## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-418/2009 od 3. lipnja 2011.

### NN 74/2011 (1.7.2011.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-418/2009 od 3. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1605

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Trećem vijeću za rješavanje pretpostavki za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Davor Krapac, predsjednik Vijeća, te sutkinje Snježana Bagić i Duška Šarin, članice Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo A. – M. B. iz Z., kojeg zastupa punomoćnik S. D., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 3. lipnja 2011. jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-1254/08 od 28. listopada 2008.

2. U ustavnoj tužbi navodi se da su osporenom presudom podnositelju povrijeđena prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 26., 29. stavkom 1. i 48. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

3. Člankom 71. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisano je:

»Članak 71.

(1) Vijeće, odnosno sjednica Ustavnog suda ispituje samo one povrede ustavnih prava koje su istaknute u ustavnoj tužbi.

(2) Ustavna tužba neće se uzeti u razmatranje u slučaju kad se ne radi o povredi ustavnog prava.

(...)«

Člankom 32. Ustavnog zakona propisano je:

»Članak 32.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ... ustavnu tužbu … u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.«

Pod »odlučivanjem o biti stvari« u smislu članka 32. Ustavnog zakona razumijeva se odlučivanje o ustavnopravnoj biti stvari.

4. Sukladno Ustavu i Ustavnom zakonu, Ustavni sud nije tijelo sudbene vlasti, ne provodi sudski postupak i ne odlučuje meritorno o sudskim stvarima. Ustavni sud posebno je tijelo utemeljeno Ustavom radi zaštite pojedinačnih ljudskih prava i temeljnih sloboda (ustavnih prava) u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

5. Ustavna tužba nije redovni ili izvanredni pravni lijek u sustavu domaćih pravnih lijekova. Ona je posebno ustavnopravno sredstvo zaštite ustavnih prava u pojedinačnim slučajevima. Stoga nije dostatno pozvati se u ustavnoj tužbi na povrede koje su rezultat navodnih nezakonitosti što ih je počinilo nadležno tijelo ili sud u sudskom postupku. Protiv takvih nezakonitosti pravnu zaštitu pružaju redovni i specijalizirani sudovi u postupcima ustrojenim u više stupnjeva sudske zaštite. One, iznimno, mogu biti i predmet ispitivanja pred Ustavnim sudom, ali samo ako i u mjeri u kojoj mogu povrijediti ljudska prava i temeljne slobode zaštićene Ustavom.

U ustavnoj tužbi, također, nije dostatno ponoviti razloge koji su već istaknuti u žalbenim ili revizijskim postupcima pred sudom niti je dostatno samo navesti ustavna prava koja se smatraju povrijeđenima. Ustavna tužba mora sadržavati konkretne i obrazložene razloge eventualne povrede određenog ustavnog prava.

Konačno, kad je riječ o ustavnom jamstvu jednakosti pred zakonom, vlastiti slučaj valja dovesti, kad god je to moguće, u vezu s ostalim sličnim slučajevima i obrazložiti u čemu je on ustavnopravno specifičan da bi morao biti ispitan pred Ustavnim sudom.

6. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom podnositelj je tužio G. Z. tražeći da mu vrati nekretnine koje je 1979. darovao G. Z., budući da G. Z. nije izvršio svoju ugovorom preuzetu obvezu. Podnositelj tvrdi da je nekretnine darovao pod uvjetom da se na njima sagradi memorijalni muzej za J. B. T., a kako G. Z. nije izvršio tu svoju ugovorom preuzetu obvezu, a što je bio uvjet odricanja od naknade za darovane nekretnine, zahtijeva da mu se te nekretnine vrate. Osporenom presudom Županijski sud u Zagrebu potvrdio je prvostupanjsku presudu i stajalište prvostupanjskog suda prema kojem je neosnovan tužbeni zahtjev podnositelja kojim je od toga suda tražio da naloži tuženiku vratiti podnositelju nekretnine, pravilno označene u izreci osporene drugostupanjske presude. Ovo iz razloga što očitovanje o prijenosu prava korištenja odnosno posjeda i vlasništva na prijepornim nekretninama za korist G. Z., općine S. (dano na zapisnik od 29. kolovoza 1979.), ne sadrži raskidni uvjet. Prema ocjeni sudova, samo u slučaju neispunjenja izričito ugovorenog uvjeta, podnositelj bi imao pravo tražiti povrat darovanih nekretnina. Iz navedenog očitovanja razvidan je samo motiv (pobuda) za zaključenje ugovora o darovanju iz određenog razloga, a sama pobuda na temelju koje je ugovor sklopljen ne utječe na njegovu pravovaljanost (članak 53. stavak 1. Zakona o obveznim odnosima, »Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96. i 112/99.).

Osporavajući razlozi sadržani u ustavnoj tužbi iscrpljuju se u ponavljanju žalbenih razloga dok navodne povrede navedenih ustavnih prava u ustavnoj tužbi nisu obrazložene.

Podnositelj u ustavnoj tužbi nije pokazao da Županijski sud u Zagrebu u svojem postupanju ili pri donošenju presude nije poštovao odredbe Ustava o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, odnosno da je proizvoljno protumačio mjerodavne odredbe zakona ili drugih propisa. Ustavni sud, stoga, ocjenjuje da konkretan slučaj ne otvara pitanje ostvarenja ustavnih prava podnositelja. Stoga ne postoji ustavnopravna bit stvari o kojoj bi Ustavni sud odlučivao.

7. Sukladno navedenom, na temelju članka 32. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci.

8. Objava rješenja (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-418/2009

Zagreb, 3. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Davor Krapac, v. r.

Rješenje, NN 74/2011-1605