## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1083/1997 od 17. travnja 2002.

### NN 51/2002 (8.5.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1083/1997 od 17. travnja 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

993

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci
Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe A. V. iz D. M., koje­g
zastupa Z. S., odvjetnica u D. M., na sjednici Vijeća održanoj 17. trav­nja
2002. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-7859/1995-4 od 12. ožujka 1997. godine;

– rješe­nje Republičkog fonda
mirovinskog i invalidskog osigu­ra­nja radnika Hrvatske, Centralne službe u Z.,
klasa: 140-14/95-01-37106, urbroj: 341-99-05/21-95-694 od 19. srp­nja 1995.
godine;

– rješe­nje Republičkog fonda
mirovinskog i invalidskog osigura­nja radnika Hrvatske, Područne službe u O.,
klasa: 140-09-9401, urbroj: 341-92-03/2-94-1702 od 8. svib­nja 1995. godine.

III. Predmet se vraća
Hrvatskom zavodu za mirovinsko osigura­nje, Područnoj službi u Osijeku na
ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Uprav­nog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-7859/1995-4 od 12. ožujka 1997. godine, kojom je
odbijena podnosite­ljeva tužba pod­nijeta protiv rješe­nja Republičkog fonda
mirovinskog i invalid­skog osigura­nja radnika Hrvatske, Centralne službe u Z.,
(sada Hrvatski zavod za mirovinsko osigura­nje, Središ­nja služba Z.), klasa:
140-14/95-01-37106, urbroj: 341-99-05/21-95-694 od 19. srp­nja 1995. godine.
Tim rješe­njem odbijena je žalba podnosite­lja podnijeta protiv rješe­nja
Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog osigura­nja radnika Hrvatske, Područne
službe u O., klasa: 140-09-9401, urbroj: 341-92-03/2-94-1702 od 8. svib­nja
1995. godine kojim je odbijen zahtjev podnosite­lja da mu se, radi upisa u
radnu k­njižicu, u mirovinski staž utvrdi razdoblje provedeno na službi u bivšoj
JNA.

Prvostupa­njsko upravno tijelo odbilo je zahtjev podnosite­lja, jer je
utvrdilo da podnosite­lj nije stupio u HV do 31. prosinca 1991. godine.

Drugostupa­njsko upravno tijelo je ocijenilo žalbu podnosite­lja
neosnovanom. Utvrdilo je da se podnosite­lj nije stavio na raspolaga­nje oružanim
snagama Republike Hrvatske do 31. prosinca 1991. godine, te da stoga nisu ispu­njeni
uvjeti za utvrđiva­nje mirovinskog staža ostvarenog u bivšoj JNA, propisani
odred­bom članka 4. Zakona o ostvariva­nju prava iz mirovinskog i invalidskog
osigura­nja pripadnika bivše JNA (»Narodne novine«, broj 96/93). Pritom ističe
da se či­njenica stav­lja­nja na raspolaga­nje oružanim snagama dokazuje
potvrdom mjerodavnog tijela Ministarstva obrane Republike Hrvatske o stav­lja­nju
na raspolaga­nje.

Upravni sud je ocijenio da su
i jedno i drugo upravno tijelo pogrešno primijenili propise na koje se pozivaju
ali da je o zahtjevu, odnosno žalbi pravilno odlučeno. Upravni sud smatra da je
rješavajući o zahtjevu podnosite­lja trebalo primijeniti odredbe Zakona o
ostvariva­nju prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja pripadnika bivše
JNA kojim se uređuju način i uvjeti preuzima­nja ostvarenih prava na mirovinu,
doplatak za pomoć i ­nje­gu i novčanu naknadu za tjelesno ošteće­nje pripadnika
bivše JNA ostvarenih prije 8. listopada 1991. godine, te način i uvjeti ostvariva­nja
ovih prava osoba kojima je na teritoriju Republike Hrvatske prestalo svojstvo
aktivne vojne osobe u bivšoj JNA do 31. prosinca 1991. godine. Pritom je zauzeo
stajalište da tuženo upravno tijelo može utvrđivati mirovinski staž samo za
osiguranike svog Fonda, a ne i za osiguranike drugih fondova, konkretno
Zajednice socijalnog osigura­nja vojnih osiguranika čiji je osiguranik bio
podnosite­lj.

Smatrajući da utvrđiva­nje  mirovinskog staža osiguranicima drugih
fondova pred tuženim Fondom nije zakonom predviđeno, Upravni sud zak­ljučuje da
je pravilno odbijen zahtjev podnosite­lja.

2. Podnosite­lj smatra da mu
je osporavanim aktima povri­je­đeno ustavno pravo iz članka 54. Ustava
Republike Hrvatske, kao i da su povrijeđene ustavne odredbe iz članaka 3., 19.
stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava.

Ističe da Zakon niti jednom
odredbom ne određuje na koji način se dokazuje či­njenica stav­lja­nja na
raspolaga­nje, te da su stoga upravna tijela dužna primje­njivati odredbe
Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91 i 103/96 –
odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-I-248/94), posebice odredbu članka
159. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku, što u konkretnom slučaju nije
uči­njeno. Smatra da su u konkretnom slučaju upravna tijela proizvo­ljno
odredila potvrdu Ministarstva obrane Republike Hrvatske kao jedino dokazno
sredstvo podesno za utvrđiva­nje či­njenice stav­lja­nja na raspolaga­nje. Budući
da je predmetni Zakon donijet 1993. godine, podnosite­lj smatra da nije mogao
1991. godine znati na koji način osigurati svoja prava.

Nada­lje smatra da stav­lja­nje
na raspolaga­nje oružanim snagama Republike Hrvatske ne znači da je osoba bila
u obvezi stupiti u aktivni sastav, već da prijavom prebivališta i prijavom u
evidenciju vojnih obveznika Ministarstva obrane omogući svoju eventualnu
mobilizaciju.

Predlaže da Sud ukine
osporavane akte te predmet vrati prvostupa­njskom tijelu na ponovni postupak.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. U vrijeme donoše­nja osporavanih odluka, na snazi je bio Zakon o
ostvariva­nju prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja pripadnika bivše
JNA kojim su bili uređeni način i uvjeti preuzima­nja ostvarenih prava na
mirovinu i druga novčana prima­nja pripadnika bivše JNA ostvarenih prije 8.
listopada 1991. godine, odnosno način i uvjeti ostvariva­nja tih prava osoba
kojima je na teritoriju Republike Hrvatske prestalo svojstvo aktivne vojne
osobe u bivšoj JNA do 31. prosinca 1991. godine.

Prema odredbi članka 4. tog Zakona osoba kojoj je na teritoriju
Republike Hrvatske prestalo svojstvo aktivne vojne osobe u bivšoj JNA do 31.
prosinca 1991. godine, a do tog dana nije ostvarila prava iz mirovinskog i
invalidskog osigura­nja, može ta prava ostvariti ako ispu­njava uvjete za
stjeca­nje prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja prema odredbama
Zakona o mirovinskom i invalidskom osigura­nju vojnih osiguranika (»Narodne
novine«, broj 53/91, 73/91, 18/92 i 71/92) i uz uvjete da ima prebivalište na
teritoriju Republike Hrvatske da se stavila na raspolaganje oružanim snagama
Republike Hrvatske do 31. prosinca 1991. godine, te da protiv ­nje nadležno
tijelo državne vlasti nije pokrenulo kazneni postupak zbog kaznenih djela
navedenih u toj odredbi.

Odredbom članka 9. Zakona određeno je da će poslove ­nje­gove provedbe obav­ljati
Republički fond radnika. S obzirom na sadržaj odredbe članka 4. odgovarajući
postupci provode se i za pripadnike bivše JNA koji do 31. prosinca 1991. godine
nisu ostvarili prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja.

Ti postupci svakako uk­ljučuju i postupak priznava­nja u mirovinski staž
godina rada provedenih u bivšoj JNA, jer je utvrđiva­nje godina staža
pretpostavka ostvariva­nja prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja kada
za to budu ostvarene zakonske pretpostavke.

Ocjena je Suda da nije pravilno stajalište Upravnog suda i upravnih
tijela u svezi s tumače­njem i primjenom Zakona o os­tva­riva­nju prava iz
mirovinskog i invalidskog osigura­nja pripad­nika bivše JNA u pogledu postav­ljenog
zahtjeva podnosite­lja.

Naime, u konkretnom slučaju podnosite­lj nije tražio prizna­va­nje prava
iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja već samo prizna­nje u mirovinski staž
(radi upisa u radnu k­njižicu) godina rada koje je proveo kao aktivna vojna
osoba u bivšoj JNA.

Dakle, zahtjev podnosite­lja bio je usmjeren na prizna­nje godina ­nje­govog
dosadaš­nje­g radnog staža u mirovinski staž, a odbijen je zbog neispu­nje­nja
uvjeta za priznava­nje prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja.

4. Slijedom navedenog, kako je pripadnicima bivše JNA, koji do 31.
prosinca 1991. godine nisu ostvarili prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja,
priznato stjeca­nje ovih prava pod uvjetima, na način i u postupku utvrđenom
navedenim propisima, podnosite­lju su, postupivši suprotno mjerodavnim propisima,
upravno tijelo i Upravni sud povrijedili ustavna prava iz članka 14. Ustava
kojim se jamči jednakost svih pred zakonom i članka 19. stavka 2. Ustava kojim
se zajamčuje sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i
tijela koji imaju javne ovlasti.

Povredu ustavnog prava iz članka
54. Ustava, istaknutu u ustavnoj tužbi, u konkretnom slučaju Ustavni sud nije
utvrdio.

U svezi s istaknutim
povredama odredbi članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava, potrebno je istaći da te
odredbe ne sadrže ­ljudska prava i teme­ljne slobode koje su Ustavom zajamčene
fizičkoj ili pravnoj osobi, a koji se štite u ustavnosudskom postupku
pokrenutom ustavnom tužbom, teme­ljem članka 59. stav­ka 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99 i 29/02).

5. Iz tih razloga je, teme­ljem
odredbi članaka 69. i 72. Ustav­nog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske,
odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-1083/1997.
Zagreb, 17. trav­nja 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 51/2002-993