## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2789/2002 od 7. srpnja 2004.

### NN 109/2004 (9.8.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2789/2002 od 7. srpnja 2004.

# ustavni sud rEPUBLIKE HRVATSKE

2095

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio Đ. P. iz
Z., kojeg zastupa A. N., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj dana 7. srpnja
2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: Pn-4993/03 (ranije: Pn-3934/95) u najkraćem mogućem roku, ali ne
duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave
ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst) podnositelju ustavne tužbe Đ. P. iz Z., P. 5, određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od
5.500,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 26. studenoga 2002. godine, temeljem članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja
odluke suda u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu pod brojem: Pn-3934/95 (koji je dobio novi broj: Pn-4993/03).

U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da je 12. svibnja
1995. godine, Općinskom sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv Republike Hrvatske
radi naknade štete prouzročene miniranjem vikend kuće i garaže u K., koje je u
listopadu 1994. godine razorio nepoznati počinitelj.

Podnositelj navodi da je u parničnom postupku u
povodu kojeg je podnesena ustavna tužba, Općinski sud u Zagrebu održao jedno ročište
za glavnu raspravu 2. travnja 1996. godine, na kojem je donijeto rješenje o
prekidu postupka, od čijeg donošenja do podnošenja ustavne tužbe, nadležni sud
u predmetnoj pravnoj stvari nije postupao.

Podnositelj smatra da su nedonošenjem meritorne
odluke u razumnom roku povrijeđena njegova ustavna prava zajamčena odredbama članka
14. stavka 2., članka 26., članka 29. stavka 1. i članka 48. Ustava, i načelo
vladavine prava koje je propisano člankom 3. Ustava. Stoga predlaže da Ustavni
sud usvoji ustavnu tužbu, naloži Općinskom sudu u Zagrebu donošenje presude u
predmetu broj: Pn-3934/95, u roku od jedne godine od donošenja odluke Ustavnog
suda, te odredi primjerenu naknadu podnositelju u iznosu od 150.000,00 kuna.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 12.
svibnja 1995. godine podnositelj ustavne tužbe pokrenuo je postupak pred Općinskim
sudom u Zagrebu, protiv Republike Hrvatske, tužbom radi naknade štete prouzročene
miniranjem vikend kuće i garaže u K., koje je u listopadu 1994. godine razorio
nepoznati počinitelj,

– 2.
travnja 1996. godine održano je ročište za glavnu raspravu na kojem je rješenjem
utvrđen prekid postupka temeljem članka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.),

– do
dana podnošenja ustavne tužbe, dana 26. studenoga 2002. godine, postupak je i
dalje bio u prekidu,

–
provjerom (dana 7. svibnja 2004.) kod Općinskog suda u Zagrebu predmet je dobio
novi broj: Pn-4993/03, te je 28. travnja 2004. dodijeljen sucu Parničnog odjela
tog Suda na postupanje i u njemu nije donesena odluka.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 12. svibnja
1995. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91. i 3/94.), koji je glasio:

»Članak
180.

Za štetu
nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem imovine
fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih demonstracija
i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim
propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996.
godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
53/91., 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.«

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka
180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.«

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.«

3.2.
Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je
Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.«

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset i pet (25) dana.

3.3.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži ustavnoj tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju
ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu odredaba članka 63. Ustavnog
zakona.

4.1. DULJINA
SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu
pokrenut je 12. svibnja 1995. godine. Ustavna tužba podnesena je 26. studenoga
2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka
do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina, šest (6)
mjeseci i četrnaest (14) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a
to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.
Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997.
godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. do dana podnošenja
ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra u
konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća pet (5) godina i dvadeset jedan
(21) dan.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Analizirajući postupanje nadležnog suda u pravno
relevantnom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da Općinski sud u Zagrebu nije
poduzeo niti jednu radnju koja bi bila relevantna za meritorno odlučivanje o
pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku.

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem: Pn-3934/95 nastupio je po sili
zakona *(ex lege)* dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Rješenje o prekidu postupka koje je donio Općinski
sud u Zagrebu imalo je deklaratorno značenje.

Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog
propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na odlučivanje o osnovanosti tužbenog zahtjeva.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositeljica da o njihovim pravima i
obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja,
temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv
Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene terorističkim aktima, a kojima
su potraživani relativno značajni iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za
dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih
postupaka do donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka
svojim trajanjem nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na
suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski
sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu
Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru
prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog
roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog
zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj
je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročene
terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset i osam (28) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno
relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja
ustavne tužbe u trajanju od pet (5) godina i dvadeset jedan (21) dan, Ustavni
sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom
29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelju da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom je slučaju
podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koje je dio prava na sud,
također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom ljudskom
pravu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2789/2002
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 109/2004-2095