## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-698/2008 od 14. rujna 2010.

### NN 117/2010 (15.10.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-698/2008 od 14. rujna 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3081

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo R. Č. iz V., kojeg zastupa R. Ž., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 14. rujna 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv točke II. izreke presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Zpa-2/2007-4 od 21. prosinca 2007. godine, kojom je u odnosu na točku 1. izreke odluke Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa broj: I-107-PSI-SI-43-06 od 5. prosinca 2006. godine, kao neosnovan odbijen podnositeljev zahtjev za zaštitu Ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka i građanina.

Navedenom odlukom Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa, u točki 1. izreke utvrđeno je da se podnositelj nalazio u sukobu interesa zbog povrede članka 1. stavka 2. Zakona o sprečavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnosti (»Narodne novine« broj 163/03., 94/04. i 48/05.) u vezi s člankom 3. stavkom 3. i člankom 6. stavkom 1. točkama g). i i). istog Zakona, jer je kao dužnosnik – ministar javnih radova, obnove i graditeljstva i predsjednik Upravnog vijeća Agencije za promet nekretninama – posredstvom tijela kojima je bio na čelu utjecao na dobivanje poslova trgovačkih društava koja su s njim interesno povezana.

2. Podnositelj u opširnoj ustavnoj tužbi, u odnosu na osporeni dio izreke presude Upravnog suda, iscrpno ponavlja navode istaknute u zahtjevu za zaštitu Ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka i građanina. Povrijeđenima smatra ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 22. stavkom 1. i 29. stavkom 1. Ustava.

U bitnome, smatra da je u postupcima koje je provelo Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa kao i u postupku vođenom u povodu podnesenog zahtjeva za zaštitu Ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka i građanina pred Upravnim sudom Republike Hrvatske »jednostrano zaključeno kako je podnositelj svojim djelovanjem stvorio situaciju sukoba interesa koja je njemu kao dužnosniku omogućila ostvarivanje privatnog interesa protivno javnom interesu«. Ističe da je on »samo obavljao dužnosti na koje je bio imenovan« (ministra javnih radova, obnove i graditeljstva i predsjednika Upravnog vijeća Agencije za promet nekretninama) »i da tijekom provedenih postupaka nije naveden niti jedan konkretni ugovor ili konkretna radnja kojom bi u vršenju svojih dužnosti ostvario osobni probitak«.

Ustavnom sudu predlaže usvajanje ustavne tužbe i poništenje osporavanog dijela presude Upravnog suda i odluke Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Zakon o sprečavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnost stupio je na snagu 24. listopada 2003. godine.

Stupanjem na snagu Zakona o sprečavanju sukoba interesa prestale su važiti odredbe članaka 2. – 10. Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika (»Narodne novine« broj 101/98., 135/98., 105/99., 25700., 73/00., 30/01., 59/01., 114/01. i 153/02.).

Članci 6. i 7. Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika glasili su:

Članak 6.

Sukob interesa iz članka 5. ovoga Zakona za sve dužnosnike utvrđuje etičko povjerenstvo.

Etičko povjerenstvo donosi etički kodeks i poslovnik o svojem radu.

Etičko povjerenstvo osniva se Poslovnikom Zastupničkog doma Hrvatskoga državnog sabora.

Članak 7.

Postupak za utvrđivanje sukoba interesa pokreće se prijedlogom, a etičko povjerenstvo može ga pokrenuti i po službenoj dužnosti.

Dužnosnici, fizičke i pravne osobe obvezne su na zahtjev etičkog povjerenstva dati sve podatke i omogućiti uvid u svu dokumentaciju radi utvrđivanja okolnosti koje bi mogle utjecati na utvrđivanje mogućeg postojanja sukoba interesa.

4.1. U ovom postupku, osim navedenih članaka Zakona o obvezama i pravima državnih dužnosnika, mjerodavne su i sljedeće odredbe Zakona o sprečavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnosti:

Članak 1. stavak 2.

(2) Sukob interesa je situacija u kojoj su privatni interesi dužnosnika u suprotnosti s javnim interesom ili kad privatni interes utječe ili može utjecati na nepristranost dužnosnika u obavljanju javne dužnosti.

Članak 2. stavak 1. alineja 3.

(1) Dužnosnici u smislu ovoga Zakona jesu:

– predsjednik i članovi Vlade Republike Hrvatske

Članak 3. stavak 3.

(3) Dužnosnici ne smiju koristiti javnu dužnost za osobni probitak ili probitak osobe koja je s njima povezana. Dužnosnici ne smiju biti ni u kakvom odnosu ovisnosti prema osobama koje bi mogle utjecati na njihovu objektivnost.

Članak 4.

U smislu ovoga Zakona povezane osobe su bračni ili izvanbračni drug dužnosnika, njegovi srodnici po krvi u uspravnoj lozi, posvojitelj i posvojenik, srodnici u pobočnoj lozi do drugog stupnja i srodnik po tazbini do prvog stupnja, te ostale osobe koje se prema drugim osnovama i okolnostima opravdano mogu smatrati interesno povezanima s dužnosnikom.

Članak 6. stavak 1. točke g). i i).

Dužnosnicima je zabranjeno postupati na sljedeći način:

g) utjecati na dobivanje poslova ili javnih nabavki,

i) na koji drugi način koristiti položaj dužnosnika utjecanjem na odluku zakonodavne, izvršne ili sudbene vlasti kako bi postigli osobni probitak ili probitak povezane osobe, neku povlasticu ili pravo, sklopili pravni posao ili na drugi način interesno pogodovali sebi ili drugoj povezanoj osobi.

Mjerodavne su i sljedeće odredbe Zakona o istražnim povjerenstvima (»Narodne novine« broj 24/96.):

Članak 3.

Istražno povjerenstvo osniva se odlukom doma Sabora. Za svako određeno pitanje osniva se posebno istražno povjerenstvo.

Odlukom iz stavka 1. ovoga članka utvrđuje se i postojanje javnog interesa za istragu u određenom području, pitanja koja istražno povjerenstvo ispituje i cilj istraživanja.

Odlukom iz stavka 1. ovoga članka odredit će se rok do kojeg je istražno povjerenstvo dužno obaviti svoju zadaću.

Rok iz stavka 3. ovoga članka ne može biti kraći od dva mjeseca niti dulji od šest mjeseci od dana osnivanja istražnog povjerenstva. Istražno povjerenstvo ne može djelovati nakon isteka roka iz stavka 4. ovoga članka.

Članak 10. stavci 1. i 2.

Radi ostvarenja cilja radi kojeg je osnovano, istražno povjerenstvo dužno je svestrano ispitati područje za koje je zaduženo te i svaki pojedini slučaj u svezi s predmetom ili pitanjem zbog kojeg je osnovano.

U istraživanju koje provodi, istražno povjerenstvo utvrđuje pravo stanje i sve odlučne i druge važne činjenice, važne za utvrđivanje istine i donošenje pravilnog zaključka.

Članak 12. stavak 1.

Istražno povjerenstvo po obavljenoj zadaći podnosi izvješće domu Sabora s prijedlogom mjera koje po ocjeni istražnog povjerenstva dom Sabora treba poduzeti.

4.2. Postupak za odlučivanje o sukobu interesa u odnosu na podnositelja, pokrenut je zahtjevom od 26. veljače 2004. godine, kojim se od Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa zahtijevala procjena o eventualnom postojanju sukoba interesa u konkretnom slučaju.

Hrvatski sabor je na sjednici održanoj 4. i 25. veljače 2005. godine, pozivom na članak 3. Zakona o istražnim povjerenstvima, donio Odluku o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u svezi sa zaključenim ugovorima između državnih tijela i tvrtki u vlasništvu ili djelomičnom vlasništvu dužnosnika (»Narodne novine« broj 31 od 7. ožujka 2005., u daljnjem tekstu: Odluka).

Točka I. Odluke glasi:

Osniva se Istražno povjerenstvo za utvrđivanje činjenica u svezi sa zaključenim ugovorima u razdoblju od 2000. do 2003. godine između državnih tijela i tvrtki »C. i.« d.d. V., »C.« d.d., »C.« d.d., U. z. g. Z. d.o.o. i »C.-i.« d.o.o. za koje postoji sumnja da su u vlasništvu ili djelomičnom vlasništvu dužnosnika u prošlom mandatu Hrvatskoga sabora, a sada zastupnika u Hrvatskom saboru R. Č. i Z. T.

4.3. Iz obrazloženja osporavane presude Upravnog suda razvidno je da je podnositelj obnašao dužnost ministra javnih radova, obnove i graditeljstva od 27. siječnja 2000. godine do 23. prosinca 2003. godine. Istovremeno je obnašao i dužnost predsjednika Upravnog vijeća Agencije za pravni promet i posjedovanje nekretnina (u daljnjem tekstu: APN). Razvidno je također da su APN i Ministarstvo za javne radove, obnovu i graditeljstvo Republike Hrvatske (zastupano po podnositelju) sklopili sporazum 11. travnja 2002. godine o povjeravanju dijela tehničkih, stručnih poslova u vezi izgradnje stanova u okviru programa društveno-poticajne stanogradnje. Člankom 2. navedenog sporazuma bilo je određeno da će Ministarstvo za javne radove, obnovu i graditeljstvo Republike Hrvatske za potrebe APN-a obavljati poslove pripreme i provedbe natječaja za potrebe APN-a sukladno Zakonu o javnoj nabavi, izrade projektne dokumentacije i ishođenje dozvola, poslove naplate, poslove građenja, tehničkog prijema objekata i radove u jamstvenom roku te primopredaju i čuvanje objekta.

Nakon potpisivanja sporazuma i prenošenja ovlasti na Ministarstvo za javne radove, obnovu i graditeljstvo Republike Hrvatske, APN je dao punomoć pomoćnici Ministarstva za zastupanje i potpisivanje ugovora na osnovi odobrenja Upravnog vijeća APN-a, a kojim je predsjedavao upravo podnositelj ustavne tužbe.

U razdoblju od stupanja na snagu Zakona o sprečavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnosti (24. listopada 2003.) do prestanka ministarske dužnosti podnositelja (23. prosinca 2003.), APN je sa C. i. d.d. zaključio pet ugovora o građenju i sedam ugovora o obavljanju stručnog nadzora i konzaltinga, znatne imovinske vrijednosti.

Također, prema provedenom knjigovodstvenom vještačenju na okolnost individualnog vlasništva podnositelja u navedenom trgovačkom društvu, utvrđeno je da su podnositelj i njegova supruga u vrijeme zaključenja naznačenih ugovora bili većinski vlasnici C. i. d.d.

5. Uzevši u obzir navedeno, Ustavni sud je utvrdio da se pravna stajališta navedena u osporenoj presudi i rješenjima upravnih tijela zasnivaju na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni Upravni sud obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog prava.

Stoga osporenom presudom podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.

6. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe i povredu ustavnog prava propisanog člankom 22. stavkom 1. Ustava koji glasi:

Članak 22. stavak 1.

Čovjekova je sloboda i osobnost nepovrediva.

Polazeći od utvrđenja navedenih u točkama 4.3. i 5. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju članak 22. stavak 1. Ustava nije mjerodavan.

7. U ustavnoj tužbi istaknuta je povreda ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, sagledan kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

Podnositelj je pokrenuo postupak na temelju članka 66. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.), a Upravni sud je u provedenom postupku dao valjane razloge za djelomično odbijanje zahtjeva podnositelja.

Ocjena je Ustavnog suda da je postupak pred Upravnim sudom, koji je prethodio ustavnosudskom, vođen na način koji je podnositelju omogućio pravično suđenje i nije rezultirao povredom ustavnog prava propisanog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

8. Slijedom iznesenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

Sukladno članku 29. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki II. izreke.

Broj: U-III-698/2008

Zagreb, 14. rujna 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 117/2010-3081