## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3214/2005 od 19. ožujka 2008.

### NN 47/2008 (25.4.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3214/2005 od 19. ožujka 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1612**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. T. iz T., kojeg zastupa
J. B., odvjetnica iz O., na sjednici održanoj 19. ožujka 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju presuda Županijskog suda u Osijeku
broj: Gž-2017/05-2 od 9. lipnja 2005. godine i presuda Općinskog suda u Osijeku
broj: P-1688/03-12 od 22. ožujka 2005. godine.
II. Predmet se vraća Općinskom sudu u Osijeku na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-2017/05-2
od 9. lipnja 2005., kojom je odbijena žalba podnositelja kao neosnovana i
potvrđena presuda Općinskog suda u Osijeku broj: P-1688/03-12 od 22. ožujka
2005. godine.
Prvostupanjskom presudom odbijen je podnositelj s tužbenim zahtjevom kojim je
tražio da sud utvrdi da je vlasnik nekretnine u T., u naravi kuća i dvor, koja
je sagrađena na kč.br. 655 ukupne površine 12 ari i 84 m2, upisane u zk.ul.br.
1917 k.o. T., što je tuženik Grad Osijek dužan priznati te mu izdati valjanu
tabularnu ispravu podobnu za upis prava vlasništva na navedenoj nekretnini u
zemljišnoj knjizi Općinskog suda u Osijeku.
2. Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske.
U ustavnoj tužbi podnositelj ponavlja navode istaknute tijekom žalbenog
postupka, koji se mogu svesti na tvrdnju o pogrešnoj primjeni mjerodavnog
materijalnog prava, budući da smatra da su ispunjene pretpostavke za stjecanje
prava vlasništva sporne nekretnine – građenjem.
3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u
Osijeku broj: P-1688/03.
Ustavna tužba je osnovana.
4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj
99/99., 29/02. i 49/02.-pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela povrijeđeno podnositeljici ustavno pravo, pri čemu se, u
pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili
činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one
činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
5. Predmet spora je zahtjev podnositelja da se utvrdi da je vlasnik sporne
nekretnine, u naravi kuća i dvor koja je sagrađena na kčbr. 655 ukupne površine
12 ari i 84 m2, upisane u zk.ul.br. 1917 k.o. T.
Uvidom u spis Općinskog suda u Osijeku broj: P-1688/03 i dokumentaciju koja
prileži spisu, razvidno je sljedeće:
– da je podnositelj u tužbi koju je podnio protiv tuženika Grada Osijeka radi
utvrđenja prava vlasništva isticao da je u svibnju 1963. kupio spornu nekretninu
od A. i J. B., te da se od tada do danas nalazi u neprekidnom posjedu te
nekretnine, u naravi kuća i dvor, koja je sagrađena na kčbr. 655, ukupne
površine 12 ari i 84 m2 k.o. T.;
– da ne postoji kupoprodajni ugovor za spornu nekretninu;
– da A. i J. B. nisu bili uknjiženi u zemljišne knjige kao vlasnici sporne
nekretnine, a iz zk. izvatka utvrđeno je da se sporna nekretnina od 1958. vodi
kao općenarodna imovina bez ikakvih daljnjih upisa;
– iz uvjerenja o identifikaciji čestica proizlazi da starim kčbr. 918 i kčbr.
919 stari zk. ul. k.o. T., odgovara nova (sporna) kčbr. 655 zk. ul. k.o. T.;
– da je na tadašnjoj kčbr. 918 (još od 1955.) bila upisana kuća i dvor, a na
kčbr. 919 oranica uz kuću;
– saslušani svjedoci Lj. K. i M. S., susjedi podnositelja u T., istakli su da je
podnositelj kupio staru kuću u T. 1962. od B., te ju »prepravljao« odnosno
dogradio, a sam podnositelj nije bio saslušan u postupku kao stranka.
Na temelju tako utvrđenog činjeničnog stanja, sudovi su utvrdili da podnositelj
nema valjanu pravnu osnovu za stjecanje prava vlasništva na spornoj nekretnini,
odnosno da pravo vlasništva nije mogao steći ni građenjem, niti dosjelošću, te
su odbili tužbeni zahtjev podnositelja.
U obrazloženju prvostupanjske presude navodi se da podnositelj ne posjeduje niti
jedan akt nadležnog tijela o dodjeli zemljišta za građenje ili dodjeli na
korištenje radi izgradnje, stoga podnositelj nije mogao građenjem steći pravo
vlasništva. Nadalje se navodi da ne postoji pismeni kupoprodajni ugovor za
spornu nekretninu između podnositelja kao kupca i J. i A. B. kao prodavatelja.
Međutim, i da je došlo do sklapanja navedenog ugovora, podnositelj opet ne bi na
taj način mogao steći pravo vlasništva, jer je utvrđeno da prodavatelji nisu
nikada bili uknjiženi u zemljišnoj knjizi kao vlasnici.
Prvostupanjski sud je utvrdio da podnositelj nije mogao steći pravo vlasništva
na spornoj nekretnini ni dosjelošću. To iz razloga jer je sporna nekretnina na
dan 8. listopada 1991. godine bila upisana u zemljišne knjige kao društveno
vlasništvo (nekretnina se od 1958. vodi kao općenarodna imovina). Od toga dana
za podnositelja počinje teći rok za dosjelost, a kako po vlastitom iskazu spornu
nekretninu nesmetano uživa od 1963. godine, nije mogao na njoj steći pravo
vlasništva dosjelošću.
Naime, prema odredbi članka 28. stavka 1. Zakona o preuzimanju Zakona o osnovnim
vlasničkopravnim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91.), na nekretninama u
društvenom vlasništvu nije bilo moguće steći vlasništvo dosjelošću, a u rok za
stjecanje vlasništva dosjelošću na nekretninama koje su na dan 8. listopada
1991. bile društveno vlasništvo ne računa se vrijeme posjedovanja proteklo prije
tog datuma. Nadalje, sudovi utvrđuju da u ovom slučaju nije protekao rok za
stjecanje vlasništva dosjelošću, naveden u odredbi članka 159. stavka 3. Zakona
o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98.,
137/99., 22/00., 73/00. i 114/01., u daljnjem tekstu: Zakon o vlasništvu).
Prihvaćajući činjenična utvrđenja i pravna stajališta prvostupanjskog suda,
drugostupanjski sud odbio je žalbu podnositelja i potvrdio prvostupanjsku
presudu.
6. U konkretnom slučaju mjerodavna je odredba članka 367. stavka 1. Zakona o
vlasništvu, koja glasi:
*(1) Ako je do stupanja na snagu ovoga Zakona na zemljištu u društvenom
vlasništvu izgrađena zgrada u nečijem vlasništvu te je upisana u zemljišnoj
knjizi kao zemljišnoknjižno tijelo zasebno od zemljišta na kojem je izgrađena,
vlasnik zgrade steći će pravo vlasništva cijele nekretnine spajanjem svih tih
zemljišnoknjižnih tijela u jedno uz upis prava vlasništva na spojenom tijelu u
korist vlasnika zgrade.*
Ističe se da je ranije načelo superficies solo cedit određivalo da vlasniku
zemljišta pripada sve ono što je na zemljištu izgrađeno ili na drugi način s
njim trajno povezano. Međutim u naprijed citiranoj odredbi Zakona o vlasništvu,
propisana je inverzija ovog načela, tako da vlasniku zgrade pripada vlasništvo
na zemljištu na kome je zgrada izgrađena, kao i na zemljištu nužnom za redovito
korištenje zgrade.
*Odredbom članka 388. stavka 2. Zakona o vlasništvu, propisano je da stjecanje,
promjena, pravni učinci i prestanak stvarnih prava do stupanja na snagu ovoga
Zakona prosuđuju se prema pravilima koja su se primjenjivala u trenutku
stjecanja, promjene i prestanka prava i njihovih pravnih učinaka.*
Kako podnositelj u tužbi upire i na činjenicu da je građenjem stekao pravo
vlasništva, treba istaći da je u vrijeme izgradnje kuće vrijedio režim
društvenog vlasništva, pa se na konkretni slučaj imala primijeniti odredba iz
paragrafa 418. OGZ-a koja je omogućavala stjecanje prava vlasništva građenjem,
ukoliko je vlasnik zemljišta to građenje dopustio ili se pak istome nije
protivio. Kako se, dakle vlasnik kao i nitko drugi nije protivio ovom građenju,
to je podnositelj i primjenom OGZ-a mogao steći traženo pravo vlasništva na
spornoj nekretnini.
Utvrđenje suda da podnositelj nije mogao građenjem steći pravo vlasništva sporne
nekretnine, budući nije pribavio rješenje nadležnog tijela kojim mu se zemljište
daje za građenje, odnosno na korištenje radi izgradnje, prema stajalištu
Ustavnog suda to nije od utjecaja za stjecanje prava vlasništva u konkretnom
slučaju, jer podnositelj ustavne tužbe nije niti trebao ishoditi takvo rješenje,
budući je na istom zemljištu već postojala kuća.
7. Kako iz dokaza provedenih tijekom postupka proizlazi da je podnositelj
izgradio kuću prije stupanja na snagu Zakona o vlasništvu, te da je i ranije tu
postojala kuća upisana kao zasebno zemljišnoknjižno tijelo, a da je sporna kčbr.
655 nastala spajanjem starih kčbr. 918 i 919, razvidno je da bi podnositelj
primjenom odredbe članka 367. stavka 1. Zakona o vlasništvu, stekao pravo
vlasništva cijele nekretnine, odnosno kčbr. 655. Stoga, Ustavni sud ocjenjuje da
se pravno stajalište navedeno u osporenim presudama nadležnih sudova ne zasniva
na pravilnoj primjeni materijalnog prava i na ustavnopravno prihvatljivom
tumačenju tog prava.
Iz tih razloga Ustavni sud je prihvatio navode podnositelja da mu u konkretnom
slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14. stavkom 2.
Ustava, te je ocijenio da je podnositelju osporenim presudama povrijeđeno to
ustavno pravo.
8. Odredba članka 26. Ustava na koju se podnositelj u ustavnoj tužbi poziva, a
kojom je propisano da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki
pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, nije
mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj:
U-III-884/2004 »Narodne novine« broj 2/05.).
9. Slijedom navedenog, na temelju odredbi članaka 73. i 76. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u izreci.
10. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3214/2005
Zagreb, 19. ožujka 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 47/2008-1612
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)