## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-760/1999. od 24. svibnja 2000.

### NN 57/2000 (9.6.2000.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-760/1999. od 24. svibnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1278**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik
Suda, te suci Velimir Belajec, Marijan Hranjski, Petar Klarić,
Jurica Malčić, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan
Vuković, povodom prijedloga Sonija Banića iz Zadra,
Đ. Marušića 1, za pokretanje postupka za ocjenu
ustavnosti i zakonitosti propisa, na sjednici Suda održanoj
24. svibnja 2000. godine, donio je sljedeće

## RJEŠENJE

Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
ustavnosti i zakonitosti Odluke Gradskog vijeća Grada Zadra
o uvjetima i mjerilima za davanje u najam socijalnih stanova u
vlasništvu Grada Zadra (»Glasnik Grada Zadra«,
br. 5/99 od 8. studenoga 1999.).

Obrazloženje

1. Soni Banić iz Zadra podnio je prijedlog za pokretanje
ustavnosudskog postupka u svezi s odredbama članka 2. stavka
1. točaka 3. i 4. u izreci navedene Odluke.

Osporavanim odredbama utvrđeni su neki od uvjeta, koji moraju
biti ispunjeni (kumulativno s ostalima, koji se ne osporavaju)
da bi određena osoba ili obitelj ostvarila pravo na podnošenje
zahtjeva za davanje u najam socijalnog stana u vlasništvu
Grada Zadra.

Tako postavljene uvjete podnositelj smatra suprotnim članku
2. stavku 1. točki 2. Zakona o socijalnoj skrbi (»Narodne
novine«, br. 73/97), kojom se odredbom utvrđuje da obitelj
čine bračni drugovi, djeca i drugi srodnici koji
zajedno žive.

Smatra ih također suprotnim odredbi članka 10. stavka
1. istog Zakona, koja definira korisnika socijalne skrbi kao samca
ili obitelj koji nemaju dovoljno sredstava za podmirenje osnovnih
životnih potreba, a nisu u mogućnosti ostvariti ih
svojim radom ili prihodom od imovine ili iz drugih izvora.

Pored toga, stajalište je podnositelja da je uvođenjem
osporavanih kriterija dodjele stanova, koji su stroži od
onih propisanih samim Zakonom o socijalnoj skrbi i kao takvi nedopustivi,
narušeno načelo jednakosti građana, koje nije
ostvarivo ako se realizacija određenih prava pojedinca ne
veže uz njegovu osobnu faktičnu i pravnu situaciju,
već uz situaciju drugih osoba i druge više-manje neizvjesne
okolnosti, kao što je primjerice nasljeđivanje.

Naime, osporavani uvjeti iz predmetne Odluke Gradskog vijeća
Grada Zadra (članak 2. stavak 1. točka 3.) pravo
na podnošenje zahtjeva vežu, između ostalog, i uz
okolnost da roditelji podnositelja zahtjeva i članova obitelji
nemaju kuću ili stan na području Republike Hrvatske
veću od određene površine (te utvrđuje veličinu
te površine u ovisnosti od broja članova podnositeljeve
obitelji). Pored toga, podnositelj zahtjeva, članovi obitelji,
otac i majka podnositelja i članova obitelji ne smiju imati
u vlasništvu građevinsko zemljište ili poljoprivredno
zemljište (veće od propisane površine u ovisnosti
o namjeni i smještaju zemljišta). Ako ga više i
nemaju u vlasništvu jer su ga prodali, darovali ili na drugi
način otuđili, a otuđenje je uslijedilo nakon 1990.
godine, to također predstavlja prepreku ostvarivanju prava
na podnošenje zahtjeva za dodjelu socijalnog stana u najam
(članak 2. stavak 1. točka 4. Odluke).

Slijedom toga, podnositelj predlaže poništavanje osporavanih
odredaba Odluke.

Prijedlog nije osnovan.

2. Nakon razmatranja osporavanih propisa, odredaba Zakona o socijalnoj
skrbi u cjelini, a napose odredaba tog Zakona u odnosu na koje
se predlaže ocjena, Ustavni sud Republike Hrvatske utvrdio
je sljedeće:

Prava iz socijalne skrbi su u Zakonu o socijalnoj skrbi taksativno
nabrojena i obrađena glede ovlaštenika i uvjeta ostvarivanja.
Taj Zakon, međutim, ne sadrži odredbe o davanju u najam
socijalnog stana, tj. takav oblik brige društvene zajednice
o socijalno ugroženima ne poznaje kao kategoriju prava iz
socijalne skrbi, niti se podnositelj prijedloga u tom smislu na
konkretnu zakonsku normu poziva.

Radi se, dakle, o obliku socijalne skrbi koji je predviđen
odgovarajućim aktom jedinice lokalne samouprave (konkretno
Statutom Grada Zadra, spomenutim u preambuli osporavane Odluke),
a koji proizlazi neposredno iz ustavne koncepcije lokalne samouprave
i uprave.

Naime, člankom 128. Ustava Republike Hrvatske, građanima
je zajamčeno pravo na lokalnu samoupravu koja se uređuje
zakonom i u okviru koje oni imaju pravo odlučivanja o potrebama
i interesima građana lokalnog značenja pa tako, između
ostalog, i o uređivanju stanovanja i o socijalnoj skrbi. Djelokrug
tijela jedinica lokalne samouprave uređuje se njihovim statutom,
a u skladu sa zakonom (članak 129. stavak 2. Ustava).

3. Prema tome, sa stajališta ustavnosudske ocjene zakonitosti
konkretnog podzakonskog akta, navedeno znači praktičnu
nemogućnost ocjenjivanja osporavanih propisa u odnosu na
Zakon, na čije odredbe podnositelj prijedloga ukazuje.
Odredbe kojima bi bilo uređeno konkretno pravo na dodjelu
socijalnog stana u tom Zakonu ne postoje, dok je smisao zakonskih
odredaba koje definiraju pojam obitelji i pojam korisnika socijalne
skrbi osporavanom Odlukom u cijelosti preuzet pa ne postoje razlozi
za razmatranja u tom pravcu, niti prijedlog podnositelja sadrži
zahtjev za ocjenom zakonitosti u tom pogledu.

Iz izloženog slijedi da je neosnovana tvrdnja podnositelja
kako su uvjeti ostvarivanja konkretnog prava iz socijalne skrbi
osporavanom Odlukom propisani na način koji bi bio u nesuglasju,
odnosno stroži nego li je to propisano u Zakonu o socijalnoj
skrbi.

4. Glede ustavnosti osporavane Odluke, koja kao takva proizlazi
iz, kako je već rečeno, ustavnog jamstva prava na
lokalnu samoupravu, potrebno je istaknuti da Ustav ne jamči
samo pravo na lokalnu samoupravu, već i visok stupanj autonomije
tijela jedinica lokalne samouprave u obavljanju lokalnih poslova.
Tako je člankom 130. stavkom 1. Ustava propisano da su
u obavljanju lokalnih poslova tijela jedinica lokalne samouprave
samostalna u skladu sa zakonom i statutom i da podliježu
samo nadzoru zakonitosti ovlaštenih državnih tijela.

U tom je kontekstu nedvojbena činjenica da tijela jedinica
lokalne samouprave mogu autonomno uređivati pojedina područja
iz svog djelokruga što znači, pored ostalog, priznavati
pojedina prava, ali i propisivati određene dužnosti i
ograničenja.

Sukladno tome, i u konkretnom slučaju propisana ograničenja,
koja podnositelj prijedloga smatra neopravdanim i neutemeljenim,
posve su u skladu s načelima autonomije lokalne samouprave.
Ne postoje, naime, racionalni razlozi koji bi sprječavali
nadležno tijelo lokalne samouprave da, pri normiranju područja
stambenog zbrinjavanja, dade prioritet stambenom zbrinjavanju
unutar šire i uže obitelji. Ovo se osobito ukazuje opravdanim,
ako se pri tom imaju u vidu posve životne okolnosti - činjenica
da je takav način stambenog zbrinjavanja brži, jednostavniji,
trajniji, sigurniji i, konačno, uobičajeniji na
našim prostorima, u usporedbi sa zbrinjavanjem putem dodjele
socijalnog stana, s obzirom na dostignutu, ne osobito visoku,
razinu društvenog standarda na tom polju. Stoga je primarno
potrebno isključiti sve ostale mogućnosti zadovoljenja
stambenih potreba građana, a tek sekundarno omogućiti
rješenje tog problema uz pomoć lokalne zajednice.

5. Izloženi model pristupa uređivanju prava na dodjelu
socijalnog stana, koji je primijenjen u konkretnom slučaju,
omogućuje visok stupanj zaštite od zlouporabe prava,
odnosno zaštite upravo onih građana koji doista, niti
u okviru obitelji, nemaju mogućnosti riješiti svoj
stambeni problem. Taj model, dakle, suprotno navodima podnesenog
prijedloga, uvažava Ustavom proklamirana načela jednakosti
i socijalne pravde te osigurava ostvarenje socijalnih prava utvrđenih
Ustavom.

6. Slijedom navedenog, utvrđeno je da ne postoji sumnja u
neustavnost i nezakonitost osporavanih propisa pa ne postoje ni
pravnorelevantni razlozi za pokretanje ustavnosudskog postupka
povodom podnesenog prijedloga.

Zbog toga je, a na temelju odredaba članka 41. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
br. 99/99), riješeno kao u izreci.

Broj: U-II-760/1999
Zagreb, 24. svibnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 57/2000-1278