## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-38/2011 od 25. travnja 2013.

### NN 58/2013 (17.5.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-38/2011 od 25. travnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1205

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo R. I. iz Z., na sjednici održanoj 25. travnja 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– presuda Županijskog suda u Virovitici broj: Kž-5/10-4 od 4. studenoga 2010. i

– presuda Općinskog kaznenog suda u Zagrebu broj: KO-2839/07 od 20. ožujka 2009.

III. Predmet se vraća Općinskom kaznenom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je R. I., hrvatski državljanin iz Z., trenutno na izdržavanju kazne zatvora u Kaznionici u Lepoglavi.

Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu presudama Županijskog suda u Virovitici broj: Kž-5/10-4 od 4. studenoga 2010. (u daljnjem tekstu: drugostupanjska presuda) i Općinskog kaznenog suda u Zagrebu broj: KO-2839/07 od 20. ožujka 2009. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda) povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 19. stavkom 2. i 29. stavcima 1. i 2. alinejama 4. i 6. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), te članci 5. i 19. stavak 1. Ustava.

Drugostupanjskom presudom odbijena je žalba podnositelja i potvrđena je prvostupanjska presuda.

Prvostupanjskom presudom podnositelj je proglašen krivim za počinjenje više kaznenih djela teške krađe, propisanih člankom 217. stavcima 1. i 2., u svezi s člankom 216. stavkom 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 129/00., 51/01., 11/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., 110/07., 152/08. i 57/11.; u daljnjem tekstu: KZ/97), počinjenih 24. siječnja 2005., 9. veljače 2005., 18. travnja 2005., 18. kolovoza 2005., 7. rujna 2005. i 19. ožujka 2006., na štetu M. P., R. F., T.&C., P. p. d.o.o., K. L. i E. K. (u daljnjem tekstu: oštećenici), na način pobliže opisan u izreci presude, te je podnositelju izrečena jedinstvena kazna zatvora u trajanju od tri (3) godine i šest (6) mjeseci.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog kaznenog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: KO-2839/07.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. U postupku, koji je prethodio ustavnosudskom postupku, utvrđeno je da je podnositelj 24. siječnja 2005., 9. veljače 2005., 18. travnja 2005., 18. kolovoza 2005., 7. rujna 2005. i 19. ožujka 2006., s ciljem protupravnog prisvajanja, na način opisan u izreci presude oduzeo od oštećenika motorna vozila (velike vrijednosti) pobliže opisana u izreci.

Tijekom postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku podnositelj nije imao branitelja, a prema utvrđenju prvostupanjskog suda od 1. listopada 2009. nalazio se na izdržavanju kazne zatvora (zbog počinjenja drugog kaznenog djela).

Podnositelj je podneskom od 13. listopada 2008. prvostupanjskom sudu podnio zahtjev za postavljanje branitelja po službenoj dužnosti, o kojem taj sud nije donio odluku.

U žalbi podnesenoj protiv prvostupanjske presude podnositelj je istaknuo:

»... smatram da mi je uskraćeno pravo na obranu, jer nisam imao odvjetnika, a u ovom slučaju je obvezan, pogotovo jer se nalazim na izdržavanju kazne zatvora (...)«

U obrazloženju drugostupanjske presude istaknuto je:

»Neosnovano optuženik u žalbi navodi da mu je prvostupanjski sud uskratio pravo na obranu, jer mu nije postavio branitelja po službenoj dužnosti u ovom postupku. Naime, optuženik je na glavnoj raspravi od 7. listopada 2008. godine izjavio da se izričito odriče prava na branitelja, te da će se u postupku braniti sam. Na temelju izvedenih dokaza, a osobito provedenog psihijatrijskog vještačenja prvostupanjski sud je pravilno utvrdio da je optuženik ubrojiva i raspravno sposobna osoba. Također nisu ispunjene ostale zakonske pretpostavke temeljem čl. 65. ZKP-a za postavljanje branitelja po službenoj dužnosti optuženiku.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi:

»Razlog tužbe je definitivno pristrano ponašanje sutkinje prvog stupnja koja je svojim 'vođenjem rasprave' onemogućila obranu zagarantiranu Ustavom počevši od upisivanja u spis lažnih izjava što mene što svjedoka optužbe, preko zanemarivanja zahtjeva obrane za dodjeljivanjem odvjetnika (unoseći da sam se izričito odrekao branitelja, dobro da nije upisala da sam pristao i na dobrovoljno vješanje!) sustavnog kršenja prava na predlaganje i ispitivanje svjedoka obrane (ne unoseći skoro ništa od toga u zapisnik) (...)«

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li podnositelju, u postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku, povrijeđeno pravo na branitelja, zajamčeno člankom 29. stavkom 2. alinejama 3. i 4. Ustava, koje glase:

»Članak 29.

(…)

U slučaju sumnje ili optužbe zbog kažnjivog djela osumnjičenik, okrivljenik ili optuženik ima pravo:

(…)

– na branitelja i nesmetano uspostavljanje veze s braniteljem, i s tim pravom mora biti upoznat,

– da se brani sam ili uz branitelja po vlastitom izboru, a ako nema dovoljno sredstava da plati branitelja, ima pravo na besplatnog branitelja pod uvjetima propisanim zakonom,

(…)«

5.1. Člankom 65. stavcima 2. i 5. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 115/06.), propisano je:

»Članak 65.

(…)

(2) Ako je protiv okrivljenika određen pritvor, on mora imati branitelja čim se donese rješenje o pritvoru, za vrijeme dok pritvor traje.

(…)

(5) Ako okrivljenik u slučajevima obvezne obrane iz stavka 1., 2., 3. i 4. ovoga članka ne uzme sam branitelja, predsjednik suda postavit će mu branitelja po službenoj dužnosti za daljnji tijek kaznenog postupka do pravomoćnosti presude, a ako je izrečena kazna dugotrajnog zatvora i za postupak po izvanrednim pravnim lijekovima. Kad se okrivljeniku po službenoj dužnosti postavi branitelj nakon podignuća optužnice, izvijestit će se o tome okrivljenik zajedno s dostavom optužnice. Ako optuženik u slučaju obvezne obrane ostane bez branitelja u tijeku postupka, a sam ne uzme drugog branitelja, predsjednik suda pred kojim se vodi postupak postavit će branitelja po službenoj dužnosti.

(…)«

Ustavni sud ističe da i osoba koja se nalazi na izdržavanju kazne zatvora, a protiv koje je nadležno državno odvjetništvo pokrenulo kazneni postupak (zbog počinjenja drugog kaznenog djela), ima pravo na branitelja po službenoj dužnosti. Naime, toj osobi su ograničena njezina prava, te ima i manju mogućnost komuniciranja s braniteljem.

Navedeno stajalište Ustavni sud je iskazao u odluci broj:

U-III-5096/2008 od 16. rujna 2010. (www.usud.hr).

U konkretnom slučaju, iz spisa predmeta razvidno je da je podnositelj na ročištu održanom pred prvostupanjskim sudom 7. listopada 2008. izjavio da se odriče prava na branitelja te da će se u postupku braniti sam. Također je razvidno da je podnositelj podneskom od 13. listopada 2008. prvostupanjskom sudu podnio zahtjev za postavljanje branitelja po službenoj dužnosti. U podnesku je podnositelj istaknuo:

»Naime trenutno se nalazim u Zatvoru Zagreb stoga sam bez osobnih financijskih sredstava. Pošto moja obitelj isto tako nije u mogućnosti da mi osigura pravnu zaštitu zbog također teških financijskih razloga molim ovaj sud da mi pozitivno odluči o mojoj zamolbi.«

Prvostupanjski sud nije donio odluku o podnositeljevu zahtjevu.

Nadalje, da je prvostupanjski sud (nakon što je utvrdio da se podnositelj nalazi na izdržavanju kazne zatvora), pozive za ročišta održana: 7. listopada 2008., 3. prosinca 2008., 2. veljače 2009., 2. ožujka 2009., 20. ožujka 2009., kao i prvostupanjsku presudu uručio podnositelju putem Uprave pritvora Zatvora u Zagrebu.

Prema tome, očito je da podnositelj u kaznenom postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku nije imao branitelja i da je riječ o kaznenom postupku za teško kazneno djelo u kojem okrivljenik mora obavezno imati branitelja. Stoga u takvim slučajevima na to ne utječe niti izjava okrivljenika o odustanku od prava na branitelja kako to u obrazloženju drugostupanjske presude navodi Županijski sud u Virovitici, već je sud dužan (ako okrivljenik sam ne uzme branitelja) postaviti mu branitelja po službenoj dužnosti.

Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju, u konkretnom slučaju, povrijeđeno pravo na branitelja zajamčeno člankom 29. stavkom 2. alinejama 3. i 4. Ustava.

5.2. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba osnovana.

5.3. Ustavni sud nije razmotrio povrede ostalih istaknutih prava zajamčenih Ustavom, jer je ustavnu tužbu usvojio zbog povrede prava na branitelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 2. alinejama 3. i 4. Ustava.

5.4. Članci 5. stavak 1. i 19. stavak 1. Ustava ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, koja se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

6. Na temelju članaka 74. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke.

7. Objava ove odluke, točka IV. izreke, temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-38/2011

Zagreb, 25. travnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 58/2013-1205