## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-504/1993 od 28

### NN 54/1999 (31.5.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-504/1993 od 28

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jurica Malčić, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marjan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, u povodu zahtjeva Gradskog vijeća Grada Rijeke
za ocjenu ustavnosti Zakona o ustanovama, na sjednici održanoj dana 28.
travnja 1999. godine, donio je sljedeću

## **ODLUKU**

I. Odbija se zahtjev za ocjenu ustavnosti članka 78. stavak 2., 3. i
4., članka 79. stavka 3. i članka 80. stavka 1. Zakona o ustanovama ("Narodne
novine", broj 76/93, 29/97).

II. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Gradsko vijeće Grada Rijeke podnijelo je zahtjev za ocjenu ustavnosti
članka 78. stavci 2., 3. i 4., članka 79. stavak 3. i članka 80. stavak
1. Zakona o ustanovama (u daljnjem tekstu: Zakon), jer smatra da su naznačene
odredbe suprotne člancima 48., 50. i 128. Ustava Republike Hrvatske, odnosno
da su pojedine odredbe Zakona proturječne same sebi kao i Zakon o lokalnoj
samoupravi i upravi ("Narodne novine", broj 90/92, 94/93, 117/93).

U zahtjevu kao razlog ovakvoj tvrdnji navode stajalište da je danom
stupanja na snagu Zakona izvršena, za radne organizacije društvenih djelatnosti,
a prema članku 78.-81. Zakona, ex lege etatizacija jer je osnivačka prava
stekla Republika Hrvatska. U tome predlagatelj nalazi protuustavnost, polazeći
od članka 128. Ustava, koji jamči pravo na lokalnu samoupravu.

Nadalje podnositelj zahtjeva smatra da su navedenim zakonskim odredbama
povrijeđeni članak 48. i članak 50. Ustava Republike Hrvatske.

Kao razlog tome ističu da su još u studenom 1993. godine, prema Zakonu
o lokalnoj samoupravi i upravi sklopili sporazume o podjeli imovine u vlasništvu
dotadašnje Općine Rijeka na temelju članaka 67. i 87. stavka 1. Zakona
o lokalnoj samoupravi i upravi. Time smatraju da je prestalo postojati
društveno vlasništvo a nastalo je vlasništvo grada, općine, županije itd.
Zaključuju stoga da Zakon o ustanovama nije mogao to vlasništvo prenijeti
na Republiku Hrvatsku jer se time vrijeđaju već stečena vlasnička prava.

U Ustavnom sudu dana 20. listopada 1998. godine u ovom predmetu održan
je savjetodavni sastanak na kojem su bili prisutni predstavnici podnositelja
zahtjeva te prof. dr. Jakša Barbić.

Ministarstvo uprave Republike Hrvatske dostavilo je stručno mišljenje
o podnesenom zahtjevu.

U njemu navodi da zahtjev nije osnovan te da osporavane odredbe nisu
suprotne članku 48. stavku 1., članku 50. stavku 1. i članku 128. Ustava
iz sljedećih razloga:

Ustavnom odredbom članka 128. stavak 2. u okviru lokalne samouprave
građanima se jamči pravo odlučivanja o potrebama i interesima lokalnog
značaja, a osobito o skrbi za djecu, socijalnoj skrbi kao i ostalim djelatnostima.
Međutim, tom se ustavnom odredbom ne jamči da se skrb o rečenim djelatnostima
može i treba obavljati isključivo u okviru lokalne samouprave, jer bi time
javnim ustanovama i drugim pravnim osobama koje skrbe za te djelatnosti,
a nisu na lokalnoj razini, bilo onemogućeno obavljanje tih djelatnosti.
Stoga smatraju da je neutemeljeno stajalište podnositelja zahtjeva da su
se javne ovlasti, odnosno osnivačka prava pa time prava na imovinu i upravljanje
nad javnim ustanovama koje skrbe o djelatnostima iz ustavne odredbe članka
128. stavka 1. mogla prenijeti jedino i izravno na jedinice lokalne samouprave,
a ne na Republiku Hrvatsku.

Nadalje se u mišljenju posebno navodi odredba članka 81. Zakona o ustanovama,
prema kojoj se odredbe članaka 78., 79. i 80. toga Zakona ne primjenjuju
na one ustanove koje su osnovane zakonom, odnosno na temelju zakona aktom
predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave i kod kojih je određen
vlasnik odnosno osnivač te je utvrđen postupak imenovanja i razrješenja
organa i uređen način upravljanja ustanovom. Stoga smatra Ministarstvo
uprave da pravo vlasništva Grada Rijeke stečeno temeljem članka 87. stavka
1. Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi nije povrijeđeno, jer da su odredbama
Zakona o ustanovama pitanja vlasništva uređena sukladno Ustavu.

Zahtjev nije osnovan.

Odredba članka 78. Zakona u cijelosti propisuje:

"Danom stupanja na snagu ovoga Zakona društvene pravne osobe koje nisu
organizirane kao društvena poduzeća, zadruge ili društvene organizacije,
ako ispunjavaju uvjete iz članka 1. stavka 2. ovoga Zakona, te ako posebnim
zakonom nije što drugo određeno, postaju javnim ustanovama.

Osnivačem ustanova iz stavka 1. ovog članka smatra se Republika Hrvatska.

Vlada Republike Hrvatske može u roku od šest mjeseci od dana stupanja
na snagu ovog Zakona donijeti odluku o prijenosu osnivačkih prava nad određenim
ustanovama ili vrstama ustanova na jedinice lokalne samouprave ili koju
drugu pravnu osobu ili ovlastiti nadležno ministarstvo da ono prenese osnivačka
prava na jedinicu lokalne samouprave.

Osnivačka prava iz stavka 3. ovog članka Vlada Republike Hrvatske ili
od nje ovlašteno ministarstvo može prenijeti na drugu pravnu osobu samo
uz suglasnost te pravne osobe. O prijenosu osnivačkih prava sklapa se poseban
ugovor."

Odredba članka 79. stavak 3. Zakona propisuje:

"Vlada Republike Hrvatske i od nje ovlašteno ministarstvo mogu osobu
iz stavka 2. ovog članka (koja obnaša poslovodnu dužnost u pravnoj osobi
- primjedba) razriješiti i na njenu dužnost imenovati drugu osobu sve dok
se ne izaberu odnosno imenuju novi organi ustanove u skladu s ovim Zakonom.
To pravo imaju i predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave, odnosno
nadležni organi drugih pravnih osoba na koje su prenesena osnivačka prava."

Odredba članka 80. stavak 1. Zakona propisuje:

"Ako Vlada Republike Hrvatske ili ovlašteno ministarstvo ne prenesu
osnivačka prava na jedinicu lokalne samouprave ili drugu pravnu osobu,
Vlada Republike Hrvatske, odnosno ovlašteno ministarstvo imenovat će upravni
odbor ustanove od tri člana, od kojih najmanje jedan mora biti iz redova
zaposlenih u ustanovi."

Po ocjeni Ustavnog suda ove odredbe nisu suprotne članku 128. stavak
2. Ustava Republike Hrvatske u kojem su navedena područja u kojima se jamči
lokalna samouprava među ostalim i u području brige o djeci, socijalne skrbi,
kulturi, tjelesnoj kulturi tehničkoj kulturi i športu, ako se radi o potrebama
i interesima građana lokalnog značenja.

Naime, time što je Ustav odredio sadržajno i okvirno prava koja obuhvaćaju
lokalnu samoupravu nije ujedno i odredio da se o tim pravima građana može
i mora brinuti samo lokalna samouprava. Upravo u okviru jamstva koje Ustav
pruža građanima, država se u prvom redu mora brinuti i za ona prava koja
su po članku 128. Ustava obuhvaćena pravom na lokalnu samoupravu.

Osporenim odredbama (imajući u vidu definiciju javne ustanove u članku
6. Zakona) definirana je ovlast Vlade i ministarstava u pojedinim slučajevima
te time nije ograničena lokalna samouprava niti pravo na lokalnu samoupravu,
s obzirom da Ustav brigu o djeci, o socijalnoj skrbi te kulturi i športu
nije stavio na brigu samo lokalnoj samoupravi nego i paralelno lokalnoj
samoupravi. Ustav u člancima 56., 57., 61., 62., 63. i dr. jamči da će
se država brinuti o istim tim vrijednostima odnosno društvenim i individualnim
potrebama i interesima građana.

Nadalje, nema temelja tvrdnja da su osporene odredbe suprotne članku
48. stavku 1. Ustava koje jamči pravo vlasništva i članku 50. stavku 1.
Ustava koja određuje da se vlasništvo može oduzeti ili ograničiti u interesu
hrvatske države samo uz naknadu tržišne vrijednosti.

Naime, podnositelj zahtjeva ističe da su temeljem Zakona o lokalnoj
samoupravi i upravi i to temeljem odredbi članaka 67., 87. stavka 1. tog
Zakona zaključeni sporazumi pravnih slijednika Općine Rijeka o preuzimanju
imovine u studenom 1993. Na taj način društvena imovina da je dobila titulara
vlasništva čime da je prestala biti društvena imovina, a što sve dovode
u pitanje osporene odredbe Zakona o ustanovama. Podnositelj zahtjeva ujedno
neutemeljeno smatra da je protuustavna odredba članka 78. osporenog Zakona
jer da je u toj odredbi trebalo biti naznačeno da se osnivačka prava u
odnosu na javne ustanove u okviru brige za djecu, socijalne skrbi, kulture
i športa morala ex lege vezati za jedinice lokalne samouprave.

Prema ovlastima članka 125. Ustava, Ustavni sud nije nadležan ocjenjivati
suglasnost zakona međusobno, pa nije u predmetu razmatran podneseni zahtjev
u tom pogledu. No kako citiranjem odredaba Zakona o lokalnoj samoupravi
i upravi te Zakona o ustanovama podnositelj zahtjeva ističe i povredu članaka
48. i 50. stavak 1. Ustava, ovaj Sud je ocijenio da osporene odredbe nisu
suprotne navedenim ustavnim odredbama.

Naime, osporenom odredbom Zakona nije odlučio o nečijim vlasničkim pravima
nego o osnivačkim pravima pa te odredbe ne propisuju da bi se osnivač javne
ustanove samim tim mogao smatrati vlasnikom imovine već je to, po stajalištu
Ustavnog suda pravno pitanje koje se treba rješavati temeljem drugih zakona
koji reguliraju ovu materiju.

Tako se i odredba članka 57. Zakona o ustanovama ne odnosi na imovinu
jedinica lokalne samouprave koja je ranije donesenim Zakonom o lokalnoj
samoupravi i upravi prenesena na druge nositelje toga prava, jer to, po
ocjeni ovog Suda, ne proizlazi iz zakonskog teksta.

Kako se osporenim odredbama ne zadire u vlasnička prava jedinica lokalne
samouprave te odredbe nisu suprotne člancima 48. i 50. stavku 1. Ustava.

U zahtjevu se nadalje navodi i da su pojedine odredbe Zakona o ustanovama
međusobno suprotne, a što Ustavni sud, prema ovlastima iz članka 125. Ustava
ne može ocjenjivati.

Iz navedenih razloga donesena je odluka kao u izreci.

Odluka o objavi temelji se na članku 20. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj: U-I-504/1993
Zagreb, 28. travnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Jurica Malčić,** v. r.

Odluka, NN 54/1999-1032