## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-512/2003 od 29. rujna 2004.

### NN 141/2004 (13.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-512/2003 od 29. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2505

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi M. B. iz T. P., koju zastupa I. B.-A., odvjetnica
iz G., na sjednici održanoj 29. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o
Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst) podnositeljici ustavne tužbe, M. B. iz T. P., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od
5.500,00 kuna.

III. Naknada iz točke II.
izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca
od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike
Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 13. veljače 2003. godine, temeljem članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) zbog nedonošenja
odluke suda u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Garešnici, pod brojem: P-14/95 (novi broj: P-122/02).

2. ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Ustavni
sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog
zakona, na temelju uvida u presliku spisa Općinskog suda u Garešnici, broj:
P-14/95 (sada P-122/02) i očitovanja Općinskog suda u Garešnici od 14. srpnja
2004. godine, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi podnositeljičinog ustavnog prava zajam­čenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– podnositeljica je dana 27. siječnja 1995. godine
podnijela tužbu Općinskom sudu u Garešnici protiv Republike Hrvatske, radi
naknade štete počinjene terorističkim aktom na nekretnini podnositeljice (prema
navodima tužbe aktiviranjem eksplozije od strane nepoznatog počinitelja kuća
podnositeljice u potpunosti je uništena);

– pripremno ročište održano je 19. rujna 1995.
godine, a ročište 22. prosinca 1995. godine odgođeno je zbog nepristupanja
pozvanih svjedoka;

– dana 8. veljače 1996. godine, sud je donio rješenje
kojim određuje prekid postupka temeljem članka 2. Zakona o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.);

– do dana podnošenja ustavne tužbe 13. veljače 2003.
godine, postupak je i dalje bio u prekidu;

– rješenjem Općinskog suda u Garešnici, broj:
P-122/02 od 28. srpnja 2003. godine, nastavljen je postupak;

– na ročištu 9. listopada 2003. godine Općinski sud u
Garešnici je donio rješenje kojim se oglašava stvarno nenadležnim, ukida sve
provedene radnje i odbacuje tužbu podnositeljice, ujedno obvezuje
podnositeljicu da tuženoj naknadi parnični trošak;

– rješavajući o žalbi podnositeljice podnijetoj
protiv tog rješenja Županijski sud u Bjelovaru, rješenjem broj: Gž-1352/03-2 od
4. prosinca 2003. godine, potvrdio je prvostupanjsko rješenje u dijelu u kojem
se prvostupanjski sud oglasio nenadležnim, ukinuo provedene radnje i odbacio tužbu,
dok je preinačio prvostupanjsko rješenje u odluci o trošku na način da je odbio
zahtjev tužene za naknadu parničnih troškova.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositeljica ustavne tužbe pokrenula je postupak pred Općinskim sudom u
Garešnici 27. siječnja 1995. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180.
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94.), koji
je glasio:

»Članak
180.

Za
štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem
imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih
demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su
organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
53/91, 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete
pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga
članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti
odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom o dopunama Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je stupio na snagu 6.
studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike
Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b.
stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja
najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«.

3.2. Hrvatski sabor, na
sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti
za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne
novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a
kojim je propisano:

»Članak 10.

Sudski postupci radi naknade
štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po odredbama ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je
Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima
je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti za štetu nastalu
uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija, odnosno da je navedenim
zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom
razdoblja od sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3. Podnositeljica je
podnijela ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava
Republike Hrvatske propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim
pravima i obvezama (...).«.

Članak 63. Ustavnog zakona
propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti
postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju
kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i očitovanje Općinskog suda u Garešnici, Ustavni sud je
utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u
smislu odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak pred Općinskim sudom u Garešnici pokrenut je 27. sječnja 1995. godine.
Ustavna tužba podnesena je 13. veljače 2003. godine. Ustavni sud utvrđuje da je
od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo
osam (8) godina i sedamnaest (17) dana.

Ustavni
sud je ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na
razumnu duljinu trajanja sudskog postupka, u konkretnom slučaju, smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997., to jest od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju
Konvencije) do 13. veljače 2003., to jest do dana podnošenja ustavne tužbe
podnositeljice, što ukupno iznosi pet (5) godina, tri (3) mjeseca i osam (8)
dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Analizirajući
postupanje nadležnog suda u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je
utvrdio da Općinski sud u Garešnici nije poduzeo niti jednu radnju koja bi bila
relevantna za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sud­skom
postupku.

Prema
članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava
i zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Garešnici
pod brojem: P-14/95, nastupio je po sili zakona *(ex lege)* dana 3.
veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima.

Rješenje
o prekidu postupka koje je donio Općinski sud u Garešnici imalo je deklaratorno
značenje.

Zakonom
određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je nadležni
sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na odlučivanje o osnovanosti
tužbenog zahtjeva.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona, te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositeljice da o njezinim pravima i
obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan, može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi s pitanjem je li u
ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da
je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene
terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no značajni iznosi
naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti,
pa i za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije smio onemogućiti
ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom roku. O navedenom
ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22.
listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku od
šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje.
Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom
saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak
prekinutih postupaka, podnositeljica je bila u neizvijesnosti hoće li se i kada
će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim
okolnostima te o činjenici da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi
naknade štete prouzročenih terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao
sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana, te da je prekid
obuhvatio cjelokupno pravno relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske
konvencije do podnošenja ustavne tužbe u trajanju od pet (5) godina, tri (3)
mjeseca i osam (8) dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim
prekidom postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o njezinim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom
postupka u ovom je slučaju podnositeljici povrijeđeno i pravo na pristup sudu,
koje je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stav­ka 1.
Ustava.

5.
POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

Općinski
sud u Garešnici izvijestio je Ustavni sud da je 9. listopada 2003. godine donio
rješenje, broj: P-122/02 kojim se oglasio stvarno nenadležnim, ukinuo provedene
radnje u postupku i odbacio tužbu podnositeljice, a to rješenje postalo je
pravomoćno donošenjem rješenja Županijskog suda u Bjelovaru 4. prosinca 2003.
godine. Na dan donošenja rješenja Općinskog suda u Garešnici i Županijskog suda
u Bjelovaru, postupak pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

U skladu je s načelom vladavine prava da u primjeni
članka 63. Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog
prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno
relevantnom razdoblju koje prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi
završava danom podnošenja ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o
tome je li sudska odluka ipak donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski
postupak. Takvo stajalište Ustavni sud je zauzeo u odluci, broj:
U-IIIA-905/2003 od 5. svibnja 2004. godine, objavljenoj u »Narodnim novinama«,
broj 58/04.

6. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti donesena je odluka kao pod točkom I. izreke ove
odluke.

Uvažavajući činjenicu da je
sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka trajanja pravno
relevantnog razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu us­tav­nog
prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, ovlaštenje
Ustavnog suda da nadležnom sudu naloži donošenje sudske odluke u određenom
roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju
nije potrebno primijeniti.

7. Sukladno članku 63. stavku
3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

8. Odluka o objavi (točka IV.
izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-512/2003

Zagreb, 29. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 141/2004-2505