## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-783/1997 od 17. svibnja 2000.

### NN 56/2000 (6.6.2000.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-783/1997 od 17. svibnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1254**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik
Suda, te suci Velimir Belajec, Marijan Hranjski, Petar Klarić,
Jurica Malčić, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan
Vuković, povodom prijedloga za ocjenu ustavnosti Zakona
o upravnim pristojbama u području prava industrijskog vlasništva,
na sjednici održanoj dana 17. svibnja 2000. godine, donio
je

## RJEŠENJE

Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom dijela odredbe članka 3. Zakona o
upravnim pristojbama u području prava industrijskog vlasništva
(»Narodne novine«, broj 55/96, 59/96 - ispr.).

Obrazloženje

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti dijela
odredbe članka 3. Zakona o upravnim pristojbama u području
prava industrijskog vlasništva (»Narodne novine«,
broj 55/96, 59/96 - ispr.) podnio je Silvije Hraste, odvjetnik
iz Zagreba.

2. Odredba članka 3. glasi:

»Pristojbena obveza nastaje u trenutku predaje zahtjeva ili
dospijećem roka za plaćanje pristojbe za održavanje
prava ili na temelju odluke Državnog zavoda za patente (u
daljnjem tekstu: Zavod)«.

3. Podnositelj prijedloga smatra da je dio odredbe kojom je propisano
da pristojbena obveza nastaje na temelju odluke Državnog
zavoda za patente (sada Državnog zavoda za intelektualno
vlasništvo)1, u suprotnosti s jednom od najviših vrednota
ustavnog poretka Republike Hrvatske - vladavinom prava (članak
3. Ustava). Osim toga ističe da je dio odredbe članka
3., na koji se odnosi prijedlog za ocjenu ustavnosti, u suprotnosti
s odredbom članka 49. stavka 2. Ustava kojom je propisano
da država osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj
na tržištu, te da se osporenom odredbom derogiraju odredbe
međunarodnog prava, a što je u suprotnosti s odredbom
članka 134. Ustava.

Obrazlažući prijedlog za ocjenu ustavnosti, podnositelj
ističe da je »potpuno korektno (standardno) rješenje
u prva dva slučaja koja se uređuju osporenom odredbom,
prema kojima se dospijeće obveze vezuje ili za vrijeme predaje
zahtjeva ili pak uz vrijeme dospijeća roka za plaćanje
pristojbe za održavanje prava«. Prema mišljenju
predlagatelja, »ova su pravila jasno adresirana svim poduzetnicima,
ona uspostavljaju jednak položaj svih njih, pružajući
unaprijed rješenja i za one koji se pridržavaju zakona
i za one koji to ne čine. Pravne su posljedice unaprijed
propisane, poznate i jasne i uz njihovo poznavanje i priznavanje
sudionici u tržišnoj utakmici ulaze u ovu«. U odnosu
prema trećem slučaju koji se uređuje osporenom
odredbom, predlagatelj, međutim, ističe da taj dio
odredbe »htjeli to ili ne htjeli predlagač i donositelj
Zakona, omogućuje Državnom zavodu za intelektualno
vlasništvo da neovisno o gubitku prava koji je nastupio neplaćanjem
pristojbe, svojom odlukom određuje novi rok za uplatu i održavanje
prava, (...), a kada je tome tako, moramo zaključiti i
kako je u pitanju višestruka protuustavnost takvog propisa«,
jer se njime narušava načelo vladavine prava i načelo
jednakoga pravnog položaja na tržištu svih subjekata
koji sudjeluju u postupku zaštite prava industrijskog vlasništva.
Osim toga, predlagatelj u svom podnesku tvrdi da je ta odredba
protivna i članku 5bis Pariške konvencije za zaštitu
industrijskog vlasništva,2 jer iz nje proizlazi da »plaćanje
pristojbi za stjecanje i održavanje u snazi (...) prava uvjetom
je i za opstanak tih prava«. Sukladno tome, osporeni dio
odredbe članka 3. Zakona, prema mišljenju predlagatelja,
suprotan je i odredbi Ustava koja propisuje da su međunarodni
ugovori po svojoj snazi iznad zakona.

4. Podnositelj predlaže da Ustavni sud pokrene postupak za
ocjenu suglasnosti Zakona s Ustavom i »poništi«
odredbu koja je predmet osporavanja. Unatoč neosnovanom
prijedlogu predlagatelja da se osporavana odredba Zakona poništi,
koju ovlast Ustavni sud nema, Sud je prijedlog predlagatelja prihvatio
i protumačio kao prijedlog za ukidanje osporene odredbe
Zakona.

5. Na sjednici Suda održanoj 5. listopada 1999. godine zaključeno
je da se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti
Zakona o upravnim pristojbama u području prava industrijskog
vlasništva dostavi Hrvatskom državnom saboru i Državnom
ravnateljstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu (sadašnjem
Ministarstvu pravosuđa, uprave i lokalne samouprave) na odgovor,
te da se od Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo
zatraži stručno mišljenje.

6. Tajnik Hrvatskoga državnog sabora izvijestio je Sud da
je prijedlog upućen Odboru za Ustav, Poslovnik i politički
sustav, koji na prijedlog nije odgovorio. Državno ravnateljstvo
za državnu upravu i lokalnu samoupravu također nije odgovorilo
na prijedlog, dok je Državni zavod za intelektualno vlasništvo
dostavio svoje stručno mišljenje.

7. Državni zavod za intelektualno vlasništvo (u daljnjem
tekstu: Zavod), u svom stručnom mišljenju o podnesenom
prijedlogu navodi da odredba članka 3. Zakona o upravnim
pristojbama u području prava industrijskog vlasništva
određuje tri načina nastanka pristojbene obveze:

- predajom zahtjeva,

- dospijećem roka za plaćanje pristojbe za održavanje
prava, ili

- na temelju odluke Državnog zavoda za patente.

Pored osporenog dijela odredbe članka 3. Zakona, prema
kojemu pristojbena obveza nastaje na temelju odluke Državnog
zavoda za patente, u stručnom mišljenju Zavoda analiziran
je i onaj dio prema kojemu pristojbena obveza nastaje dospijećem
roka za plaćanje pristojbe za održavanje prava. Iznoseći
razliku između tog načina nastanka pristojbene obveze
i onoga koji je predmet osporavanja, u mišljenju se utvrđuje
da osporeni dio odredbe članka 3. Zakona nije u nesuglasnosti
s Ustavom.

Suglasnost odredbe članka 3. Zakona s Ustavom u stručnom
se mišljenju Zavoda obrazlaže na sljedeći način:
nakon primitka zahtjeva, Državni zavod za intelektualno vlasništvo
provodi upravni postupak za priznavanje prava na neki od oblika
industrijskog vlasništva. Ako ustanovi postojanje uvjeta
za priznavanje prava, Zavod donosi rješenje o priznavanju
tog prava. Prema Zakonu o industrijskom vlasništvu (»Narodne
novine«, broj 53/91, 19/92, 61/92 i 26/93) koji je bio na
snazi u vrijeme izrade stručnog mišljenja Zavoda o
podnesenom prijedlogu (a istovjetne odredbe sadrže i danas
važeći zakoni koji uređuju industrijsko vlasništvo),
priznato pravo na patent traje 20 godina računajući
od dana podnošenja prijave, pravo na žig 10 godina računajući
od dana podnošenja prijave s tim da se njegova vrijednost
može produžavati neograničeni broj puta, pravo
na model i uzorak 10 godina, dok trajanje oznake podrijetla proizvoda
nije ograničeno. Ako nositelj prava nekog od oblika industrijskog
vlasništva želi da mu to pravo traje u skladu sa zakonom,
dužan je održavati to pravo plaćanjem propisanih
upravnih pristojbi. Ukoliko ne plati propisanu pristojbu za održavanje
prava u zakonom propisanim rokovima dospijeća plaćanja,
može je platiti u dodatnom roku od 6 mjeseci. Ako se pristojba
ne plati ni u tom dodatnom roku, pravo industrijskog vlasništva
prestaje vrijediti. Zavod u svom mišljenju posebno napominje
da takvo zakonsko rješenje, suprotno navodima iz prijedloga,
isključuje mogućnost arbitrarnog postupanja upravnog
tijela kod produljenja roka za plaćanje pristojbe za održavanje
prava, koje bi eventualno narušilo ustavno načelo
vladavine prava, te je u potpunosti u skladu s odredbom članka
5bis Pariške konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva.

Nadalje, u pogledu nastanka pristojbene obveze na temelju odluke
Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, u stručnom
mišljenju Zavoda istaknuto je sljedeće: upravni postupak
stjecanja nekog od oblika industrijskog vlasništva koji provodi
Zavod, može rezultirati ili donošenjem rješenja
o odbijanju zahtjeva za priznavanje prava zbog neudovoljavanja
zakonskim uvjetima ili donošenjem rješenja o priznavanju
prava s tim da priznato pravo vrijedi od dana podnošenja
uredne prijave. Razdoblje koje obuhvaća vrijeme od podnošenja
prijave za priznanje nekog od oblika industrijskog vlasništva
do donošenja konačne odluke od strane Zavoda, može
iznositi i više godina. Stoga, ako su ispunjeni zakonski
uvjeti za priznavanje prava na neki od oblika industrijskog vlasništva,
Zavod donosi zaključak (prije donošenja samog rješenja
o priznavanju prava) kojim se podnositelj prijave obavještava
o pozitivnom ishodu provedenoga upravnog postupka i nalaže
da u određenom roku plati upravnu pristojbu na ime održavanja
priznatog prava retroaktivno i to za vrijeme od podnošenja
prijave do dana donošenja odluke Zavoda. Prema tome, obveza
plaćanja upravnih pristojbi za održavanje prava nastaje
tek nakon što je to pravo priznato, donošenjem odluke
Zavoda.

Sukladno svim prethodnim navodima, u stručnom se mišljenju
Zavoda ističe da svaki od tri načina nastanka pristojbene
obveze predstavlja zasebnu cjelinu, te da među njima ne postoji
nikakva povezanost. Mišljenje završava utvrđenjem
Zavoda da se osporenom odredbom ne derogiraju odredbe međunarodnog
prava, te da odredba koja je predmet osporavanja nije u nesuglasnosti
s Ustavom.

Prijedlog nije osnovan.

8. Neposredno mjerodavne za ocjenu ustavnosti dijela osporavane
odredbe članka 3. Zakona o upravnim pristojbama u području
prava industrijskog vlasništva jesu odredbe članaka
3. i 49. stavka 2. Ustava.

Odredba članka 3. Ustava propisuje načelo vladavine
prava kao jednu od najviših vrednota ustavnog poretka Republike
Hrvatske.

Odredba članka 49. stavka 2. Ustava propisuje da država
osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu.

9. Pravno područje industrijskog vlasništva u Republici
Hrvatskoj uređeno je u više zakonskih tekstova, kao i
odredbama međunarodnih ugovora koje je Republika Hrvatska
ratificirala.

Odnosi u vezi sa stjecanjem, održavanjem prava, prestankom
prava, te pravnom zaštitom prava nad pojedinim oblicima industrijskog
vlasništva, uređeni su Zakonom o patentima (»Narodne
novine«, broj 78/99), Zakonom o žigu (»Narodne
novine«, broj 78/99), Zakonom o industrijskom obličju
(»Narodne novine«, broj 78/99), Zakonom o oznakama zemljopisnog
podrijetla proizvoda i usluga (»Narodne novine«, broj
78/99) i Zakonom o zaštiti planova rasporeda integriranih
sklopova (»Narodne novine«, broj 78/99).

Upravne pristojbe koje se plaćaju u postupku radi ostvarivanja
i održavanja prava industrijskog vlasništva uređene
su Zakonom o upravnim pristojbama u području prava industrijskog
vlasništva.

Dio je unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske, u smislu
odredbe članka 134. Ustava, iPariška konvencija
za zaštitu industrijskog vlasništvaod 20. ožujka
1883. godine.

10. Svi zakoni navedeni u točki 9. Odluke čine jedinstveni
kompleks nacionalnog zakonodavstva u području industrijskog
vlasništva. Pri tome se Zakonom o patentima, Zakonom o žigu,
Zakonom o industrijskom obličju, Zakonom o oznakama zemljopisnog
podrijetla proizvoda i usluga i Zakonom o zaštiti planova
rasporeda integriranih sklopova uređuju pojedini zasebni oblici
industrijskog vlasništva, dok se Zakonom o upravnim pristojbama
u području prava industrijskog vlasništva na jednom
mjestu uređuje plaćanje upravnih pristojbi i naknada
troškova upravnih postupaka za svih pet oblika industrijskog
vlasništva, zasebno uređenih u pojedinim od navedenih
zakona. U svakom od njih stoga je i sadržana posebna odredba
koja izrijekom upućuje na to da se za stjecanje određenog
prava i održavanje na snazi tog prava plaćaju upravne
pristojbe i naknade troškova upravnog postupka u skladu s
posebnim propisima.

Sukladno navedenom, posebnim se propisom, kojim se uređuje
plaćanje upravnih pristojbi i naknada troškova upravnog
postupka pri ostvarivanju i održavanju prava na sve oblike
industrijskog vlasništva, smatra - u smislu članka
13. stavka 1. Zakona o patentima, članka 44. stavka 1.
Zakona o žigu, članka 44. stavka 1. Zakona o industrijskom
obličju, članka 19. stavka 1. Zakona o oznakama
zemljopisnog podrijetla proizvoda i usluga, te članka 12.
stavka 1. Zakona o zaštiti planova rasporeda integriranih
sklopova - upravo Zakon o upravnim pristojbama u području
prava industrijskog vlasništva, ustavnost čije odredbe
članka 3. predlagatelj u svom podnesku osporava. Sastavni
dio Zakona predstavlja i Tarifa upravnih pristojbi u kojoj su
odvojeno uređene pristojbe za patente (točka 1.), za
žigove (točka 2.), za modele ili uzorke (točka
3.), za oznake podrijetla proizvoda (točka 4.), te za ostale
pristojbe (točka 5.).

Iz navedenog slijedi da pitanje pristojbi koje se plaćaju
u postupku ostvarivanja i održavanja prava industrijskog
vlasništva nije moguće ni zasebno tumačiti ni
zasebno primjenjivati, a niti ocjenjivati njihovu ustavnost odvojeno
od odredaba pet posebnih materijalnih upravnih zakona koji uređuju
odnose vezane uz priznanje i održavanje na snazi prava na
pojedine oblike industrijskog vlasništva, to jest odvojeno
od Zakona o patentima, Zakona o žigu, Zakona o industrijskom
obličju, Zakona o oznakama zemljopisnog podrijetla proizvoda
i usluga i Zakona o zaštiti planova rasporeda integriranih
sklopova.

11. Razmatrajući odredbe navedenih zakona, Sud je ustvrdio
da je u vezi s plaćanjem upravnih pristojbi potrebno razlikovati
dvije pravne situacije. Prva je vezana uz trajanje upravnog postupka
do trenutka utvrđenja da postoje uvjeti za priznavanje prava
na određeni oblik industrijskog vlasništva, što
se utvrđuje posebnim zaključkom, a druga je vezana
uz postupak daljnjeg održavanja prava na taj oblik industrijskog
vlasništva.

Prema Zakonu o patentima, primjerice, upravni postupak pokreće
nadležno tijelo (Državni zavod za intelektualno vlasništvo)
temeljem zahtjeva za priznavanje patenta (tzv. prijava patenta).
Upravni postupak za priznavanje patenta okončava se donošenjem
rješenja o priznavanju patenta ili pak donošenjem rješenja
o odbijanju zahtjeva za priznavanje patenta. Upravne pristojbe
u iznosu utvrđenom u Tarifnim brojevima 1. i 2. Tarife upravnih
pristojbi plaćaju se za prijavu patenta (200,00 kuna), te
za zahtjev za potpuno ispitivanje patenta (3.000,00 kuna).

Ako u postupku priznavanja patenta ne budu plaćene upravne
pristojbe i naknade troškova upravnog postupka, prijava patenta
će se, prema izričitoj odredbi članka 13.
stavka 2. Zakona o patentima, odbaciti. Ova je odredba podrobnije
razrađena za svaku fazu upravnog postupka u kojem se odlučuje
o priznavanju prava na patent, a koji može trajati i više
godina. Tako je, primjerice, u članku 26. Zakona propisano
da nakon primitka prijave patenta Zavod ispituje, između ostaloga,
i je li plaćena upravna pristojba i naknada troškova
upravnog postupka u skladu s člankom 13. Zakona. Zavod
poziva podnositelja prijave koji nije dostavio dokaz o plaćenoj
upravnoj pristojbi i naknadi troškova upravnog postupka da
te nedostatke otkloni u roku od 60 dana od dana primitka poziva,
s tim da, na obrazloženi zahtjev podnositelja prijave, Zavod
može produljiti rok za vrijeme koje smatra opravdanim. Ako
podnositelj ne postupi u skladu s pozivom Zavoda, prijava patenta
kojoj je utvrđen datum podnošenja smatra se povučenom
i Zavod donosi zaključak o obustavi postupka za priznanje
patenta. Nadalje, prema izričitoj odredbi članka
32. stavka 1. Zakona, prijava patenta, za koju je ispitivanjem
utvrđeno da udovoljava svim uvjetima iz članka 31.
Zakona, o čemu Zavod donosi zaključak, i za koju
je plaćena upravna pristojba i naknada troška upravnog
postupka objave, objavljuje se u službenom glasilu Zavoda
nakon isteka 18 mjeseci od datuma podnošenja odnosno od datuma
priznatoga prvenstva. Tek nakon objave prijave patenta u službenom
glasilu Zavoda, podnositelj može u roku od 6 mjeseci od datuma
objave podnijeti jedan od zahtjeva za ispitivanje uvjeta za priznanje
patenta. I za ovu je fazu postupka izrijekom propisano da, ako
u propisanom roku nije podnesen zahtjev ili plaćena upravna
pristojba i naknada troškova upravnog postupka u skladu s
člankom 13. Zakona, prijava patenta smatrat će se
povučenom i Zavod će donijeti zaključak o
obustavi postupka za priznanje patenta. Konačno, obveza
plaćanja upravnih pristojbi i naknade troškova upravnog
postupka nastaje i u postupku prigovora na priznanje konsenzualnog
patenta, kao i za svaku radnju koja zahtijeva dodatno postupanje
nadležnog tijela (primjerice, za opomenu kojom se stranka
poziva da plati redovnu pristojbu, itd.).

Sukladno prethodnim navodima, Sud utvrđuje da plaćanje
upravnih pristojbi i naknade upravnog postupka za priznavanje
prava na patent ili druge oblike industrijskog vlasništva
predstavlja formalnu zakonsku pretpostavku za vođenje i okončanje
postupka za priznanje patenta ili drugog oblika industrijskog
vlasništva. Sud ujedno napominje da ova osnova plaćanja
upravnih pristojbi (»predaja zahtjeva«) nije sporna
ni za samog podnositelja prijedloga.

12. Od osnove plaćanja upravnih pristojbi i naknade troškova
upravnog postupka prikazanih u točki 11. Odluke, potrebno
je razlikovati osnove plaćanja upravnih pristojbi i naknada
troškova upravnog postupka temeljem kojih u odnosu na nositelja
prava na patent nastaju pristojbene obveze u trenutku kada se
u upravnom postupku zaključkom utvrdi da su ispunjene pretpostavke
za priznavanje prava, odnosno u trenutku okončanja upravnog
postupka, donošenjem rješenja o priznavanju prava i
upisom patenta u registar patenata. Te se pristojbe plaćaju
radi održavanja prava na patent, odnosno - uopćeno
- radi održavanja prava industrijskog vlasništva3.
Ovisno o vremenskom razdoblju za koje se plaćaju,
razlikuju se dvije zakonske osnove temeljem kojih se plaćaju
upravne pristojbe za održavanje prava.

13. Jedna osnova za plaćanje upravnih pristojbi za održavanje
prava nastupa nakon okončanja upravnog postupka i donošenja
rješenja o priznavanju prava, odnosno nakon upisa u registar
patenata koji vodi Zavod. To je redovna obveza podnositelja prijave
(sada nositelja prava na patent) da plaća redovne godišnje
upravne pristojbe za održavanje svoga prava, koje se u pravilu
svake godine povećavaju (tako, primjerice, za prvu godinu
održavanja patenta plaća se upravna pristojba od 200,00
kuna, za drugu godinu 240,00 kuna, itd. Sukcesivnim povećanjem
iznosa pristojbi za svaku sljedeću godinu, za dvadeset godina
održavanja patenta pristojba iznosi 6.000,00 kuna - v. Tarifni
broj 3. Tarife upravnih pristojbi). U Točki 4. »Napomena«
uz Tarifni broj 3. za održavanje patenta Tarife upravnih
pristojbi izrijekom je navedeno da se »pravovremeno plaćanje
godišnjih pristojbi iz ovoga tarifnog broja koje se odnosi
na one godine održavanja patenta koje slijede nakon donošenja
rješenja o priznanju kao i rješenja o upisu priznatog
prava u registar, obavlja prije početka 12-mjesečnog
razdoblja na koje se odnosi i podnositelj prijave obavlja ga samostalno
bez prethodnog poziva Zavoda«.

Sukladno navedenom, plaćanje upravnih pristojbi za održavanje
prava na patent ili druge oblike industrijskog vlasništva
nakon okončanja upravnog postupka i donošenja rješenja
o priznavanju prava na patent ili drugi oblik industrijskog vlasništva,
odnosno nakon donošenja rješenja o upisu u odgovarajući
registar, predstavlja formalnu zakonsku pretpostavku za održavanje
dotičnog prava na snazi sve do kraja vremena njegova važenja
(za patente 20 godina, za žigove 10 godina, za industrijsko
obličje 10 godina, za trajanje zaštite oznake zemljopisnog
podrijetla bez ograničenja, itd.).

Ako nositelj prava na patent ne plati upravnu pristojbu i naknadu
troškova upravnog postupka za održavanje prava na patent
u roku dospijeća plaćanja pristojbe, on ih može
platiti u dodatnom roku od 6 mjeseci pod uvjetom da plati i dodatnu
upravnu pristojbu i dodatnu naknadu troškova upravnog postupka
(članak 62. Zakona o patentima). Ta zakonska odredba razrađena
je u točki 5. »Napomena« uz Tar. br. 3. Tarife
upravnih pristojbi, u kojoj se određuje da ako godišnja
pristojba nije plaćena u roku, može se platiti u naknadnom
6-mjesečnom roku i to u dvostrukom iznosu redovne pristojbe.

Takvo zakonsko rješenje u cijelosti je suglasno odredbi članka
5bis stavka 1. Pariške konvencije za zaštitu industrijskog
vlasništva od 20. ožujka 1883. godine, koja propisuje
da »jedan naknadni rok, koji treba biti najmanje šest
mjeseci, dat će se za plaćanje taksa predviđenih
za održavanje prava industrijskog vlasništva, uz doplatu
naknadne takse, ako nacionalno zakonodavstvo zahtijeva takvu taksu«.

Ako nositelj patenta ne plati propisanu upravnu pristojbu i naknadu
troškova upravnog postupka za održavanje patenta ni
u dodatnom roku od 6 mjeseci, članak 63. Zakona o patentima
izrijekom propisuje da patent prestaje sljedećeg dana od
dana isteka redovnog roka za plaćanje (bez uračunavanja
naknadnog roka od 6 mjeseci), što predstavlja razradu opće
zakonske norme iz članka 13. stavka 2. Zakona, koja propisuje
da »u slučaju neplaćanja upravnih pristojbi
i naknada troškova upravnog postupka održavanja patenta
to pravo prestaje vrijediti«.

14. Slične odredbe sadrže i svi ostali zakoni koji
uređuju pojedine oblike industrijskog vlasništva.

Zakon o žigu propisuje da se žig upisuje u registar
žigova na temelju rješenja o priznanju žiga, uz
uvjet da je prethodno plaćena pristojba i naknada troškova
postupka održavanja za prvo desetogodišnje razdoblje
održavanja žiga u vrijednosti. Ako pristojba i naknada
troškova postupka održavanja za prvo desetogodišnje
razdoblje održavanja žiga u vrijednosti ne bude plaćena,
prijava žiga se zaključkom odbacuje (članak
23.). Žig se može obnavljati neograničeno puta,
i to za razdoblje od po 10 godina, pod uvjetom da nositelj žiga
tijekom posljednje godine trajanja desetogodišnjeg razdoblja
zaštite ili najkasnije šest mjeseci nakon isteka tog
razdoblja Zavodu podnese zahtjev za produženje vrijednosti
žiga i uplati odgovarajuću pristojbu i naknadu troškova
postupka (članak 35. stavak 2.).

Zakon o industrijskom obličju propisuje da se industrijsko
obličje upisuje u registar industrijskih obličja
na temelju rješenja o priznanju industrijskog obličja,
uz uvjet da je prethodno plaćena pristojba i naknada troškova
postupka održavanja za prvo petogodišnje razdoblje održavanja
industrijskog obličja u vrijednosti. Ako pristojba za prvo
petogodišnje razdoblje održavanja industrijskog obličja
u vrijednosti ne bude plaćena, prijava industrijskog obličja
se zaključkom odbacuje (članak 27.). Vrijednost
industrijskog obličja može se produžavati, i
to za razdoblja od po 5 godina do najduže 20 godina neprekidnoga
ukupnog trajanja zaštite, pod uvjetom da nositelj industrijskog
obličja tijekom posljednje godine trajanja razdoblja zaštite
ili najkasnije šest mjeseci nakon isteka tog razdoblja Zavodu
podnese zahtjev za produženje vrijednosti industrijskog obličja
i uplati odgovarajuću pristojbu i naknadu troškova
postupka održavanja (članak 40. stavak 2.).

Zakon o oznakama zemljopisnog podrijetla proizvoda i usluga propisuje
da, ako podnositelj prijave ne postupi prema pozivu Zavoda u vezi
s plaćanjem upravne pristojbe, odnosno naknade troškova
u određenom roku, smatrat će se da je odustao od prijave
(članak 19. stavak 2.), a da će se produženje
prava korištenja oznake izvornosti odobriti ako je udovoljeno
uvjetima za stjecanje prava korištenja oznake zemljopisnog
podrijetla. U protivnom, pravo korištenja prestaje danom
isteka desetogodišnjeg razdoblja zaštite (članak
18. stavci 1. i 2.).

Zakon o zaštiti planova rasporeda integriranih sklopova propisuje
da se za postupke u upravnom postupku zaštite kao i za održavanje
prava na snazi plaćaju upravne pristojbe i naknade troškova
upravnog postupka u skladu s posebnim propisima, a ako propisane
upravne pristojbe i naknade troškova upravnog postupka nisu
uplaćene u propisanom roku, prijava se smatra povučenom,
odnosno priznato pravo prestaje vrijediti (članak 12.).

15. Iako podnositelj prijedloga formalno osporava ustavnost samo
treće po redu osnove nastanka obveze plaćanja upravnih
pristojbi (»temeljem odluke Zavoda«), iz navoda iznesenih
u podnesku razvidno je da podnositelj zapravo osporava pravo da
Zavod, nakon proteka zakonom propisanih rokova za plaćanje
pristojbi, samovoljno produžava te rokove i na taj način
održava na snazi pravo koje je samom činjenicom proteka
roka po sili zakona prestalo, a što navodno članak
3. Zakona omogućava. U tom smislu Sud utvrđuje da, sukladno
obrazloženju iznesenom u točkama 13. i 14. ove odluke,
a suprotno zaključcima predlagatelja, u slučaju
isteka roka za plaćanje upravnih pristojbi propisanih zakonom,
Zakon ne daje mogućnost da Zavod određuje nove rokove
za uplatu pristojbe za održavanje prava, što bi eventualno
moglo unijeti elemente arbitrarnosti u postupanje nadležnog
tijela, čime bi se ugrozilo načelo pravnog reda
i sigurnosti, a time i jedna od najviših vrednota ustavnog
poretka Republike Hrvatske - vladavina prava. Rokovi za uplatu
pristojbi, kao i posljedice koje pogađaju nositelja prava
zbog neplaćanja pristojbi u zakonskim (redovnim i 6-mjesečnim
naknadnim) rokovima, izrijekom su određeni u navedenim zakonima,
te stoga ne postoji mogućnost da Zavod arbitrarnim produžavanjem
rokova pojedine poduzetnike dovede u nejednak (povlašteni)
položaj na tržištu protivno odredbi članka
49. stavka 2. Ustava.

16. Druga osnova plaćanja upravnih pristojbi za održavanje
prava (a treća po redu sadržana u odredbi članka
3. Zakona o upravnim pristojbama u području prava industrijskog
vlasništva), određuje da pristojbena obveza nastaje »na
temelju odluke Zavoda«. U vezi s tom osnovom nastanka pristojbene
obveze, koju predlagatelj u svom podnesku osporava, Sud posebno
napominje da je za pravilno razumijevanje obveze plaćanja
pristojbi za održavanje prava industrijskog vlasništva,
koja nastaje u slučaju priznavanja prava na patent ili
drugi oblik industrijskog vlasništva, osobito važna
činjenica da patent (ili drugi oblik industrijskog vlasništva)
važi od dana podnošenja prijave za priznavanje prava,
a ne od dana dostave rješenja o priznavanju prava stranci
ili pak od dana upisa u registar pojedinog oblika industrijskog
vlasništva. Zakon o patentima propisao je da patent traje
20 godina računajući od datuma podnošenja prijave
patenta, a da konsenzualni patent traje 10 godina računajući
od datuma podnošenja prijave patenta (članci 60. i
61.). Zakon o žigu propisao je da žig traje 10 godina
računajući od datuma podnošenja prijave žiga
(članak 35. stavak 1.). Zakon o industrijskom obličju
propisao je da industrijsko obličje traje 10 godina računajući
od datuma podnošenja prijave industrijskog obličja
(članak 39. stavak 1.). Zakon o oznakama zemljopisnog podrijetla
proizvoda i usluga propisao je da se pravo korištenja oznake
izvornosti stječe priznanjem prava i upisom u registar
korisnika oznake izvornosti (članak 9. stavak 2.). Zakon
o zaštiti planova rasporeda integriranih sklopova propisao
je da isključiva prava na zaštićenu topografiju
počinju vrijediti ili datumom podnošenja prijave Zavodu,
ako topografija nije bila gospodarski iskorištavana, ili
datumom prvoga gospodarskog iskorištavanja topografije bez
obzira gdje u svijetu do njega dođe, ovisno o tome koja je
osnova vremenski prva nastupila, s tim da se prijava ne može
podnijeti nakon isteka roka od dvije godine od datuma početka
prvoga gospodarskog iskorištavanja topografije (članci
19. i 21.).

Sukladno zakonskom određenju da prava na oblike industrijskog
vlasništva u pravilu važe od dana podnošenja prijave
za priznavanje prava, upravna pristojba za održavanje prava
na patent (ili drugi oblik industrijskog vlasništva) po prirodi
se stvari mora platiti i za vrijeme koje je proteklo od dana podnošenja
prijave za priznavanje prava do utvrđenja da su ispunjene
pretpostavke za priznavanje prava stranke, o čemu Zavod
donosi poseban zaključak prije donošenja samog rješenja
u upravnom postupku. Obveza plaćanja upravnih pristojbi
za održavanje prava na patent prije samog okončanja
upravnog postupka, odnosno prije donošenja rješenja
o priznavanju prava, izrijekom je propisana Zakonom o patentima.
Naime, u članku 45. stavku 6. Zakona određeno je da
će Zavod donijeti rješenje o priznanju patenta samo
pod uvjetom da je podnositelj prijave patenta uplatio upravne
pristojbe i naknade troškova upravnog postupka za: održavanje
patenta, tiskanje objave patenta, izdavanje isprave o patentu
i patentnog spisa (članak 45. stavak 6.). Odgovarajuće
odredbe sadrže i ostali zakoni.

S obzirom na dugo vremensko trajanje postupka za priznavanje prava,
kao i na osobitost građe koja se uređuje, zakonodavac
je pravilno postupio kada je propisao da već nakon utvrđenja
da podnositelj prijave ispunjava uvjete za priznavanje patenta,
o čemu se donosi zaključak, Zavod prvi put poziva
nositelja patenta na plaćanje punog iznosa za održavanje
patenta za razdoblje od datuma podnošenja prijave do datuma
priznanja patenta, unatoč tome što upravni postupak
nije okončan i što rješenje još nije doneseno.
Zaključak o utvrđenju da su ispunjeni uvjeti za priznavanje
prava na patent (ili drugi oblik industrijskog vlasništva)
time postaje pravna osnova za nastanak pristojbene obveze za održavanje
prava podnositelja prijave, koja je u članku 3. Zakona
o upravnim pristojbama u području prava industrijskog vlasništva
sadržana u izreci »na temelju odluke Državnog zavoda
za patente«, a koju podnositelj prijedloga osporava smatrajući
je nesuglasnom Ustavu.

Sukladno tome, Sud utvrđuje da se osporeni dio odredbe članka
3. Zakona o upravnim pristojbama u području prava industrijskog
vlasništva, koji propisuje da pristojbena obveza nastaje
odlukom Zavoda, odnosi na odluku Zavoda kojom se podnositelj prijave
poziva da plati puni iznos pristojbe za održavanje patenta
(ili drugog oblika industrijskog vlasništva), jer je u upravnom
postupku zaključkom utvrđeno da podnositelj prijave
ispunjava uvjete za priznavanje prava, iako rješenje još
nije doneseno, jer, između ostaloga, nije plaćena upravna
pristojba za održavanje prava računajući od
dana podnošenja prijave. U tom se smislu u točki 3.
»Napomena« uz Tarifni broj 3. za održavanje patenta
Tarife upravnih pristojbi određuje da se »prvo plaćanje
po osnovi ovog tarifnog broja obavlja odjednom u roku od 30 dana
od dana primitka poziva Zavoda, u propisanom iznosu. Poziv za
plaćanje dostavlja Zavod po utvrđivanju postojanja uvjeta
za priznanje patenta, (…) a prije donošenja rješenja
o priznanju, tj. rješenja o upisu«.

Prema tome, suprotno zaključku podnositelja prijedloga
da se »odluka Zavoda«, temeljem koje nastaje pristojbena
obveza, odnosi na razdoblje koje nastaje nakon isteka (redovnog
i 6-mjesečnog naknadnog) zakonskog roka za plaćanje
pristojbe za održavanje već prethodno priznatog prava,
Sud utvrđuje da se »odluka Zavoda«, kao temelj za
nastanak pristojbene obveze, odnosi na obvezu plaćanja upravnih
pristojbi za održavanje prava u proteklom vremenu, to jest
u vremenu koje je proteklo od dana podnošenja prijave do
dana priznanja prava na pojedini oblik industrijskog vlasništva.

17. Ocjenjujući osnovanost prijedloga u odnosu na odredbu
članka 3. Ustava, kojom je vladavina prava utvrđena
kao jedna od najviših vrednota ustavnog poretka Republike
Hrvatske, Ustavni sud ponavlja svoje stajalište, iskazano
u Odluci U-I-659/1994, U-I-146/1996, U-I-228/1996, U-I-508/1996,
U-I-589/1999 od 15. ožujka 2000. (»Narodne novine«,
broj 31/2000), da vladavina prava, pored zahtjeva za ostvarenjem
načela ustavnosti i zakonitosti, sadrži i dopunske
zahtjeve koji se tiču samih zakona i njihova sadržaja.
U pravnom poretku utemeljenom na vladavini prava zakoni moraju
biti opći i jednaki za sve, a zakonske posljedice moraju
biti primjerene legitimnim očekivanjima stranaka u svakom
konkretnom slučaju u kojem se zakon na njih neposredno
primjenjuje.

Razmatrana zajedno s relevantnim zakonskim odredbama kojima je
uređen postupak stjecanja i održavanja prava na pojedini
oblik industrijskog vlasništva, odredba članka 3.
Zakona na jasan način razgraničava tri moguća
načina nastanka pristojbene obveze, ne ostavljajući
mogućnost za tumačenja koja bi eventualno ugrozila
pravnu sigurnost sudionika u postupku zaštite prava industrijskog
vlasništva. Imajući u vidu svrhu zbog koje je donesen
poseban Zakon o upravnim pristojbama u području prava industrijskog
vlasništva (koja se sastoji u jedinstvenom uređenju obveza
plaćanja upravnih pristojbi za sve oblike industrijskog
vlasništva, uređene u pet posebnih materijalnih zakona),
u osporenoj odredbi nije bila moguća (a niti potrebna) podrobnija
razrada svakog pojedinog načina nastanka pristojbene obveze,
jer ona proizlazi iz odredbi Zakona o patentima, Zakona o žigu,
Zakona o industrijskom obličju, Zakona o oznakama zemljopisnog
podrijetla proizvoda i usluga, te Zakona o zaštiti planova
rasporeda integriranih sklopova. Stoga Sud utvrđuje da osporeni
dio odredbe članka 3. Zakona udovoljava zahtjevima kojima
pojedina zakonska odredba mora udovoljavati da bi bila usklađena
s vladavinom prava.

18. Budući da posebni zakoni koji uređuju pojedini oblik
industrijskog vlasništva sadrže odredbu kojom se nositelju
prava industrijskog vlasništva omogućava plaćanje
upravne pristojbe i u naknadnom roku od 6 mjeseci nakon isteka
redovnog roka za njezino plaćanje, u domaće je zakonodavstvo
u cijelosti prenesena odredba članka 5bis stavka 1. Pariške
konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva, koja
glasi: »Jedan naknadni rok, koji treba biti najmanje šest
mjeseci, dat će se za plaćanje taksa predviđenih
za održavanje prava industrijskog vlasništva, uz doplatu
naknadne takse, ako nacionalno zakonodavstvo zahtijeva takvu taksu«.
Prema tome, odredba članka 5bis stavka 1. Pariške
konvencije uređuje situaciju koja nastaje neplaćanjem
upravnih pristojbi za održavanje prava u redovnom roku određenom
zakonom, nakon što je pravo na pojedini oblik industrijskog
vlasništva već priznato, na način da omogućuje
plaćanje pristojbe i u naknadnom roku, koji mora iznositi
najmanje 6 mjeseci.

Dosljedno tome, odredba članka 5bis stavka 1. Pariške
konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva ne odnosi
se na osnovu nastanka obveze plaćanja upravnih pristojbi
koju predlagatelj u svom podnesku osporava (»odlukom Zavoda«),
jer se odluka Zavoda, kojom se određuje pristojbena obveza
za održavanje prava, odnosi na vrijeme proteklo od dana podnošenja
prijave do dana priznanja prava, a ne na obvezu plaćanja
pristojbi za održavanje prava nakon što je to pravo
već priznato. U tom se smislu predlagatelj pogrešno
pozvao na odredbu članka 134. Ustava, jer ona nije mjerodavna
za ocjenu ustavnosti osporenog dijela odredbe članka 3.
Zakona o upravnim pristojbama u području prava industrijskog
vlasništva.

19. Slijedom navedenog, na temelju odredbe članka 41. stavka
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99), riješeno je kao u izreci.

Broj: U-I-783/1997
Zagreb, 17. svibnja 2000.

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 56/2000-1254