## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1518/2002 od 25. listopada 2004.

### NN 157/2004 (12.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1518/2002 od 25. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

2747

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­va­­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjed­nik
Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o us­tavnoj tužbi I. L. iz D., na
sjednici održanoj 25. listopada 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Dubrovniku dužan je donijeti
odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: P-166/04 (ranije:
P-955/94) u najkraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od jedne (1) godine, računajući
od prvog iduće­g dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. –
pročišćeni tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, I. L. iz D., B. 23, određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu
od 4.400,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna, u roku tri mjeseca od dana podnoše­nja zah­tjeva
podnosite­lja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za ­njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je 2. srp­nja 2002.
godine, teme­ljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u da­lj­­njem tekstu:
Ustavni zakon), zbog nedonoše­nja odluke suda u razumnom roku, u predmetu koji
se vodi pred Općinskim sudom u Dubrovniku pod brojem: P-955/94 (novi broj:
P-166/04).

2. ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku,
pokrenutom teme­ljem članka 63. Ustavnog zakona, na teme­lju uvida u presliku
spisa Općinskog suda u Dubrovniku broj: P-955/94 (sada P-166/04) i očitova­nja
Općinskog suda u Dubrovniku od 9. lip­nja 2004. godine, utvrdio s­ljedeće či­njenice
koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o povredi podnosite­ljevog ustavnog
prava, zajam­če­­nog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

Podnosite­lj je protiv
Republike Hrvatske podnio tužbu Op­ćin­skom sudu u Dubrovniku dana 19. ožujka
1993. godine, radi naknade štete, te se postupak vodi pod brojem: P-213/93;
podneskom od 3. listopada 1994. specificirao je tužbeni zahtjev na način da traži:

I. utvrđe­nje da su
pripadnici Hrvatske vojske nasilno provalili u podnosite­ljev stan

II. utvrđe­nje da je
podnosite­lj protuzakonito lišen slobode »vojnim pritvara­njem«

III. utvrđe­nje da je
podnosite­lj protuzakonito upućivan u rat u Bosnu i Herce­govinu

IV. naknadu štete
materijalne (565,51 kn) i nematerijalne (37.700,90 kn za pretrp­ljeni strah
zbog provale u dom, te 48.000 kn zbog »prisilne« mobilizacije).

Na ročištu održanom 19. listopada 1994. godine,
sud je razdvojio postupak u odnosu na tužbeni zahtjev podnosite­lja, naznačen
pod točkama II., III. i djelomično točkom IV. (u dijelu kojim zahtijeva isplatu
48.000 kn) te se taj postupak vodi pod brojem: P-955/94 (koji je predmet ovog
ustavnosudskog postupka), dok se postupak u odnosu na ostale tužbene zahtjeve
vodi pod brojem: P-213/93.

Ročište u predmetu broj: P-955/94 održano je 21.
studenoga 1996. godine. Sukladno raspravnom rješe­nju, sud je dopisima od 25.
studenoga 1996. i 30. siječ­nja 1997. godine zatražio od Za­pov­jedništva 163.
brigade podatke i isprave koje se odnose na vođe­nje ste­govnog postupka protiv
podnosite­lja.

Rješe­njem od 24. trav­nja 1997. i 8. svib­nja
1997. godine, pred­sjednik Općinskog suda u Dubrovniku prihvatio je zahtjeve za
izuzećem uređujućih sudaca, najprije suca N. M., a zatim i Z. N..

Rješe­njem od 20. ožujka 2000. godine, sud je
odredio prekid postupka teme­ljem Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.).

Žalbu podnosite­lja, izjav­ljenu protiv tog rješe­nja,
Županijski sud u Dubrovniku je rješe­njem broj: Gž-506/00 od 31. svib­nja 2002.
godine odbio kao neosnovanu.

Rješe­njem od 20. svib­nja 2004. godine, sud je
odredio nastavak postupka, koji se sada vodi pod brojem: P-166/04. Ročište 11.
lip­nja 2004. odgođeno je zbog nepristupa­nja podnosite­lja na glavnu raspravu.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1. Zakonom o dopunama Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je stupio na snagu 6. studenoga
1999. godine, bilo je propisano:

Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«,
br. 53/91., 73/91., 3/94. i 7/96.) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i
184b. koji glase:

»ODGOVORNOST REPUBLIKE HRVATSKE ZA ŠTETU NASTALU
TIJEKOM DOMOVINSKOG RATA

Članak 184a.

(1) Postupci koji se vode protiv Republike
Hrvatske radi naknade štete koju su uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i
redarstvenih snaga u vojnoj ili redarstvenoj službi ili u svezi s obav­lja­njem
vojne ili redarstvene službe tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do
30. lip­nja 1996. prekidaju se.

(2) Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će
se nakon donoše­nja posebnog zakona kojim će se urediti odgovornost za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata«.

Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donoše­nja najkasnije u roku od šest mjeseci
od dana stupa­nja na snagu ovoga Zakona.«.

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj 14.
srp­nja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31.
srp­nja 2003. godine, a kojim je propisano:

Članak 4.

(1) Postupci protiv
Republike Hrvatske radi naknade štete iz ovoga Zakona, prekinuti stupa­njem na
snagu Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
112/99.) nastavit će se stupa­njem na snagu ovoga Zakona.

Iz navedenog slijedi da
je Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u
kojima je odlučivano o naknadi štete uzrokovane od pripadnika hrvatskih oružanih
i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata do stupa­nja na snagu Zakona o
odgovornosti Republike Hrvatske za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih
i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata, odnosno da je navedenim zakonom
bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdob­lja
od tri (3) godine, osam (8) mjeseci i dvadesetpet (25) dana.

3.3. Podnosite­lj je
podnio ustavnu tužbu teme­ljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog
prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1.
Ustava Republike Hrvatske propisuje:

Članak 29.

Svatko ima pravo da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o
­nje­govim pravima i obvezama (...).

Članak 63. Ustavnog
zakona propisuje:

Članak 63.

(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u
slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud
(...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka,
Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnosite­lja. Rok za donoše­nje
akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnosite­lja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku tri mjeseca od dana pod­no­še­nja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

4. Povredu ustavnog
prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u
svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode
ustavne tužbe i očitova­nje Općinskog suda u Dubrovniku, kao i na teme­lju
uvida u presliku spisa Općinskog suda u Dubrovniku broj: P-166/04, Ustavni sud
je utvrdio da su, u konkretnom slučaju, ispu­njene pretpostavke za postupa­nje
u smislu odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Imajući u vidu utvrđene či­njenice važne za
ustavnosudski postupak, Ustavni sud utvrđuje da je predmetni parnični postupak
pred Općinskim sudom u Dubrovniku, koji se vodi pod brojem P-166/04 (ranije
P-955/94), započeo podnoše­njem podneska pod­nosite­lja kojim specificira tužbeni
zahtjev, tj. 3. listopada 1994. godine. Ustavna tužba podnijeta je 2. srp­nja
2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokreta­nja parničnog postupka
do dana podnoše­nja ustavne tužbe proteklo sedam godina i devet mjeseci.

Ustavni sud je ocijenio da se pravno relevantnim
razdob­ljem, s aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu traja­nja sudskog
postupka, u konkretnom slučaju, smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997., to
jest od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, u da­lj­njem tekstu:
Zakon o potvrđiva­nju Konvencije), do 2. srp­nja 2002., to jest do dana podnoše­nja
ustavne tužbe podnosite­lja, što ukupno iznosi četiri godine, sedam mjeseci i
dvadesetsedam dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Analizirajući postupa­nje nadležnog suda u
pravno relevantnom razdob­lju, Ustavni sud je utvrdio da Općinski sud u Dubrov­niku,
osim što je donio rješe­nje o prekidu postupka, koje je potvrđeno drugostupa­njskim
rješe­njem, nije poduzeo niti jednu rad­nju koja bi bila relevantna za
meritorno odlučiva­nje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku.

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na teme­lju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka, u predmetu koji se
vodi pred Općinskim sudom u Dubrovniku pod brojem: P-955/94, nastupio je po
sili zakona (ex le­ge) 6. studenoga 1999., stupa­njem na snagu Zakona o
dopunama Zakona o obveznim odnosima.

Rješe­nje o prekidu postupka, koje je donio Općinski
sud u Dubrovniku, imalo je deklaratorno znače­nje.

Zakonom određeni prekid postupka, do donoše­nja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na odlučiva­nje o osnovanosti tužbenog zahtjeva.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocje­njuje
postoje li, zbog zakonom određenog prekida postupka, pretpostavke za postupa­nje
Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog
prekida postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnosite­lja da o ­nje­govim pravima i obvezama u razumnom roku odluči
neovisni i nepristrani sud.

U svezi s pita­njem
postoja­nja pretpostavke za postupa­nje u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da se
tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđe­nje u razumnom roku. Nai­me, tijekom zakonom
određenog prekida nadležni sud ne može postupati pa, ako je takav prekid
neopravdano dugotrajan, može doći do povrede prava na suđe­nje u razumnom roku.
Iako se u ovom slučaju neodlučiva­nje u razumnom roku ne može pripisati sudu,
već je pos­ljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom
se intervencijom može povrijediti pravo na suđe­nje u razumnom roku. Stoga,
postoje odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupa­nje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije ne­go što je iscrp­ljen pravni
put.

U svezi s pita­njem je li u ovom slučaju došlo
do povrede prava na suđe­nje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima
podnoše­nja velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete,
prouzročene od strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada šteta,
postojalo opravda­nje za dodatno zakonsko uređe­nje te odgovornosti pa i za
određiva­nje prekida započetih postupaka do donoše­nja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim traja­njem nije smio onemogućiti ostvariva­nje
Ustavom zajamčenog prava na suđe­nje u razumnom roku. O navedenom ograniče­nju
vodio je računa i Hrvatski sabor kada je, na sjednici održanoj 22. listopada
1999. godine, obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest
mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pita­nje. Međutim,
Vlada Republike Hrvatske je s ispu­nje­njem ove obveze zakasnila tri godine,
jedan mjesec i dvadeset dana. Nakon proteka zakonom određenog roka, u kojemu je
Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređe­nja
i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnosite­lj je bio u
neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o či­njenici
da je zakonom određen prekid sudskih postupaka radi naknade štete, prouzročene
od strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog
rata, trajao tri godine, osam mjeseci i dvadesetpet dana te da je prije toga
postupak u pravno relevantnom razdob­lju od stupa­nja na snagu Europske
konvencije do nastupa­nja prekida postupka trajao dvije godine i jedan dan u
kojem razdob­lju Općinski sud nije poduzeo niti jednu rad­nju koja bi bila
relevantna za meritorno odlučiva­nje o pravima i obvezama stranaka u tom
sudskom postupku, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim, prekidom
postupka, kao i ukupnom du­ljinom postupka i razdob­ljem potpune neaktivnosti
suda, povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnosite­lja
da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim
pravima i obvezama. Takvim, zakonom određenim, prekidom postupka u ovom je slučaju
podnosite­lju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava na sud,
također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o teme­ljnom ­ljudskom
pravu na pravično suđe­nje.

6. Imajući u vidu sve navedene či­njenice i
okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se
na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1518/2002
Zagreb, 25. listopada 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 157/2004-2747