### NN 89/2015 (14.8.2015.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-38/2012-8 od 14. srpnja 2015.

89 14.08.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-38/2012-8 od 14. srpnja 2015.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1755

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Marine Kosović Marković, predsjednice vijeća, Arme Vagner Popović i Ane Berlengi Fellner, članica vijeća, te Marije Cvitković, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. iz Zagreba, Roberta Frangeša Mihanovića 9, kojeg zastupa opunomoćenica Iva Cibulić, protiv rješenja tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (HAKOM) iz Zagreba, Roberta Frangeša Mihanovića 9, klasa: UP/I-344-01/12-03/09, urbroj: 376-11-12-01 od 19. rujna 2012. kojeg zastupa opunomoćenik Igor Prokurica, radi izmjene analize tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike, nakon održane javne i usmene rasprave u nazočnosti opunomoćenice tužitelja i opunomoćenika tuženika 14. srpnja 2015.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništavanje rješenja Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/12-03/09, urbroj: 376-11-12-01 od 19. rujna 2012.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem, do okončanja postupka izmjene analize tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike u okviru regulatorne obveze transparentnosti, tužitelju se određuje da može privremeno obustaviti pružanje usluga koje su predmet standardne ponude Hrvatskog telekoma d.d. za uslugu najma korisničke linije tek ukoliko operator korisnik ne podmiri bilo koji dugovani i nesporni račun za usluge, u roku od 60 dana od zaprimanja pisane opomene (točka I.). Točkom II. nalaže se tužitelju da odmah po primitku tog privremenog rješenja ugradi rok iz točke I. u važeću Standardnu ponudu za uslugu najma korisničke linije tužitelja.

Tužitelj u tužbi i tijekom postupka pred ovim Sudom navodi da je tuženik 6. travnja 2011. donio Odluku, klasa: UP/I-344-01/10-01/456, urbroj: 376-11-11-25, zajedno s pripadajućim dokumentom »Analiza tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike« (dalje u tekstu: Odluka o analizi tržišta pristupa). Tom odlukom tužitelju je određeno da može privremeno obustaviti pružanje usluge tek ukoliko operator korisnik ne podmiri bilo koji dugovani i nesporni račun za usluge koje proizlaze iz ove standardne ponude u roku od 30 dana od dana zaprimanja pisane opomene. Dana 8. lipnja 2011. tuženik je pozivajući se na odredbu članka 104. Zakona o općem upravnom postupku donio rješenje kojim je ispravio pogrešku u pisanju na način da je produljio rok s 30 na 60 dana i suštinski izmijenio regulatornu obvezu. To rješenje tuženika od 8. lipnja 2011. poništio je naslovni Sud svojom presudom broj: Us-7871/11. Osporenim privremenim rješenjem tuženik produljuje rok nakon kojeg je tužitelj ovlašten privremeno obustaviti pružanje usluge operatoru korisniku koji ne podmiri bilo koji dugovani nesporni račun s 30 na 60 dana. Upućuje na odredbu članka 5. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama kao i na odredbu članka 58. istoga Zakona kojim je propisana ovlast tuženika što može naložiti operatoru sa značajnom tržišnom snagom. Međutim, propisivanjem postupka i rokova naplate potraživanja tuženik ulazi u područje obveznopravnih odnosa između tužitelja kao prodavatelja usluga i operatora korisnika kao kupaca istih te na taj način utvrđuje sadržaj uvjeta pod kojima je tužitelj ovlašten pružati usluge iako to ne može biti sadržaj obveze transparentnosti. Stoga rok koji je predmet izreke privremenog rješenja ne ulazi u nadležnost tuženika. Također upućuje da postupak nije proveden sukladno odredbama Zakona i to odredbi članka 22. stavak 1. Zakona koja propisuje obvezu provođenja javne rasprave. Naime, tuženik je naložio tužitelju ugraditi u standardnu ponudu novi rok nakon kojeg tužitelj može primijeniti postupak naplate potraživanja, time je izmijenio regulatornu obvezu transparentnosti bez da je prethodno proveo i dovršio postupak izmjene analize tržišta propisan odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama. Smatra da je trebalo iznova provesti analizu mjerodavnog tržišta pa ako bi analiza opravdala potrebu izmjene već određenog roka u okviru već određene regulatorne obveze da je tek tada mogla biti donesena odluka. Činjenica što je u ostalim analiziranim tržištima određen rok od 60 dana za privremenu obustavu pružanja usluga ne može se automatizmom primijeniti i na predmetno tržište. Privremenim rješenjem produljuje se financijska izloženost tužitelja na četiri i pol mjeseca a da mu se pri tom istovremeno ne osigura dodatna zaštita postojećih potraživanja. Time se rok dospijeća plaćanja produljuje operatorima s 30 na minimalno 90 dana budući da je operator kao dužnik u roku od 90 dana od dana izdavanja računa ovlašten dobrovoljno ispuniti svoju novčanu obvezu prema tužitelju bez da tuženik kao vjerovnik ima mogućnost prije isteka roka namiriti svoja potraživanja. U tom smislu rješenje je protivno i odredbi članka 2. stavak 1. Zakona o rokovima ispunjenja novčanih obveza (»Narodne novine«, broj 125/11.) koja predviđa obvezu poduzetnika ugovoriti rok ispunjenja novčane obveze do 60 dana kao i odredbi članka 4. stavak 4. točka 1. istog Zakona koji utvrđuje da su odredbe ugovora među poduzetnicima kojima bi se ugovorio rok ispunjenja novčanih obveza duži od 60 dana ništetne. Takvim postupkom tužitelj se stavlja u diskriminirajući položaj. Nadalje, tuženik je postupio protivno odredbi članka 100. stavak 3. Zakona o općem upravnom postupku jer nisu učinjene vjerojatnim okolnosti koje bi tuženiku dale ovlast za njegovo donošenje. Tuženik jedino paušalno zaključuje kako bi skraćivanje roka za privremenu obustavu pružanja usluga moglo izazvati ozbiljne poremećaje na tržištu, ugroziti poslovanje ostalih operatora na tržištu, a time i održivo tržišno natjecanje i daljnju liberalizaciju tržišta, što bi u konačnici dovelo do narušavanja povjerenja krajnjih korisnika prema ostalim operatorima na tržištu te bi se time narušio njihov kredibilitet. Ističe da su povrijeđene odredbe Zakona o općem upravnom postupku, odnosno članka 98. istog. Privremenim rješenjem tuženik suštinski mijenja uvjete u kojima tužitelj posluje i dodatno povećava njegov rizik poslovanja. Nadalje, povrijeđene su odredbe o obveznom saslušanju stranke kao i odredba članka 17. stavak 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama kojom je propisana obveza tuženika omogućiti stranci prije donošenja odluke izjašnjenje o činjenicama bitnim za donošenje odluke. Predlaže da se osporeno rješenje poništi.

Tuženik u odgovoru na tužbu i tijekom postupka pred Sudom navodi da je postupao u okviru svoje regulatorne obveze propisane člankom 5. i 7. Zakona kao i člankom 58. Zakona. Ukoliko tužitelj općenito osporava nadležnost tuženiku za odlučivanje o roku za privremenu obustavu pružanja usluga u okviru regulatorne obveze transparentnosti skreće se pozornost da je taj prigovor tužitelj trebao iznijeti u postupku analize mjerodavnog tržišta. Navodi da je sukladno članku 56. stavcima 2. i 3. Zakona koristio svoje diskrecijsko pravo određivanja načina na koji će se odrediti regulatorne obveze iz članka 58. do 65. Zakona vodeći računa da one budu rezultat provedene analize i utvrđivanja nedostatne djelotvornosti tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu te da su razmjerne i opravdane s obzirom na regulatorna načela i ciljeve iz članka 5. Zakona. Slijedom toga tuženik je u svim do sada analiziranim tržištima u okviru regulatorne obveze transparentnosti propisivao rokove za privremenu obustavu i aktivaciju instrumenata plaćanja te napominje da su navedene analize potvrđene kao zakonite pred ovim Sudom u predmetima koji su se vodili pod brojevima: Us-10117/09, Us-10118/09, Us-10120/09. U konkretnom slučaju budući je rješenje tuženika od 8. lipnja 2011. presudom Suda poništeno trebalo je regulirati novonastalu situaciju kako ne bi došlo do poremećaja na tržištu. Nadalje, osporeno rješenje ima privremeni karakter i u trenutku donošenja njime se ni u kojem slučaju ne prejudicira konačna odluka o izmjeni analize predmetnog tržišta, a donošenje istog bilo je opravdano kako ne bi došlo do narušavanja ravnoteže između sudionika na telekomunikacijskom tržištu s obzirom na postojanje okolnosti vezanih uz poslovno-financijski odnos između tužitelja i ostalih operatora. Glede povrede Zakona o rokovima ispunjenja novčanih obveza ističe da rok ni na koji način ne zadire u rok dospijeća i pravo tužitelja na naplatu zakonskih zateznih kamata u slučaju kašnjenja, te da je rok za privremenu obustavu pružanja usluga utvrđen u skladu s rokovima na svim dosad analiziranim mjerodavnim tržištima vodeći računa o specifičnosti tržišta elektroničkih komunikacija. Naime, rok je usklađen s rokom koji je utvrđen rješenjem HAKOM-a od 3. studenoga 2010. (klasa: 344-01/10-01/479, urbroj: 376-11-10-26) na svim dosad analiziranim mjerodavnim tržištima a koje rješenje je pravomoćno. Stoga tužitelj nije doveden u neku novu situaciju već su mu te okolnosti bile od prije poznate jer pod istim okolnostima posluje i na svim dosad analiziranim veleprodajnim tržištima. Osporenim rješenjem određen je rok za privremenu obustavu pružanja usluga u skladu s rokom određenim na svim dosad analiziranim tržištima iz razloga što bi njegovim skraćivanjem ostali operatori na mjerodavnom tržištu bili dovedeni u situaciju da im tužitelj uskrati pružanje usluga a samim time bi njihovi krajnji korisnici ostali bez javne komunikacijske usluge. Te okolnosti odnosno činjenice HAKOM je uzeo u obzir prilikom donošenja privremenog rješenja koje su realne i utemeljene. Konačno HAKOM je putem svojim internetskih stranica proveo javnu raspravu koja je trajala od 24. rujna do 15. listopada 2012. kako bi se omogućilo svim zainteresiranim stranama pa tako i tužitelju iznošenje mišljenja, primjedbi i prijedloga. Predlaže da se tužbeni zahtjev odbije.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

U ovom upravnom sporu Sud je održao javnu raspravu 14. srpnja 2015. u nazočnosti opunomoćenice tužitelja i opunomoćenika tuženika te je strankama omogućeno izjasniti se o zahtjevima i navodima druge stranke te o svim činjenicama i pravnim pitanjima koja su predmet upravnog spora.

U dokaznom postupku Sud je izvršio uvid u predmetni spis kao i ovosudni spis broj: Us-7871/11 te utvrdio da je presudom Suda od 30. kolovoza 2012. poništeno rješenje tuženika klasa: UP/I-344-01/10-01/456, urbroj: 376-11/JB2-11-45 od 8. lipnja 2011., kojim je ispravljena pogreška u pisanju u odluci tuženika klasa: UP/I-344-01/10-01/456, urbroj: 376-11-10-25 (ispravno ur.br. 376-11-11-25) i pripadajućem dokumentu »Analiza tržišta pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike« jer je utvrđeno da se ne radi o pogreški u pisanju u predmetnoj odluci.

Stoga je tuženik imajući u vidu naprijed navedenu presudu donio osporeno rješenje.

Odredbom članka 5. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08. i 90/11. – dalje u tekstu: ZEK), koji se u konkretnom slučaju primjenjuje, propisano je da je Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije (u daljnjem tekstu: Agencija) nacionalna regulatorna agencija za obavljanje regulatornih i drugih poslova u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih ovim Zakonom i posebnim Zakonom kojim je uređeno područje poštanskim usluga. Odredbom članka 7. stavka 1. Zakona propisano je da je Agencija samostalna, neovisna i neprofitna pravna osoba s javnim ovlastima u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih ovim Zakonom i posebnim Zakonom kojim je uređeno područje poštanskih usluga.

Prema odredbi članka 58. stavak 1. ZEK-a Agencija može u skladu s odredbama članka 56. ovoga Zakona, odrediti operatorima obvezu transparentnosti u vezi s međupovezivanjem i /ili pristupom, na način da učine javno dostupnima određene podatke, kao što su osobito sljedeći podaci:

– računovodstveni podaci,

– tehničke specifikacije,

– mrežne značajke,

– rokovi i uvjeti ponude i uporabe, uključujući sve uvjete kojima se ograničava pristup i/ili uporaba usluga i aplikacija,

– cijene.

Agencija može zatražiti od operatora, kojemu je određena obveza nediskriminacije, objavu standardne ponude na temelju koje drugi operatori neće biti obvezni plaćati dodatne troškove, koji nisu nužni za pružanje zatražene usluge. Standardna ponuda mora biti podrobno raščlanjena u skladu s potrebama tržišta, te mora sadržavati pripadajuće rokove, uvjete i cijene usluga (stavak 2.).

Iz navedenih odredbi slijedi da je tuženik ovlašten odrediti tužitelju u okviru regulatorne obveze, između ostalog, transparentnosti rokove za privremenu obustavu pružanja usluga ostalim operatorima u svezi nepodmirenih dugova, instrumente osiguranja plaćanja te rokove dospijeća plaćanja računa koje shvaćanje je zauzeo i ovaj Sud u svojim presudama broj Us-10117/09, Us-10118/09, Us-10119/09, Us-10120/09. Osim toga, uvidom u ovosudni spis broj: Us-7871/11 utvrđeno je da su rješenjem tuženika klasa: UP/I-344-01/10-01/456, urbroj: 376-11-11-25 od 6. travnja 2011. tužitelju kao operatoru sa značajnom tržišnom snagom na tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike, određeni način, uvjeti i rokovi provođenja regulatornih obveza, koje rješenje je postalo pravomoćno što tužitelj niti ne osporava. Glede prigovora tužitelja da tuženik mijenja regulatornu obvezu transparentnosti bez da je prethodno proveo i dovršio postupak izmjene analize tržišta propisan odredbama ZEK-a, treba reći da se u konkretnom slučaju radi o privremenom rješenju, da je analiza predmetnog tržišta provedena i pravomoćnim rješenjem tuženika klasa: UP/I-344-01/10-01/456, urbroj: 376-11-11-25 od 6. travnja 2011. tužitelju određene regulatorne obveze, između ostalog, i obveza transparentnosti. Osporenim rješenjem podaci temeljem kojih je predmetno tržište definirano i temeljem kojih tužitelj određen kao operator sa značajnom tržišnom snagom nisu mijenjani već se samo sadržaj regulatorne obveze u pogledu načina njenog provođenja privremeno regulira do donošenja konačnog rješenja u ovoj stvari.

Osporenim rješenjem regulira se situacija kada operator korisnik ne podmiri svoju obvezu prema tužitelju u kojem slučaju tužitelj može privremeno obustaviti pružanje usluga koje su predmet standardne ponude tužitelja a ne rok dospijeća novčane obveze. Naime, na tržištima koja su zbog svojih specifičnosti u nadležnosti neovisnog nacionalnog regulatornog tijela koje je dužno poduzimati odgovarajuće mjere, ZEK-om kao specijalnim zakonom, u javnom interesu, utvrđena su i posebna pravila. Stoga neosnovano tužitelj upire na odredbe Zakona o rokovima ispunjenja novčanih obveza (»Narodne novine«, broj 72/11.) prema kojem se ugovorom među poduzetnicima može ugovoriti rok ispunjenja novčane obveze do 60 dana i prema kojem je ništetna odredba ugovora kojim je ugovoren rok ispunjenja novčane obveze duži od 60 dana.

Konačno, rješenjem tuženika, klasa: 344-01/10-01/479, urbroj: 376-11-10-26 od 3. studenoga 2010. (prileži spisu Us-7871/2011), koje je postalo pravomoćno, tužitelju je i na ostalim analiziranim mjerodavnim tržištima određen isti rok za privremenu obustavu pružanja usluge ukoliko operator korisnik ne podmiri bilo koji dugovani nesporni račun za usluge u roku od 60 dana od dana zaprimanja pisane opomene. Stoga, proizlazi da tužitelj i na ostalim analiziranim mjerodavnim tržištima posluje pod istim uvjetima koji su mu propisani osporenim rješenjem. Tijekom ovog postupka tužitelj nije pružio nikakve dokaze kojim bi učinio vjerojatnim da se konkretno mjerodavno tržište u bilo čemu, a naročito u nečem bitnom, razlikuje od ranije analiziranih tržišta.

U konkretnom slučaju osporeno privremeno rješenje doneseno je u postupku koji se vodi po službenoj dužnosti (članak 52. stavak 2. ZEK-a) te je Agencija bila ovlaštena isto donijeti bez provedbe ispitnog postupka i to na podlozi podataka koji postoje u trenutku njegovog donošenja te naknadno, ovisno o utvrđenom činjeničnom stanju, nakon okončanja postupka potpunim rješenjem riješiti ovu stvar u cjelini.

Nadalje, suprotno navodima tužitelja osporeno rješenje sadrži sve elemente propisane odredbom članka 98. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09.) i isto je obrazloženo sukladno stavku 5. navedenog članka Zakona.

Slijedom navedenog valjalo je pozivom na odredbu članka 57. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10., 143/12. i 152/14.) odlučiti kao u izreci.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavak 8. ZEK-a.

Broj: UsII-38/2012-8

Zagreb, 14. srpnja 2015.

Predsjednica vijeća
Marina Kosović Marković, v. r.