## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1117/2003 od 24. rujna 2003.

### NN 179/2003 (12.11.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1117/2003 od 24. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2633

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom M. K. iz P., R. Č., kojeg zastupa S. G.,
odvjetnik u S., na sjednici održanoj dana 24. rujna 2003. godine, jednoglasno
je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske
broj: Rev-1405/2-2 od 8. siječnja 2003. godine.

Presudom Općinskog suda u Splitu, broj: P-470/97 od
16. studenoga 2001. godine, mijenjana je presuda istog suda, broj: P-1020/87 od
17. veljače 1988. godine, na način da je podnositelj obvezan na ime uzdržavanja
svoje kćeri, M. K., plaćati iznos od 300,00 kuna za razdoblje od 1. siječnja
1998. godine pa do 1. srpnja 2000. godine, a za razdoblje od 1. kolovoza 2000.
godine pa nadalje iznos od 700,00 kuna s pripadajućim zakonskim kamatama.

Presudom Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-346/02
od 5. travnja 2002. godine, potvrđena je zakonitost prvostupanjske presude, te
je žalba podnositelja u cijelosti odbijena kao neosnovana.

Osporenom presudom odbijena je podnositeljeva
revizija.

Iz obrazloženja navedenih presuda proizlazi da je
podnositelj dužan doprinositi uzdržavanju svog punoljetnog djeteta za vrije­me
redovitog školovanja, na temelju odredbe članka 214. stav­ka 1. Obiteljskog
zakona (»Narodne novine« broj 162/98). Ovakav pravni stav sudovi su zauzeli na
temelju činjeničnih utvrđenja da je tužiteljica kćerka podnositelja i da se po
punoljetnosti školuje kao redoviti student Veleučilišta u Splitu.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj u bitnome ponavlja
ospo­ravajuće razloge isticane u žalbenom i revizijskom postupku. Smatra da su
osporenom presudom, uslijed pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja,
te pogrešne primjene postupovnog i materijalnog prava, povrijeđena ustavna
prava zajamčena član­kom 16. stavkom 1. i člankom 55. stavkom 1. Ustava
Republike Hr­vatske.

Obrazlažući ustavnu tužbu podnositelj ističe kako su
sudovi činjenično pogrešno utvrdili da se njegova kćerka redovito školuje,
odnosno da su pogrešno tumačili sadržaj pojma redovitog školovanja sadržanog u članku
214. stavka 1. Obiteljskog zakona. Ujedno navodi da je obveza uzdržavanja
nesrazmjerno visoka s obzirom na njegova primanja i s obzirom na činjenicu da
podnositelj ima drugu obitelj koju treba uzdržavati.

3. Zaključno, podnositelj predlaže ustavnu tužbu
usvojiti, osporene presude kao i njoj prethodeće presude ukinuti, te predmet
vratiti prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

4. Za potrebe ovosudnog postupka pribavljen je spis
Općinskog suda u Splitu broj: P-470/97.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

5. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 - pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu. Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili
izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu poje­dinačnih
akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i
temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja
ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku iz
kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama došlo do
ustavno nedo­pu­štenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

6. Članak 214. stavak 1. Obiteljskog zakona
propisuje:

»(1) Dijete koje se redovito školuje roditelji su dužni
uzdržavati i nakon punoljetnosti.«

Iz navedene zakonske odredbe razvidno je da
zakonodavac utvrđuje dužnost roditelja uzdržavati dijete koje se redovito školuje
i nakon punoljetnosti neovisno o činjenici je li se redovito školovanje odvija
uz potporu Ministarstva ili se radi o školovanju za koje polaznik sam snosi troškove.

U konkretnom slučaju, sudovi su utvrdili da je tužiteljica
kćerka podnositelja, postala punoljetna 25. veljače 2000. godine, te da se
redovito školuje na Veleučilištu u Splitu.

7. Člankom 16. stavkom 1. Ustava utvrđeno je da se
slobode i prava mogu ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava
drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.

Ustavni sud utvrđuje da određivanje obveze uzdržavanja
djeteta u postupku pred sudom sukladno zakonu, nije od utjecaja na ograničenje
sloboda i prava u smislu odredbe članka 16. stavka 1. Ustava.

8. Člankom 55. Ustava utvrđeno je da svaki zaposleni
ima pravo na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život.

S obzirom na sadržaj navedenoga ustavnog prava,
tijekom ustavnosudskog postupka je utvrđeno da određivanje obveze uzdržavanja
punoljetnog potomka za vrijeme redovitog školovanja učinjeno sukladno
postupovnom i materijalnom zakonodav­stvu Republike Hrvatske, nije od utjecaja
na postojanje povrede navedenog ustavnog prava.

9. Slijedom svega iznijetoga, Ustavni sud utvrđuje da
podnositelju nisu povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 16. stavkom 1. i člankom
55. stavkom 1. Ustava, stoga je na temelju odredaba članaka 73. i članka 75.
Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki I. izreke.

Točka II. izreke utemeljena je na odredbi članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1117/2003
Zagreb, 24. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 179/2003-2633