## Pravilnik o izmjenama i dopunama Pravilnika o načinu i mjestu provođenja psihosocijalnog tretmana

### NN 78/2006 (14.7.2006.), Pravilnik o izmjenama i dopunama Pravilnika o načinu i mjestu provođenja psihosocijalnog tretmana

# MINISTARSTVO ZDRAVSTVA I SOCIJALNE SKRBI

1860

Na temelju članka 9. stavka 3. Zakona o zaštiti
od nasilja u obitelji (»Narodne novine« broj 116/03) ministar zdravstva i
socijalne skrbi donosi

## PRAVILNIK

### O IZMJENAMA I DOPUNAMA PRAVILNIKA O NAČINU I MJESTU PROVOĐENJA PSIHOSOCIJALNOG TRETMANA

Članak 1.

U Pravilniku o načinu i mjestu provođenja
psihosocijalnog tretmana (»Narodne novine«, br.
29/2005) u članku 1. riječi: »(u daljnjem tekstu: zaštitna mjera)« zamjenjuju
se riječima: »(u daljnjem tekstu: psihosocijalni tretman)«

U cijelom tekstu Pravilnika riječi: »zaštitna
mjera« zamjenjuju se riječima: »psihosocijalni tretman« u odgovarajućem padežu.

Članak 2.

U članku 2. iza riječi: »u ponašanju počinitelja
nasilja u obitelji« dodaju se riječi: »(u daljnjem tekstu: počinitelj
nasilja)«.

U cijelom tekstu Pravilnika riječi: »počinitelj
nasilja u obitelji« zamjenjuju se riječima: »počinitelj nasilja« u
odgovarajućem padežu.

Članak 3.

U članku 3. stavku 1. riječi: »u pravnim ili kod
fizičkih osoba« zamjenjuju se riječima: »kod ovlaštenih pravnih ili fizičkih
osoba«.

U stavku 2. riječi: »ovu mjeru« zamjenjuju se
riječima: »psihosocijalni tretman«.

Članak 4.

Članak 4. mijenja se i glasi:

»(1) Pravna ili fizička osoba obvezna je
prethodno ishoditi odobrenje za provođenje psihosocijalnog tretmana izvan
zdravstvene ustanove (u daljnjem tekstu: odobrenje).

(2) Odobrenje iz stavka 1. ovoga članka
rješenjem daje ministar nadležan za poslove pravosuđa.«

Članak 5.

Članak 5. mijenja se i glasi:

» (1) Pravna osoba s kojom ministarstvo nadležno
za poslove pravosuđa sklapa ugovor o međusobnim odnosima za provođenje
psihosocijalnog tretmana izvan zdravstvene ustanove mora:

– raspolagati odgovarajućim prostorom
(prostorija za individualni i grupni rad, čekaonica i zaseban sanitarni čvor)
koji mora udovoljavati minimalnim sanitarno-tehničkim i higijenskim uvjetima,

– imati zaposlenog jednog ili više stručnih
radnika visoke stručne spreme (edukacijsko-rehabilitacijski fakultet,
medicinski fakultet, filozofski fakultet – odsjek za psihologiju ili studij
socijalnog rada) sa završenom dodatnom izobrazbom za rad s počiniteljima
nasilja i najmanje tri godine radnog iskustva u struci.

(2) Fizička osoba koja provodi psihosocijalni
tretman mora:

– biti državljanin Republike Hrvatske,

– imati poslovnu sposobnost,

– imati radnu sposobnost,

– imati zdravstvenu sposobnost,

– raspolagati odgovarajućim prostorom
(prostorija za individualni i grupni rad, čekaonica i zaseban sanitarni čvor)
koji mora udovoljavati minimalnim sanitarno-tehničkim i higijenskim uvjetima,

– imati visoku stručnu spremu
(edukacijsko-rehabilitacijski fakultet, medicinski fakultet, filozofski
fakultet – odsjek za psihologiju ili studij socijalnog rada) i završenu dodatnu
izobrazbu za rad s počiniteljima nasilja i najmanje tri godine radnog iskustva
u struci.

(3) Psihosocijalni tretman ne može provoditi
osoba protiv koje se vodi istražni ili kazneni postupak ili je pravomoćno
osuđena za kazneno djelo protiv života i tijela, protiv dostojanstva osobe i
morala, protiv braka, obitelji i mladeži te osoba protiv koje se vodi ili je
pravomoćno osuđena za prekršaj propisan Zakonom o zaštiti od nasilja u
obitelji.«

Članak 6.

U članku 7. stavku 1. točki 4. riječi: »članka
4.« zamjenjuju se riječima: »članka 5. stavka 3.«.

U stavku 1. točka 6. mijenja se i glasi:

»6. se utvrdi profesionalna nesposobnost za
rad«.

U stavku 1. dodaje se točka 9. koja glasi:

»9. ima sedamdeset godina života«.

Članak 7.

U članku 8. podstavku 2. iza riječi: »ne obavlja
poslove« dodaju se riječi: »sukladno odobrenju,« a riječi: »osobno ili ako
koristi rad drugih osoba protivno odobrenju,« brišu se.

Podstavak 3. briše se.

Članak 8.

U članku 9. stavak 1. mijenja se i glasi:

»(1) Ministar nadležan za poslove pravosuđa
osnovat će stručno povjerenstvo za izradu prijedloga mreže pravnih i fizičkih
osoba koje će provoditi obvezni psihosocijalni tretman izvan zdravstvenih
ustanova, izradu prijedloga ugovora o međusobnim odnosima, izradu prijedloga za
izdavanje odobrenja iz članka 4. ovoga Pravilnika te praćenja rada pravnih i fizičkih
osoba iz članka 3. ovoga Pravilnika.«

Članak 9.

U članku 11. stavku 1. iza riječi: »grupno«
briše se točka te dodaju riječi: »prema Standardima za provedbu psihosocijalnog
tretmana počinitelja nasilja u obitelji koji su tiskani u prilogu ovoga Pravilnika
i čine njegov sastavni dio.«

U stavku 2. i 3. riječ: »postupanja« zamjenjuju
se riječima: »psihosocijalnog tretmana.«

Članak 10.

U članku 12. stavku 1. riječ: »postupanja«
zamjenjuju se riječima: »psihosocijalnog tretmana«.

U stavku 2. riječi: »dio pisanog plana
postupanja koji se odnosi na postupanje« zamjenjuju se riječima: »pisanu
informaciju o postupanju«.

Članak 11.

Članak 15. mijenja se i glasi:

»Ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa
ustrojava i vodi:

– registar pravnih i fizičkih osoba s odobrenjem
za provođenje psihosocijalnog tretmana izvan zdravstvene ustanove (u daljnjem
tekstu: registar),

– registar pravnih i fizičkih osoba s kojima je
sklopljen ugovor o međusobnim odnosima za provođenje psihosocijalnog tretmana,

– evidenciju o počiniteljima nasilja u obitelji
kojima je izrečena zaštitna mjera obveznog psihosocijalnog tretmana.

Podatke iz registra iz podstavka 1. i 2. ovoga
članka te izmjene i dopune podataka ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa
dostavit će prekršajnim, općinskim i županijskim sudovima u Republici
Hrvatskoj.«

Članak 12.

U članku 16. stavku 1. riječi: »Povjerenstvo iz
članka 22. Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji« zamjenjuju se riječima:
»Povjerenstvo za praćenje i unaprjeđivanje rada tijela kaznenog i prekršajnog
postupka, te izvršenja sankcija vezanih za zaštitu od nasilja u obitelji.«

Članak 13.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu osmoga dana od
dana objave u »Narodnim novinama«.

Klasa: 011-02/05-04/23

Urbroj: 534-09-02-01/2-06-4

Zagreb, 28. lipnja 2006.

Ministar

**doc****. dr. sc. Neven Ljubičić, v. r.**

PRILOG

STANDARDI ZA PROVEDBU
PSIHOSOCIJALNOG TRETMANA POČINITELJA NASILJA U OBITELJI

1. STANDARDI ZA PROVEDBU
PSIHOSOCIJALNOG TRETMANA POČINITELJA NASILJA U OBITELJI

Psihosocijalni tretman uključuje individualne i
grupne postup­ke koje provodi za to posebno
osposobljena stručna osoba u svrhu zaustavljanja i sprečavanja nasilja u
obitelji, a koji postupci uključuju postizanje uvida i prihvaćanja odgovornosti
za vlastito nasilno ponašanje, usvajanje samokontrole ponašanja, učenje
socijalnih vještina i mijenjanje uvjerenja koja pridonose nasilnom odnosu.

1.1. Načela psihosocijalnog tretmana

Izrada i provedba psihosocijalnog tretmana
počinitelja nasilja temelji se na sljedećim načelima:

•          Obiteljsko
nasilje je neprihvatljivo i mora se zaustaviti;

•          Prvenstveni
zadatak tretmana je povećanje sigurnosti članova obitelji ugroženih obiteljskim
nasiljem;

•          Počinitelji
nasilja odgovorni su za svoje nasilno ponašanje;

•          Nasilno
ponašanje je izabrano ponašanje s namjerom kontroliranja drugih osoba;

•          Nasilno
ponašanje se može promijeniti;

•          Obiteljsko
nasilje izraz je zlouporabe moći u nastojanju da se kontrolira druga osoba;

•          Provedba
tretmana mora biti uklopljena u suradnju s drugim čimbenicima suzbijanja
nasilja u obitelji;

•          Nužna
je suradnja s drugim čimbenicima radi promicanja odgovora zajednice na
obiteljsko nasilje.

Polazno načelo u psihosocijalnom tretmanu
počinitelja obiteljskog nasilja jest povećanje sigurnosti za članove obitelji
koji su izloženi nasilju. Svaka intervencija i odluka mora se donositi u skladu
s njime.

Promjena ponašanja i uvjerenja tijekom
psihosocijalnog tret­mana provodi se polazeći od
socijalnog konteksta u kojem se odvija obiteljsko nasilje, najčešće muškarca
nad ženom. Ovo je nasilje najvećim dijelom izraz zlouporabe moći i kontrole
korištenjem pret­postavljenih muških prava ili
privilegija. To je izravna posljedica nejednakosti u odnosima između muškaraca
i žena, ukorijenjena u patrijarhalnoj tradiciji koja potiče muškarce da vjeruju
da imaju pravo na moć i kontrolu nad svojim partnericama.

Stoga se nasilje u obitelji koje najvećim
dijelom čine muškarci smatra prvenstveno naučenim ponašanjem, a manje
individualnim poremećajem, patologijom, posljedicom stresa, uporabe sredstava
ovisnosti ili nefunkcionalnog partnerskog odnosa. U slučaju nasilja u obitelji
to znači uporabu nasilja i zlostavljanja radi kontrole žene i djece.

Uporaba nasilja je izabrano ponašanje za koje je
svaka osoba (počinitelj) odgovorna i za koje treba odgovarati. Premda su
muškarci socijalizirani da vjeruju u svoje pravo da kontroliraju ženu i djecu
ili su čak poticani da koriste nasilje, oni mogu odabrati da preuzmu
odgovornost za svoje ponašanje i mogu naučiti nenasilne načine ponašanja prema
partnerici i djeci.

Neki muškarci koji se uključe u psihosocijalni
tretman i sami su bili žrtve nasilja, neki su pretrpjeli druge oblike traumatizacije ili su oboljeli od posttraumatskog stresnog
poremećaja, te su skloni to rabiti kao opravdanje za svoje vlastito nasilje. U
svakom trenutku voditelji tretmana moraju razdvojiti pitanja koja se odnose na
iskustvo počinitelja kao žrtve ili traumatizirane osobe od njegove odgovornosti
za uporabu nasilja protiv drugih. Svako umanjivanje, opravdavanje ili
suglašavanje s uporabom nasilja na temelju počiniteljevih iskustava ili teškoća
potkrijepljuje njegovu daljnju uporabu nasilja
umjesto da joj se suprotstavlja.

Većina počinitelja može promijeniti svoja
ponašanja i uvjerenja, te naučiti pozitivne, ravnopravne i nenasilne oblike
odnosa s drugim osobama.

Intervencijski programi za počinitelje
obiteljskog nasilja u svakoj zajednici trebaju biti sastavni dio ukupnog,
integriranog odgovora na problem obiteljskog nasilja. To znači da trebaju usko
surađivati s drugim službama kao što su policija, socijalna skrb, tijela pravosuđa,
druge državne, nevladine i vjerske organizacije koje imaju ulogu u suzbijanju
obiteljskog nasilja. Učinci psihosocijalnog tretmana to su bolji što policija,
pravosuđe, socijalna skrb i različiti drugi oblici podrške žrtvama bolje
surađuju u zajednici.

1.2. Ciljevi psihosocijalnog tretmana

Ciljevi psihosocijalnog tretmana su:

1. Zaustavljanje i sprečavanje nasilnog
ponašanja;

2. Stjecanje uvida u vlastito nasilno ponašanje
i prihvaćanje odgovornosti za njega;

3. Uspostavljanje samokontrole počinitelja nad
svojim emocijama i ponašanjem;

4. Učenje socijalnih vještina kojima počinitelj
može zamijeniti svoje nasilno ponašanje i usvajanje nenasilnih obrazaca
ponašanja;

5. Promjena uvjerenja o partnerskom
(muško-ženskom) odnosu.

Najuspješniji su tretmani koji se temelje na
strukturiranom kognitivno-bihevioralnom pristupu koji uključuje i promjenu
uvjerenja o pravu da se nasiljem reguliraju odnosi u obitelji.

1.3. Realna očekivanja od psihosocijalnog
tretmana

Psihosocijalni program ne može garantirati
dramatičnu promjenu kod počinitelja nasilja jer je promjena ponašanja
dugotrajan i složen proces. Istraživanja pokazuju da će od počinitelja koji
uspješno završe tretman:

•          Neki
prestati biti fizički nasilni i značajno će smanjiti zlostavljajuće i
kontrolirajuće ponašanje;

•          Većina
će prestati biti fizički nasilna ali će zadržati neku razinu kontrolirajućeg
ponašanja;

•          Neki
će se nastaviti nasilno ponašati.

Prema tome, premda neće svi počinitelji nasilja
prestati biti nasilni, realno je očekivati da će psihosocijalni program
značajno smanjiti opasnost od nasilja po članove obitelji.

U slučajevima obiteljskog nasilja bračna ili
obiteljska terapija, vježbanje upravljanja srdžbom, medijacija ili restorativna pravda nisu prikladni oblici rada s
počiniteljima. No terapija para se može preporučiti nakon što počinitelj
uspješno završi psihosocijalni tretman i nakon prikladnog vremena u kojem nije
bio nasilan i samo ako žena (žrtva) osjeća da bez straha za svoju sigurnost i
loše posljedice može sudjelovati u takvoj terapiji.

Ukoliko je počinitelj obiteljskog nasilja
ovisnik o alkoholu ili drogama, preduvjet za ulazak u psihosocijalni tretman je
uspješno odvikavanje od ovisnosti.

1.4. Plan provedbe psihosocijalnog tretmana

Psihosocijalni tretman provodi se individualno
i/ili grupno na temelju pisanog plana izrađenog za svakog klijenta. Taj plan
treba sadržavati sljedeće elemente:

•          Informacije
o počinitelju i tko ga je uputio u tretman

•          Tko
će procijeniti ispunjavanje kriterija za uključivanje počinitelja u
psihosocijalni tretman

•          Oblik
razmjene informacija s drugim relevantnim službama i potreba za održavanje tretmanske konferencije

•          Donošenje
odluke o uključivanju počinitelja u tretman i njegov oblik (individualni ili
grupni)

•          Potpisivanje
ugovora s klijentom

•          Datum
očekivanog početka i završetka tretmana

•          Način
praćenja počiniteljeva ponašanja tijekom tretmana

•          Oblik
kontaktiranja s osobom koja je preživjela obiteljsko nasilje i izrada
sigurnosnog plana za nju

•          Postupanje
u kriznim situacijama

•          Završna
ocjena uspješnosti tretmana i podnošenje izvještaja tijelu koje je uputilo
počinitelja.

Nužno je osigurati da voditelji tretmana imaju
primjereno vrijeme za pripremu i planiranje svakog individualnog ili grupnog
susreta, te za sažimanje iskustava nakon grupnog susreta sa su-voditeljima. Ovo
vrijeme treba biti odvojeno od organizacijskih i administrativnih poslova koji
su neposredno vezani uz svaki susret (kao što su ispunjavanje protokola,
zapisivanje primjedbi, vođenje bilješki o susretu ili pojedinom klijentu, evaluacija
susreta i uređivanje prostorije prije i nakon susreta). Minimalni vremenski
zahtjevi su:

•          Vrijeme
za planiranje i pripremu neposredno prije grupnog susreta 30 minuta;

•          Sažimanje
nakon grupnog susreta 30 minuta.

Manje iskusni voditelji psihosocijalnog tretmana
će trebati više vremena za planiranje, pripremu i sažimanje.

U planiranju provedbe psihosocijalnog tretmana
treba uzeti u obzir da se rad sastoji od:

1. Izravnog individualnog i grupnog rada s
klijentima;

2. Neizravnog rada vezanog uz svakog klijenta
(kontaktiranje počinitelja i članova obitelji, kontaktiranje i koordiniranje
rada s drugim službama, prikupljanje dokumentacije od drugih službi, izrada
individualnih planova rada, priprema izvještaja, evaluacija susreta i tretmana,
priprema i održavanje tretmanskih konferencija,
supervizija i slično);

3. Ostale organizacijske poslove (vođenje
evidencije i izvještavanje državnih tijela, dopisivanje, davanje informacija
zainteresiranim organizacijama i medijima o tretmanu i njegovim učincima itd.).

Prema standardima dobre prakse u svijetu od
ukupno potrebnog vremena za provedbu psihosocijalnog tretmana za izravni rad s
klijentima treba planirati 40% vremena, za neizravni rad s klijentima 40%
vremena i za ostale organizacijske poslove 20% vremena.

1.5. Briga o sigurnosti članova obitelji i
procjena rizika

Sigurnost članova obitelji u kojoj ima nasilja
je prioritet svih koji dolaze u kontakt s obiteljskim nasiljem, što se odnosi i
na sve koji provode psihosocijalni tretman. U nekim slučajevima sudjelovanje u
tretmanu može povećati rizik za članove obitelji. To osobito vrijedi zato što:

•          Programi
za počinitelje nasilja opravdano povećavaju nadu članova obitelji da će se
počinitelj promijeniti. Jedan od glavnih razloga zbog kojeg žene ostaju u
nasilnim vezama je što vjeruju obećanju nasilnika da će se promijeniti. Kad se
nasilnici uključe u bilo koji intervencijski program, članovi obitelji
razumljivo imaju veliko povjerenje u stručnjake očekujući da će oni spriječiti
nasilje u njihovoj obitelji.

•          Partnerice
– žrtve nasilja su sklone pretjerano velikim očekivanjima od učinaka tretmana.
Tako npr. 95% žena čiji partneri su se uključili u
tretman očekuje da ga uspješno i završe, dok to uspijeva postići oko 2/3
počinitelja.

•          Neke
partnerice vide da im je povratak u nasilni odnos jedino rješenje zbog
različitih socijalnih, ekonomskih i osobnih razloga

•          Počinitelji
mogu zlouporabiti svoje sudjelovanje u programu kako bi nastavili manipulirati
ili kontrolirali članove obitelji tako što:

* Obećavaju
  da će pohađati program samo kako bi spasili odnos
* Lažu
  da sudjeluju u tretmanu
* Tvrde
  da su u tretmanu naučili da je partnerica kriva za njihovo nasilje i da je ona
  ta koja se treba promijeniti
* Rabe
  materijal iz programa kako bi kritizirali partnericu ili ju kontrolirali
* Koriste
  izraze i pojmove iz programa kako bi manipulirali partnericom
* Nauče
  rabiti društveno prihvatljive izraze bez da se stvarno mijenjaju
* Upotrebljavaju
  sudjelovanje u programu kako bi utjecali na odluke stručnjaka o njima
  (socijalne radnike, suce, tužitelje).

U svakom slučaju odgovornost je voditelja
psihosocijalnog programa da upoznaju žrtvu obiteljskog nasilja (prvenstveno
partnericu) s ciljem, načelima, sadržajem i načinom provedbe programa. Također
su dužni s njom razmotriti sve elemente sigurnosti članova obitelji i pomoći
joj izraditi plan sigurnosti za članove obitelji. Dio plana sigurnosti treba
biti pisana informacija o postupanju u kriznim situacijama, kao što su mjesta
na koja se može skloniti i telefonski brojevi na kojima može zatražiti pomoć.
Voditelji tretmana trebaju žrtvu obiteljskog nasilja uputiti na organizacije
kojima je prvenstvena zadaća skrbiti o osobama koje su preživjele nasilje.

1.6. Struktura i sadržaj psihosocijalnog
tretmana

Psihosocijalni tretman sastoji se od pripremne i
provedbene faze, te faze završavanja. Kompletan tretman treba uključivati
najmanje 18-20 susreta (ovisno o broju individualnih susreta radi procjene
prikladnosti počinitelja za ulazak u tretman), a obuhvaća najmanje 36 sati
neposrednog kontakta i izvršavanje domaćih zadaća tijekom razdoblja od 6
mjeseci.

Pripremna faza tretmana

•          Najava
upućivanja u tretmanski centar od strane nadležnog
tijela (sud, državno odvjetništvo ili centar za socijalnu skrb)

•          Dostavljanje
dokumentacije od strane nadležnog tijela i upućivanje počinitelja da se javi u tretmanski centar u kratkom roku

•          Dolazak
počinitelja u tretmanski centar u roku od najviše 14
dana od upućivanja

•          Upoznavanje
počinitelja s ciljevima, strukturom, sadržajem i pravilima provedbe tretmana

•          Procjenjivanje
mogućnosti postizanja promjene kod počinitelja, vjerojatnosti postizanja
ciljeva tretmana i pojašnjavanje tretmanskog procesa
tijekom 2 do 4 individualna susreta

•          Kontaktiranje
žrtve obiteljskog nasilja i upoznavanje s tretmanom

•          Prikupljanje
dodatnih informacija od nadležnih tijela i održavanja tretmanske
konferencije (po potrebi)

•          Donošenje
odluke o ispunjavanju kriterija za uključivanje počinitelja u tretman
(individualni ili grupni)

•          Potpisivanje
tretmanskog ugovora s počiniteljem primljenim u
tretman

•          Obavještavanje
nadležnog tijela i žrtve o započinjanju tretmana.

Procjena prikladnosti počinitelja za
uključivanje u tretman temelji se na sljedećim elementima:

* Je
  li počinitelj u stanju priznati da je bio nasilan (tj.
  da nije u potpunom poricanju)
* Vidi
  li da su njegovo nasilje i zlostavljanje problem
* Je
  li u stanju prihvatiti barem minimalnu odgovornost za svoje nasilno ponašanje
* Prihvaća
  li uvjete predviđene za uključivanje u tretman i pristaje li potpisati
  tretmanski ugovor
* Odsustvu
  ovisnosti o alkoholu ili drogi
* Odsustvu
  akutne mentalne bolesti.

U procjenu treba uključiti, kad je god moguće,
informacije i izvještaje, te drugu dokumentaciju koja se može pribaviti od
nadležnih službi povezanih sa slučajem obiteljskog nasilja.

Tretmanski ugovor je
standardizirani dokument kojim počinitelj za kojeg je procijenjeno da je
prikladan za ulazak u psihosocijalni tretman dobiva pisanu obavijest o
ciljevima tretmana, očekivanjima od njega, svojim obavezama, povjerljivosti i
njenim ograničenjima. Počinitelj mora potpisati tretmanski
ugovor kako bi bio uključen u tretman. Uz počinitelja ugovor potpisuje i jedan
voditelj tretmana.

Provedba tretmana

•          Provedba
tretmana odvija se tijekom najmanje 16 individualnih ili grupnih susreta prema
strukturiranom programu

•          Tijekom
tretmana klijenta se poučava i iskustveno vodi kroz teme o nasilju,
posljedicama njegova nasilnog ponašanja, načinima kako može promijeniti svoje
ponašanje, te o ulozi njegovih vrijednosti i uvjerenja o rodnim odnosima u
njegovom nasilnom ponašanju

•          Tijekom
tretmana klijent prima niz povratnih informacija o sebi i svom napretku

•          Počinitelj
je dužan aktivno sudjelovati na svakom susretu, a može se tolerirati najviše
dva opravdana izostanka koja su unaprijed najavljena, u protivnom treba
smatrati da se počinitelj ne drži svojih obaveza i isključuje se iz tretmana o
čemu se odmah obavještava tijelo koje ga je uputilo u tretman

•          Ako
počinitelj neopravdano izostane sa susreta odmah se obavještava tijelo koje ga
je uputilo u tretman

•          U
slučaju prekida tretmana uz nadležno se tijelo odmah obavještava i žrtva
nasilja

•          Prva
procjena uspješnosti tretmana i izvješćivanje nadležnog tijela o tijeku
tretmana vrši se na polovici njegove provedbe.

Završavanje tretmana

•          Na
temelju napretka počinitelja tijekom tretmana voditelji tretmana donose ocjenu
o uspješnosti postizanja ciljeva za svakog počinitelja

•          S
ocjenom postignuća se za svakog počinitelja obavještava tijelo koje ga je
uputilo u tretman, te daju potrebne preporuke

•          O
ishodu tretmana i ocjeni postignuća se obavještava samog počinitelja, premda on
ima niz povratnih informacije o svojem napretku tijekom samog tretmana

•          O
ishodu tretmana se obavještava žrtva obiteljskog nasilja.

Struktura pojedinog grupnog susreta

Struktura svakog grupnog susreta je jednaka i
sadrži tri dijela:

1. »Prijavljivanje” tijekom kojeg se analizira
ponašanje članova grupe od prošlog susreta, analiza »Listova za procjenu
prošlog susreta«, analiza individualnog »Dnevnika nasilja” i korištenje »time-out” postupka, analizira se obavljanje specifične domaće
zadaće s prethodnog susreta (45 minuta)

2. Prorada jedne od tema prema programu radi
povezivanja sadržaja s vlastitim iskustvom, ponašanjem, vrijednostima, načinom
mišljenja i partnerskim odnosom (60 minuta)

3. Završavanje susreta i zadavanje zadaće (10
minuta)

Da bi se ostvarila ovakva struktura susreta i
postigli tretmanski ciljevi preporuča se sljedeće:

•          Trajanje
pojedinog individualnog susreta od 1 sat, a grupnih susreta 2 sata tjedno

•          Čestoća
susreta jednom tjedno

•          Preporučena
veličina grupe je od 6 do 10 članova

•          Voditelji
tretmana ne bi trebali voditi više od dvije grupe u jednom danu ili tri grupe
tjedno

•          Tretmansku grupu je nužno voditi u suvoditeljstvu,
ako je ikako moguće to treba biti muško-ženski voditeljski par

•          Preporuča
se da grupe budu poluotvorene kako bi se skratilo vrijeme čekanja počinitelja
za ulazak u grupni tretman, a točka ulaska u grupu treba biti nakon završetka
jednog od ciklusa tema koje se u tretmanu obrađuju.

Sadržaj tretmanskih
susreta

Trebaju biti obuhvaćeni najmanje sljedeći
sadržaji:

•          Oblici
nasilnog ponašanja i njegovih posljedice

•          Nasilno
ponašanje kao izabrano ponašanje koje ima cilj

•          Rodni
kontekst u kojem se odvija nasilje

•          Preuzimanje
odgovornosti za vlastito ponašanje

•          Stavovi
i uvjerenja koja podržavaju obiteljsko nasilje

•          Uloga
muške socijalizacije, posramljivanja i samopoštovanja u nasilju

•          Uloga
srdžbe u nasilnom ponašanju i njena samokontrola

•          Poricanje,
umanjivanje, opravdavanje i optuživanje članova obitelji za vlastito ponašanje

•          Usvajanje
pozitivnih, poštujućih i ravnopravnih odnosa sa ženama

•          Neodobravanje
počiniteljevih opravdanja vlastitog ponašanja.

•          Stres
i oblici konstruktivnog suočavanja sa stresom

•          Razumijevanje
sukoba i njihovo konstruktivno rješavanje

•          Poboljšanje
komunikacije i socijalnih vještina

•          Pretpostavke
i prepreke kvalitetnom partnerstvu

•          Razvijanje
sposobnosti počinitelja da održava sigurne i primjerene kontakte sa svojom djecom

Praćenje i procjena ponašanja počinitelja
tijekom tretmana

Za vrijeme dok počinitelji pohađaju tretman,
njihovo ponašanje se pažljivo prati. Uz aktivno sudjelovanje u proradi tema
koje im trebaju pomoći da prekinu svoje nasilje, od njih se traži da iznesu
svaki čin nasilja ili zlostavljanja koji su učinili tijekom proteklog tjedna (samootkrivanje). Za procjenu rizika voditelji tretmana mogu
koristiti sljedeće:

•          Samootkrivanje i promjene ponašanja na susretu

•          Korištenje
poricanja, umanjivanja svoje dogovornosti ili okrivljavanje partnerice

•          Informacije
od partnerice (sadašnje i bivše) koje se moraju tretirati s najvećim stupnjem
povjerljivosti kako se njena sigurnost ne bi ugrozila

•          Podaci
od ostalih službi, kao što su policija i socijalna skrb.

Činjenica da voditelji programa svakog tjedna
suočavaju počinitelje s njihovom odgovornošću za ponašanje prema članovima
obitelji omogućuje da se rizični faktori prepoznaju i da se djeluje učinkovito
u pogledu sigurnosti članova obitelji.

Budući da se psihosocijalni tretman mora
provoditi u bliskoj suradnji s drugim specijaliziranim službama (socijalna
skrb, policija, organizacije za zaštitu žrtvi obiteljskog nasilja), ove službe
mogu pomoći da se smanje ranije navedeni rizici tako što će pomoći članovima
obitelji da:

•          Razviju
realistična očekivanja o promjeni ponašanja počinitelja

•          Prate
promjene u ponašanju počinitelja i donose primjerene odluke

•          Procjenjuju
opasnost i primjerenost plana sigurnosti.

1.7. Potrebne kompetencije voditelja
psihosocijalnog tretmana

Kvalitetna provedba psihosocijalnog programa
ključan je čimbenik njegove uspješnosti.

Osoblje koje će provoditi psihosocijalni tretman
počinitelja obiteljskog nasilja, osim stručnih kvalifikacija treba pokazati:

•          Jasne
razloge i motivaciju za rad s počiniteljima nasilja

•          Spremnost
na učenje, osobni i profesionalni razvoj

•          Razumijevanje
glavnih teorijskih perspektiva o obiteljskom nasilju i kako one utječu na
praksu.

Osoblje treba imati propisanu visoku stručnu
spremu (psiholog, psihijatar, diplomirani socijalni radnik, socijalni pedagog),
dodatnu izobrazbu za rad s počiniteljima nasilja i najmanje tri godine radnog
iskustva u struci u neposrednom radu s ljudima. Dodatnom izobrazbom treba
osigurati najmanje sljedeće kompetencije:

Znanje o obiteljskom nasilju

•          Razumijevanje
učinaka obiteljskog nasilja na žrtve (preživjele)

•          Razumijevanje
definicije obiteljskog nasilja

•          Poznavanje
kulturalnih, socijalnih i rodnih aspekata obiteljskog nasilja

•          Poznavanje
taktika koje rabe nasilnici kako bi održali dominaciju i kontrolu

•          Razumijevanje
dinamike u nasilnim odnosima

•          Razumijevanje
kako nasilnici zlorabe djecu kao dio zlostavljanja partnerice

•          Poznavanje
indikatora rizika i opasnosti po žrtve

•          Poznavanje
postupaka zaštite djece i službi koje posebno štite djecu

•          Razumijevanje
što predstavlja odgovorno roditeljstvo

•          Poznavanje
načina izrade sigurnosnog plana

Vještine procjenjivanja i provedbe tretmana

•          Vladanje
tehnikom motivacijskog intervjuiranja

•          Mogućnost
procjene počinitelja nasilja

•          Vještina
procjenjivanja opasnosti za članove obitelji

•          Sposobnost
da se sigurnost žrtve stavi u središte procjene opasnosti

•          Mogućnost
utvrđivanja posebnih potreba (npr. ovisnosti,
mentalni poremećaji)

•          Vještine
upravljanja grupnom dinamikom

•          Prepoznavanje
rodno neprihvatljivih uvjerenja, izraza i ponašanja

•          Mogućnost
pripreme individualnih i grupnih susreta, te sažimanja nakon njih

•          Mogućnost
održavanja cjelovitosti i koherentnosti tretmanskog
programa

•          Sposobnost
da se nosi s pitanjima (ne)uključivanja klijenata u tretmanske
procese

•          Sposobnost
razvijanja suradničkih odnosa

•          Sposobnost
primanja povratnih informacija o svojem načinu rada

•          Mogućnost
osjetljivog rješavanja pitanja nasilnika koji su ujedno i roditelji

Organizacijske i administrativna znanja i vještine

•          Poznavanje
i prikladna uporaba računala u vođenju dokumentacije o tretmanu

•          Vođenje
evidencije i izvještavanje uredno i na vrijeme

•          Razumijevanje
i pridržavanje odredbi o ograničenoj povjerljivosti sukladno pravilima struke i
organizacije

•          Sposobnost
suradnje s odgovarajućim organizacijama i službama radi osiguranja sigurnosti
članova obitelji

•          Spremnost
na nastupe u javnosti i medijima radi promicanja znanja o suzbijanju nasilja

•          Sposobnost
prepoznavanja i zadovoljavanja vlastitih potreba za usavršavanjem.

Organizacija u kojoj se provodi psihosocijalni
tretman počinitelja nasilja u obitelji dužna je osigurati superviziju i
mogućnost trajnog stručnog usavršavanja voditelja tretmana.

Organizacija odnosno tretmanski
centar mora raspolagati odgovarajućim prostorom za individualni i grupni rad,
čekaonicom i drugim uvjetima propisanih Pravilnikom o načinu i mjestu
provođenja psihosocijalnog tretmana.

1.8. Dodatna izobrazba za provedbu
psihosocijalnog tretmana

Odgovornost je organizacija i pojedinaca koji
provode psihosocijalni tretman da osoblje ima odgovarajuću stručnu
osposobljenost za ovaj rad. Dodatna izobrazba za rad s počiniteljima nasilja
treba uključivati najmanje sljedeće sadržaje:

•          Teorijske
perspektive o obiteljskom nasilju

•          Posljedice
obiteljskog nasilja na individualnoj, obiteljskoj i društvenoj razini

•          Faktori
rizika za obiteljsko nasilje

•          Uloga
uvjerenja u održavanju obiteljskog nasilja

•          Rodna
perspektiva o obiteljskom nasilju

•          Utjecaj
obiteljskog nasilja na djecu

•          Psihološki
profili nasilnika u obitelji

•          Dinamika
obiteljskog nasilja

•          Pravni
okviri i obiteljsko nasilje

•          Zaštita
djece

•          Prepoznavanje
ovisnosti

•          Razumijevanje
načina na koji odrasli uče

•          Razumijevanje
načina postizanja promjene kod odraslih

•          Procjenjivanje
opasnosti i upravljanje rizikom

•          Vještine
grupnog rada

•          Osobne
reakcije na obiteljsko nasilje

•          Razumijevanje
kognitivno-bihevioralnog pristupa postizanju promjene u ponašanju

•          Rad
s nedobrovoljnim klijentima i motiviranje za promjenu

•          Procjenjivanje
prikladnosti za sudjelovanje u tretmanu

•          Praćenje
napretka u provedbi tretmana

•          Suradnja
u zajednici i organizacijske pretpostavke za provedbu psihosocijalnog tretmana

•          Vođenje
evidencije i izvještavanje

•          Provedba
samog tretmanskog programa (struktura, sadržaj, način
rada – najmanje 40 sati).

Navedeni sadržaji stječu se u trajanju od 72 do
96 sati neposredne nastave koja uključuje stjecanje znanja i razvijanje
profesionalnih vještina. Minimalno trajanje izobrazbe može se preporučiti samo
za stručnjake koji su već završili izobrazbu iz savjetovališnog rada ili
kognitivno-bihevioralne terapije.

Svaki voditelj tretmana treba nakon završene
izobrazbe raditi pod mentorstvom stručnjaka s iskustvom u ovom području
najmanje 6 mjeseci ili 20 susreta s klijentima prije nego započne samostalno
raditi.

1.9. Supervizija

Centri u kojima se provodi psihosocijalni
tretman počinitelja obiteljskog nasilja moraju planirati i osigurati
superviziju i mogućnost konzultacija za voditelje tretmana. Minimalna količina
supervizije je 90 minuta mjesečno. Voditelji s malim iskustvom s ovim tretmanom
će trebati više supervizije.

Područja koja supervizija treba pokriti su
najmanje sljedeća:

•          Rad
na dilemama u vezi s pojedinim klijentima

•          Interakcija
s klijentima i pitanja vezana uz procese u grupama

•          Osobni
stilovi u provedbi tretmana

•          Utjecaj
provedbe tretmana na voditelje

•          Utjecaj
osobnih iskustava voditelja na praksu

•          Odnosi
među suradnicima u provedbi tretmana

•          Razvijanja
vještina i identificiranje potreba za daljnjom izobrazbom

•          Pridržavanje
standarda provedbe tretmana i osiguravanje kvalitete rada.

1.10. Povjerljivost u provedbi psihosocijalnog
tretmana

Sadržaj susreta i informacije koje se tijekom tretmanskog rada saznaju od klijenata povjerljive su
naravi, te su voditelji tretmana sukladno etičkim načelima obavezni tretirati
te informacije kao povjerljive. Budući da počinitelji nasilja predstavljaju
opasnost za svoje partnerice (sadašnje i bivše), djecu ili druge članove
obitelji, voditelji tretmana imaju obavezu o ugrožavanju sigurnosti drugih
osoba obavijestiti ili upozoriti druge službe i odgovarajuće članove obitelji.

O ovim ograničenjima povjerljivosti i čuvanja
profesionalne tajne voditelji tretmana moraju na jasan način obavijestiti
počinitelja, a posebno o sljedećem:

•          Žrtvu
obiteljskog nasilja i odgovarajuće članove obitelji (sadašnja ili bivša
partnerica) obavijestit će se o neredovitosti počiniteljevih dolazaka na
tretman, odustajanja od tretmana ili isključenja iz njega.

•          Ako
voditelji smatraju da počinitelj predstavlja posebnu opasnost, o tome će
obavijestiti nadležne službe i odgovarajuće članove obitelji, a ako je opasnost
neposredna i velika obavijestit će policiju.

•          Obavijest
o sudjelovanju u tretmanu i ocjenu o napretku u njemu će se na zahtjev dati
službenim tijelima koja su povezana s obitelji u kojoj je bilo nasilja.

Ova ograničenja povjerljivosti trebaju biti dio tretmanskog ugovora kojeg počinitelj mora potpisati da bi
ušao u tretman. Ukoliko počinitelj odbije potpisati ovaj ugovor, smatrat će se
da nije ispunio kriterije za ulazak u tretman.

1.11. Kontaktiranje članova obitelji u kojoj ima
nasilja

Dužnost je organizacije koja provodi
psihosocijalni tretman stupiti u kontakt s punoljetnim članom obitelji koji je
pretrpio nasilje (redovito sadašnja ili bivša partnerica počinitelja) u
razdoblju od najviše dva tjedna od kako je počinitelj kontaktirao tretmanski centar. Sadržaj tog kontakta treba uključivati
najmanje sljedeće:

•          Obavijest
o tome da je počinitelj upućen u psihosocijalni tretman i tko ga je uputio

•          Informacije
o cilju, sadržaju, načinu rada i trajanju tretmana, te obavezama počinitelja
ukoliko u njega bude uključen

•          Upute
o tome kako počinitelj može zlorabiti činjenicu da se uključio u tretman

•          Informaciju
o tome kako počinitelj treba provoditi »time-out«
postupak

•          Upute
kako i koga može kontaktirati od tretmanskog osoblja
ako želi detaljnije informacije ili ako želi u bilo kojem času razgovarati o
provedbi tretmana

•          Informacije
o realnim očekivanjima u pogledu vjerojatnosti promjene nasilnog ponašanja
počinitelja

•          Informacije
o organizacijama gdje članovi obitelji mogu dobiti podršku

•          Ponudu
da dođe u tretmanski centar radi pomoći u izradi
sigurnosnog plana.

Istog člana obitelji tretmanski
centar će obavijestiti ukoliko se počinitelja procijeni da nije pogodan za
uključivanje u tretman, ako počinitelj počne izostajati iz tretmana, prekine ga
ili ako ga se isključi iz tretmana. Također će se ovu osobu obavijestiti o
završetku tretmana.

U razdoblju od šest mjeseci nakon završetka
tretmana, tretmanski centar će jednom mjesečno
kontaktirati člana obitelji koji je pretrpio nasilje (najčešće sadašnju ili
bivšu partnericu) radi procjene njene sigurnosti i ponašanja počinitelja.

1.12. Odnosi s klijentima

Voditelji tretmanskog
programa i organizacije u kojima se tretman provodi moraju održavati jasne
profesionalne odnose s klijentima. Djelatnici centra u kojem se provodi tretman
ne smiju se upustiti u ekonomske, socijalne, intimne ili seksualne odnose s
klijentima za vrijeme provedbe tretmana i najmanje dvije godine nakon njegova
dovršetka.

Voditelji tretmana i ostali djelatnici moraju se
pridržavati općih etičkih načela pomagačkog rada i
etičkih kodeksa svojih struka.

1.13. Procjenjivanje učinkovitosti
psihosocijalnog tretmana

Unutarnja i vanjska evaluacija sastavni je dio tretmanskog rada. Organizacije koje provode psihosocijalni
tretman trebaju razviti učinkovite postupke za praćenje kvalitete rada svojeg
osoblja, te u suradnji s drugima predlagati načine ocjenjivanja učinkovitosti
tretmana na temelju prikladnih kriterija.

1.14. Evidencija o provedbi tretmana

Voditelji tretmana trebaju voditi svoje radne
bilješke o održanim susretima. Ove su bilješke povjerljive naravi.

Tretmanski centar treba voditi
evidenciju o počiniteljima upućenim od nadležnih tijela u tretman (ime i
prezime, adresa i podaci za kontakt), dolascima počinitelja na tretmanske susrete, početku i završetku tretmana za svakog
počinitelja, te posebnim događajima koji uključuju izostanke, prekid ili
isključenje iz tretmana. Također će voditi i evidenciju o kontaktiranju članova
obitelji izloženih nasilju, poslanim izvještajima nadležnim tijelima, održanim tretmanskim konferencijama i financijskim pitanjima u vezi
s tretmanom svakog počinitelja.

2. SURADNJA U ZAJEDNICI

Psihosocijalni program mora se provoditi u
suradnji s drugim specijaliziranim organizacijama koje se bave obiteljskim
nasiljem, kao što su policija, socijalna skrb, pravosuđe, organizacije koje
skrbe za i pomažu žrtvama obiteljskog nasilja, uključujući nevladine
organizacije.

Posebno je važna bliska suradnja s
organizacijama koje skrbe za žrtve jer one mogu pomoći da se smanji opasnost po
članove obitelji u kojima ima nasilja. U njihovoj suradnji važno je partnerstvo
i razmjena informacija u cilju povećanja sigurnosti žrtvi. Tretmanski
centri i ove organizacije trebaju razviti protokol za odgovorno dijeljenje
informacija radi povećanja sigurnosti žrtava.

Dugoročna prevencija obiteljskog nasilja
zahtijeva jasne i dosljedne poruke od strane svih pojedinaca i socijalnih
institucija da je obiteljsko nasilje neprihvatljivo i da se neće tolerirati.
Počinitelji trebaju dobiti poruke da njihovo nasilje neće nitko podržavati i da
će pojedinci i službe reagirati kad saznaju na takav slučaj.

Žrtve obiteljskog nasilja, najčešće žene i
djeca, trebaju dobiti potvrdu da će se njihova situacija shvatiti ozbiljno i da
će sustav zaštititi njihova prava.

Postojeći pravni okvir omogućuje izricanje mjere
psihosocijalne terapije, odnosno tretmana počiniteljima nasilja u obitelji.
Kako bi se ova mjera učinkovito primjenjivala nužno je razviti mrežu
kvalificiranih tretmanskih centara na području čitave
Republike Hrvatske, te provoditi sustavnu i kontinuiranu izobrazbu stručnjaka
za provedbu psihosocijalnog tretmana počinitelja nasilja u obitelji kako bi se
provedbom psihosocijalnog tretmana povećala sigurnost članova obitelji
izloženih nasilju u svim sredinama.

Uz to treba sustavno osposobljavati sve one koji
dolaze u doticaj s obiteljskim nasiljem primjereno njihovoj ulozi u suzbijanju
obiteljskog nasilja.

3. DOSTUPNOST I RADNO VRIJEME

Dostupnost psihosocijalnog tretmana treba
osigurati razvijanjem kompetentnih tretmanskih
centara najmanje u svim županijskim centrima, te postići da počinitelji mogu
dobiti tretman na udaljenosti koja ne zahtijeva putovanje dulje od jednog sata.

Pružanje usluga psihosocijalnog tretmana
počinitelja nasilja u obitelji se prema *Pravilniku o načinu i mjestu provođenja
psihosocijalnog tretmana* izvan zdravstvenih ustanova provodi kod pravnih i
fizičkih osoba koje su ishodile odobrenje koje daje ministar nadležan za
poslove pravosuđa. Pravne osobe u kojima se može provoditi psihosocijalni
tretman mogu biti dio državnog sustava ili lokalne samouprave (npr. obiteljski centri), udruge, vjerske organizacije ili
agencije.

Psihosocijalni tretman počinitelja nasilja u
obitelji intenzivan je i zahtjevan posao koji mogu provoditi samo
visokoobrazovani i dodatno osposobljeni stručnjaci. Uspješna provedba tretmana
i njegovo integriranje s drugim uslugama za povećanje sigurnosti obitelji osim
izravnog rada s počiniteljima zahtijeva i znatan dio vremena za druge oblike
rada.

Radno vrijeme vezano za provedbu tretmana
sastoji se od sljedećih komponenti:

•          Neposredni
kontakt s počiniteljima nasilja upućenih na tret­man od nadležnih tijela tijekom tri faze provedbe tretmana

•          Pripreme
za formiranje tretmanskih grupa i koordinacija
individualnog i grupnog rada

•          Neposredne
pripreme za održavanje individualnih i grupnih susreta, sažimanje nakon grupnih
susreta

•          Supervizija
i konzultacije

•          Pripremanje
i održavanje tretmanskih konferencija s drugim
službama

•          Kontaktiranje
počinitelja, članova obitelji, organizacija za podršku žrtvama, nadležnih
tijela i organizacija

•          Praćenje
postignuća svakog počinitelja

•          Izvještavanje
nadležnih tijela, kontaktiranje s članom obitelji nakon završetka tretmana
tijekom narednih 6 mjeseci

•          Vođenje
evidencija

•          Prikupljanje
podataka za evaluaciju uspješnosti tretmana

•          Financijsko
praćenje.

Potrebno je na jedan sat neposrednog kontakta s
klijentom predvidjeti dva sata pripremnih, administrativnih i koordinativnih
poslova.

Pravilnik, NN 78/2006-1860
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)