## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2113/2003 od 13. svibnja 2004. godine

### NN 73/2004 (2.6.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2113/2003 od 13. svibnja 2004. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1514

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan
Matija, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi F. B. iz D., koju zastupa J. F., odvjetnik u S., na
sjednici održanoj 13. svib­nja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Splitu dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: P-373/01, u naj­kraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od
jedne (1) godine, raču­najući od prvoga iduće­g dana nakon objave ove odluke u
»Narod­nim novinama«.

III. Na
teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnosite­ljici
ustavne tužbe, F. B. iz D., Đ. B. 5, određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 9.750,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja za ­njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­ljica je12. lip­nja 2003. godine, na teme­lju ovlaš­te­nja sadržanog
u odredbi članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u da­lj­njem
tekstu: Ustavni zakon), podnijela ustavnu tužbu.

U ustavnoj tužbi podnosite­ljica ističe da Općinski
sud u Splitu nije u razumnom roku odlučio o ­njezinim pravima i obvezama i to u
parničnom predmetu koji se vodi pod poslovnim brojem: P-373/01, a radi isplate
plaće za razdob­lje od 1. rujna 1992. godine pa nada­lje. Smatra da je nedonoše­njem
odluke u razumnom roku, u konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo sadržano
u članku 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« – pročišćeni
tekst, broj 41/01., 55/01. – ispravak, u da­lj­njem tekstu: Ustav).

U ustavnoj tužbi podnosite­ljica zahtijeva da Ustavni
sud odredi Općinskom sudu u Splitu rok ne du­lji od šest mjeseci, koji se
računa od prvoga iduće­g dana od dana objave odluke ovog Suda u »Narodnim
novinama«, za donoše­nje meritorne odluke u predmetu koji se vodi pred tim
sudom pod poslovnim brojem: P-373/01. Ujedno od Suda zahtijeva i dosuđivanje
primjerene naknade u iznosu od 15.000,00 kuna zbog povrede naznačenog ustavnog
prava, a koje je Općinski sud u Splitu prouzročio kada o ­njezinim pravima i
obvezama nije odlučio u razumnom roku.

Ovosudnim
dopisom od 5. rujna 2003. godine ustavna tužba podnosite­ljice dostav­ljena je
na očitova­nje predsjedniku Općin­skog suda u Splitu. Traženo očitova­nje
zaprim­ljeno je u Sudu dana 25. rujna 2003. godine.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za
odlučiva­nje o povredama ustavnih prava podnosite­ljice:

– dana
16. prosinca 1995. godine, podnosite­ljica je pred Općinskim sudom u Splitu
podnijela tužbu s još 52 bivših zaposlenika »J.« – glavne filijale S. Predmet
se vodio pod poslovnim brojem: P-216/95;

–
predmet je bio dodije­ljen sucu S. Š., koji je u među­vremenu imenovan za suca
Trgovačkog suda u Splitu;

–
predmet je preuzela sutki­nja M. L., da bi napos­ljetku bio dodije­ljen sutki­nji
F. B., koja je imenovana za suce Općinskog suda u Splitu 1998. godine;

–
tužite­lji su rješe­njem suda od 11. studenoga 1998. godine pozvani na uređe­nje
tužbe;

– prvo
ročište bilo je održano 8. ožujka 1999. godine;

– na
ročištu od 15. rujna 2000. godine, predmet bivših zaposlenika »J.« – glavne filijale
S. je razdvojen, pa se sada u konkretnom slučaju parnični postupak podnosite­ljice
vodi pod poslovnim brojem P-373/01;

– radi
ekonomičnosti postupka, kako bi se utvrdila pravna osnova i ishodio načelni
stav više­g suda, postupak je nastav­ljen samo po tužbama dvoje drugih tužite­lja,
dok u predmetnoj parnici sud nije postupao;

– s­ljedeće
ročište je zakazano za 16. ožujka 2004. godine;

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U SPLITU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio je od predsjednika
Općinskog suda u Splitu izjasniti se o navodima ustavne tužbe u roku 15 dana od
dana primitka zahtjeva.

U
zaprim­ljenom očitova­nju navodi se:

– da se
u konkretnom slučaju radi o složenoj sudskoj stvari u kojoj postoji dvojba oko
pasivne le­gitimacije i pravnog s­ljed­ništva;

– da postoje indicije kako je nad »J.« u drugoj
državi otvoren stečajni postupak, te da se uslijed navedenoga otvara pita­nje
nad­ležnosti Općinskog suda u Splitu za postupa­nje;

– da je u jednom »pilot« predmetu u kojemu je
donesena prvostupanjska presuda i koji je po žalbi došao na Županijski sud u
Splitu, drugostupa­njski sud donio rješe­nje kojim se prvostupa­nj­ska presuda
ukida;

– da je u drugom »pilot« predmetu postupak po žalbi
pred Županijskim sudom u Splitu još uvijek u tijeku;

– da do 1998. godine, između Republike Hrvatske i
tadaš­nje Savezne Republike Jugoslavije nisu bili pravno uređeni odnosi glede
pruža­nja pravne pomoći u građanskim stvarima.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. U
konkretnom slučaju Ustavni sud neposredno mjerodavnom odredbom za ocjenu
postoja­nja povrede ustavnih prava podnosite­lja u materijalnopravnom smislu
utvrđuje odredbu član­ka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske. Navedenom
odred­bom propisano je s­ljedeće:

Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (...).

Odredbom
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona propisano je s­ljedeće:

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnosite­lja.
Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnoše­nja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra s obzirom na osobite okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­ljice i dostav­ljenog očitova­nja Općinskog
suda u Splitu, Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za ­nje­govo postu­pa­nje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog
zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak radi isplate plaće, pokrenut je 16. prosinca 1995. godine, tužbom
Općinskom sudu u Splitu. Budući da je ustavna tužba podnesena 12. lip­nja 2003.
godine, a do tog dana prvostupa­njska presuda nije donesena, Ustavni sud
utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne tužbe parnični postupak pred
Općinskim sudom u Splitu trajao ukupno sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i
dvadesetsedam (27) dana.

Ustavni
sud napomi­nje, međutim, da je Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni
ugovori, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Zakon o
potvrđiva­nju Konvencije) stupio na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije, odredbe Konvencije za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda Vijeća Europe (u da­lj­njem
tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka 134. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90.), dio unutar­nje­g pravnog poretka
Repub­like Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvat­ske od
tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom
»Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje s­ljedeće:

Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donoše­nje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvr­điva­nju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donoše­nje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00.). Iz navedenih razloga ispitiva­nje razumnosti
traja­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine u pravilu ne bi
mogle biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku 63.
Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdob­ljem s
aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu traja­nja sudskog postupka smatra
razdob­lje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupa­nja na snagu
Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 12. lip­nja 2003. godine (to jest, do
dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­ljice), što ukupno iznosi pet (5)
godina, sedam (7) mjeseci i sedam (7) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud utvrđuje da u razmatranom razdob­lju Općinski sud u Splitu ima dva razdob­lja
potpune neaktivnosti suda i to od 5. studenog 1997. godine, pa do 11. studenoga
1998. godine i od 23. listopada 2000. godine pa do 12. lip­nja 2003. godine, a
što ukupno iznosi tri (3) godine, sedam (7) mjeseci i dvadesetšest (26) dana.

Iako ne
ulazi u pravno relevantno razdob­lje za odlučiva­nje u konkretnom slučaju, sud
je donoseći svoju odluku imao u vidu i potpunu neaktivnost suda u traja­nju od
jedne (1) godine, deset (10) mjeseci i dvadeset (20) dana, nastalu prije 5.
studenoga 1997. godine.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE
TUŽBE

Prema
ocjeni ovog suda podnosite­ljica ustavne tužbe, kao stranka u parničnom
postupku, svojim ponaša­njem nije doprinjela du­ljini cjelokupnoga sudskog
postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U
konkretnom postupku radi se o složenoj parničnoj stvari, ali Ustavni sud ocje­njuje
da unatoč tomu sudski postupak traje nerazumno dugo, pri čemu je osobito važna
či­njenica potpune neaktivnosti nadležnog suda u razdob­lju dužem od tri
godine.

5.5. DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA
DULJINU SUD­SKOG POSTUPKA

Iz
očitova­nja predsjednika Općinskog suda u Splitu razvidno je utvrđe­nje da su
velikim dijelom na neaktivnost suda u konkretnom slučaju utjecali
organizacijski i kadrovski problemi pravosud­nog sustava. Ustavni sud utvrđuje
da se organizacijski ili kadrov­ski problemi suda ili sudstva, u pravilu, ne bi
mogli smatrati oprav­danim razlogom za nerazumno dugo nepostupa­nje sudova u
sudskim postupcima.

Navedeno
pravno stajalište Ustavnog suda sukladno je pravnom stajalištu Europskog suda
za ­ljudska prava, koji je u više svojih presuda izrijekom utvrdio da su
države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođe­nje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima Buchholz protiv Njemačke od 6. svib­nja 1981. godine, Guincho protiv
Portugala od 10. srp­nja 1984. godine, Union Alimentaria Sanders SA od 7. srp­nja
1989. godine, Brigandi protiv Italije od 19. ve­ljače 1991. godine i dr.).

6. Sukladno navedenom, Ustavni sud ocje­njuje da je
nerazumno dugim nepostupa­njem Općinskog suda u Splitu povrijeđeno ustavno
pravo podnosite­ljice da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o ­njezinim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno
člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Imajući u vidu sve navedene či­njenice i okolnosti,
te posebno vrijeme potpune neaktivnosti suda u konkretnom sudskom predmetu, u
smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod
točkama I. i II. izreke.

7.
Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u
razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno
razdob­lje, uz iznimnu mogućnost uvažava­nja nerazumno dugog razdob­lja potpune
neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim
okolnostima svakog pojedinog slučaja. Određiva­nje primjerene naknade nije
ovisno o vrsti postupka i imovinskom interesu stranaka, već je to satisfakcija
strankama koja se dosuđuje zbog dužine postupka i neefikasnosti pravosudnog
sustava Republike Hrvatske.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, na teme­lju članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
uz istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, na teme­lju članka
63. stavka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donoše­nje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i
či­njenica da je Općinskom sudu u Splitu, točkom II. izreke ove odluke, određen
primjeren rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu broj:
P-373/01, čime se na djelotvoran način ostvaruje i svrha samog sudskog
postupka.

Iznos pravične naknade, koje­g je podnosite­ljica
zahtijevala u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki III.
izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

Slijedom
sve­ga iznijetoga, sukladno odredbi članka 63. stav­ka 3. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

8.
Odluka o objavi (točka V. izreke) uteme­ljena je na odredbi članka 29. stavka
1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2113/2003
Zagreb, 13. svib­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 73/2004-1514