## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1117/1997 od 12. srpnja 2001.

### NN 67/2001 (24.7.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1117/1997 od 12. srpnja 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1113

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu sudac Jasna Omejec,
dopredsjednik Suda, te suci Marijan Hra­­njski, Petar Klarić, Mario Kos, Jurica
Malčić, Ivan Matija, Ivan Mrko­­njić, Že­­ljko Potoč­­njak, Agata Račan,
Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi R.
B. iz Z., koje­g zastupa mr. D. J., odvjetnik iz Z., na sjednici Suda održanoj
12. srp­­nja 2001. godine, donio je s­­ljedeću

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-3151/1996-4 od 9.
trav­­nja 1997. godine;

– rješe­­nje Ministarstva unutar­­njih poslova Republike Hrvat­ske,
broj: 511-01-43-UP/I-17103/10707/1-1993 od 18. kolovoza 1995. godine.

II. Predmet se vraća na ponovni postupak Ministarstvu unu­tar­­njih
poslova Republike Hrvatske.

Obrazlože­nje

1. Podnosite­­lj je podnio
pravodobnu i dopuštenu ustavnu tuž­bu protiv presude Upravnog suda Republike
Hrvatske, broj: Us-3151/1996-4 od 9. trav­­nja 1997. godine, kojom je presudom,
kao neosnovana, odbijena tužba podnosite­­lja u upravnom sporu, izjav­­ljena
protiv rješe­­nja Ministarstva unutar­­njih poslova Repub­like Hrvatske, broj:
511-01-43-UP/I-17103/10707/1-1993 od 18. kolovoza 1995. godine. Tim je rješe­­njem
odbijen zahtjev pod­no­site­­lja ustavne tužbe za primitak u hrvatsko držav­­ljanstvo
primjenom odredbe članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­­ljanstvu
(»Narodne novine«, broj 53/91, 70/91, 28/92 i 113/93, u da­­lj­­njem tekstu:
Zakon).

2. Podnosite­­lj nalazi da je
osporenim rješe­­njem i presudom Upravnog suda povrijeđeno ustavno pravo iz
članka 18. Ustava Republike Hrvatske, kao i da je povrijeđena odredba članka
117. Ustava.

Obrazlažući ustavnu tužbu
podnosite­­lj navodi da ­­nje­govo pra­vo na žalbu, istina, nije formalno
povrijeđeno, jer je imao mo­gućnost koristiti se tim pravnim sredstvom, međutim
da mu je u navedenom postupku faktički uskraćeno pravo na žalbu. To stoga, jer
se o ­­nje­govoj tužbi Upravnom sudu i razlozima iznesenim u ­­njoj nisu
osvrnuli ni Ministarstvo unutar­­njih poslova, niti Up­rav­ni sud. Također,
nalazi da osporena presuda Upravnog suda nije uteme­­ljena na zakonu. Ističe da
se u inozemstvu nalazi samo privremeno, te da u Z. ima prijav­­ljeno
prebivalište od 1967. godine, u kojem posjeduje nekretnine (stan) i gdje živi
većina članova ­­nje­gove obite­­lji, te stoga ispu­­njava pretpostavku prijav­­ljenog
prebivališta u traja­­nju od pet godina.

3. Iz obrazlože­­nja
osporavanog rješe­­nja upravnog tijela proizlazi stajalište tog tijela da
pretpostavka iz članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona podrazumijeva ne samo
prijav­­ljeni boravak u neprekidnom traja­­nju od 5 godina na teritoriju
Republike Hrvat­ske ne­go i či­­njenicu stvarnog živ­­lje­­nja u Republici
Hrvatskoj, što u konkretnom slučaju, ocjena je tog tijela, nije ispu­­njeno.

Odlučujući u postupku sudske
kontrole zakonitosti poje­di­nač­nog akta i Upravni sud u svojoj presudi, kojom
je odbio tužbu podnosite­­lja kao neosnovanu, iznosi stajalište, prema kojem ispu­­nje­­nje
pretpostavke iz članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona uk­­ljučuje i obvezu
stranca da doista i boravi na teritoriju Republike Hrvatske u propisanom razdob­­lju.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Odredbama članka 8. stavka
1. točkama 1.–5. Zakona propisane su pretpostavke pod kojima stranac može prirođe­­njem
steći hrvatsko držav­­ljanstvo. Navedene pretpostavke moraju biti ispu­­njene
kumulativno.

Tako je točkom 3. stavka 1.
članka 8. Zakona propisano da prirođe­­njem može steći hrvatsko držav­­ljanstvo
stranac ako je do podnoše­­nja zahtjeva za primitak u hrvatsko držav­­ljanstvo
imao prijav­­ljen boravak najma­­nje pet godina neprekidno na teritoriju
Republike Hrvatske.

Pravno shvaća­­nje upravnog
tijela i Upravnog suda na ko­jemu teme­­lje svoje odluke nije u skladu s
navedenom odredbom. Naime, ta zakonska odredba ne propisuje neprekidnu fizičku
nazočnost podnosite­­lja zahtjeva na teritoriju Republike Hrvatske kao
pretpostavku za stjeca­­nje hrvatskog držav­­ljanstva prirođe­­njem, a niti se
iz neke druge odredbe Zakona može zak­­ljučiti da je »či­­njenica stvarnog živ­­lje­­nja«
na teritoriju Republike Hrvatske konstitutivna pretpostavka za primitak u
hrvatsko držav­­ljanstvo prirođe­­njem. Prema mjerodavnoj odredbi Zakona,
naime, dovo­­ljna je prijava boravka u razdob­­lju najma­­nje pet godina
neprekid­no na teritoriju Republike Hrvatske, računajući od dana podnoše­­nja
zahtjeva za primitak u hrvatsko držav­­ljanstvo. Prijava borav­ka stranca u
Republici Hrvatskoj uređena je, s druge strane, posebnim zakonom kojim se uređuje
kreta­­nje i boravak stranaca u Republici Hrvatskoj.

5. Slijedom navedenog,
postupajući suprotno Zakonu, up­rav­no tijelo i sud povrijedili su podnosite­­lju
ustavna prava iz članka 14. stavka 2. Ustava (kojim je propisano da su svi pred
zakonom jednaki), članka 18. Ustava, te članka 19. stavka 2. Us­tava (kojim se
zajamčuje sudska kontrola zakonitosti poje­di­načnih akata upravnih vlasti i
tijela koja imaju javne ovlasti), od­nosno pov­rijeđeno je ustavno jamstvo
(prema kojem sudovi sude na teme­­lju Ustava i zakona) sadržano u članku 117.
stavku 3. Ustava Repub­like Hrvatske.

Iz navedenih razloga, primjenom odredaba članaka 69. i 72. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 99/99),
odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1117/1997
Zagreb, 12. srp­­nja 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik Suda
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 67/2001-1113