## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske Poslovni broj: UsII-10/2012-5 od 23. siječnja 2013.

### NN 27/2013 (4.3.2013.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske Poslovni broj: UsII-10/2012-5 od 23. siječnja 2013.

27 04.03.2013 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske Poslovni broj: UsII-10/2012-5 od 23. siječnja 2013.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

468

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda mr. sc. Inge Vezmar Barlek predsjednice vijeća, Mire Kovačić i Miljenke Pajalić članice vijeća, te više sudske savjetnice Blaženke Drdić zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja OT – Optima telekom d.d. iz Zagreba, Bani 75a, kojeg zastupa predsjednik uprave Matija Martić, protiv tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Hrvatskog telekoma d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa opunomoćenik Siniša Đuranović, radi donošenja mišljenja kojim bi se izmijenio Ugovor o međusobnom povezivanju, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 23. siječnja 2013.

presudio je

I Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/12-03/01, urbroj: 376-04/ZJ-12-06, od 15. veljače 2012.

II Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem je u izvršenju presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-13550/2009 od 30. studenoga 2011. odbijen zahtjev tužitelja za donošenje rješenja kojim bi se izmijenio ugovor o međusobnom povezivanju sklopljen između društva OT – Optima telekom d.d. i društva Hrvatski telekom d.d. od 12. travnja 2005.

Tužitelj osporava navedeno rješenje te navodi kako je 26. siječnja 2009. tuženik donio djelomično rješenje kojim je naredio izmjenu Standardne ponude za usluge međusobnog povezivanja HT-a d.d. na način da se izmijeni cijena terminacije u mrežu HT-a. Tim rješenjem određen je samo rok za usklađivanje Standardne ponude HT-a, ali nije naloženo HT-u da izvrši odgovarajuću izmjenu ugovora o međupovezivanju. Nakon tog rješenja, HT je dostavio usklađenu Standardnu ponudu na koju je tuženik dao suglasnost 16. veljače 2009. Tužitelj je zatražio zaključivanje dopune ugovora o međupovezivanju, jer je cijena terminacije u mrežu HT-a regulirana cijena, dok cijena terminacije u mrežu tužitelja nije regulirana cijena nego je predmet komercijalnog dogovora. S obzirom da HT i tužitelj nisu mogli postići dogovor oko uvjeta terminiranja u mrežu tužitelja, tužitelj je pokrenuo upravni postupak kod tuženika radi rješavanja spora između operatora. Presudom Upravnog suda Republike Hrvatske od 30. studenoga 2011. poništeno je ranije rješenje tuženika, a sada osporeno rješenje tuženik je utemeljio na ranije utvrđenom činjeničnom stanju s time da je bez promjene pravne i činjenične osnove sada donio drugačiju odluku, pri čemu tuženik ističe kako je sporna ugovorna odredba nepovoljna za tužitelja, međutim zaključuje kako nema osnove za prihvaćanje tužiteljevog zahtjeva. Osporenim rješenjem tuženik proizvodi retroaktivne učinke u odnosu tužitelja i HT-a, jer je sada tužitelj pozvan podmiriti razliku u cijeni terminacije za sporno razdoblje. Nelogično je obrazloženje tuženika da su uvjeti suradnje između sudionika na tržištu bili nepovoljni, a da je s 1. siječnja 2010. započela primjena načela asimetrije pri određivanju cijena terminacije pa nema potrebe za intervencijom u ugovorni odnos između operatora. Predlaže Sudu da poništi osporeno rješenje.

Tuženik u odgovoru na tužbu ostaje u svemu kod razloga osporenog rješenja i ističe kako je odluka donesena sukladno pravnom shvaćanju Upravnog suda Republike Hrvatske koji ne spori da tuženik ima ovlasti poticati tržišno natjecanje i sprječavati zlouporabe, ali samo od donošenja odgovarajućeg akta pa nadalje. Stoga je zahtjev OT-a sada odbijen, jer se odnosio na razdoblje u kojem je postupanje HT-a bilo zakonito. Nije bilo mogućnosti zahtjev usvojiti za buduće razdoblje, jer je odlukom HAKOM-a ugovorni odnos između OT-a i HT-a za razdoblje nakon 1. siječnja 2010. uređen na temelju načela asimetrije, a ne na načelu reciprociteta što je bio razlog podnošenja zahtjeva OT-a. Predlaže Sudu da odbije tužbeni zahtjev.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu, u smislu članka 19. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10. i 143/12.), Hrvatski telekom d.d. dostavio je Sudu odgovor na tužbu. Ističe kako je nove cijene sukladno djelomičnom rješenju tuženika od 26. siječnja 2009. ugradio u Standardnu ponudu na koju je tuženik izdao prethodnu suglasnost 16. veljače 2009. Ugovorom o međusobnom povezivanju tužitelja i HT-a ugovorena je primjena načela reciprociteta pri određivanju cijena međupovezivanja zbog čega je HT od 1. ožujka 2009. počeo tužitelju naplaćivati nove cijene za usluge međupovezivanja. Prema tome HT je primijenio nove cijene i u cijelosti postupio sukladno djelomičnom rješenju koje ni u jednom svojem dijelu nije predviđalo HT-u obvezu izuzimanja iz primjene odredbe o reciprocitetu. Odlukom o analizi tržišta od 17. srpnja 2009. određen je operatorom sa značajnom tržišnom snagom, što znači da su cijene terminacije poziva u njegovu mrežu do tog razdoblja bile isključivo predmet komercijalnog dogovora. Da je tuženik usvojio zahtjev tužitelja, to bi značilo da je tuženik za razdoblje od 1. ožujka 2009. do 31. prosinca 2009. regulirao ugovorni odnos tužitelja i HT-a na način koji bi doveo do retroaktivne primjene načela asimetrije pri određivanju cijena terminacije poziva u mrežu tužitelja, što bi bilo u suprotnosti s Odlukom o analizi tržišta, kojom je izrijekom određena primjena načela asimetrije od 1. siječnja 2010. HT je nesporno bio ovlašten od 1. ožujka 2009., kada je počeo naplaćivati nove cijene međupovezivanja koje su određene djelomičnim rješenjem tuženika, početi iste cijene plaćati i tužitelju za usluge međupovezivanja. Predlaže Sudu da odbije tužbeni zahtjev.

S obzirom da tužitelj osporava samo primjenu prava, činjenice su nesporne, a stranke ni u tužbi ni u odgovoru na tužbu izričito nisu zahtijevale održavanje rasprave, Sud je spor riješio bez rasprave na temelju ovlaštenja propisanog odredbom članka 36. točke 4. Zakona o upravnim sporovima te je na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja (članak 55. stavak 3. Zakona o upravnim sporovima) utvrdio da je tužbeni zahtjev neosnovan.

Upravni postupak koji je prethodio donošenju osporenog rješenja proveden je na temelju odredbe članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08. i 90/11.) radi rješavanja spora između tužitelja i zainteresirane osobe, odnosno operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga u vezi s obvezama iz tog zakona. Osporeno rješenje doneseno je u izvršenju presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-13550/2009 od 30. studenoga 2011. kojim je bila uvažena tužba zainteresirane osobe u ovom upravnom sporu i poništeno rješenje tuženika, klasa: UP/I-344-01/09-01/1884, urbroj: 376-04-09-10 od 28. listopada 2009.

S obzirom na takvu presudu predmet je vraćen u stanje u kojem se nalazio prije nego što je poništeni akt donesen pri čemu je prema prirodi stvari koja je bila predmet spora trebalo umjesto poništenog upravnog akta donijeti drugi, a prilikom donošenja novog akta tuženik je bio vezan pravnim shvaćanjem Suda i primjedbama Suda u vezi s postupkom, jer su presude Suda donesene u upravnim sporovima obvezne (članak 62. i članak 4. Zakona o upravnim sporovima – »Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92., koji je bio na snazi u vrijeme donošenja ranije presude i članak 10. ranije citiranog Zakona o upravnim sporovima).

Stoga je u nastavku postupka tuženik trebao ponovno riješiti zahtjev tužitelja kojim je zahtijevao da se ugovorni odnos o međusobnom povezivanju između tužitelja i zainteresirane osobe za razdoblje od 1. ožujka 2009. do 31. prosinca 2009. uredi na način da je zainteresirana osoba obvezna tužitelju platiti naknade za terminiranje prometa, naknade za pristup usluga s dodanom vrijednosti u mreži operatora i naknade za pristup 0800 usluzi u mreži operatora po cijenama koje je plaćala do 1. ožujka 2009. U navedenoj presudi Sud se osvrnuo na obveze koje su zainteresiranoj osobi određene djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. te je ocijenio kako je prilikom donošenja u ranijem upravnom sporu osporenog rješenja, tuženik previdio ugovornu obvezu stranaka o međusobnom naplaćivanju usluga na osnovi reciprociteta, dok je način naplate međusobnih usluga po načelu asimetrije uveden od 1. siječnja 2010.

Postupajući po presudi tuženik je donio novo, sada osporeno rješenje kojim je za sporno razdoblje od 1. ožujka 2009. (od kada je započela primjena izmijenjenih cijena HT-a za usluge međupovezivanja) do 31. prosinca 2009. (nakon kojeg datuma se na usluge međupovezivanja primjenjuju cijene uređene na temelju Odluke HAKOM-a od 17. srpnja 2009. po načelu asimetrije u korist tzv. alternativnih operatora), odbio zahtjev tužitelja s obzirom da su u ugovoru o međusobnom povezivanju iz 2005. godine tužitelj i zainteresirana osoba ugovorili primjenu načela reciprociteta i prema kojem ugovoru izmjena cijena usluga HT-a automatski povlači za sobom i izmjenu cijena istih usluga koje OT pruža HT-u.

Stoga Sud, uz takvu ugovornu odredbu i činjenicu da djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. nije naređena izmjena postojećih ugovora, ocjenjuje tužbeni zahtjev neosnovanim premda tuženik navodi u osporenom rješenju da je sporna ugovorna odredba doista bila nepovoljna za tužitelja kao alternativnog operatora. U presudi Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-13550/2009 od 30. studenoga 2011. već je ocijenjeno kako izmjena obveza zainteresirane osobe može djelovati samo ubuduće, pa je slijedom svega izloženog Sud, na temelju odredbe članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima, presudio kao u točki I izreke.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Poslovni broj: UsII-10/2012-5
Zagreb, 23. siječnja 2013.

Predsjednica vijeća
mr. sc. Inga Vezmar Barlek, v. r.

Presuda, NN 27/2013-468