## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-388/1996 od 27

### NN 21/1999 (3.3.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-388/1996 od 27

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući u povodu
ustavne tužbe M. K. iz V. G., na sjednici održanoj 27. siječnja 1999. godine,
donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Dopuštenom i pravodobnom ustavnom tužbom podnositelj je pokrenuo ustavnosudski
postupak u svezi s rješenjem Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-6244/1993-6
od 22. studenoga 1995. godine.

U konkretnom slučaju osporavanim rješenjem odbačena je kao nepravodobna
tužba podnositelja izjavljena u svezi s rješenjem Ministarstva rada i socijalne
skrbi, klasa: UP/II-551-06/91-01/512 ur. broj: 524-04/2-93-29 od 18. veljače
1993. godine.

Iz obrazloženja osporavanog rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske
proizlazi da je u konkretnom slučaju tužba podnositelja odbačena iz razloga
što je konačni upravni akt podnositelj primio 20. ožujka 1993. godine,
dok je tužba podnesena brzojavom 11. svibnja 1993. godine, dakle izvan
roka od 30 dana propisanog člankom 24. stavkom 1. Zakona o upravnim sporovima
("Narodne novine", broj 53/91, 9/92 i 77/92).

Predmetnom ustavnom tužbom podnositelj osporava i presudu Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-6452/1993-5 od 22. studenoga 1995. godine,
zatim presudu Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-10817/1993-7 od
22. studenoga 1995. godine kao i presudu Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-7774/1993-5 od 22. studenoga 1995. godine.

Tijekom upravnih postupaka koji su prethodili sudskoj kontroli upravnih
akata, prvostupanjsko upravno tijelo, Centar za socijalni rad, Podružnica
V. G., svojim rješenjima priznalo je pravo na naknadu za socijalni minimum
članovima domaćinstva podnositelja, dok podnositelju to pravo nije priznato
iz razloga što tijekom upravnih postupaka nije podnio dokaz o hrvatskom
državljanstvu, a što je pretpostavka za ostvarivanje navedenog prava sukladno
odredbi članka 5. tada važeće Odluke o socijalnom minimumu ("Narodne novine",
broj 71/92, 79/92, 29/93 i 113/93).

Protiv prvostupanjskih rješenja podnositelj je izjavio žalbu. Odlučujući
o žalbi podnositelja, drugostupanjsko upravno tijelo, Ministarstvo rada
i socijalne skrbi, svojim rješenjima odbilo je predmetne žalbe kao neosnovane,
potvrdivši zakonitost prvostupanjskih rješidaba.

U svezi s konačnim upravnim aktima podnositelj je pokrenuo upravne sporove.
Upravni sud Republike Hrvatske tijekom sudske kontrole akata državne uprave,
a postupajući po tužbama podnositelja, osporavanim presudama odbio je te
tužbe kao neosnovane.

Podnositelj smatra kako su osporavanim rješenjem i odlukama Upravnog
suda Republike Hrvatske, a uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog
stanja i pogrešne primjene materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava
iz članka 14. stavka 2., članka 19., članka 21. stavka 1. i članka 26.
Ustava.

Člankom 14. stavkom 2. Ustava jamči se jednakost svih pred zakonom,
dok se člankom 26. Ustava jamči jednakost građana pred sudovima i inim
tijelima koje imaju javne ovlasti. Člankom 19. Ustava jamči se utemeljenost
na zakonu akata državne uprave kao i sudska kontrola tih akata, dok se
člankom 21. stavkom 1. Ustava jamči svakom ljudskom biću pravo na život.

U ustavnoj tužbi podnositelj upućuje i na egzistentnost povreda ustavnih
načela sadržanih u članku 5. stavku 2. i članku 9. stavku 2. Ustava. Prema
članku 5. stavku 2. Ustava svatko je dužan držati se Ustava i zakona i
poštivati pravni poredak Republike Hrvatske. Člankom 9. stavkom 2. Ustava
utvrđuje se kako državljanin Republike Hrvatske ne može biti izručen, prognan,
niti mu se može oduzeti državljanstvo.

Ujedno podnositelj ističe i postojanje povrede ustavne odredbe iz članka
115. stavka 3. prema kojem sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

U ustavnoj tužbi podnositelj ističe kako mu je pravo na naknadu za socijalni
minimum u konkretnom slučaju, kao državljaninu Republike Hrvatske, nezakonito
uskraćeno. Slijedom navedenoga predlaže ustavnu tužbu usvojiti i osporavane
rješidbe ukinuti.

Ustavna tužba nije osnovana.

Prema članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/91), svatko može po iscrpljivanju dopuštenog
pravnog puta podnijeti ustavnu tužbu kada smatra da mu je odlukom sudbene
vlasti, upravne vlasti ili odlukom tijela koje imaju javne ovlasti, povrijeđeno
neko od Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.

Kad Ustavni sud, postupajući na temelju odredbi članka 28. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, pruža zaštitu ustavnih prava,
onda se eventualno postojanje povrede ustavnih prava u pravilu cijeni na
podlozi činjenica koje su utvrđene u pravomoćno okončanom postupku. Iznimno,
u slučaju kada bi Sud utvrdio kako je zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog
činjeničnog stanja došlo do povrede ustavnih prava, on bi bio ovlašten
utvrđivati i odlučne činjenice, te potom postupiti u skladu s odredbama
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske. U konkretnom slučaju,
međutim, Sud nije utvrdio da bi osporavanim rješidbama, a u svezi s utvrđenim
činjeničnim stanjem na temelju kojega je podnositelju odbijen zahtjev za
naknadu socijalnog minimuma, njemu bila povrijeđena ustavna prava, ustavna
načela i ustavne odredbe na koje u ustavnoj tužbi upućuje.

Prema odredbi članka 24. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima, tužba
Upravnom sudu Republike Hrvatske može se podnijeti u roku od 30 dana od
dana dostave osporavanog upravnog akta stranci koja je podnosi. Podnošenje
tužbe unutar roka procesnopravna pretpostavka je dopustivosti zahtjeva
upravnosudske zaštite.

Nadalje, prema odredbi članka 5. tada važeće Odluke o socijalnom minimumu
državljanstvo Republike Hrvatske je pretpostavka za ostvarivanje prava
na naknadu za socijalni minimum. Iz pribavljenih spisa upravnih tijela
razvidno je kako podnositelj u konkretnom slučaju tijekom provedenog postupka
nije dostavio dokaz o hrvatskom državljanstvu.

Na temelju činjeničnog stanja utvrđenog tijekom upravnog postupka, kao
i na temelju relevantnih odredaba postupovnog i materijalnog prava primijenjenog
tijekom upravnog i upravnosudskog postupka, utvrđeno je da su nadležna
upravna tijela i Upravni sud Republike Hrvatske u predmetnoj pravnoj situaciji
postupali na temelju zakona, te da time podnositelju nisu povrijeđena ustavna
prava, ustavna načela i ustavne odredbe na koje u ustavnoj tužbi upućuje.

Slijedom iznijetoga, a utvrdivši kako osporavanim rješenjem i presudama
Upravnog suda Republike Hrvatske nisu povrijeđena ustavna prava iz članka
14. stavka 2., članka 19., članka 21. stavka 1. i članka 26. Ustava, te
utvrdivši nepostojanje povrede ustavnih načela sadržanih u članku 5. stavku
2. i članku 9. stavku 2. Ustava, kao niti ustavne odredbe iz članka 115.
stavka 3. Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova odluka se temelji na odredbama članka 59. i članka 61. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/1994).

Objava ove odluke temelji se na odredbama članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-388/1996
Zagreb, 27. siječnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 21/1999-461