prije 2011., slijedom čega će sudac Nediljko Boban u stvarnosti biti član DSV-a tek 1. put, a ne kako to podnositelj prigovora pogrešno smatra 3. put, slijedom čega će moći biti i kandidat u slijedećem sastavu DSV-a 2019., odnosno 4. put ili prema obrazloženju i shvaćanju Povjerenstva tek 2. put.

(...)

Kako se odredba Ustava iz 2010. primjenjuje najranije od 2019.?

Povjerenstvo je u svojoj odluci izrazilo stajalište da se predmetna odredba Ustava može primjenjivati najranije od 2019. i to ukoliko bi neki od članova DSV-a koji su dva puta imenovani nakon 2011. poželjeli i 2019. ponovno biti članovi DSV-a. ... Kada je namjera zakonodavca da se odredbe Ustava ne primjenjuju odmah po njihovom donošenju, isto se vrlo jasno naznačuje u samom Ustavu (primjerice odredbe vezane uz ulazak Hrvatske u Europsku uniju). U Ustavu RH nigdje nije navedeno da se predmetna odredba može primjenjivati najranije od 2019. ili 2023. ukoliko je bivši član DSV-a nakon 2010. imenovan prvi puta 2015.

Koliko puta se može bit član DSV-a?

Nadalje, nije razumljivo što je Povjerenstvo željelo reći kada je navelo da je Nediljko Boban u drugom mandatu u DSV-u bio samo dvije godine. Možda da ukoliko se podnese ostavka na članstvo u DSV-u prije isteka 4 godine u tom se slučaju može biti član DSV-a u svakom slijedećem sazivu.

Dakle, slijedom navedenog, proizlazi kako Povjerenstvo smatra da se izmjenom Ustava RH željelo reći da ne postoje zapreke da bi netko bio član DSV-a nebrojno puta.

(...)

Pravno stajalište podnositelja žalbe.

S obzirom da je Nediljko Boban bio dva puta član Državnog sudbenog vijeća sukladno odredbama članka 124. Ustava RH i članka 5. ZDSV-a ne može ponovno biti izabran za člana DSV-a, odnosno nije mogao biti ni kandidat za člana DSV-a.«

7. Vijeće Vrhovnog suda odbilo je osporenim rješenjem žalbu podnositelja. Mjerodavni dijelovi osporenog rješenja glase:

»Uzevši u obzir činjenicu da sudac Nediljko Boban nije bio član Državnog sudbenog vijeća u drugom sazivu u punom mandatu od četiri godine, pri čemu se napominje da je bio član Državnog sudbenog vijeća manje od polovine mandata, prema pravnom shvaćanju ovog Vijeća, navedene odredbe Ustava Republike Hrvatske i ZDSV valja tumačiti na način da u konkretnom slučaju nisu ispunjene pretpostavke o ograničavanju mogućnosti ponovnog izbora.

Pri tom je za istaknuti, uzevši u obzir žalbene navode podnositelja žalbe, da je Nediljku Bobanu taj mandat prestao kao rezultat drugačijeg ustavnog i zakonskog normiranja postupka izbora Državnog sudbenog vijeća, nakon što je u tom sazivu obnašao dužnost člana Državnog sudbenog vijeća manje od polovice mandata.

Nadalje, pravilno je pravno shvaćanje Povjerenstva da se promjena Ustava Republike Hrvatske o ograničavanju mandata ne primjenjuje na mandate koji su istekli prije stupnja na snagu promjene Ustava Republike Hrvatske (16. lipnja 2010.) Dakle, obzirom da je prvi mandat suca Nediljka Bobana u Državnom sudbenom vijeću istekao prije 16. lipnja 2010., taj se mandat ne uračunava u ustavno, a sada i zakonsko ograničenje broja mandata sudaca kao članova Državnog sudbenog vijeća.

Upravo ovakvo tumačenje o primjeni normi propisanih u Ustavu Republike Hrvatske, a kojima se ograničava mogućnost ponovnog izbora na izbornu funkciju, kojih ograničenja u ranijem tekstu Ustava Republike Hrvatske nije bilo, izrazio je i Ustavni sud Republike Hrvatske u svojoj odluci broj U-VII-700 od 11. lipnja 1997.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

8. U ustavnoj tužbi podnositelj ponavlja istovjetne razloge koje je već naveo u prigovoru protiv točke IV. prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a i u žalbi protiv drugostupanjskog rješenja Povjerenstva DSV-a o kojoj je odlučivalo Vijeće Vrhovnog suda. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi ove prigovore:

»... nije razumljivo što je Povjerenstvo i Vijeće VSRH željelo reći kada je navedeno da je Nediljko Boban u drugom mandatu u DSV-u bio samo dvije godine.

(...)

Sudac Nediljko Boban je imenovan za člana Državnog sudbenog vijeća odlukom Hrvatskog sabora, broj Klasa: 021-13/05-08/01 od 15. srpnja 2005. (NN 90/05 od 25. srpnja 2005.).

Sudac Nediljko Boban je imenovan za člana Državnog sudbenog vijeća odlukom Hrvatskog sabora, broj Klasa: 021-13/09-08/39 od 10. srpnja 2009. (NN 83/09 od 15. srpnja 2009.).

(...)

S obzirom da je Nediljko Boban bio dva puta član Državnog sudbenog vijeća sukladno odredbama članka 124. Ustava RH i članka 5. ZDSV-a ne može ponovno biti član DSV-a odnosno nije mogao biti ni kandidat za člana DSV-a.«

Povrede ustavnih prava podnositelj obrazlaže ovako:

»Ustav je temeljni pravni dokument svake države, simbol pravne države i demokracije. Ustav sadrži temeljna načela državnog uređenja, temeljna prava i vrijednosti te osnovne zabrane, odnosno što se u našem društvenom uređenju smatra izrazito neprihvatljivim

... Odredbe Ustava su uvijek pisane jednostavnim i svima razumljivim jezikom ...

Jedna od takvih lako razumljivih odredbi je i odredba članka 124. (odnosno članka 121. prema pročišćenom tekstu Ustavnog suda RH) Ustava kojom je propisano da se članovi Državnog sudbenog vijeća biraju na razdoblje od četiri godine, s tim da članom Državnoga sudbenog vijeća nitko ne može biti više od dva puta.

Odredba je toliko jednostavno i lako razumljivo napisana da je uistinu teško shvatljivo zašto se Povjerenstvo za izbor članova DSV-a odlučilo samostalno tumačiti je na način da jedan ili nekolicina sudaca mogu biti članovi DSV-a četiri ili više puta dok svi ostali suci mogu samo dva puta, bez da je o istome upoznala sve kandidate kao i cjelokupno izborno tijelo, odnosno sve suce u RH da mogu samostalno procjenjivati značaj predmetnih činjenica i odredbi Ustava RH i Zakona te donijeti vlastite zaključke, čime je došlo do znatnog utjecaja na valjanost provedenih izbora za članove DSV-a, a koje shvaćanje je kasnije potvrđeno osporenom odlukom Vijeća Vrhovnog suda RH u sastavu od 5 sudaca.

(...)

Povjerenstvo i Vijeće VSRH su u svojim odlukama izrazili stajalište da se predmetna odredba Ustava može primjenjivati najranije od 2019. i to ukoliko bi neki od članova DSV-a koji su dva puta imenovani nakon 2011. poželjeli i 2019. ili 2023. ponovno biti članovi DSV-a.

Kada je namjera zakonodavca da se odredbe Ustava ne primjenjuju odmah po njihovom donošenju, isto se vrlo jasno naznačuje u samom Ustavu (primjerice odredbe vezane uz ulazak Hrvatske u Europsku uniju). U Ustavu RH nigdje nije navedeno da se predmetna odredba može primjenjivati najranije od 2019. ili 2023. ukoliko je raniji član DSV-a nakon 2010. imenovan prvi puta 2015.«

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

9. Ustavni sud prvo utvrđuje da se ovaj ustavni spor odnosi na izbor članova posebnog tijela (Državnog sudbenog vijeća), kojeg su nadležnosti, kao i ustavnopravni status, utvrđeni u članku 121. Ustava. Mjerodavne ustavne odredbe glase:

»Članak 121.

Državno sudbeno vijeće je samostalno i neovisno tijelo koje osigurava samostalnost i neovisnost sudbene vlasti u Republici Hrvatskoj.

Državno sudbeno vijeće, u skladu s Ustavom i zakonom, samostalno odlučuje o imenovanju, napredovanju, premještaju, razrješenju i stegovnoj odgovornosti sudaca i predsjednika sudova, osim predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske.

Odluke iz stavka 2. ovoga članka Državno sudbeno vijeće donosi na nepristran način, a na temelju kriterija propisanih zakonom.

Državno sudbeno vijeće sudjeluje u osposobljavanju i usavršavanju sudaca i drugog pravosudnog osoblja.

Državno sudbeno vijeće ima jedanaest članova, a čine ga sedam sudaca, dva sveučilišna profesora pravnih znanosti i dva saborska zastupnika, od kojih jedan iz redova oporbe.

Članovi Državnoga sudbenog vijeća biraju predsjednika između sebe.

Predsjednici sudova ne mogu biti birani za članove Državnoga sudbenog vijeća.

Članovi Državnoga sudbenog vijeća biraju se na razdoblje od četiri godine, s tim da članom Državnoga sudbenog vijeća nitko ne može biti više od dva puta.

Djelokrug, ustrojstvo, način izbora članova i način rada Državnoga sudbenog vijeća uređuju se zakonom.«

1) Navodna povreda članka 54. stavka 1. Ustava

10. Članak 54. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 54.

Svatko ima pravo na rad i slobodu rada.

(...)«

S obzirom na okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni sud ne vidi kako bi podnositelju moglo biti povrijeđeno navedeno ustavno pravo.

11. Sukladno članku 121. Ustava, položaj člana Državnog sudbenog vijeća jest izabrana mandatna funkcija, a pretpostavka za članstvo u tom tijelu jest da osoba ima status suca (u dijelu članova koji se biraju iz redova sudaca).

Izborom na tu mandatnu dužnost osoba ne gubi svoj sudački status niti prekida rad na sudu. Za obavljanje te dužnosti osoba prima posebnu novčanu naknadu, koja je odvojena od njegove sudačke plaće.

Stoga sporovi u vezi članstva u DSV-u izlaze ratione materiae izvan okvira članaka 54. stavka 1., 55., 56., 58. i 59. Ustava, koji uređuju pravo na rad i prava koja zaposlenima pripadaju iz radnog odnosa, a koja su sadržana u odjeljku Ustava pod nazivom »Gospodarska, socijalna i kulturna prava«.

11.1. Zaključno, podnositelj je i dalje sudac Trgovačkog suda u Zagrebu. Osporeni akti ni na koji način ne utječu na njegovo pravo na rad kao suca, pri čemu sva svoja prava iz rada podnositelj ostvaruje (i smije ostvarivati) jedino i isključivo u svojstvu suca. Izbor na funkciju člana DSV-a s tim nema nikakve veze.

Sukladno tome, podnositeljevi prigovori o tome da mu je osporenim pojedinačnim aktom povrijeđeno pravo na rad, zajamčeno člankom 54. stavkom 1. Ustava, moraju se odbaciti kao nesuglasni s Ustavom ratione materiae.

12. Stoga je na temelju članka 32. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) o prigovoru podnositelja o navodnoj povredi prava iz članka 54. stavka 1. Ustava riješeno kao u točki I. izreke ovog rješenja.

2) Navodna povreda članka 44. Ustava

13. Podnositelj se u ustavnoj tužbi pozvao i na povredu članka 44. Ustava, koji glasi:

»Članak 44.

Svaki državljanin Republike Hrvatske ima pravo, pod jednakim uvjetima, sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljen u javne službe.«

13.1. Članak 44. Ustava zahtijeva jednake uvjete za sudjelovanje u obavljanju javnih poslova, pri čemu je ta ustavna odredba specifična po tome što je u njoj naglasak na jednakom tretmanu državljana Republike Hrvatske kad je riječ o riječ o obavljanju javnih poslova i primitku u javne službe.

Ako i pretpostavimo da se izabrana mandatna dužnost člana Državnog sudbenog vijeća može podvesti pod jamstva iz članka 44. Ustava (što Ustavni sud u ovom postupku nije posebno razmatrao jer je prigovor podnositelja odbacio zbog drugih razloga, pa to pitanje ostavlja otvorenim), dostatno je utvrditi da nisu postojale nikakve zapreke ili bilo kakve smetnje za ostvarenje prava podnositelja da sudjeluje u obavljanju dužnosti člana Državnog sudbenog vijeća. Podnositelj je ostvario svoje pravo kandidiranja na tu dužnost, njegova je kandidatura prihvaćena, o njoj su raspravljala nadležna tijela i bila je predmet izbora pod jednakim uvjetima kao i kandidature ostalih kandidata/hrvatskih državljana. Činjenica da ishod izbornog postupka za podnositelja nije bio povoljan (s obzirom da je podnositelj dobio manji broj glasova potrebnih za izbor člana Državnog sudbenog vijeća od drugog kandidata) ne može se tumačiti kao povreda podnositeljevog prava na sudjelovanje u obavljanju javnih poslova zbog nejednakih uvjeta kojima je navodno bio podvrgnut.

14. Stoga je na temelju članka 32. Ustavnog zakona o tom prigovoru podnositelja riješeno kao u točki I. izreke ovog rješenja.

3) Navodna povreda članka 14. Ustava

15. Članak 14. Ustava glasi:

»Članak 14.

Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili drugim osobinama.

Svi su pred zakonom jednaki.«

Članak 14. Ustava nije samostalna pravna osnova za podnošenje ustavne tužbe, budući da uvijek mora biti istaknuta s nekim materijalnim ustavnim pravom koje podnositelji smatraju povrijeđenim. Osim toga, da bi došlo do povrede članka 14. Ustava s aspekta jamstva jednakosti pred zakonom, podnositelji su dužni pokazati da se u usporedivoj situaciji prema njima postupalo različito, i to neopravdano, na njihovu štetu, uslijed čega su stavljeni u nepovoljniji položaj od drugih osoba koje su se nalazile u sličnoj situaciji.

Podnositelj u ustavnoj tužbi nije naznačio po kojoj bi osnovi odnosno »drugoj osobini« navodno bio diskriminiran u provedenom postupku izbora za člana Državnog sudbenog vijeća, a nije naveo ni (materijalno) ustavno pravo u ostvarenju kojega je navodno bio diskriminiran, niti je iznio dostatne i relevantne razloge koji bi upućivali da je u njegovom slučaju povrijeđen članak 14. Ustava s aspekta jamstva jednakosti pred zakonom. S obzirom da ni Ustavni sud u provedenom postupku nije mogao utvrditi postojanje bilo kakvih okolnosti koje bi na to upućivale, taj je prigovor podnositelja morao biti odbačen kao očito neosnovan.

16. Stoga je na temelju članka 32. Ustavnog zakona o tom prigovoru podnositelja riješeno kao u točki I. izreke rješenja.

4) Navodna povreda članka 121. stavka 8. Ustava

17. Podnositelj se u ustavnoj tužbi pozvao i na članak 121. stavak 8. Ustava, koji glasi:

»Članak 121.

(...)

Članovi Državnoga sudbenog vijeća biraju se na razdoblje od četiri godine, s tim da članom Državnoga sudbenog vijeća nitko ne može biti više od dva puta.

(...)«

Članak 121. Ustava, u tekstu koji je danas na snazi, unesen je u Ustav člankom 23. četvrte Promjene Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 76 od 18. lipnja 2010.).

Do tog dana, na snazi je bio članak 121. Ustava, koji je u Ustav unesen člankom 59. druge Promjene Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 113 od 16. studenoga 2000.). Taj je članak izmijenjen člankom 57. treće Promjene Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 28 od 2. travnja 2001.).

Odredba koja je relevantna za ovaj ustavnosudski postupak (članak 121. stavak 8. Ustava) u razdoblju između treće i četvrte promjene Ustava (2001. – 2010.) glasila je: »Članovi Državnoga sudbenog vijeća biraju se na vrijeme od četiri godine, s time da članom Državnoga sudbenog vijeća nitko ne može biti više od dva puta uzastopce.«

17.1. Zakon o državnom sudbenom vijeću – ZoDSV (»Narodne novine« broj 116 od 13. listopada 2010.) donesen je poslije stupanja na snagu četvrte Promjene Ustava iz 2010., ali je u članku 5. stavku 1. tog zakona i dalje ostala odredba koja je bila utemeljena na ustavnom rješenju koje je bilo na snazi do stupanja na snagu tih ustavnih promjena. Ona je glasila:

»Članak 5.

(1) Članovi Vijeća biraju se na razdoblje od četiri godine, s time da članom Vijeća nitko ne može biti dva puta uzastopce.

(...)«

Unatoč tome što se nakon toga ZoDSV dva puta mijenjao i dopunjavao (»Narodne novine« broj 57/11. i 130/11.), tek je člankom 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 28 od 6. ožujka 2013.) taj zakonodavni propust ispravljen na način da je propisano:

»Članak 2.

U članku 5. stavku 1. riječi: 'dva puta uzastopce' zamjenjuju se riječima: 'više od dva puta'.«

18. Ustavni sud prvo napominje da članak 121. Ustava ne sadržava nikakvo ustavno pravo pojedinca koje bi se moglo štititi u postupku pokrenutom ustavnom tužbom. U tom smislu podsjeća da nitko nema (subjektivno) pravo na izbor za člana Državnog sudbenog vijeća.

S druge strane, međutim, kršenje članka 121. stavak 8. Ustava u praksi nesporno bi moglo dovesti do sastava Državnog sudbenog vijeća koji ne bi bio u suglasnosti s Ustavom, a time i do objektivno neustavne situacije. Ustavni sud dopušta mogućnost da bi se takva situacija, u određenim okolnostima, mogla negativno odraziti i na individualnu pravnu situaciju pojedinog (neizabranog) kandidata ili pojedinih (neizabranih) kandidata u postupku izbora za člana Državnog sudbenog vijeća (tzv. refleksno djelovanje objektivne pravne norme).

19. Podnositelj u prigovoru podnesenom protiv točke IV. izreke prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a, u žalbi podnesenoj Vijeću Vrhovnog suda (protiv drugostupanjskog rješenja Povjerenstva DSV-a), ali i u ustavnoj tužbi, kontinuirano ustraje na tvrdnji da je »Nediljko Boban dva puta bio član Državnog sudbenog vijeća zbog čega nije smio biti niti uvršten na listu kandidata« iz točke IV. izreke prvostupanjske odluke Povjerenstva DSV-a.

Ustavni sud primjećuje da su se o tom prigovoru podnositelja iscrpno očitovali Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća (u obrazloženju drugostupanjskog rješenja) i Vijeće Vrhovnog suda (u obrazloženju osporenog rješenja). Obje instancije odbile su taj prigovor podnositelja kao neosnovan. Njihova su stajališta navedena u točkama 5. i 7. obrazloženja ovog rješenja.

S obzirom na takvo stanje stvari, Ustavni sud zaključio je da – unatoč tome što se podnositelj ne može pozivati na članak 121. stavak 8. Ustava kao na povredu svojih ustavnih prava – postoji javni interes u ovom ustavnosudskom postupku razmotriti, u okvirima nadležnosti Ustavnog suda, prigovore podnositelja o izboru kandidata Nediljka Bobana za člana Državnog sudbenog vijeća.

20. Razmotrivši razloge kojima su se Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća (u obrazloženju drugostupanjskog rješenja) i Vijeće Vrhovnog suda (u obrazloženju osporenog rješenja) vodili prilikom svoje ocjene da se slučaj kandidata Nediljka Bobana ne može podvesti pod zabranu propisanu člankom 121. stavkom 8. Ustava i člankom 5. stavkom 1. ZoDSV-a, Ustavni sud zaključio je da oni nisu bez osnove.

Podnositelj toj ustavnoj zabrani (nitko ne može biti član Državnog sudbenog vijeća više od dva puta) pristupa »mehanički«, što dobro ilustrira njegovo pitanje: »Kako je 3 manje od 2, odnosno kako je 3 u stvari 1?«. Drugim riječima, podnositelj ne sagledava tu ustavnu zabranu kontekstualno, ne uzima u obzir ni promjene u ustavnom okviru države, ni prijelazni režim između dvaju ustavnih razdoblja, ali ni činjenice i okolnosti konkretnog slučaja.

Osim ponavljanja tvrdnje da je kandidat Nediljko Boban u svojoj sudačkoj karijeri već bio dva puta biran za člana Državnog sudbenog vijeća, pa mu je ovo treći (neustavni) izbor, podnositelj u ustavnoj tužbi nije naveo nijedan relevantan protuargument kojim bi odgovorio na argumente Povjerenstva za izbor članova Državnog sudbenog vijeća i Vijeća Vrhovnog suda da je prvi i jedini cjelovit mandat suca Nediljka Bobana kao člana Državnog sudbenog vijeća počeo i završio u prošlosti, to jest u prethodnom ustavnom razdoblju kad je na snazi bila treća Promjena Ustava. Podnositelj nije odgovorio ni na argument nadležnih tijela da je sucu Nediljku Bobanu – zbog četvrte Promjene Ustava iz 2010. – bio prekinut mandat na koji je izabran u prethodnom ustavnopravnom režimu. U izborima za novi sastav Državnog sudbenog vijeća, koje je – slijedom ustavnih promjena – izabrano 2011., sudac Nediljko Boban nije sudjelovao.

20.1. Ustavni sud u tom smislu podsjeća da je učinak koji je četvrta Promjena Ustava imala na dotadašnje Državno sudbeno vijeće bio sveobuhvatan (potpuni prekid s dotadašnjim ustavnim konceptom Državnog sudbenog vijeća i promjena cjelokupnog dotadašnjeg sastava odnosno prekid mandata svim zatečenim članovima dotadašnjeg Državnog sudbenog vijeća; osnivanje potpuno novog tijela /Povjerenstva za izbor članova Vijeća/ i izbor njegovih članova, a nakon toga i izbor potpuno novog sastava Državnog sudbenog vijeća). Mjerodavne prijelazne odredbe ZoDSV-a iz 2010. su glasile:

»Članak 99.

Izbor članova Povjerenstva provest će se u roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Članak 100.

(1) Izbor članova Vijeća po odredbama ovoga Zakona obavit će se najkasnije u roku od četiri mjeseca od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(2) Trideset dana nakon provedenih izbora za članove povjerenstva, predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske sazvat će prvu konstituirajuću sjednicu Povjerenstva.

(3) Vijeće donosi odluku o raspisivanju izbora za članove Vijeća.

(4) Dosadašnje Državno sudbeno vijeće objavit će u 'Narodnim novinama' javni poziv za podnošenje kandidature za članove Vijeća iz reda sudaca i obavijestiti dekane pravnih fakulteta u Republici Hrvatskoj i Hrvatski sabor da imenuju članove Vijeća iz svojih redova.«

21. S obzirom na takvo stanje stvari, podnositelj nije uspio uvjeriti Ustavni sud da je tumačenje članka 121. stavka 8. Ustava i članka 5. stavka 1. ZoDSV-a, koje su Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća i Vijeće Vrhovnog suda dali u okolnostima konkretnog slučaja (to jest u okolnostima izbora suca Nediljka Bobana za člana Državnog sudbenog vijeća), bilo arbitrarno, a time i ustavnopravno neprihvatljivo.

22. Na kraju, čini se da podnositelj zasniva povredu svojih ustavnih prava u konkretnom slučaju na konstrukciji da bi on – kao drugi kandidat na listi po broju dobivenih glasova – »automatizmom« bio izabran za člana Državnog sudbenog vijeća da je Ustavni sud u ovom postupku prihvatio njegove argumente i utvrdio da izabrani sudac nije smio biti kandidat odnosno da nije smio biti izabran za člana Državnog sudbenog vijeća zbog postojanja objektivne ustavne zabrane iz članka 121. stavka 8. Ustava.

Na ovom je mjestu dostatno utvrditi da Ustavni sud do sada nije ispitivao, kao samostalni predmet, takvu podnositeljevu konstrukciju o »automatizmu« njegova izbora u slučaju eliminacije kandidata koji je u postupku izbora za člana Državnog sudbenog vijeća dobio više glasova od njega, ako je do eliminacije tog kandidata došlo zbog kršenja Ustava. Tu pravnu konstrukciju nije potrebno razmatrati ni u ovom postupku, budući da okolnosti konkretnog slučaja upućuju na zaključak da do kršenja članka 121. stavka 8. Ustava nije došlo.

U tim su okvirima za Ustavni sud važniji zahtjevi koji proizlaze iz tumačenja članka 121. stavka 8. Ustava kakvo su u slučaju suca Nediljka Bobana dali Povjerenstvo za izbor članova Državnog sudbenog vijeća i Vijeće Vrhovnog suda. Naime, to tumačenje obvezuje nadležna tijela da u svim drugim sličnim (usporedivim) slučajevima, koji bi se eventualno mogli pojaviti u praksi, poštuju načela koja su sami izgradili u slučaju suca Nediljka Bobana. Taj zahtjev proizlazi iz vladavine prava, najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske, a osobito iz načela pravne sigurnosti, pravne izvjesnosti i pravne predvidljivosti. Poštovanje tog zahtjeva podliježe nadzoru Ustavnog suda.

23. Iz navedenih razloga, Ustavni sud je na temelju članaka 32. Ustavnog zakona odbacio prigovore podnositelja o povredi članka 121. stavka 8. Ustava te je riješio kao u točki I. izreke ovog rješenja.

24. Objava ovog rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-930/2015

Zagreb, 31. ožujka 2015.

Predsjednik Vijeća

dr. sc. Mato Arlović, v. r.