## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10638/2011-4 od 14. prosinca 2011.

### NN 4/2012 (11.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10638/2011-4 od 14. prosinca 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

74

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i Dubravke Markt, članova vijeća, te sudske savjetnice Dore Bračun Leko, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja OT-OPTIMA TELEKOM d.d., Bani 75a, Zagreb, zastupanog po punomoćniku dipl.iur. Ivi Dragiću, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: 344-03/10-01/697, urbroj: 376-05/NJ-11-11(DB) od 1. rujna 2011., radi rješavanja spora između pretplatnika i operatora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj dana 14. prosinca 2011.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom 1. osporene odluke usvaja se prigovor pretplatnika Sjaj-kamen d.o.o. s prebivalištem u Zagrebu, Trg Antuna Mihanovića 3, na nemogućnost raskida pretplatničkog ugovora bez plaćanja naknade zbog prijevremenog raskida, te se točkom 2. iste odluke nalaže trgovačkom društvu OT-OPTIMA TELEKOM d.d., Bani 75a, Buzin, da u roku od 15 dana od dana primitka ove odluke, pretplatniku Sjaj-kamen d.o.o., omogući raskid pretplatničkog ugovora bez naplate naknade zbog prijevremenog raskida istog te da izda novi račun za obavljanje javne komunikacijske usluge za mjesec travanj 2010. godine, umanjen za iznos obračunate mjesečne naknade, a ako su računi već plaćeni u cijelosti, pretplatniku vratiti više zaračunati iznos.

Tužitelj u tužbi prigovara zakonitosti osporene odluke iz svih razloga propisanih člankom 10. stavkom 1. točka 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnom ističe kako tuženik nije pravilno primijenio odredbe članka 50. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama jer navedena odredba ne sadrži ovlaštenje tuženog tijela za donošenje pobijane odluke kojom se nalaže raskid ugovora, niti da pretplatnik može podnijeti prigovor tuženiku na iznos zaduženja računa i na iznos naknade štete iz članka 50. stavak 9. navedenog Zakona. Ovo stoga što tuženo tijelo temeljem takvog prigovora može donijeti odluku samo o utemeljenosti računa kao i visini naknade štete iz navedene zakonske odredbe. Nadalje, prigovara da je tuženik donio pobijani akt temeljem Zakona o elektroničkim komunikacijama, dok se u obrazloženju pobijane odluke poziva na odredbe Zakona o obveznim odnosima kojim je regulirana ugovorna kazna, što je u nadležnosti redovnog suda. Posebno navodi da je izreka osporene odluke nejasna i neizvršiva jer ne sadrži iznos za koji bi tužitelj morao umanjiti ispostavljeni račun, točnije račune kako to tuženik navodi. Pozivajući se na postojanje međusobnih prava i obveza prema ugovoru za pružanje telekomunikacijskih usluga od 23. veljače 2010. kojim je tužitelj zasnivanjem pretplatničkog odnosa preuzeo obvezu pružanja pretplatniku ugovorenih usluga na točno određenoj lokaciji u Sesvetama, slijedom čega lokacija pretplatnika čini bitan sastojak predmetnog pravnog posla, ukazuje da nije sporno da je tužitelj bio u mogućnosti i nadalje pružati usluge pretplatniku na navedenoj lokaciji, dok pružanje usluga pretplatniku na novoj lokaciji predstavlja novaciju ugovora iz članka 147. stavka 1. Zakona o obveznim odnosima, jer stranke mijenjaju bitne elemente ugovora što ujedno znači sklapanje novog ugovora s istim pretplatnikom za novu lokaciju. Ovakvu obvezu tužitelj niti jednom odredbom ugovora ili općim uvjetima poslovanja nije preuzeo. Dodaje da je pretplatnik dana 1. travnja 2010. od tužitelja zatražio samo informaciju o mogućnosti preseljenja priključka na novu lokaciju, pa stoga pisani zahtjev pretplatnika za preseljenje priključka tužitelju nije niti podnesen. Stoga ističe da tuženo tijelo nepravilno primjenjuje odredbu o ugovornoj kazni jer se ista odnosi na ugovorni odnos koji nije niti nastao, referirajući se na ispunjenje ugovora na novoj lokaciji. Napominje da se ugovorna kazna ovdje može primjenjivati na postojeći ugovorni odnos kojeg je tužitelj izvršavao i bio u mogućnosti izvršavati. Stoga drži nejasnim navod tuženika da je do neizvršenja ugovora došlo iz uzroka za koji dužnik ne odgovara. Konačno napominje kako preseljenje nije objektivna, već subjektivna okolnost koja leži na strani pretplatnika te kako nije uzrokovane nekom vanjskom izvanrednom okolnošću na koju se nije moglo utjecati ili istu predvidjeti. S druge strane pretplatnik je slobodnim očitovanjem volje odabrao priključenje za 1,00 kn uz minimalno trajanje ugovora od 24 mjeseca na način da je prekrižio odgovarajuće polje na ugovoru te tako umjesto plaćanja pune cijene priključenja preuzeo obvezu plaćanja ugovorne kazne u slučaju prijevremenog raskida ugovora, a do kojeg raskida je došlo sukladno zahtjevu za prijenos broja dana 16. travnja 2010., kojeg je podnio tužitelju drugi operator temeljem Pravilnika o prenosivosti broja i odredbe članka 70. stavka 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Slijedom navedenog i činjenice da je pretplatnik, koji je pravna osoba i sudionik u obveznom odnosu, preuzeo dužnost ispunjenja ugovorne obveze u skladu s odredbom članka 9. Zakona o obveznim odnosima, predlaže da se tužba uvaži i osporena odluka Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije od 1. rujna 2011. poništi.

Tužena Agencija za poštu i elektroničke komunikacije u odgovoru na tužbu ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju osporene odluke i dodaje da je u predmetnom postupku pokrenutom temeljem zahtjeva za rješavanje spora pretplatnika Sjaj-kamen d.o.o., koji je iznio prigovor na nemogućnost raskida pretplatničkog odnosa bez plaćanja naknade zbog prijevremenog raskida i naplate mjesečnih naknada za vrijeme za koje zbog preseljenja nije koristio uslugu, poduzeto sve radnje koje se odnose na utvrđivanje činjenica i okolnosti koje su bile važne za rješavanje ove upravne stvari. Osporava prigovore tužitelja u svezi nenadležnosti tuženog tijela za donošenje osporene odluke te pogrešne primjene članka 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama, odnosno da je izreka odluke nejasna i neizvršiva. Ističući da je osporena odluka donesena temeljem članka 12. stavka 1. točke 11. i članka 17. stavka 3., a u svezi članka 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama i odredaba Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Zainteresirana osoba Sjaj-kamen d.o.o. iz Zagreba nije dala odgovor na tužbu.

Tužba nije osnovana.

Analizirajući podatke spisa predmeta Sud nalazi da je u pravilno provedenom postupku činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno i na temelju istog pravilno primijenjeno materijalno pravo.

Iz podataka spisa predmeta razvidno je da je dana 13. rujna 2010. godine pretplatnik Sjaj-kamen d.o.o. iz Zagreba uputio Hrvatskoj agenciji za poštu i elektroničke komunikacije prigovor na nemogućnost raskida pretplatničkog ugovora, bez plaćanja naknade zbog prijevremenog raskida istog i naplate mjesečnih naknada za vrijeme za koje zbog preseljenja nije koristio uslugu na staroj lokaciji. U prigovoru je naveo da je od OT-OPTIMA TELEKOM d.d. zatražio da mu omogući preseljenje linije sa lokacije Zagrebačka cesta 32, Sesvete, na lokaciju Trg Antuna Mihanovića 3, Zagreb. Naveo je da je od djelatnika OT-OPTIMA TELEKOM d.d. dobio informaciju da uslugu preseljenja na drugu lokaciju nije moguće izvršiti iz tehničkih razloga, pa je bio prisiljen priključak linije zatražiti od drugog operatora. Stoga pretplatnik Sjaj-kamen d.o.o. smatra da mu nije osnovano niti opravdano naplatiti naknade zbog prijevremenog raskida ugovora, te osporava račun koji je dobio za period od trenutka kada je zatražio preseljenje priključka s obzirom da zbog preseljenja više nije koristio uslugu OT-OPTIMA TELEKOMA d.d.

Odredbom članka 12. stavka 1. točke 11. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.) propisano je da je u nadležnosti Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije rješavanje sporova između pretplatnika i operatora javnih komunikacijskih usluga, dok je člankom 50. stavkom 1. istog Zakona propisano da u slučaju spora između pretplatnika i operatora javnih komunikacijskih usluga u svezi s iznosom zaduženja iz članka 50. stavka 4. ovog Zakona (kojom odredbom je propisano kako je u slučaju podnošenja prigovora operator dužan provjeriti iznos zaduženja za pružene usluge ili kakvoću pružene usluge, te na temelju izvršene provjere potvrditi iznos zaduženja ili ga prilagoditi točnom iznosu) i u svezi s iznosom naknade štete iz članka 50. stavka 9. ovoga Zakona (kojom odredbom je omogućeno pretplatniku koji je podnio prigovor da može tražiti naknadu štete od operatora ako se utvrdi da je kakvoća pružene usluge manja od razine kakvoće usluge utvrđene pretplatničkim ugovorom sklopljenim s operatorom javnih komunikacijskih usluga, općim uvjetima poslovanja operatora ili Pravilnikom iz članka 34. ovog Zakona), pretplatnik može, prije podnošenja tužbe nadležnom sudu ili pokretanja drugog izvansudskog postupka, podnijeti zahtjev za rješavanje spora Agenciji u roku od 30 dana od dana dostavljanja pisanog odgovora Povjerenstva za pritužbe potrošača iz članka 50. stavka 12. ovog Zakona.

Slijedom naprijed navedenih zakonskih odredba prigovor tužitelja u svezi nenadležnosti tužene Agencije za rješavanje ove upravne stvari je lišen svake osnove.

Imajući u vidu članak 22. stavak 10. naprijed navedenog Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine« broj 154/08. i 51/11.), prema kojem pretplatniku koji je podnio prigovor operator izdaje novi račun za obavljene usluge ako se provjerom utvrdi da je u razdoblju na koje se odnosi prigovor, postojala tehnička ili koja druga neispravnost, prijevara ili zlouporaba za koju je utvrđeno da je prouzrokovala povećano zaduženje, tuženo je tijelo provelo postupak u kojem su uz sudjelovanje tužitelja utvrđene određene nepravilnosti u ispostavljanju računa pretplatniku, a što je detaljno opisano u obrazloženju osporene odluke.

Budući da posljedicu prijevremenog raskida pretplatničkog ugovora u konkretnom slučaju upravo predstavlja izdavanje računa u kojem je obračunata naknada za razdoblje za koje ne postoji pravna osnova za naplaćivanje usluge, tužitelju je pravilno naložena činidba propisana navedenim Pravilnikom, a koja je jasna i određena budući da tužitelj točno zna iznos za koji je morao umanjiti ispostavljeni račun.

Ovdje valja istaknuti da između pretplatnika i operatora nije sporno da zbog činjenice preseljenja javna komunikacijska usluga od strane pretplatnika nije korištena te da je pretplatnik želio koristiti uslugu, ali je tužitelj nije mogao pružiti na drugoj lokaciji.

Svrha ugovorne odredbe, kojom se u slučaju prijevremenog raskida pretplatničkog ugovora od strane pretplatnika naplaćuje odgovarajuća naknada zbog raskida, zaštita je operatora samovoljnih raskida ugovora uzrokovanih krivnjom pretplatnika.

Međutim, u konkretnom slučaju do raskida pretplatničkog odnosa nije došlo krivnjom pretplatnika, već zbog nemogućnosti korištenja usluge na novoj lokaciji iz razloga što tužitelj uslugu nije mogao pružiti, za što pretplatnik očito nije odgovoran.

Za dodati je da kod zasnivanja pretplatničkog odnosa, pretplatnik i operator kao ugovorne strane imaju prava i obveze. Pravo je pretplatnika ostvariti i koristiti uslugu koju je zatražio, a njegova je obveza platiti korištenje takve usluge. Nasuprot tome je obveza operatora pružiti uslugu, a njegovo pravo je za pružene usluge potraživati cijenu utvrđenu važećim cjenikom. Sukladno navedenom, cijena i usluga bitni su ili esencijalni sastojci predmetnog pravnog posla, a ne lokacija pretplatnika, kako to pogrešno tvrdi tužitelj.

Konačno, tužitelj potpuno neosnovano tvrdi da tuženo tijelo u postupku koji je osporenom aktu prethodio nije postupalo prema pravilima postupka, jer je tužitelj bio pozvan kako na pisano očitovanje o mišljenju tužene Agencije donesenom prije donošenja odluke, tako i na usmenu raspravu na kojoj je mogao izvršiti uvid u spis, a na koju raspravu nije pristupio, već je podneskom ispričao svoj nedolazak.

S obzirom na navedeno Sud nalazi da prigovorima i navodima iz tužbe nije dovedena u sumnju pravilnost osporene odluke, pa se ocjenjuje da istom zakon nije povrijeđen na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Sukladno članku 14. stavku 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Poslovni broj: Us-10638/2011-4

Zagreb, 14. prosinca 2011.

Predsjednica vijeća
Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 4/2012-74