## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-13467/2009-6 od 7. travnja 2011.

### NN 69/2011 (20.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-13467/2009-6 od 7. travnja 2011.

69 20.06.2011 Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:
Us-13467/2009-6 od 7. travnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1508

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš-Beroš kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća, te sudske savjetnice Marije Tomas Mišetić kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja ADRIA LADA d.o.o. iz Zagreba, zastupana po Albini Dlačić i Zrinki Golubić, odvjetnicama u Odvjetničkom društvu Dlačić i partneri iz Zagreba, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/II-030-02/2008-01/67, ur. broj: 580-05-09-70-45 od 24. rujna 2009. godine, radi tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 7. travnja 2011.,

presudio je

Tužba se odbija.

Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela utvrđeno je da tužitelj kao ovlašteni distributer i serviser motornih vozila marke »Lada« na teritoriju Republike Hrvatske u razdoblju od 28. svibnja 2007. godine do 1. veljače 2009. godine nije organizirao ovlaštenu distribucijsku i servisnu mrežu motornih vozila marke Lada u skladu s Uredbom o skupnom izuzeću iz sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila, pa je na taj način u tom razdoblju sklapanjem zabranjenih sporazuma opisanih u točki 2., 3. i 5. izreke navedenog rješenja ograničio tržišno natjecanje na mjerodavnim tržištima pružanja usluga popravka i održavanja motornih vozila i nabave rezervnih dijelova.

Zabranjenim sporazumima Agencija je utvrdila i ugovore sklopljene sa više poduzetnika navedenim u izreci rješenja, te je proglašen zabranjenim sporazumom odredba sklopljenih ugovora da se za usluge izvan jamstvenog roka ovlaštenim servisima nameće obveza uporabe isključivo originalnih rezervnih dijelova, te su ništavim proglašene odredbe ugovora koje su utvrđene zabranjenim sporazumima.

Također je utvrđeno da je tužitelj u razdoblju od 28. svibnja 2007. godine do 17. prosinca 2008. godine pri sklapanju ugovora s ovlaštenim serviserima primjenjivao nejednake uvjete jer nije svim zainteresiranim poduzetnicima učinio javno dostupnim kriterije za primanje u svoj odabrani kvalitativni sustav servisiranja motornih vozila marke Lada odnosno te kriterije primjenjivao je na diskriminirajući način čime je onemogućio pristup tržištu poduzetniku Speed d.o.o. za servis, prodaju i doradu, te svim ostalim zainteresiranim poduzetnicima koji zadovoljavaju te kriterije, jer ih je na taj način doveo u nepovoljan položaj u odnosu na njihove konkurente u smislu članka 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

U tužbi kojom osporava rješenje tuženika, tužitelj ističe da je isto nepravilno i nezakonito zbog povrede odredaba postupka, nepotpuno i pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja, te pogrešne primjene materijalnog prava. Navodi da vezano uz utvrđenje tuženika da tužitelj u razdoblju od 28. svibnja 2007. godine pa do 1. veljače 2009. godine nije organizirao ovlaštenu distribucijsku i servisnu mrežu motornih vozila Lada, ukazuje na bitnu činjenicu da tuženik uzima datum 1. veljače 2009. godine kao datum do kojeg su važili sporazumi i ugovori koje je tužitelj sklopio s principalom JSC Avtovaz, Rusija. Međutim, tuženik zanemaruje kako isprave tako i svi dokazi izvedeni tijekom postupka jasno pokazuju da je tužiteljev principal raskinuo i distribucijski sporazum i sporazum o garantnom servisu koje je tužitelj imao sklopljene i to svakako zaključno sa 1. veljače 2008. godine, a u djelovanju zaključno s 31. prosinca 2007. godine. Ovo je razvidno čak i iz obrazloženje predmetnog rješenja jer upravo iz obrazloženja proizlazi da je principal tužitelju još dana 22. srpnja 2008. godine uputio dopis kojim je obavijestio treće osobe da principal i tužitelj više nemaju među sobom sklopljenih ugovora u vezi s kupoprodajom vozila marke Lada, a sve radi reorganizacije rada prodaje. Nadalje, principal tužitelja je dopisom od 24. prosinca 2007. godine obavijestio tužitelja da se za sva daljnja pitanja vezana za prodaju i servis obradi direktno društvu kćeri principala na Cipru, te je principal dopisom od 20. veljače 2208. godine ponovno tužitelju pojasnio da se za sva pitanja obrati društvu kćeri vezano za nove tržišne uvjete i distribuciju, te servis vozila. Prema tome, još krajem 2007. i početkom 2008. godine principal je tužitelju odrekao bilo kakvo pravo nastupati na tržištu RH kao ovlašteni distributer i serviser u pogledu organizacije distributivne i servisne mreže, te je suprotno zaključivanje kao što to tuženo tijelo izvodi potpuno nelogično i suprotno provedenim dokazima. Dakle, tužitelj po prirodi stvari nije niti mogao organizirati ovlaštenu distribucijsku i servisnu mrežu obzirom da nije niti postojao osnov na kojem bi tužitelj temeljio i iz kojeg bi crpio takvo svoje ovlaštenje. Nadalje ističe da su na teritoriju Republike Hrvatske djelovala još dva poduzetnika koji su prodavali vozila marke Lada te smatra da je i njih trebalo uzeti u obzir prilikom izračuna tržišne veličine tužitelja na teritoriju Republike Hrvatske obzirom da su i ta dva poduzetnika se oglašavali kao ovlašteni distributeri vozila Lada. Stoga tužitelj smatra da je tuženik potpuno pogrešno utvrdilo činjenično stanje tvrdeći da u razdoblju koje mu se stavlja na teret nije organizirao ovlaštenu distribucijsku i servisnu mrežu u skladu s Uredom o skupnom izuzeću sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila, obzirom da tužitelj tijekom cijele 2008. godine pa i kasnije nije imao ikakvih ovlasti organizirati bilo kakvu distribucijsku ili servisnu mrežu za motorna vozila »Lada«, pa stoga nije niti mogao počiniti navedenu povredu.

Tužitelj je opetovano tijekom postupka isticao da je poduzetniku Speed d.o.o. na sva njegova traženja jasno objašnjavao da isti nema ovlasti organizirati distribucijsku i servisnu mrežu što navedeni poduzetnik nikako nije želio akceptirati. Uprkos svim navodima Speed-a tužitelj je jasno isticao da zbog neriješenog statusa s principalom nema ovlast urediti odnos sa Speed-om, pa se isti mogao obratiti i drugim poduzetnicima na tržištu s istim zahtjevom što nije učinilo iz tužitelju nepoznatih i nerazumljivih razloga. Tužitelj je te godine, a kada mu se Speed d.o.o. obratio, s niti jednim ovlaštenim servisom, to jest serviserom nije sklopio nikakav ugovor već su primjenjivali postojeći ugovori. Razloge nesklapanja novih ugovora leži upravo u činjenici neriješenosti statusa tužitelja u odnosu na principala, pa stoga tužitelj jednostavno nije mogao dati više prava nego što ih ima, kao niti na bilo kojih drugi način utjecati na organizaciju tržišta, te proglašavanje nekog ovlaštenim serviserom kada takvih ovlasti tužitelj nije imao. Tužitelj je jedino od početka 2008. godine bio ovlašten i dalje servisirati vozila marke Lada, no nije bio ovlašten organizirati servisnu mrežu. Obzirom na takav nedostatak tužitelj nije niti mogao poduzetniku Speed d.o.o. primiti i/ili mu dati ikakav status.

Temeljem svega iznijetog tužitelj predlaže da se tužba uvaži i osporeno rješenje kao nezakonito poništi.

U odgovoru na tužbu tuženo tijelo u bitnom ostaje kod navoda iz osporenog rješenja, te predlaže da se tužba kao neosnovana odbije.

Tužba nije osnovana.

Iz spisa predmeta je razvidno da je osporeno rješenje tuženog tijela donijeto povodom zahtjeva za pokretanje postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničenja ili narušavanja tržišnog natjecanja kojeg je pokrenuo poduzetnik Speed d.o.o. za servis, prodaju i doradu sa sjedištem u Zagrebu, a koji je u zahtjevu naveo kako tužitelj uskraćuje informacije o potrebnim uvjetima za stjecanje statusa ovlaštenog servisnog centra ili servisno prodajnog centra za vozila marke »Lada«.

Nakon provedenog postupka tuženo tijelo je osporenim rješenjem utvrdilo da je tužitelj u naprijed navedenom periodu ograničio tržišno natjecanje na mjerodavnim tržištima pružanja usluga popravka i održavanja motornih vozila i nabave rezervnih dijelova.

Naime, činjenično stanje Sud ocjenjuje pravilno i potpuno utvrđenim što proizlazi iz obrazloženja osporenog rješenja.

Uvidom u distribucijski sporazum tuženo tijelo je kao nesporno utvrdilo, što tužitelj u tužbi niti ne spori, kako je temeljem tog sporazuma stekao status ovlaštenog uvoznika i distributera motornih vozila marke Lada na teritoriju RH, te je bio ovlašten na prodaju, vršenje usluga servisiranja, te postupka homologacije na teritoriju Republike Hrvatske. Ova činjenica utvrđena je tijekom uvida u navedeni sporazum, očitovanja Državnog zavoda za mjeriteljstvo od 29. svibnja 2008. godine u kojem je navedeno kako mu je poduzetnik JSC Avtovaz Rusija 16. travnja 2007. godine dostavio dopis kojim ovlašćuje tužitelja na zastupanje pred vladinim institucijama, na provedbu postupka homologacije, na izdavanje izjava o homologaciji kao na izdavanje proizvođačevih certifikata za motorna vozila marke Lada u Republici Hrvatskoj. Slijedom toga tužitelj je sukladno odredbi članka 19. stavak 1. Uredbe o motornim vozilima počevši od dana sklapanja distribucijskog sporazuma bio obvezan ustrojiti distribucijsku i servisnu mrežu motornih vozila marke Adria Lada za teritorij Republike Hrvatske, a sporazumi o distribuciji i servisiranju koje je sklapao s distributerima i serviserima morali su od dana sklapanja distribucijskog sporazuma u potpunosti biti usklađeni s odredbama Uredbe o motornim vozilima.

Tuženo tijelo je također uvidom u dopise tužiteljevog principala i to dva dopisa od 4. i 5. veljače 2008. godine pravilno zaključilo da se distribucijski sporazum raskida s danom 1. veljače 2009. godine budući da je to jasno formulirano u očitovanju volje principala tužitelja, te nije prihvaćen navod tužitelja da je njegov principal omaškom naveo datum 1. veljače 2009. godine iako je mislio na datum 1. veljače 2008. godine, jer takvo što ne proizlazi iz dopisa koje je principal poslao tužitelju.

Što se tiče dopisa kojeg tužitelj u tužbi spominje od 22. srpnja 2008. godine u kojem JSC Avtovaz Rusija obavještava treće osobe o tome kako s tužiteljem nema zaključen kupoprodajni ugovor za 2008. godinu, pravilno je utvrdilo tuženo tijelo da se u tom kontekstu ne spominje raskid distribucijskog ugovora s tužiteljem kao poduzetnikom već samo o tome da principal nema zaključen kupoprodajni ugovor za motorna vozila za 2008. godinu zbog reorganizacije poslovanja.

Kako je tijekom postupka utvrđeno da je tužitelj poduzetniku Speed d.o.o. koji je u više navrata bezuspješno pokušao stupiti s njim u kontakt, onemogućio ulazak u ovlašteni servisni sustav motornih vozila marke Lada, te odbijanjem komunikacije s navedenim poduzetnikom, to je tužitelj ograničio broj servisera na mjerodavnom tržištu čime je postupio suprotno odredbama članka 3. stavka 4. i 5. Uredbe o motornim vozilima.

Na temelju tako utvrđenog činjeničnog stanja Sud smatra da osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, te je osnovne prigovore koje tužitelj u tužbi navodi, a to je prekid suradnje s principalom prije nego što je to utvrdilo tuženo tijelo, ocijenio neosnovanim, radi čega je tužbu kao neosnovanu valjalo odbiti primjenom odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92).

Temeljem iznijetog riješeno je kao u izreci ove presude.

Broj: Us-13467/2009-6

Zagreb, 7. travnja 2011.

Predsjednica vijeća

Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 69/2011-1508