## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-87/2001 od 22. ožujka 2001.

### NN 32/2001 (10.4.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-87/2001 od 22. ožujka 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

564

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama sastav­ljenom od dopredsjednika Suda Petra Klarića, kao
predsjednika Vijeća te sudaca Jurice Malčića, Ivana Matije, Emilije Rajić i
Milana Vukovića, kao članova Vijeća, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe
V. J. iz Š., zastupane od K. K., odvjetnice u Š., na sjednici Vijeća održanoj
22. ožujka 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-1336/1999-2 i Gzz-41/1999-2 od 9. ožujka 2000. godine, te se predmet vraća
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Rev-1336/1999-2 i Gzz-41/1999-2 od 9. ožujka 2000. godine. Tom
su presudom prihvaćeni revizija i zahtjev za zaštitu zakonitosti te su preinačene
presude Županijskog suda u Š. od 14. prosinca 1998. godine, broj: Gž-453/98 i
Općinskog suda u Š., broj: P-1747/97 na način da se tužbeni zahtjev podnosite­ljice
odbija.

2. Presudama nižestupa­njskih sudova usvojen je tužbeni zahtjev
podnosite­ljice i utvrđene su ništavim odredbe ugovora o kupoprodaji stana,
broj: 15565 koje­g su podnosite­ljica i Republika Hrvatska sklopile 30. trav­nja
1996. godine i to u dijelu točke kojim je utvrđena cijena stana pa se ovlašćuje
tužite­ljica (sada podnosite­ljica) da umjesto dosadaš­nje­g iznosa mjesečnog
obroka od dana pravomoćnosti presude uplaćuje iznos od 211,59 kn, kao i da
zatraži izmjenu uk­njižbe založnog prava (hipoteke) sukladno navedenim
iznosima.

Nada­lje je, istim presudama,
tuženica (Republika Hrvatska) dužna podnosite­ljici na ime do sada uplaćene
obročne otplate, vratiti iznos više prim­ljenih novčanih sredstava sa zakonskim
zateznim kamatama tekućim od 30. trav­nja 1996. godine do konačne isplate, sve
u roku od 15 dana.

Prvostupa­njska presuda, postav­ljeni
tužbeni zahtjev podno­si­te­­ljice, drži osnovanim s obzirom na odredbe članaka
103. do 105., te članaka 210. i 463. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94, 7/96 i 112/99). Županijski sud u Š. svojom
presudom, broj: Gž-453/98 od 14. prosinca 1998. godine, potvrdio je zakonitost
prvostupa­njske presude, odbivši žalbu tuženice kao neosnovanu.

U svezi pravomoćne presude tužena
je izjavila reviziju, dok je Državno odvjetništvo Republike Hrvatske podnijelo
zahtjev za zaštitu zakonitosti. Osporavanom odlukom Vrhovni sud Republike
Hrvatske prihvatio je reviziju i zahtjev za zaštitu zakonitosti te preinačio
presude nižestupa­njskih sudova na način da je tužbeni zahtjev podnosite­ljice
u cijelosti odbio kao neosnovan.

U osporenoj presudi Vrhovnog
suda ističe da su odlukom Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-I-697/1995
od 29. siječ­nja 1997. godine (»Narodne novine«, broj 11/97) ukinute, kao s
Ustavom nesuglasne, određene odredbe Zakona o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo (»Narodne novine«, broj 43/92, 69/92, 25/93, 26/96, 48/93,
2/94, 29/94, 58/95, 11/97, 68/98 i 96/99), a koje su propisivale način utvrđiva­nja
cijene za prodavane stanove. Prema pravnom stajalištu Vrhovnog suda Republike
Hrvatske izraženog u osporavanoj odluci djelova­nje ukidne odluke Ustavnog suda
Republike Hrvatske nastupa danom objave te odluke u »Narodnim novinama«, te
prema tome odluke ovog Suda ne mogu imati retroaktivni učinak. Nada­lje je u
osporenoj presudi zak­ljučeno kako se ukidna odluka Ustavnog suda Republike
Hrvatske ne odnosi na ugovorne odnose imovinskog prava sklop­ljene između
stranaka na teme­lju odredaba Zakona o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo, a koje su važile do ­njihovog ukida­nja.

3. U svezi s osporavanom
presudom podnosite­ljica je podnijela ustavnu tužbu smatrajući kako su tom
presudom, a uslijed pogrešne primjene materijalnog prava, povrijeđena ustavna
prava iz članka 14. Ustava. Člankom 14. Ustava jamči se opća jednakost građana
kao i jednakost svih pred zakonom.

U ustavnoj tužbi podnosite­ljica
upućuje i na postoja­nje povreda odredaba članka 3. Ustava.

Povrede naprijed navedenih
ustavnih odredaba podnosite­ljica obrazlaže navodom kako su ukinute odredbe o
većoj cijeni stana bile protivne Ustavu od samog početka svoje­g važe­nja,
odnosno i u vrijeme sklapa­nja ugovora o kupoprodaji stana. Po pravnom shvaća­nju
podnosite­ljice to da­lje znači, da su prema odredbama Zakona o obveznim
odnosima članci ugovora o kupoprodaji kojima se određuje cijena stana u
konkretnom slučaju ništave, te da je Vrhovni sud Republike Hrvatske, odlučujući
o reviziji i zahtjevu za zaštitu zakonitosti, iste trebao odbiti i potvrditi
presude sudova, kojima je usvojen ­njezin tužbeni zahtjev u cijelosti.

4. Podnosite­ljica predlaže usvaja­nje ­njezine ustavne tužbe, ukida­nje
osporavane presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske i vraća­nje predmeta istome
sudu na ponovno odlučiva­nje.

Za potrebe ovosudnog postupka
pribav­ljen je spis Općinskog suda u Š., broj: 1747/97.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Svojom odlukom, broj:
U-I-697/1995 od 29. siječ­nja 1997. godine, Ustavni sud je, kao nesuglasne s
Ustavom, ukinuo pojedine odredbe Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, broj 58/95). Među
ukinutim odredbama nalazila se i odredba članka 8. stavka 4. tog Zakona koja se
je odnosila na izračun cijene stana za višak u površini soba. Prema naznačenoj
odredbi se predmetni višak otkup­ljuje prema cijeni koja odgovara građevinskoj
vrijednosti etalonskog objekta uvećanoj za vrijednost koja proizlazi iz položajne
pogodnosti stana.

Prema utvrđe­nju ovog Suda,
izraženog u navedenoj odluci nije bilo ustavnog teme­lja za to da zakonodavac
državu, kao osobu javnog prava, koja prodaje jednaku stvar koju prodaju i drugi
prodavate­lji, to jest stanove opterećene stanarskim pravom, stav­lja u položaj
bitno različit od položaja drugih prodavate­lja stanova. Ujedno, nije bilo
ustavnog teme­lja niti za stav­lja­nje kupaca stanova u bitno različit položaj
ovisno od toga tko je nosite­lj prava vlasništva na stanu koji se prodaje.

6. U svojoj odluci, broj:
U-III-731/1994 od 22. trav­nja 1997. godine objav­ljenoj u »Narodnim novinama«,
broj 53/97 od 22. svib­nja 1997. godine, ovaj Sud je izrazio i pravno stajalište
prema kojem se zaštita ustavnih prava podnosite­lja u konkretnom slučaju ne može
uskratiti samo iz razloga što je nesuglasnim s Ustavom utvrđen pravni propis
prestao vrijediti, a na teme­lju ukidne odluke ovog Suda, nakon što je donesen
pojedinačni osporavani akt uteme­ljen na takvoj neustavnoj zakonskoj odredbi.

7. Slijedom sve­ga navedenog,
tijekom ustavnosudskog postupka je utvrđeno da je u konkretnom slučaju cijena
iz ugovora o kupoprodaji stana sklop­ljenog na teme­lju odredaba Zakona o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, odnosno način ­njezinog utvrđiva­nja,
bila propisana zakonskim odredbama koje su od početka svoje­g važe­nja bile u
nesuglasju s Ustavom Repub­like Hrvatske.

8. Prema odredbi članka 463.
Zakona o obveznim odnosima, kada je ugovorena cijena veća od propisane, kupac
duguje samo iznos propisane cijene, a ukoliko je isplatio ugovorenu cijenu, ima
pravo zahtijevati vraća­nje preplaćenog iznosa.

Iz navedenog slijedi da se u
predmetnom slučaju radilo o građanskopravnom sporu između podnosite­lja, kao
kupca stana i prodavate­lja stana, te da se podnosite­lj radi zaštite svojih
prava i pravnih interesa imao pravo obratiti nadležnom općinskom sudu, što je i
učinio. U navedenom pravcu svoje pravno stajalište ovaj Sud izrazio je i u
odluci, broj: U-III-1341/1997 od 22. trav­nja 1998. godine, objav­ljenoj u
»Narodnim novinama«, broj 66/98 od 6. svib­nja 1998. godine.

Točna je tvrd­nja koja
proizlazi iz osporavane presude Vrhov­nog suda Republike Hrvatske da prema odredbi
članka 53. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ukinute
zakonske odredbe prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi rok. Međutim, isto je tako nesporno,
a što je prethodno i nave­deno, da su ukinute zakonske odredbe bile nesuglasne
s Ustavom i u vrijeme prije ­njihova ukida­nja, točnije i 30. trav­nja 1996.
godine, odnosno u vrijeme kada je podnosite­ljica sklopila ugovor o kupoprodaji
stana.

9. S obzirom na iznijeto
razvidno je da je Vrhovni sud Republike Hrvatske donoseći osporenu odluku
postupio protivno od­red­bi članka 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske, koja upućuje na obvezatnost poštiva­nja odluka i rješe­nja
Ustavnog suda Republike Hrvatske, kada je, u konkretnom slučaju prihvatio
reviziju i zahtjev za zaštitu zakonitosti, povređujući time ustavna prava sadržana
u članku 14. Ustava, kojim se jamči opća jednakost i jednakost građana pred
sudovima. Povreda navedenih ustavnih prava proizlazi iz primjene na konkretan
slučaj propisa za koji je utvrđeno da dovodi u neopravdano neravnopravni položaj
određene subjekte.

Ovakvo pravno stajalište u
materijalnopravno istovjetnom predmetu Sud je izrazio i u svojoj odluci, broj:
U-III-213/2000 od 27. ožujka 2000. godine, objav­ljenoj u »Narodnim novinama«,
broj 58/00 od 13. lip­nja 2000. godine, iz koje se izdvaja:

»Ništavost ugovora nastaje
kad nastanu zakonski razlozi ništavosti (*ex tunc)*. U ovom slučaju razlog
ništavosti je protivnost ugovora prisilnim propisima Zakona o prodaji stanova,
a ona je nastala u času zak­ljuče­nja ugovora. Pri tome nije od važnosti što su
protuustavne odredbe Zakona (na kojima je zasnovan ugovor) ukinute nakon zak­ljuče­nja
ugovora, jer su one, u smislu izloženog shvaća­nja, bile protivne Ustavu i
prije ukida­nja.

Ništavost ugovora je djelomična,
jer se odnosi samo na cijenu iz kupoprodajnog ugovora, a ona se određuje na
teme­lju zakonskih odredaba. Dakle, predmetni ugovor može opstati i bez
odredaba o cijeni, a ona nije bila ni uvjet ugovora ni odlučujuća pobuda zbog
koje je ugovor sklop­ljen (stavak 1. članka 105. Zakona o obveznim odnosima).«

10. Glede istica­nja povrede
odredaba članka 3. Ustava va­lja reći da te odredbe ne daju osnovu za pruža­nje
ustavnosudske zaštite, jer ne sadrže slobode i prava čovjeka i građanina čiju
zaštitu, sukladno odredbi članka 129. alineje 4. Ustava, Ustavni sud pruža odlučujući
o ustavnim tužbama podnosite­lja.

11. Slijedom sve­ga
iznijetog, teme­ljem odredbi članka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-87/2001
Zagreb, 22. ožujka 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 32/2001-564