## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2259/2006 od 1. travnja 2009.

### NN 51/2009 (27.4.2009.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2259/2006 od 1. travnja 2009.

51 27.04.2009 Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2259/2006 od 1. travnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1206

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Snježana Bagić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku kojeg je ustavnom tužbom pokrenuo Ž. P. iz H., na sjednici održanoj 1. travnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

Ustavna tužba se odbija.

i

RJEŠENJE

Dopuna ustavne tužbe od 27. ožujka 2008. se odbacuje.

Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-4983/2005 od 15. veljače 2006., kojim je odbačena podnositeljeva tužba podnijeta protiv rješenja Hrvatskog fonda za privatizaciju (HFP) klasa: 943-01/96-01/518, urbroj: 563-04-403/96-2 od 7. svibnja 1996.

HFP je na zahtjev »Hoteli B.« d.d. B. izdao osporeno rješenje u kojemu su navedene nekretnine (zemljišta na lokaciji Hotela S. i Hotela M.) koje su procijenjene u vrijednosti društvenog kapitala u pretvorbi društvenog poduzeća HTP »B.«.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim aktima povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 18., 19. stavka 2., 48. stavka 1. i 49. Ustava Republike Hrvatske, kao i odredbe članaka 3., 19. stavka 1. i 50. stavka 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnome, navodi da mu je osporenim rješenjem HFP-a ograničeno pravo vlasništva jer je njegova nekretnina bez pravne osnove uvrštena u kapital »Hoteli B.« d.d. B. Ističe da je to rješenje utemeljeno na lažnom podatku protiv kojeg nema mogućnosti ispravka, odnosno izjavljivanja žalbe. Osporeno rješenje, prema podnositeljevom mišljenju, predstavlja upravni akt jer je ono temelj za promjenu vlasništva na nekretnini bez sudjelovanja vlasnika kao stranke u postupku.

U dopuni ustavne tužbe od 27. ožujka 2008. podnositelj traži da Ustavni sud »odredi važnost Rješenja o procjeni kapitala« (osporeno rješenje HFP-a) u smislu da ono nije upravni akt i ne može biti »dokaz za promjenu vlasništva na nekretnini«.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela, odnosno sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Osporeno rješenje HFP-a izdano je na temelju članaka 3. i 4. Zakona o Hrvatskom fondu za privatizaciju (»Narodne novine«, broj 84/92., 70/93., 76/93., 52/94. i 87/96.), kojima je propisana svrha osnivanja HFP-a i njegova nadležnost.

U tom su rješenju navedene (popisane) nekretnine – zemljišta na lokacijama Hotel S. i Hotel M. s oznakama brojeva katastarskih čestica, zemljišnoknjižnih uložaka, oznakama katastarske općine te pojedinačnom i ukupnom površinom. U napomeni su navedene zemljišne čestice za koje postoji rezervacija u njihovoj protuvrijednosti iz razloga neriješenih imovinskopravnih odnosa, odnosno zabrane prijenosa prava raspolaganja i korištenja tih čestica.

Upravni sud je na temelju članka 30. stavka 1. točke 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92. – dalje u tekstu: ZUS) odbacio tužbu podnositelja protiv navedenog rješenja, uz obrazloženje da neovisno o nazivu ono ne predstavlja akt kojim se rješava o stanovitom pravu ili obvezi pojedinaca ili organizacije u kakvoj upravnoj stvari, u smislu članaka 5. i 6. ZUS-a. Naime, Upravni sud drži da se osporenim rješenjem samo konstatira stanje nastalo na temelju odlučivanja u upravnoj stvari (u postupku pretvorbe društvenog poduzeća HTP »B.«).

Upravni sud prihvaća stajalište HFP-a da je rješenje od 7. svibnja 1996. donijeto sukladno članku 42. Zakona o privatizaciji (»Narodne novine«, broj 21/96. i 71/97.), koji propisuje:

(1) Fond izdaje rješenje kojim se utvrđuju nekretnine koje su procijenjene u vrijednosti društvenog kapitala u postupku pretvorbe na temelju Zakona o pretvorbi.

(2) Rješenje se izdaje na zahtjev stranke, a za potrebe upisa nekretnina u zemljišne knjige, odnosno polaganja u knjigu isprava.

(...)

5. Podnositelj je u ustavnoj tužbi istaknuo povrede više ustavnih prava, no Ustavni sud smatra mjerodavnim za konkretni slučaj samo ustavna prava zajamčena člancima 19. stavkom 2. (Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.) i 29. stavkom 1. Ustava (Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.).

Razmatrajući osporeno rješenje Upravnog suda s aspekta navedenih ustavnih prava, Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju ta prava nisu povrijeđena budući da je osporeno rješenje o odbačaju tužbe Upravni sud donio u okviru svoje nadležnosti, sukladno mjerodavnim zakonskim odredbama, ocijenivši da ne postoje procesne pretpostavke za vođenje upravnog spora.

6. Budući da predmet upravnog spora nije bila tužba protiv akata donijetih u postupku pretvorbe HTP »B.«, Ustavni sud nije razmatrao eventualne povrede ostalih ustavnih prava istaknutih u ustavnoj tužbi. Naime, iz navoda ustavne tužbe i osobito dokumentacije priležeće spisu Upravnog suda proizlazi da je podnositelj ustavne tužbe uspio u upravnom sporu radi obnove postupka pretvorbe jer je Upravni sud presudom broj: Us-6047/1999 od 22. svibnja 2002. uvažio tužbu podnositelja i poništio rješenje HFP-a, kojim je odbijen zahtjev podnositelja za procjenu i povrat spornih nekretnina.

7. Odredbe članaka 3. i 19. stavka 1. Ustava ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje bi Ustavni sud štitio u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u smislu odredaba članka 62. Ustavnog zakona.

8. Podnositelj je 27. ožujka 2008. podnio podnesak kojim dopunjuje ustavnu tužbu. Osporena odluka Upravnog suda podnositelju je dostavljena 9. lipnja 2006. Dakle, dopuna je podnesena nakon isteka roka od 30 dana, propisanog člankom 64. Ustavnog zakona, pa je dopuna ustavne tužbe nepravodobna.

9. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 29., 73. i 75. Ustavnog zakona, Ustavni sud je odlučio kao u izreci odluke, a na temelju odredbe članka 72. Ustavnog zakona kao u izreci rješenja.

10. Objava ove odluke i rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2259/2006

Zagreb, 1. travnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 51/2009-1206