### NN 75/2015 (8.7.2015.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1380/2014 od 20. svibnja 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1441

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Slavica Banić, Ivan Matija, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. K., zastupan po posebnoj skrbnici D. K., koju zastupa L. K., odvjetnica u I. G., na sjednici održanoj 20. svibnja 2015. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– rješenje Županijskog suda u B. broj: Gž-1279/2013-2 od 23. siječnja 2014. i

– rješenje Općinskog suda u S. broj: R1-74/12-14 od 5. ožujka 2013.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u S. na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnio je 19. ožujka 2014. D. K., zastupan po posebnoj skrbnici D. K., koju u postupku pred Ustavnim sudom zastupa L. K., odvjetnica u I. G. (u daljnjem tekstu: podnositelj).

U postupku podnositelj osporava rješenje Županijskog suda u B. (u daljnjem tekstu: drugostupanjski sud) broj: Gž-1279/2013-2 od 23. siječnja 2014., kojim je odbijena njegova žalba protiv rješenja Općinskog suda u S. (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: R1-74/12-14 od 5. ožujka 2013., kojim je podnositelj potpuno lišen poslovne sposobnosti.

2. Na zahtjev Ustavnog suda pribavljen je spis prvostupanjskog suda broj: R1-74/12.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. U konkretnom slučaju predlagatelj, Centar za socijalnu skrb S. (u daljnjem tekstu: CSS S.), podnio je 21. studenoga 2012. prvostupanjskom sudu prijedlog za pokretanje postupka lišavanja poslovne sposobnosti podnositelja klasa: 555-05/12-01-08, ur. broj: 2166-19-02/1-12-02. U prijedlogu se navodi kako se radi o osobi sa mentalnim i tjelesnim oštećenjem, koja se nije u stanju brinuti o svojim potrebama, pravima i interesima.

Uz prijedlog je priložena socijalna anamneza CSS S. od 6. studenoga 2012., koja je prikupljena na osnovu uvida u evidenciju i dokumentaciju CSS S. i na osnovu razgovora s podnositeljem i njegovom majkom. U socijalnoj anamnezi se navodi sljedeće:

»(...)

Imenovani je kod ovoga Centra zbog svog zdravstvenog stanja korisnik prava na osobnu invalidninu u iznosu od 1.250,00 kuna mjesečno, a koje pravo teče od 15. 1. 1999. godine. Korisnik je prava na uvećani doplatak za djecu preko HZMO u mjesečnom iznosu od 831,00 kunu.

(...) Kod imenovanog postoji tjelesno i mentalno oštećenje zdravlja, kao i više vrsta oštećenja zdravlja, kao i teška trajna promjena u zdravstvenom stanju. Nadalje je utvrđeno da je imenovani emocionalno nezreo, nesamostalan, te da oskudno komunicira, a podatke o imenovanome daje majka. Ovisan je o pomoći i poticaju u svim dnevnim aktivnostima. Zbog otežanog hoda, pareze desne ruke, hipotrofije mišića i mentalne retardacije, imenovani zahtjeva pomoć, njegu, nadzor, pratnju i skrb u zadovoljavanju svih osnovnih životnih potreba, radi stvaranja uvjeta za ravnopravno sudjelovanje u društvu.

Majka D. vodi brigu o sinu, a novčano im pomažu i D. sestre iz Nj., te majka navodi da se D. ne razumije u novac, da ne može sam donijeti odluke, da mu ona daje lijekove, te da imenovani nigdje ne može ići sam, da ima tremor ruku, te da mu je njena pomoć i nadzor potreban u svemu, kod zadovoljavanja svih životnih potreba.

Imajući u vidu sve navedeno, K. D. iz S., N.Š.Z. 104., je potrebno lišiti poslovne sposobnosti u cijelosti, te je potrebno majci nad njim produžiti roditeljsku skrb nakon njegove punoljetnosti, a o čemu je imenovani upoznat u ovome Centru u skladu sa njegovim mogućnostima shvaćanja, te je imenovani suglasan s navedenim.

Majka imenovanoga K. D. iz S., N.Š. Z. 104., pristaje biti skrbnica, kako kao poseban skrbnik u toku postupka lišavanja poslovne sposobnosti, te ima osobine i sposobnosti za obavljanje dužnosti skrbništva, te pristaje i naknadno trajno da joj se nad sinom produži roditeljska skrb nakon punoljetnosti, ukoliko nadležni Sud imenovanog djelomično ili u potpunosti liši poslovne sposobnosti.«

3.1. Prvostupanjski sud obavijestio je 23. studenoga 2012. CSS S. da je na njihov prijedlog pokrenuo postupak za lišavanje poslovne sposobnosti podnositelja u predmetu broj: R1-74/12-2, stoga je za podnositelja po službenoj dužnosti imenovana posebna skrbnica u osobi njegove majke D. K., koja ima osobna svojstva i sposobnosti za obavljanje dužnosti skrbnika, što je svojom izjavom i prihvatila.

3.2. Prvostupanjski sud zakazao je 7. siječnja 2013. ročište u izvanparničnom postupku lišavanja poslovne sposobnosti na koje je pristupio podnositelj kao protustranka, uz posebnu skrbnicu i predlagatelj kojeg je zastupao zakonski zastupnik, ravnatelj Centra za socijalnu skrb. Posebna skrbnica podnositelja u svom iskazu na ročištu protivila se prijedlogu smatrajući kako je podnositelj uglavnom sposoban brinuti sam o sebi. Nakon posebnog skrbnika saslušan je i podnositelj.

Istog dana prvostupanjski sud donosi rješenje broj: R1-74/12-5 kojim nalaže psihijatrijsko vještačenje po sudskom vještaku, koji je dužan pregledati podnositelja, izvršiti uvid u medicinsku dokumentaciju koja prileži spisu te se očitovati na okolnosti: ima li podnositelj mentalno oštećenje ili psihičke bolesti, je li se sposoban brinuti o osobnim potrebama, o svojim pravima i interesima, odnosno da li ugrožava prava i interese drugih osoba.

3.3. 5. veljače 2013. prvostupanjskom sudu dostavljen je psihijatrijski nalaz i mišljenje o duševnom stanju i okolnostima za podnositelja. Nalaz je utemeljen na uvidu u spis prvostupanjskog suda, medicinskoj dokumentaciji i osobnom pregledu podnositelja. Sudski vještak, specijalist psihijatrije i psihoterapeut, donio je 28. siječnja 2013. sljedeći zaključak:

»(...)

Iz svega gore navedenog zaključujem da je D. K., r. 1988. g. iz S. (u životnoj dobi od 25 godini), osoba u trajnom stanju lakše (do umjerene) mentalne retardacije uz trajno tjelesno oštećenje, spastičnu hemiparezu desne ruke i noge koja je nastala kao posljedica cerebralne paralize.

1. On je izgubljene sposobnosti za potpuno adekvatno rasuđivanje, tj. za shvaćanje i razumijevanje, tako da ne može u potpunosti shvatiti niti sagledati značenje svojih djela, niti može u potpunosti upravljati svojim postupcima.

2. U tom kontekstu nije sposoban za samostalni rad i privređivanje kao niti za samozbrinjavanje, tj. ne može u potpunosti brinuti o svojim osobnim potrebama, pravima, interesima i dužnostima, a koje bi eventualno mogao i ugroziti.

3. On ne može u potpunosti samostalno skrbiti o svojim fiziološkim potrebama, hraniti se, oblačiti i održavati higijenu i u svim situacijama treba pomoć i poticanje. Treba svakodnevnu potporu za život, skrb i nadzor odgovorne osobe, radi nadzora i organizacije svakodnevnih aktivnosti a posebno zbog nadzora nad rehabilitacijom i eventualnim liječenjem, koje će biti potrebno trajno.

4. Njegove intelektualne i voljne funkcije nisu dostatne za donošenje relevantnih odluka u vezi imovinsko pravnih pitanja kao i zaštite svojih prava i interesa, te po tim pitanjima treba adekvatno zastupanje.

5. On nije sposoban samostalno poduzimati određene radnje i poslove, kao što su npr. raspolagati i upravljati svojom imovinom ili stalnim novčanim primanjima, odlučivati o zapošljavanju, davati izjave i poduzimati radnje koje se odnose na brak, roditeljsku skrb i druga osobna stanja.

6. Zato smatram da bi u svrhu prije svega njegove zaštite svakako bilo primjereno lišenje poslovne sposobnosti u potpunosti i postavljanje skrbnika koji će u budućnosti trajno štiti njegova prava i interese, primarno u imovinsko pravnim pitanjima i nadzoru nad adekvatnosti i redovitosti liječenja.

7. Ispitanik nije sposoban u potpunosti shvatiti svrhu i prirodu sudskog procesa, odgovarati adekvatno na pitanja suda, davati savjete odvjetniku i slično, tj. on nije raspravno sposoban. Eventualno pristupanje glavnoj raspravi radi saslušanja je moguće i ne bi bitno ugrozilo njegovo opće zdravstveno stanje.

8. S obzirom na veliki otpor i negativizam koji majka ispitanika, privremena skrbnica pokazuje prema ovom postupku, preporučam Sudu razmotriti mogućnost eventualne odgode cijelog postupka dok ga sama obitelj ispitanika zatraži, jer u ovom trenutku djeluje kao okidač za gotovo paranoidnu reakciju sa vjerojatno štetnim posljedicama za sve sudionike.«

3.4. 1. ožujka 2013. upućen je podnesak prvostupanjskom sudu kojim ga se obavještava da je L. K., odvjetnica u I. G. (u daljnjem tekstu: punomoćnica) opunomoćena za zastupanje podnositelja u ovom konkretnom predmetu, uz koji je dostavljena potpisana punomoć podnositelja. Punomoćnica je tom prilikom zamolila prvostupanjski sud za odgodu ročišta zakazanog za 5. ožujka 2013., jer je istog dana morala prisustvovati raspravi pred Općinskim kaznenim sudom u Z.

3.5. Prvostupanjski sud nije uvažio zamolbu punomoćnice te je 5. ožujka 2013. održao drugo ročište na koje je pristupio punomoćnik predlagatelja, dok za podnositelja nitko, iako je dostava bila uredno iskazana. Na ročištu je pročitan podnesak punomoćnice, koji je prvostupanjski sud odbio uz obrazloženje kako nema urednu punomoć za zastupanje podnositelja.

3.6. Sljedeći dan, telefonskim putem, uređujući sudac izvijestio je punomoćnicu podnositelja da nije priznao dostavljenu punomoć jer je podnositelju imenovana posebna skrbnica za zastupanje, stoga podnositelj ne može izdati punomoć i odvjetniku za zastupanje. Iz tog razloga rasprava nije odgođena niti je dostavljana odluka punomoćnici podnositelja. Zbog navedenog punomoćnica je zatražila izuzeće uređujućeg suca.

3. 7. 13. ožujka 2013. prvostupanjski sud donio je rješenje broj: 9-Su-101/2013-3., kojim je odbio zahtjev punomoćnice za izuzeće suca. U obrazloženju rješenja, između ostaloga, navodi se kako je stajalište suda da podnositelj, dok god nije pravomoćno lišen poslovne sposobnosti, ima pravo izabrati punomoćnika iz reda odvjetnika, stoga se sudska pismena imaju dostavljati i tako izabranom punomoćniku. Okolnost da sudac nije priznao urednu punomoć podnositelja izdanu punomoćnici, nije razlog za izuzeće, već eventualno razlog za žalbu protiv meritorne odluke. Budući da je podnositelju imenovan poseban skrbnik koji je uredno pozvan na ročište nema mjesta kvalifikaciji da je pravo podnositelja na pristup sudu povrijeđeno.

4. Prvostupanjski sud donio je rješenje broj: R1-74/12-14 od 5. ožujka 2013. (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko rješenje), kojim je u potpunosti lišio podnositelja poslovne sposobnosti.

U obrazloženju rješenja navodi se kako slijedi:

»U odgovoru na prijedlog poseban skrbnik D. K. – D. K. navodi da se protivi prijedlogu i da smatra da je D. K. sposoban brinuti se o sebi, ne u potpunosti, ali uglavnom sve može sam. Navodi se da je protustranka njen sin koji sve radi koliko može na zemlji, a i u kući zna nešto pomoći. Zna usisavati i prašiti. D. je završio 8 razreda osnovne škole, a poslije škole nije nigdje radio. Od Centra za socijalnu skrb mjesečno prima 1.250,00 kn invalidninu, a osim toga nema nikakvih prihoda niti imovine.

U dokaznom postupku sud je saslušao protustranku D. K., izvršio je uvid u: socijalnu anamnezu Centra za socijalnu skrb S., nalaz i mišljenje Zavoda za socijalnu skrb V. od 20.04.2012. godine, nalaz i mišljenje I. stupanjskog tijela vještačenja od 06.03.1999. godine, rješenje HZMO od 17.07.2003. godine, psihologijski nalaz od 10.12.2002. godine, povijest bolesti, nalaz doktora R. N., psihijatra Bolnice za djecu i mladež, rodni list protustranke i u nalaz i mišljenje sudskog vještaka E. K.

Protustranka D. K. naveo je u svom iskazu da je završio 8 razreda osnovne škole u S. po prilagođenom programu. Poslije škole nigdje nije radio. Ne osjeća se sposobnim za neki fizički posao jer nema snage u desnoj ruci i desnoj nozi zbog čega i teže hoda. U slobodno vrijeme sluša radio i gleda televiziju, a zna čitati knjige. Pomaže majci u poslovima na zemlji koliko može, kao i u kućanskim poslovima. Stalno je s majkom koja mu kuha, a nekad i on kuha. Odjeću pere majka, a on zna brisati prašinu.

Iz socijalne anamneze Centra za socijalnu skrb u S. sud je utvrdio materijalne i ekonomske prilike u kojima živi podnositelj.

Iz nalaza i mišljenja I. stupanjskog tijela vještačenja Zavoda za socijalnu skrb u V. od 20. 4. 2012. godine proizlazi da je protustranka D. K. rođen nakon prenešene trudnoće. (...) Kod imenovanoga postoji tjelesno i mentalno oštećenje zdravlja, kao i više vrsta oštećenja zdravlja, kao i teška trajna promjena u zdravstvenom stanju. (...)

Iz nalaza i mišljenja I. stupanjskog tijela vještačenja od 6. 3. 1999. godine proizlazi da procijenjeni kvocijent inteligencije kod protustranke iznosi 55 i na stupnju je lake mentalne retardacije. (...)

Iz rješenja HZMO od 17. 7. 2003. godine proizlazi da je kod protustranke utvrđeno postojanje tjelesnog oštećenja od 90%.

Iz psihologijskog nalaza J. P., profesora školske psihologije, proizlazi da je kod protustranke verbalni IQ 48, neverbalni IQ 50, a globalni IQ je ispod 46.

Iz povijesti bolesti specijalista obiteljske medicine J. N. od 22. 3. 2012. godine, proizlazi da protustranka ima tegobe od djetinjstva, da je socijalno i emocionalno nezreo i da nije sposoban za samostalan život.

Iz nalaza doktora R. N., psihijatra Psihijatrijske bolnice za djecu i mladež, proizlazi da je protustranka rođen nakon teškog poroda, a bio je asfiktičan i 14 dana u inkubatoru, te je kao posljedica toga ostala desna hemipareza i mentalna retardacija na razini umjerene. Ne može samostalno obavljati osobnu higijenu, pa mu je u svemu potrebno pomagati. Misaoni tijek izrazito je oskudan.

(...)

Iz nalaza i mišljenja sudskog vještaka E. K. proizlazi da je izvršila uvid u spis ovog suda broj gornji kao i medicinsku dokumentaciju koja prileži spisu, a osobno je i pregledala protustranku. (...)

Na temelju provedenih dokaza sud je nedvojbeno utvrdio da je protustranka D. K., prema nalazu i mišljenju sudskog vještaka E. K., osoba koja je u trajnom stanju lakše (do umjerene) mentalne retardacije, radi čega nije sposoban brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima i kojoj je potrebna pomoć, skrb i nadzor odrasle odgovorne osobe u svakodnevnom funkcioniranju, stoga je sud, a po osnovi odredbe čl. 159. st. 1. Obiteljskog zakona, istog u potpunosti lišio poslovne sposobnosti.«

5. Protiv prvostupanjskog rješenja podnositelj je 2. travnja 2013. putem posebne skrbnice i punomoćnice podnio žalbu drugostupanjskom sudu.

U podnesenoj žalbi se navodi:

»... Iako je u ovom postupku protustranci imenovan poseban skrbnik to nije razlog da se sama protustranka isključi iz postupka, da joj se onemogući da ju u postupku zastupa odvjetnik te da sama sudjeluje u izvođenju dokaza, da predlaže dokaze. Tako je sudac koji je odlučivao u ovom postupku, nakon što je primio podnesak protustranke upućen sudu po punomoćniku 25.2.2013. nazvao punomoćnicu protustranke te joj rekao da punomoć koju je protustranka izdala punomoćniku ne priznaje jer da protustranka ne može izdati punomoć odvjetniku te da je to razlog zbog kojeg nije odgodio raspravu zakazanu za 5.3.2013. Protustranka ima poslovnu sposobnost do pravomoćnosti odluke kojom ju se lišava poslovne sposobnosti. Stoga je postupanje suda u ovom postupku bilo nezakonito.

... Obrazloženje presude svodi se na prepričavanje dokaza, a stav suda svodi se na jednu rečenicu: da je nedvojbeno utvrđeno na temelju nalaza i mišljenja vještaka da je protustranka u trajnom stanju lakše (do umjeren) mentalne retardacije te da radi toga nije sposoban brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima te da joj je potrebna pomoć, skrb i nadzor odrasle odgovorne osobe u svakodnevnom funkcioniranju. (...) Za potpuno lišenje poslovne sposobnosti mora postojati konkretna opasnost za prava i interese protustranke koja se mogu zaštiti samo onemogućavanjem protustranke da utječe na negativan način na svoja prava i interese lišenjem poslovne sposobnosti. U ovom postupku takva opasnost nije niti naznačena, a pogotovo nije dokazana.

(...)

U ovom predmetu nisu utvrđene nikakve iznimne okolnosti koje bi opravdavale tako ozbiljnu mjeru kao što je potpuno lišenje poslovne sposobnosti.«

6. Drugostupanjski sud je rješenjem broj: Gž-1279/2013-2 od 23. siječnja 2014. odbio kao neosnovanu podnositeljevu žalbu i potvrdio rješenje suda prvog stupanja, navodeći u obrazloženju kako slijedi:

»Protiv navedenog rješenja žalbu podnose posebna skrbnica protustranke D. K., kao i odvjetnica L. K. u svojstvu punomoćnice protustranke, zbog svih žalbenih razloga iz čl. 353. st. 1. Zakona o parničnom postupku (‘Narodne novine’, br. 148/11 – pročišćeni tekst, 25/13 – dalje: ZPP).

(...)

Neosnovana je žalbena tvrdnja da iz obrazloženja pobijanog rješenja uopće nije jasno iz kojih razloga je sud protustranku lišio poslovne sposobnosti. Prvostupanjski sud naime, u obrazloženju rješenja u svemu razumljivo navodi koje je dokaze proveo, te da iz tako provedenih dokaza, prije svega iz nalaza i mišljenja sudskog vještaka prim. mr. sc. E. K., ali i iz nalaza i mišljenja prvostupanjskog tijela vještačenja Zavoda za socijalnu skrb u V., kao i iz prethodnih psihologijskih nalaza i povijesti bolesti, proizlazi da je protustranka u trajnom stanju lakše do umjerene mentalne retardacije, da zbog toga nema sposobnost za potpuno adekvatno rasuđivanje, zbog čega nije sposobna brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima. Pri tome prvostupanjski sud u obrazloženju pobijanog rješenja, suprotno žalbenim tvrdnjama, detaljno i u svemu razumljivo iznosi sadržaj izvedenih dokaza, pa tako i sadržaj u svemu razumljivog i uvjerljivog nalaza i mišljenja vještaka, koje mišljenje se svodi na zaključak da protustranka uopće nije u stanju brinuti se o svojim potrebama, pravima i interesima, kako u svim imovinskim odnosima, uključujući i odluku o zapošljavanju, tako i u pravnim odnosima koji se odnose na osobna stanja.

... mišljenje je ovog drugostupanjskog suda da osobi protiv koje se vodi takav postupak sud, na njezino traženje, treba priznati pravo na poduzimanje parničnih radnji (parničnu sposobnost), osim ukoliko na temelju provedenih radnji tijekom postupka nije notorno da se radi o osobi koja nije u stanju shvatiti značenje takvih radnji. Ovo unatoč tome što u postupku radi lišenja poslovne sposobnosti takvu osobu već zastupa poseban skrbnik temeljem čl.168. ObZ-a.

Iz navedenih razloga je osnovana žalbena tvrdnja punomoćnice protustranke da joj je stranka izdala valjanu punomoć. Međutim, neosnovana je žalbena tvrdnja o tome da je sud počinio bitnu povredu odredaba postupka, time što na njezino traženje nije odgodio ročište zakazano i održano dana 5. ožujka 2013. Ovo i neovisno od tog iz kojeg razloga sud nije udovoljio ovakvom traženju, budući da je na navedenom ročištu protustranka bila uredno zastupana po posebnom skrbniku.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

7. Podnositelj smatra da su mu osporenim aktima povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčena Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.). Podnositelj ističe povredu prava na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava, povredu ustavnog jamstva na osobni i obiteljski život iz članka 35. Ustava te ustavnog jamstva na uključivanje u društveni život osoba s invaliditetom iz članka 57. stavka 1. Ustava, kao i povredu prava na zabranu diskriminacije i prava na jednakost pred zakonom iz članka 14. Ustava. Navodi i povrede članka 6. i članka 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispr., 14/02. i 1/06., u daljnjem tekstu: Konvencija) te članka 12. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 6/07., 3/08. i 5/08.).

Podnositelj navodi kako slijedi:

»21. S obzirom da nema nikakve indikacije da je podnositelj poduzeo ili propustio poduzeti bilo kakvu radnji kojom bi ugrozio ili naštetio svojim pravima i interesima ili pravima i interesima drugih, niti postoji ijedan uvjerljivi dokaz da je lišenje poslovne sposobnosti adekvatna mjera s obzirom na situaciju u kojoj se podnositelj nalazi, to je podnositelju pobijanim aktima povrijeđeno pravo na osobni i obiteljski život te pravo na uključivanje u društveni život podnositelja kao osobe s invaliditetom. Samo postojanje intelektualne poteškoće, bez konkretne opasnosti za prava i obveze pojedinca, ne može i ne smije biti razlog za lišenje poslovne sposobnosti u potpunosti.

22. Podnositelj je pobijanim aktima diskriminiran na temelju svog invaliditeta (mentalnog i fizičkog), jer je isključivo zbog svog invaliditeta, a ne zbog bilo koje specifične okolnosti ili razloga lišen poslovne sposobnosti. (...) Pobijanim aktima podnositelj se lišava poslovne sposobnosti u potpunosti čime mu se potpuno poništavaju prava da sam donosi bilo kakvu odluku o svom životu te mu se na taj način umanjuju i poništavaju uživanje i korištenje njegovih ljudskih prava i osnovnih sloboda i to isključivo zbog njegovog invaliditeta, a ne zbog nekog konkretnog razloga koji bi bio utvrđen posebno u odnosu na podnositelja. Svoju odluku sud temelji na nalazu i mišljenju vještaka koji zaključuje da se podnositelju treba oduzeti poslovna sposobnost zbog njegovog psihičkog stanja, te se prema tom nalazu i mišljenju poslovna sposobnost treba oduzeti svim osobama s lakšom do umjerenom ‘mentalnom retardacijom’. I sami tekst nalaza i mišljenja govori općenito o osobama s takvom poteškoćom (npr. ‘te osobe mogu postići neki stupanj neovisnosti’, ‘maksimalno su suženih interesa’, ‘nisu u potpunosti orijentirani’, ‘nisu u stanju adekvatno se zaštiti od opasnosti’) dok se gotovo ništa ne navodi konkretno o podnositelju, pa tako nema niti riječi o tome koliko stupanj neovisnosti je postigao podnositelj, koliko su suženi njegovi interesi, u kojoj mjeri je orijentiran, da li je u stanju adekvatno se zaštiti od opasnosti itd. Takvo postupanje predstavlja diskriminaciju na temelju invaliditeta.

23. Podnositelj smatra da je njegovo pravo na pravično suđenje povrijeđeno stavom prvostupanjskog suca o (ne)mogućnosti da podnositelja zastupa odvjetnik kojeg je sam podnositelj opunomoćio.

24. Nesporno je da je sudac koji je vodio prvostupanjski postupak osporio pravo podnositelja da sam ovlasti odvjetnika po svom izboru da ga zastupa u postupku. Isključivo zbog toga razloga nije odgodio ročište zakazano za 5.3.2013. na kojem je postupak i zaključen te isti dan donesena i odluka. Dakle, sud nije odbio odgoditi ročište zato što bi molba za odgodu bila neosnovana ili pak neprimjerena na bilo koji način, već isključivo stoga što je odgodu zatražio odvjetnik koji po mišljenju suda nije imao pravo zastupati podnositelja u tom postupku. Na tom ročištu nije bila prisutna niti posebna skrbnica podnositelja. Stoga podnositelja u važnom dijelu postupka nije zastupala niti jedna osoba, a pogotovo ga nije zastupala kvalificirana osoba.

25. Zbog takvog postupanja podnositelju je uskraćena mogućnost da zastupa svoja prava i interese, sudjeluje u dokaznom postupku, predlaže dokaze, daje prigovore i primjedbe na provedene dokaze, prije svega na nalaz i mišljenje vještaka te da svjedocima odnosno vještaku postavlja pitanja.

26. S obzirom na važnost postupka za prava podnositelja te dugoročne i teške posljedice odluke koja je u tom postupku donesena, oduzimanjem podnositelju mogućnosti da ga u postupku zastupa odvjetnik, predstavlja povredu prava na pravično suđenje.«

Podnositelj stoga predlaže Ustavnom sudu usvojiti njegovu ustavnu tužbu i ukinuti osporavane rješidbe.

IV. MJERODAVNO PRAVO

8. Ustavni sud primjećuje da su u konkretnom slučaju sudovi svoje osporene rješidbe temeljili na sljedećim odredbama Obiteljskog zakona (»Narodne novine« broj 116/03., 17/04., 136/04. i 107/07.).

8.1. Mjerodavne odredbe Obiteljskog zakona glase:

»Članak 159.

(1) Sud će u izvanparničnom postupku punoljetnu osobu koja zbog duševnih smetnji ili drugih uzroka nije sposobna brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima ili koja ugrožava prava i interese drugih osoba, djelomice ili potpuno lišiti poslovne sposobnosti.

(2) Prije donošenja odluke iz stavka 1. ovoga članka sud će pribaviti stručno mišljenje liječnika vještaka o zdravstvenom stanju osobe za koju je pokrenut postupak lišenja poslovne sposobnosti i o utjecaju tog stanja na njezine sposobnosti zaštite svih ili pojedinih osobnih potreba, prava i interesa te na ugrožavanje prava i interesa drugih osoba.«

»Članak 161.

(1) Centar za socijalnu skrb predložit će sudu pokretanje postupka kad ocijeni da bi zbog razloga iz članka 159. stavka 1. ovoga Zakona osobu bilo potrebno djelomice ili potpuno lišiti poslovne sposobnosti.

(2) Centar za socijalnu skrb osobi o kojoj je pokrenut postupak za lišenje poslovne sposobnosti imenuje posebnog skrbnika na kojeg se primjenjuju odredbe o skrbništvu za posebne slučajeve. Radnje za čije poduzimanje skrbnik nije ovlašten osoba poduzima samostalno.«

»Članak 168.

Radi zaštite pojedinih osobnih i imovinskih prava i interesa centar za socijalnu skrb imenovat će posebnog skrbnika:

1. osobi za koju je podnesen prijedlog za lišenje poslovne sposobnosti,

(...)«

»Članak 325.

(1) U prijedlogu za pokretanje postupka treba navesti činjenice na kojima se temelji prijedlog i predložiti dokaze kojima se utvrđuju te činjenice.

(2) Sud može pozvati podnositelje prijedloga da podnesu pisani nalaz i mišljenje liječnika ili drugu ispravu koja upućuje da se osoba iz članka 159. stavka 1. ovoga Zakona nije sposobna brinuti o osobnim potrebama, pravima i interesima ili da ona ugrožava prava i interese drugih osoba.

Članak 326.

(1) Sud će pozvati na ročište osobu koja je podnijela prijedlog za pokretanje postupka, osobu o kojoj se provodi postupak, njezinog skrbnika i centar za socijalnu skrb.

(2) Osobe iz stavka 1. ovoga članka i centar za socijalnu skrb mogu u tijeku postupka sudjelovati pri izvođenju dokaza i raspravi o rezultatima cjelokupnog postupka.

(3) Sud će nastojati saslušati osobu o kojoj se provodi postupak. (...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

9. Polazeći od osobitih okolnosti konkretnog slučaja te navoda ustavne tužbe, ocjena je Ustavnog suda da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za ustavnosudsko preispitivanje osporenih sudskih odluka. Stoga ustavnu tužbu podnositelja smatra dopuštenom.

Ustavni sud je svoju ocjenu zasnovao na člancima 29. stavku 1. i 35. Ustava, člancima 6. stavku 1. i 8. Konvencije.

9.1. Mjerodavni dijelovi članaka 29. stavka 1. i 35. Ustava glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«

»Članak 35.

Svakomu se jamči štovanje i pravna zaštita njegova osobnog ... života ...«

9.2. Mjerodavni dijelovi članaka 6. stavka 1. i 8. Konvencije glase:

»Članak 6.

PRAVO NA POŠTENO SUĐENJE

1. Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi ... svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično ... ispita njegov slučaj. (...)«

»Članak 8.

PRAVO NA POŠTOVANJE PRIVATNOG I OBITELJSKOG ŽIVOTA

1. Svatko ima pravo na poštovanje svoga privatnog … života ...

2. Javna vlast se neće miješati u ostvarivanje tog prava, osim u skladu sa zakonom i ako je u demokratskom društvu nužno … radi zaštite zdravlja … ili radi zaštite prava i sloboda drugih.«

10. Članak 35. Ustava svakome jamči štovanje i pravnu zaštitu njegova osobnog i obiteljskog života, dostojanstva, ugleda i časti. Iz ovog ustavnog jamstva izveden je cijeli niz konkretnih zahtjeva, koji se na prvom mjestu odnose na postupanje javnih vlasti prema pojedincima. Osnovni zahtjev je poštovanje ljudskog dostojanstva koje bi trebalo biti implicitno sadržano u svim postupanjima. Pravna zaštita osobnog i obiteljskog života osigurana je obiteljskim pravom. Obiteljskim je pravom uređen pravni status osoba lišenih poslovne sposobnosti – od zakonskih pretpostavki, preko sudskog postupka i ovlasti nadležnih tijela, do učinka. U obiteljskom se pravu štiti i ljudsko dostojanstvo, između ostaloga, i proglašenjem osoba nesposobnim za rasuđivanje, upravo iz razloga što mogu svojim postupcima ugroziti svoju osobnost, svoja prava i interese, a ponekad i one drugih osoba.

Ustavni sud podsjeća da u odnosu na poštovanje osobnog života država ima negativne i pozitivne obveze. Negativne obveze obuhvaćaju dužnost države da se suzdrži od miješanja u osobni život pojedinaca, osim u slučajevima propisanim Ustavom i zakonom i u skladu s načelom razmjernosti (članak 16. Ustava), razmatranim u svjetlu pravila koja vrijede u demokratskoj državi (članak 1. stavak 1. Ustava).

Kad je riječ o pozitivnim obvezama države Ustavni sud primjećuje, međutim, da je ustavni pojam poštovanja osobnog života neodređen. Stoga se uvijek mora voditi računa da se tumačenja obveze države na poštovanje tog života mogu razlikovati od slučaja do slučaja. Ustavni sud smatra da država ima slobodu prosudbe pri uređivanju tog pitanja odnosno pri odlučivanju o tome koje aktivnosti ili mjere treba poduzeti radi ostvarivanja ustavnog jamstva iz članka 35. Ustava, pri čemu se uvažavaju i postojeće mogućnosti društvene zajednice i njezinih pojedinaca.

Polazeći od postavke da država ima određenu slobodu prosudbe pri izboru mjera koje će omogućiti poštovanje osobnog života iz članka 35. Ustava, Ustavni sud u postupku ispitivanja eventualnih povreda navedenog ustavnog jamstva u konkretnom slučaju uvijek vodi računa o pravičnoj ravnoteži koju valja postići između suprotstavljenih interesa pojedinca i zajednice u cjelini.

Načelna stajališta Ustavnog suda o značenju i domašaju ustavnog jamstva na štovanje osobnog života iz članka 35. Ustava suglasna su onima Europskog suda za ljudska prava u Strasbourgu (u daljnjem tekstu: Europski sud za ljudska prava) o pravu na poštovanje privatnog života iz članka 8. Konvencije. Temeljna je svrha tog ustavnog i konvencijskog jamstva jest zaštita pojedinaca od neosnovanog miješanja države u njihovo pravo na nesmetan osobni (privatni) život.

Ustavni sud podsjeća i na načelno stajalište Europskog suda za ljudska prava kako oduzimanje poslovne sposobnosti može dovesti do miješanja u privatni život određene osobe (vidi Shtukaturov protiv Rusije, zahtjev br. 44009/05, § 83., ECHR 2008., i Lashin protiv Rusije, presuda, 22. siječnja 2013., zahtjev br. 33.117/02, § 77.).

Ustavni sud je pri razmatranju konkretne pravne stvari imao u vidu i stajališta iznesena u presudi Yildiz protiv Austrije, (31. listopada 2002., br. zahtjeva 37295/97). U toj presudi Europski sud za ljudska prava izrijekom je utvrdio da odluke nadležnih tijela država-članica, u mjeri u kojoj mogu utjecati na prava zaštićena člankom 8. stavkom 1. Konvencije, moraju biti nužne u demokratskom društvu, to jest opravdane neposrednom društvenom potrebom i, osobito, razmjerne legitimnom cilju koji se želi postići.

Navedena načelna stajališta, prema ocjeni Ustavnog suda, primjenjuje se i u konkretnom slučaju.

11. Svrha lišenja poslovne sposobnosti i stavljanja pod skrbništvo jest, prije svega, zaštita osobe. Cilj je zaštita psihičkog, tjelesnog i socijalnog zdravlja osobe.

Socijalni radnik u nadležnom centru za socijalnu skrb procjenjuje opravdanost zahtjeva za pokretanja postupka lišenja, međutim sud je onaj koji donosi konačnu odluku i na njemu je prema tome najveća odgovornost. U odlučivanju se treba voditi činjenicama i dokazima koje pred njega stavljaju centar za socijalnu skrb, sama stranka, odnosno poseban skrbnik koji zastupa stranku u istom postupku, te sudski vještak. Nužno je pri tome dobro poznavanje načela Ustava i Konvencije, koje treba prepoznati i u nalazu vještaka i anamnezi socijalnog radnika, a onda ih u svojoj odluci definirati na način što manjeg ograničavanja uz osiguravanje nužno potrebne zaštite. Sud također treba promišljati o tome štiti li doista svojom odlukom osobu i pomaže joj da zaštiti svoja prava i interese, vodeći se osnovnim načelom o nužnosti i proporcionalnosti mjere, odnosno najmanjem mogućem zadiranju u ljudska prava te osobe. Dužnost je suda odlučiti je li takva krajnja mjera potrebita ili bi i blaža mjera bila dovoljna. Kad je u pitanju takav važan interes za privatni život pojedinca, sud mora pažljivo uravnotežiti sve relevantne čimbenike kako bi odlučio o razmjernosti mjere koju treba poduzeti.

12. Ustavni sud smatra kako je predmet ovog ustavnosudskog postupka utvrditi opstojnost prava na poštovanje osobnog života, a posebno s aspekta ravnoteže između ostvarivanja najboljeg interesa podnositelja i društvene zajednice.

Lišenje osobe poslovne sposobnosti, pa čak i djelomično, izuzetno je ozbiljna mjera koja bi trebala biti zadržana samo za iznimne okolnosti. Lišavanje osobe poslovne sposobnosti, bilo potpuno ili djelomično predstavlja miješanje države u osobni život pojedinca budući da osoba lišena poslovne sposobnosti u potpunosti gubi ili joj se ograničava mogućnost da svojim postupcima, izjavama i radnjama proizvodi pravne učinke. Bez poslovne sposobnosti pojedinac ne može samostalno i svojevoljno upravljati svojim životom stoga treba imati u vidu kako poslovna sposobnost predstavlja pravo na život u punom smislu. Imajući na umu važnost posljedica koje takve mjere imaju na osobni život pojedinca, Ustavni sud smatra kako je nužno da sudovi, nadležni rješavati takve slučajeve, pažljivo ispitaju sve relevantne čimbenike kako bi se osiguralo ispunjenje uvjeta iz članka 35. Ustava.

Čak i kad državna tijela utvrde, s potrebitim stupnjem sigurnosti, da osoba nije sposobna brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima i kojoj je potrebna pomoć, skrb i nadzor, potpuno lišavanje poslovne sposobnosti trebalo bi biti primijenjeno kada se utvrdi da nijedna druga manje restriktivna mjera ne bi poslužila svrsi ili kad su druge manje restriktivne mjere neuspješno već pokušane (vidi presuda Ivinović protiv Hrvatske, 18. rujna 2014., br. zahtjeva 13006/13, § 44.).

13. Ustavni sud ocjenjuje da je sud, s obzirom na navedeno, prilikom preispitivanju prijedloga nadležnog centra za socijalnu skrb morao provesti test opravdanosti miješanja u podnositeljevo pravo na poštovanje prava na njegov osobni život. U tom je smislu, sud, osim što je utvrdio da je mjera lišavanja poslovne sposobnosti imala pravni temelj u Obiteljskom zakonu, morao u ovom konkretnom predmetu utvrditi ima li navedena mjera legitimni cilj i je li za tom mjerom postojala prijeka društvena potreba. Stoga je Ustavni sud proveo test opravdanosti u tom dijelu.

13.1. Zahtjev kojem je moralo biti udovoljeno u konkretnom slučaju je da lišavanje poslovne sposobnosti podnositelja služi postizanju legitimnog cilja. Legitiman je cilj u ovom slučaju zaštita podnositeljevih prava i njegove dobrobiti, ali i zaštita i dobrobit drugih osoba koje na neki način mogu biti povrijeđene njegovim radnjama ili propustima. Ostvarujući uvid u nalaz i mišljenje sudskog vještaka, Ustavni sud primjećuje kako on ne sadrži ništa o tome zašto se ta mjera predlaže, odnosno u njemu se ne navodi uzročno-posljedična veza koja bi konstituirala opravdanost mjere, što je uvjet propisan člankom 161. u vezi s člankom 159. Obiteljskog zakona. U konkretnom je slučaju sudski vještak smatrao kako bi radi zaštite podnositelja, trebalo podnositelja u potpunosti lišiti poslovne sposobnosti i postaviti mu skrbnika koji će u budućnosti trajno štiti njegova prava i interese, ali je dao i preporuku sudu o razmatranju mogućnosti eventualne odgode cijelog postupka dok ga sama obitelj zatraži. Međutim, nema naznaka da su sudovi razmatrali takvu mogućnost. Usprkos preporuci sudskog vještaka i činjenici da se posebna skrbnica na prvom ročištu izričito protivila samoj mjeri. Ustavni sud zaključuje kako ništa ne ukazuje da je podnositelj prije pokretanja postupka počinio neku posebnu štetu koja bi bila protiv njegovih interesa ili interesa drugih što bi zahtijevalo oduzimanje njegove poslovne sposobnosti.

13.2. Sljedeći uvjet kojem je sud morao udovoljiti je, da je mjera lišavanja poslovne sposobnosti bila nužna da bi se postigao legitimni cilj. To znači da se ni jednom drugom blažom mjerom nije mogao postići legitimni cilj. Prvostupanjski sud se u obrazloženju svoje odluke oslanjao samo na jedan čimbenik – da je podnositelj osoba koja je u trajnom stanju lakše (do umjerene) mentalne retardacije, radi čega nije sposoban brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima i kojoj je potrebna pomoć, skrb i nadzor odrasle odgovorne osobe u svakodnevnom funkcioniranju. Ovo bez dostatnog i objektivnog opravdanja konkretnih razloga na temelju kojih sud utvrđuje da je podnositelja nužno lišiti poslovne sposobnosti, pritom se vodeći u odlučujućoj mjeri nalazom i mišljenjem jednog sudskog vještaka. Uzimajući u obzir značaj (posljedice) takvog izvješća u konkretnom slučaju, Ustavni sud izražava skepsu može li se mentalno stanje osobe ocijeniti sa dovoljno sigurnosti nakon jednog vještačenja. Ustavni sud ovdje smatra važnim naglasiti kako za skrbničku zaštitu odraslih osoba, osnovni preduvjet ne mora uvijek biti potpuno lišavanje poslovne sposobnosti.

14. Na temelju navedenog Ustavni sud ocjenjuje da sud nije s potrebitim stupnjem sigurnosti utvrdio da podnositelj nije sposoban brinuti se o osobnim potrebama, pravima i interesima ili da ugrožava prava i interese drugih osoba. Te su činjenice sudovi tijekom postupka trebali utvrditi, ali su to propustili učiniti. Uzimajući u obzir sve okolnosti predmeta Ustavni sud je procijenio da je pokretanje postupka radi oduzimanja poslovne sposobnosti podnositelja, dovelo do povrede članka 35. Ustava. Do povrede tog prava u postupovnom aspektu došlo je i zbog ostalih povreda prava na pravično suđenje, o kojima će biti riječi u daljnjem dijelu obrazloženja ove odluke.

15. Ustavni sud primjećuje da je Europski sud za ljudska prava u predmetu Salontaji Drobnjak protiv Srbije (presuda, 22. rujna 2009., zahtjev br. 36500/05, § 49.) izrazio stajalište da, iako članak 8. Konvencije ne sadrži izričite postupovne zahtjeve, »postupak donošenja odluka uključen u mjere miješanja mora biti pravičan i takav da osigurava potrebno poštovanje interesa zaštićenih člankom 8. Konvencije«.

16. Svaki postupak lišavanja poslovne sposobnosti u postupovnom smislu mora udovoljavati zahtjevima pravičnog postupka koje jamči ustavno pravo sadržano u članku 29. stavku 1. Ustava. To između ostaloga znači da se postupak mora okončati u razumnom roku, da osoba koja se lišava poslovne sposobnosti mora sudjelovati u tom postupku osobno te da joj se dostavljaju rješenja u vezi s postupkom, kao i da se osigura kontradiktornost postupka kroz aktivno sudjelovanje skrbnika. Nužna postupovna sigurnost nalaže da se u vezi s tim rizik proizvoljnog odlučivanja svede na minimum (vidi presuda X i Y protiv Hrvatske, 3. studenoga 2011., zahtjev br. 5193/09, § 85.).

Da bi zakonske odredbe kojima je uređen pravni položaj stranaka odnosno njihovih zastupnika u postupcima pred sudom udovoljile zahtjevu kojeg postavlja članak 29. stavak 1. Ustava, pravni položaj stranaka i njihovih zastupnika mora biti jednak odnosno sudovi u postupku moraju osigurati jednakost stranaka u mogućnosti korištenja procesnih sredstava (jednakost oružja, jednakost sredstava).

Načelo jednakosti sredstava, u smislu pravične ravnoteže među strankama (fair balance) čini jedan od bitnih konstitutivnih elemenata prava na pravično suđenje. S tim u vezi, načelo jednakosti oružja, u smislu ravnoteže među strankama, obuhvaća razumnu mogućnost obiju stranaka da izlože činjenice i podupru ih svojim dokazima u takvim uvjetima koji nijednu stranku ne stavlja u bitno lošiju poziciju u odnosu prema suprotnoj stranci. Takav stav je Europski sud za ljudska prava u predmetu Perić protiv Hrvatske (presuda, 27. ožujka 2008., zahtjev br. 34499/06, §§ 24. i 25.) zauzeo u odnosu na povredu članka 6. stavka 1. Konvencije. Ustavni sud ističe da je obveza sudova, u cilju osiguranja pravičnog suđenja o pravima i obvezama stranaka, osigurati u svakom pojedinačnom slučaju ispunjenje navedenih zahtjeva.

17. Ustavni sud ukazuje na to da je podnositelj ovlastio odvjetnicu za zastupanje. Međutim, prvostupanjski sud nije prihvatio punomoć za zastupanje jer ga već zastupa posebna skrbnica, stoga podnositelj ne može izdati valjanu punomoć za zastupanje. Drugostupanjski je sud ocijenio da time nije počinjena bitna povreda postupovnog prava iz razloga što je na ročištu podnositelj bio uredno zastupan po posebnoj skrbnici, pri tom ispuštajući iz vida činjenicu iz zapisnika prvostupanjskog suda od 5. ožujka 2013., iz kojeg jasno proizlazi kako uz podnositelja nije bila prisutna posebna skrbnica (zapisnik nije potpisan od strane podnositelja – op. Ustavnog suda). Ovo bez obzira na urednu dostavu poziva na ročište. Poglavito jer je nakon toga donesena odluka kojom se podnositelja u potpunosti lišava poslove sposobnosti. Takvim postupanjem ozbiljno je dovedena u pitanje zaštita postupovne pozicije podnositelja, koje nije otklonjeno ni pred drugostupanjskim (žalbenim) sudom.

U svijetlu navedenoga, Ustavni sud ocjenjuje da je zbog načina zastupanja – koje je zastupanje pozitivna obveza države u djelotvornoj zaštiti osobnog života podnositelja, podnositelju, zanemarivanjem načela jednakosti oružja, povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava. Ta povreda naglašena je činjenicom da podnositelj nije bio primjereno zastupan niti po posebnoj skrbnici niti po odvjetnici na tako važnom ročištu čime je stavljen u nepovoljniju postupovnu poziciju od predlagatelja mjere. Ovo bez obzira što Obiteljski zakon ne predviđa da neovisni odvjetnik obvezno zastupa određenu osobu, usprkos vrlo ozbiljnoj naravi pitanja o kojima je riječ i mogućih posljedica takvog postupka (vidi M.S. protiv Hrvatske, presuda 25. travnja 2013., zahtjev br. 36337/10, § 104. – op. Ustavnog suda).

18. Ustavni sud nije razmatrao povrede ostalih, u ustavnoj tužbi istaknutih, ustavnih i konvencijskih prava, jer je ustavnu tužbu usvojio zbog povrede prava zajamčenih člancima 35. i 29. stavkom 1. Ustava.

19. U odnosu na zatraženi trošak ustavnosudskog postupka, Ustavni sud ističe da sukladno članku 23. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) u ustavnosudskom postupku svaki sudionik snosi svoje troškove, ako Ustavni sud ne odluči drugačije. Budući da Ustavni sud nije odlučio drugačije, u konkretnom slučaju podnositelj sam snosi svoje troškove.

20. Slijedom svega navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke.

21. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1380/2014

Zagreb, 20. svibnja 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

Antun Palarić, v. r.