## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4704/2004 od 13. veljače 2008.

### NN 26/2008 (29.2.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4704/2004 od 13. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**892**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Željko Potočnjak, predsjedavajući
sudac, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Mario Kos, Davor Krapac, Ivan
Matija, Jasna Omejec, Agata Račan, Aldo Radolović i Nevenka Šernhorst, u
postupku koji je ustavnom tužbom pokrenulo S.O.M.-T. d.o.o. iz M., koje zastupa
predsjednik uprave J. V., na sjednici održanoj 13. veljače 2008. godine, donio
je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba je podnesena protiv rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske
broj Us-4812/04 od 26. kolovoza 2004., kojim je, kao nedopuštena, odbačena tužba
podnositelja protiv akta Državnog odvjetništva Republike Hrvatske,
Građansko-upravnog odjela (u daljnjem tekstu: DORH), broj: M-987/02 od 6.
svibnja 2004., kojeg Upravni sud u osporenom rješenju naziva »dopisom« odnosno
»pravnim mišljenjem«.
Upravni sud Republike Hrvatske je izrazio stajalište da tužbom pobijani akt DORH-a
nije upravni akt u smislu članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne
novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92., u daljnjem tekstu: ZUS), protiv kojeg bi se
mogao voditi upravni spor, a da nije niti akt iz članka 66. ZUS-a, jer se
zahtjev, u smislu te odredbe, može podnositi samo protiv konačnih pojedinačnih
akata kojima je odlučivano o pravima ili obvezama određene osobe, a protiv kojih
nije osigurana druga sudska zaštita.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj osporava rješenje Upravnog suda, a zbog
činjenice da Upravni sud nije meritorno odlučivao o zakonitosti pobijanog akta
DORH-a, ustavnom tužbom podnositelj osporava i taj akt, kojeg naziva
»očitovanjem«.
Smatra da je osporenim rješenjem i »očitovanjem« DORH-a došlo do povrede
ustavnih prava zajamčenih odredbama članka 14. stavka 2., članka 18. stavka 1.,
članka 19. stavka 2., članka 29. stavka 1. i članka 48. stavka 1. Ustava.
U bitnome, podnositelj tvrdi da DORH predstavlja tijelo javne vlasti, da davanje
»očitovanja« na ugovore vezane uz raspolaganje stranih osoba nekretninama u
Republici Hrvatskoj, sklopljene nakon 23. veljače 2000., predstavlja obavljanje
javnih ovlasti, te da »očitovanje« DORH-a jest akt kojim se odlučuje o nečijem
pravu, konkretno o pravu podnositelja ustavne tužbe da stekne vlasništvo
nekretnina.
Podnositelj traži da se u konkretnom slučaju primijeni analogno pravno
stajalište, izraženo u odluci Ustavnog suda, broj: U-I-1094/1999 od 9. veljače
2000., u svezi s davanjem suglasnosti resornih ministara kod stjecanja prava
vlasništva stranih fizičkih i pravnih osoba na nekretninama u Republici
Hrvatskoj. Kako navodi podnositelj, tom je odlukom izraženo stajalište da
*»(...)suglasnost (ministra) predstavlja upravni akt kojeg donosi tijelo državne
uprave u upravnom postupku, neposredno primjenjujući odredbe Zakona o vlasništvu
i drugim stvarnim pravima i to rješavajući o pravu stranke na stjecanje
vlasništva na nekretninama na području Republike Hrvatske.«*
U pogledu »očitovanja« DORH-a, podnositelj navodi da je ono utemeljeno na
pogrešno utvrđenim činjenicama (u svezi s čim iznosi niz činjeničnih navoda),
što je rezultiralo pogrešnom primjenom materijalnog prava, a iz čega je
proizišla i povreda podnositeljevih ustavnih prava.
Predlaže ukidanje osporenog rješenja Upravnog suda kao i »očitovanja« DORH-a.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može, po iscrpljivanju
dopuštenog pravnog puta, podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu
je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o
njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela,
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno
Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.
Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, te na podlozi činjeničnog stanja i materijalnog
prava primijenjenog u postupku iz kojeg je proizašla osporena odluka, utvrđuje
je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja došlo do ustavno
nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.
4. U spornom dopisu (»očitovanju«) protiv kojega je podnositelj pokrenuo upravni
spor, DORH se očitovalo, na zahtjev Zemljišnoknjižnog odjela Općinskog suda u
Malom Lošinju broj: Z-768/02-3, o kupoprodajnom ugovoru sklopljenom između
podnositelja i društva P. GP p.o. N. M. u stečaju, R. S., a vezano uz Zaključak
Vlade RH od 27. travnja 2000., klasa: 940-01/00-03/05, urbroj: 5030109-00-3.
DORH ističe da je navedeni pravni posao nevaljan, jer je P. p.o. N. M. stekao
nekretnine nenaplatno. *»Plaćanje S. troška djelomično izvedene infrastrukture
kao i troškova zemljišta ne znače da je plaćena i kupoprodajna tržišna cijena
istoga, tim više što je u Ugovoru o zajedničkoj izgradnji II etape stambenog
naselja Mihološčica – Zaglav, te u rješenju o preuzimanju i davanju na
korištenje građevinskog zemljišta od 13. 12. 1981. god. izričito navedeno da se
GP P.-u dodjeljuju građevinske čestice bez naknade«.*
Pored toga, DORH ističe da je iz spisa Z-403/94 i Z-334/86 razvidno da je
Radnički savjet, kao organ upravljanja GP P. p.o. N. M. zemljište vratio na
korištenje Skupštini općine Cres – Lošinj i priznao im vlasništvo nad tim
nekretninama.
DORH smatra da je to previdio (»ili se na to oglušio«)Okružni sud u Novom Mestu
kada je u stečajnom predmetu nad dužnikom P. GP p.o. broj St-8/96 donio rješenje
od 3. prosinca 2001. kojim je dozvolio prodaju spornih nekretnina.
Iz tih razloga, DORH ističe u spornom dopisu (»očitovanju«) da odbija izdati
suglasnost na navedenu kupoprodaju.
5. Upravni sud je ocijenio da dopis DORH-a upućen Zemljišnoknjižnom odjelu
Općinskog suda, ne predstavlja upravni akt u smislu članka 6. ZUS-a jer se tim
aktom ne odlučuje o bilo kakvom pravu ili obvezi određenog pojedinca ili
organizacije u kakvoj upravnoj stvari. Prema stajalištu Upravnog suda, u tom
dopisu izraženo je pravno mišljenje DORH-a u svezi s pravnom valjanosti ugovora
o kupoprodaji nekretnina, a pravno mišljenje o pravnim poslovima i drugim
imovinsko pravnim pitanjima, koje sukladno odredbama Zakona o državnom
odvjetništvu (»Narodne novine« broj 51/01.) daje nadležno državno odvjetništvo,
ne predstavlja upravni akt u smislu članka 6. ZUS-a pa se protiv tog mišljenja
ne može voditi upravni spor.
6. Iz spisa predmeta razvidno je da se radi o raspolaganju nekretninom koja se
nalazi u Republici Hrvatskoj, a kojom je raspolagala pravna osoba sa sjedištem u
Republici Sloveniji.
Uredbom o zabrani raspolaganja nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske
(»Narodne novine« broj 36/91.) propisano je da se zabranjuje raspolaganje i
opterećenje nekretnina na teritoriju RH koje su u vlasništvu, posjedu, na
korištenju ili upravljanju organa i institucija federacije, republika i
pokrajina, te poduzeća i drugih pravnih osoba sa sjedištem izvan RH.
7. 8. listopada 1999. sklopljen je Ugovor između Republike Hrvatske i Republike
Slovenije o uređenju imovinskopravnih odnosa (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 15/99), koji je stupio na snagu 23. veljače 2000.
Člankom 1. navedenog Ugovora utvrđeno je da se odredbe Ugovora odnose na
razrješavanje imovinskopravnih odnosa dviju država koji su nastali prije i nakon
uspostave državne neovisnosti ugovornih stranaka (25. lipnja 1991. odnosno 8.
listopada 1991.), s iznimkom odnosa vezanih uz Nuklearnu elektranu Krško i
Ljubljansku Banku – Glavnu filijalu Zagreb, koji će se urediti posebnim
ugovorima.
Člankom 2. Ugovora utvrđeno je, pored ostalog, da fizičke i pravne osobe jedne
ugovorne stranke, koje su stekle pravo vlasništva i druga stvarna prava na
nekretninama i pokretninama na teritoriju druge ugovorne stranke, imaju na
teritoriju te ugovorne stranke jednaku pravnu zaštitu pred sudovima i drugim
državnim tijelima kakva je zajamčena domaćim fizičkim i pravnim osobama. Pod
pravom vlasništva i drugim stvarnim pravima u smislu tog Ugovora smatraju se i
prava korištenja, upravljanja i raspolaganja stečena na sredstvima u društvenom
vlasništvu naplatnim putem.
Za izvršavanje navedenog međunarodnog ugovora nadležni su Ministarstvo pravosuđa
i Hrvatski fond za privatizaciju (članak 3. Uredbe o objavi Ugovora između
Republike Hrvatske i Republike Slovenije o uređenju imovinskopravnih odnosa –
»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj 15/99).
8. 27. travnja 2000., Vlada Republike Hrvatske donijela je Odluku o izuzimanju
od zabrane raspolaganja nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske pravnih
osoba sa sjedištem u Republici Sloveniji, Republici Makedoniji i Bosni i
Hercegovini (»Narodne novine«, broj 46/00, u daljnjem tekstu: Odluka Vlade).
Odluka Vlade glasi:

I.

*Izuzimaju se od zabrane raspolaganja nekretnine iz članka 1. Uredbe o zabrani
raspolaganja nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 36/91) na kojima pravo korištenja, raspolaganja ili upravljanja imaju
pravne osobe sa sjedištem u Republici Sloveniji, Republici Makedoniji i Bosni i
Hercegovini, a koje su stečene naplatnim pravnim putem, ako je to u interesu
Republike Hrvatske, njenih građana ili pravnih osoba sa sjedištem u Republici
Hrvatskoj.*

*II.*

*Ovlašćuje se ministar pravosuđa, uprave i lokalne samouprave da u svakom
pojedinom slučaju raspolaganja nekretninama iz točke I. ove Odluke utvrdi jesu
li ispunjeni uvjeti propisani tom točkom i postoje li kakve pravne zapreke, te
na temelju toga, i prethodno pribavljenog mišljenja Ministarstva gospodarstva i
Državnog pravobraniteljstva Republike Hrvatske, izda suglasnost za raspolaganje
tim nekretninama.*
9. Istog dana, 27. travnja 2000., Vlada Republike Hrvatske donijela je Zaključak
(na temelju kojeg je u konkretnom slučaju zemljišnoknjižni odjel Općinskog suda
u Malom Lošinju dostavio predmet DORH-u) koji glasi:
*1. Ugovori sklopljeni od 24. srpnja 1991. do 12. kolovoza 1999., odnosno do 23.
veljače 2000., kojima su pravne osobe sa sjedištem u Republici Makedoniji
odnosno Republici Sloveniji raspolagale svojim nekretninama u Republici
Hrvatskoj, a koji su ništavi na temelju odredbe članka 3. stavka 1. Uredbe o
zabrani raspolaganja nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske, mogu postati
pravno valjani na temelju suglasnosti ministra pravosuđa, uprave i lokalne
samouprave, u skladu s Odlukom o izuzimanju od zabrane raspolaganja nekretninama
na teritoriju Republike Hrvatske pravnih osoba sa sjedištem u Republici
Sloveniji, Republici Makedoniji i Bosni i Hercegovini, klasa: 940-01/00-03/05,
ur.broj: 5030109-00-1 od 27. travnja 2000.
2. Zadužuje se Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave da, sukladno
članku 3. Uredbe o objavi ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade
Republike Makedonije o uređenju imovinskopravnih odnosa (»Narodne novine«,
Međunarodni ugovori, broj 9/99) i članku 3. Uredbe o objavi ugovora između
Republike Hrvatske i Republike Slovenije o uređenju imovinskopravnih odnosa
(»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj 15/99) obavijesti zemljišnoknjižne
sudove da sve prijedloge za upis stvarnih prava na temelju sklopljenih ugovora
nakon 12. kolovoza 1999. odnosno 23. veljače 2000., kojima su svojim
nekretninama u Republici Hrvatskoj raspolagale pravne osobe sa sjedištem u
Republici Makedoniji odnosno Republici Sloveniji, dostavljaju Državnom
pravobraniteljstvu Republike Hrvatske radi zaštite interesa Republike Hrvatske,
sukladno ugovoru između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije o
uređenju imovinskopravnih odnosa, odnosno ugovoru između Republike Hrvatske i
Republike Slovenije o uređenju imovinskopravnih odnosa.*
10. Polazeći od navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da su Odluka i Zaključak Vlade
od 27. travnja 2000. donijeti u svrhu provođenja tog međunarodnog ugovora. Iz
njih je razvidan različit postupak izuzimanja od zabrane raspolaganja
nekretninama, ovisno o tome jesu li ugovori kojim su pravne osobe sa sjedištem u
Republici Sloveniji raspolagale nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske,
sklopljeni prije ili nakon 23. veljače 2000., odnosno prije ili nakon stupanja
na snagu tog međunarodnog ugovora.
10.1. Za ugovore sklopljene prije 23. veljače 2000., ministar pravosuđa ovlašten
je u svakom pojedinom slučaju raspolaganja nekretninama utvrditi jesu li
ispunjeni uvjeti propisani točkom I. Odluke Vlade i postoje li kakve pravne
zapreke, te je na temelju toga i prethodno pribavljenog mišljenja Ministarstva
gospodarstva i DORH-a, ovlašten izdati suglasnost za raspolaganje tim
nekretninama. Ovi pravni poslovi, dakle, mogu postati pravno valjani na temelju
suglasnosti ministra pravosuđa pribavljene na opisani način.
U ovakvom slučaju akt DORH-a je prethodno mišljenje, postojanje kojeg je
pretpostavka valjanog izdavanja akta suglasnosti po ovlaštenom ministru. Akt
DORH-a je dakle, akcesoran akt i nema pravnu snagu i učinke samostalnog upravnog
akta protiv kojeg bi bilo moguće vođenje upravnog spora u smislu odredaba članka
6. ZUS-a, odnosno podizanje zahtjeva za zaštitu Ustavom zajamčenog prava i
slobode čovjeka i građanina, u smislu odredbe članka 66. ZUS-a. Takvu pravnu
snagu i učinke ima akt suglasnosti ovlaštenog ministra, donesen uz prethodno
mišljenje DORH-a i Ministarstva gospodarstva, pa je stoga i pravna zaštita
osigurana protiv akta ovlaštenog ministra.
10.2. Što se tiče ugovora sklopljenih nakon 23. veljače 2000., prema Zaključku
Vlade, zemljišnoknjižni sudovi dostavljaju DORH-u prijedloge za upis stvarnih
prava na temelju tih ugovora, radi zaštite interesa Republike Hrvatske. Članak
16. stavak 2. Zakona o državnom odvjetništvu (prije izmjena učinjenih Zakonom o
izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu, »Narodne novine« broj
16/07.) propisivao je:
*Državno odvjetništvo Republike Hrvatske daje na zahtjev državnih tijela:
– pravna mišljenja o svim pitanjima koja se odnose na imovinskopravne poslove i
zaštitu imovine, prirodnih bogatstava, dijelova prirode, nekretnina, stvari i
prava od interesa za Republiku Hrvatsku,
– mišljenja o nacrtima prijedloga zakona i drugih propisa,
– mišljenja o pravnim poslovima, koje sklapa Republika Hrvatska, te o drugim
imovinskopravnim pitanjima.*
Mišljenje DORH-a u ovom slučaju ne obvezuje sud. To mišljenje daje se u okviru
sudskog postupka te je i pravna zaštita osigurana unutar sudskog postupka –
primjerice, putem prava na žalbu protiv rješenja o odbijanju zatražene uknjižbe
stvarnog prava.
11. Ustavni sud ističe da predmet ovog ustavnosudskog postupka jest i može biti
jedino ocjena o eventualnoj povredi ustavnih prava podnositelja koja bi bila
počinjena konkretnim rješenjem Upravnog suda o odbacivanju podnositeljeve tužbe
– na temelju stajališta tog Suda da »očitovanje« DORH-a nije upravni akt.
Kako je u konkretnom slučaju sporno »očitovanje« dalo pravosudno tijelo (članak
2. Zakona o državnom odvjetništvu; pravno stajalište Ustavnog suda izraženo u
odluci broj: U-I-1094/1999 od 9. veljače 2000., »Narodne novine« broj 22/00.), a
ne tijelo državne uprave, u okviru sudskog, a ne upravnog postupka, te je pravna
zaštita osigurana unutar sudskog postupka, stajalište Upravnog suda Republike
Hrvatske, izraženo u osporenom rješenju, kojim je odbačena tužba podnositelja u
upravnom sporu, prema ocjeni Ustavnog suda, utemeljeno je na mjerodavnim
odredbama članka 6. i članka 66. ZUS-a, na koje se odredbe Upravni sud i pozvao
i svoje stajalište obrazložio.
12. Iz navoda ustavne tužbe proizlazi da podnositelj smatra kako su osporenim
rješenjem Upravnog suda povrijeđena njegova ustavna prava zajamčena odredbama
članka 14. stavka 2., članka 18. stavka 1. i članka 19. stavka 2. Ustava.
Ocjenjujući povredu ustavnog prava zajamčenog odredbom članka 14. stavka 2.
Ustava, Ustavni sud razmatra jesu li pravna stajališta navedena u osporenom aktu
zasnovana na pravilnoj primjeni mjerodavnog materijalnog prava i na
ustavnopravno prihvatljivom tumačenju tog prava, a polazeći od činjeničnog
stanja utvrđenog u provedenom postupku, te je li nadležno tijelo obrazložilo
svoja stajališta iznesena u osporenom aktu odnosno jesu li ta stajališta
posljedica proizvoljnog tumačenja i primjene mjerodavnog materijalnog prava.
Donoseći osporeno rješenje o odbacivanju podnositeljeve tužbe, Upravni sud nije
primjenjivao odredbe materijalnog, već postupovnog prava, pa odredba članka 14.
stavka 2. Ustava nije mjerodavna.
13. Ustavno jamstvo prava na žalbu (članak 18. stavak 1. Ustava), prema ocjeni
Ustavnog suda, nije povrijeđeno, jer odbacivanjem tužbe u upravnom sporu
podnositelju nije onemogućena pravna zaštita u postupku stjecanja prava
vlasništva na nekretninama.
14. Budući da akt pobijan tužbom pred Upravnim sudom nije upravni akt, ustavno
jamstvo sudske kontrole zakonitosti upravnih akata iz članka 19. stavka 2.
Ustava nije mjerodavno.
15. Slijedom izloženog, a na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
donesena je odluka kao u točki I. izreke.
16. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-4704/2004
Zagreb, 13. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjedavajući sudac
**dr. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 26/2008-892
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)