### NN 64/2018 (18.7.2018.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-166/18-6 od 7. lipnja 2018.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1328

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Senke Orlić-Zaninović, predsjednice vijeća, Eveline Čolović Tomić i Mirjane Čačić, članica vijeća, te sudske savjetnice Žanet Vidović, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. iz Zagreba, Roberta Frangeša Mihanovića 9, kojeg zastupa Irena Brezovački, dipl. iur. na temelju generalne punomoći, broj: SU-511/2013, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Općine Čaglin, koju zastupa opunomoćenica odvjetnica Katja Jajaš, Rijeka, Trg 128. brigade hrvatske vojske 4, u predmetu radi utvrđivanja infrastrukturnog operatora i utvrđivanja naknade za pravo puta, na sjednici vijeća održanoj 7. lipnja 2018.

presudio je

I. Tužbeni zahtjev se odbija.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Tužitelj pravovremenom tužbom osporava rješenje tuženika, klasa: UP/I-344-03/16-11/11, urbroj: 376-10-18-20 od 28. ožujka 2018. kojim se pod točkom I. izreke utvrđuje da je tužitelj infrastrukturni operator za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu izgrađenu na tim rješenjem navedenim česticama, pod točkom II. izreke se utvrđuje ukupno 5.256,39 m3 elektroničke komunikacijske infrastrukture na česticama iz točke I. izreke rješenja i točkom III. izreke utvrđena je naknada od 42.812,23 kn godišnje, koju je tužitelj dužan plaćati Općini Čaglin od 4. siječnja 2016.

Tužitelj ovo rješenje pobija iz svih zakonskih razloga.

Ističe da je tuženik pogrešno primijenio materijalno pravo jer u postupku nije utvrdio je li Općina bila vlasnik čestica zemljišta navedenih u rješenju u vrijeme podnošenja zahtjeva te je li bila vlasnik svih tih čestica sve do donošenja rješenja, jer je pravo Općine prosuđivao prema aktualnim, a ne povijesnim zemljišnoknjižnim izvatcima.

Osim toga prigovara i netočnom utvrđivanju nadnevka početka obveze s 4. siječnja 2016., jer je ona utvrđena od dana zaprimanja prvog zahtjeva Općine, a Općina je podnijela još jedan zahtjev 11. siječnja 2017. te ističe da je prvi zahtjev bio usmjeren na pokušaj uređenja međusobnih odnosa sklapanjem ugovora o služnosti, u čemu je Općina tražila pomoć od tuženika, a da je konačan zahtjev u pogledu nekretnina za koje potražuje naknadu postavila tek 21. ožujka 2018.

Navodi nadalje, da se pravo na naknadu nije smjelo priznati na nerazvrstanim cestama jer se na njima, sukladno Zakonu o cestama, može zasnovati samo pravo služnosti i pravo građenja, kao i to da je za utvrđivanje vlasništva na nerazvrstanoj cesti odlučno utvrditi da je riječ upravo o toj vrsti nekretnine te se poziva na stav ovog Suda izražen o tom pitanju iz presude UsII-8/17.

Predlaže da Sud tužbeni zahtjev uvaži i poništi osporeno rješenje.

Tuženik u odgovoru na tužbu, u kojem predlaže odbiti tužbu, ističe da, u vezi s datumom zaprimanja zahtjeva 4. siječnja 2016., je taj nadnevak točno utvrđen, jer je tada zaprimljen zahtjev Općine da se sukladno članku 28. stavak 6. ZEK-a utvrdi infrastrukturni operator za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu (dalje EKI).

U odnosu na prigovor da nije utvrđeno od kada je Općina vlasnik nekretnina za koje je utvrđena naknada, navodi da je taj prigovor tužitelj nije isticao tijekom postupka, da je sam o tome dostavio podatke i da nije sporno da se upravo na tim česticama nalazi EKI tužitelja pa je tuženik na temelju podataka tužitelja utvrdio nekretnine na koje se odnosi obveza.

U odnosu na prigovor da se na nerazvrstanoj cesti može ustanoviti samo pravo služnosti ili pravo građenja ističe da odredbe Zakona o cestama nisu u suprotnosti s odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17., ZEK) koje reguliraju pravo puta i naknadu za to pravo.

Zainteresirana osoba Općina Čaglin u bitnom tvrdi da je kontinuirano vlasnik ili upravitelj općeg dobra na svim nekretninama na koje se odnosi osporeno rješenje, da je zahtjevom od 4. siječnja 2016. zatražila pokretanje postupka utvrđenja infrastrukturnog operatora EKI i naknade za EKI, da pravo na naknadu za korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture ostvaruje svakodobni vlasnik nekretnine jer to proizlazi iz odredbe članka 28. stavka 6. i članka 27. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17. – dalje u tekstu: ZEK) i da je pogrešan stav tužitelja da se na nerazvrstanoj cesti mogu steći samo pravo služnosti i pravo građenja, jer je Pravilnikom o potvrdi i naknadi za pravo puta jasno propisano za koje se nekretnine, među kojima su i nerazvrstane ceste plaća naknada za pravo puta.

Predlaže odbiti tužbu.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Tuženik je osporeno rješenje donio na temelju odredbe članka 28. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17., ZEK). Navedenom odredbom propisano je da upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnine može pred agencijom pokrenuti postupak utvrđivanja infrastrukturnog operatora za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu koja je izgrađena na općem dobru ili na nekretninama iz članka 27. stavak 1. ovog Zakona te utvrđivanje količine i vrste takve infrastrukture i visine naknade za pravo puta.

Prema odredbi članka 27. stavka 1. ZEK-a operatori javnih komunikacijskih mreža imaju prava infrastrukturnog operatora na cijelom području Republike Hrvatske, što obuhvaća gradnju, održavanje, razvoj i korištenje elektronički komunikacijske mreže i elektroničke komunikacijske infrastrukture na općem dobru na nekretninama u vlasništvu Republike Hrvatske i jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave te na nekretninama u vlasništvu drugih pravnih i fizičkih osoba u skladu s ovim zakonom i posebnim propisima. Tuženik je osporeno rješenje donio temeljem zahtjeva zainteresirane osobe koja je zahtjev podnijela dana 4. siječnja 2016., kako je to pravilno utvrđeno u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja, jer se nastavni podnesci zainteresirane osobe/podnositelja zahtjeva ne mogu smatrati dopunom ili ispravkom prethodno predanog neurednog zahtjeva već preciziranjem zahtjeva i dostavom dokaza osnovanosti zahtjeva.

U vrijeme podnošenja zahtjeva bio je na snazi članak 5. stavak 1. Pravilnika o potvrdi i naknadi za pravo puta (»Narodne novine« 152/11. i 151/14. – dalje u tekstu: Pravilnik) prema kojem je bio propisano da upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnina može pred HAKOM-om pokrenuti postupak utvrđivanja infrastrukturnog operatora za EKI iz članka 2. stavak 1. tog Pravilnika pri čemu upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnina ima pravo odabrati hoće li se visina naknade za prvo puta odrediti na način kako je to određeno stavcima 1. ili 5. članak 7. istog Pravilnika. Prema stavku 2. članka Pravilnika po utvrđivanju infrastrukturnog operatera i visine naknade za pravo puta HAKOM će izdati potvrdu o pravu puta infrastrukturnom operatoru osim ako upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnine ugovori korištenje općeg dobra ili vlastitih nekretnina s infrastrukturnim operatorom putem drugih važećih propisa (članak 3.).

Nadalje, prema odredbi članka 9. stavka 2. Pravilnika o izmjenama i dopunama Pravilnika o potvrdi i naknadi za pravo puta iz 2017. godine (»Narodne novine« 95/17.) postupci započeti po ranijem Pravilniku o potvrdi i naknadi za pravo puta dovršit će se po odredbama ovog Pravilnika.

U konkretnom slučaju je postupak započet za vrijeme važenja ranijeg Pravilnika, a okončan je sukladno navedenoj izmjeni Pravilnika čije su odredbe pravilno primijenjene.

Pravo na naknadu za korištenje EKI sukladno ZEK-u pripada svakodobnom vlasniku, odnosno upravitelju nekretnine na kojoj se EKI nalazi, a iz podataka spisa proizlazi da je pravilno utvrđeno na kojim česticama zemljišta je Općina Čaglin vlasnik te kojim nekretninama upravlja.

U odnosu na prigovore glede prava koja se mogu osnivati na nerazvrstanim cestama ističe se da se odredba članka 101. Zakona o cestama (»Narodne novine«, broj, 84/11, 22/13, 54/13, 148/13, 92/14) u vezi s odredbom članka 3. ovog Zakona odnosi na građenje infrastrukturnih objekata na cesti, a ne na pravo puta i pravo na naknadu za EKI što je propisano ZEK-om kao zakonom koji regulira prava i obveze operatora elektroničkih komunikacija.

Pravo puta čini pravo pristupa, postavljanja, korištenja, popravljanja i održavanja elektroničke komunikacijske mreže i elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, što obuhvaća i kabelsku kanalizaciju, kao i druga s tim povezana prava koja čine teret na nekretnini na kojoj je izgrađena EKI i druga povezana oprema pa imatelj ovog prava, kojim se ograničava pravo vlasnika i ovlaštenika upravljanja nekretninama na kojima se nalazi EKI, ima obvezu plaćati naknadu za ovo ograničenje, kako to jasno proizlazi iz članka 28. stavka 4. ZEK-a.

Kako iz odredbe članka 6. stavka 2. točke e. Pravilnika o potvrdi i naknadi za pravo puta (»Narodne novine«, broj 152/11., 151/14. i 95/17.) proizlazi da se naknada za pravo puta obračunava i za ceste, proizlazi da se ova obveza odnosi i na ceste na kojima se nalazi EKI tužitelja.

Slijedom navedenog, ocjenjeno je da je postupak koji je prethodio rješenju tuženika proveden pravilno, a osporeno rješenje je utemeljeno na važećim propisima i dostatno obrazloženo.

Stoga je temeljem odredbe članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10., 143/12., 152/14., 94/16., 29/17.) tužbeni zahtjev tužitelja valjalo odbiti i presuditi kao u izreci ove presude.

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14.).

Poslovni broj: UsII-166/18-6

Zagreb, 7. lipnja 2018.

Predsjednica vijeća
 Senka Orlić-Zaninović, v. r.