## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-324/1996. od 1. ožujka 2000.

### NN 28/2000 (10.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-324/1996. od 1. ožujka 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**580**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, dr. sc. Petar
Klarić, Jurica Malčić, mr. sc. Ivan Matija,
Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna Omejec, Emilija Rajić,
Vice Vukojević dr. iur. i Milan Vuković dr. iur.,
odlučujući povodom ustavne tužbe M. S. iz B.,
M. 6a, na sjednici održanoj 1. ožujka 2000. godine,
donio je sljedeću

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja.

2. Ukida se odluka Državnog sudbenog vijeća, broj:
ID-28/1996 od 28. ožujka 1996. godine, o imenovanju sudaca
županijskih sudova u dijelu kojim se pod točkom I.
imenuju suci Županijskog sud u B., a odnosi se na neimenovanje
kandidata - podnositelja ustavne tužbe.

3. Predmet se vraća Državnom sudbenom vijeću
na ponovni postupak raspravljanja i glasovanja o kandidatu - podnositelju
ustavne tužbe i njegovom imenovanju za suca Županijskog
suda u B., na temelju liste kandidata ministra pravosuđa od
11. ožujka 1996. i u okviru uvjeta propisanih oglasom Ministarstva
pravosuđa Republike Hrvatske, koji je objavljen u "Narodnim
novinama«, br. 73/95 od 27. rujna 1995. godine.

Obrazloženje

M. S. je podnio ustavnu tužbu u povodu odluke Državnog
sudbenog vijeća, broj: ID-28/96 od 28. ožujka 1996.
godine, kojom su imenovani suci županijskih sudova jer, kao
kandidat u postupku imenovanja sudaca Županijskog suda u
B., nije imenovan za suca tog suda, a tom su odlukom povrijeđena
njegova ustavna prava iz članaka 14. stavka 2., 15. stavka
1., 19., 26. i 44. Ustava Republike Hrvatske.

Povrede ustavnih prava podnositelj ustavne tužbe obrazlaže
navodima kojima ukazuje na povrede odredaba Zakona o sudovima
("Narodne novine", br. 3/94, 100/96, 115/97 i 131/97)
jer osporena odluka nije donijeta na temelju mjerila navedenih
u tom Zakonu. Smatra da u tom postupku nije uzeta u obzir njegova
stručnost, budući da mu je objavljeno više stručnih
radova, kao i kvaliteta njegova rada kao dugogodišnjeg suca,
a što su, tvrdi podnositelj, potvrdili povoljnim mišljenjem
Krivični odjel i predsjednik Županijskog suda u B.
U dopunama svoje ustavne tužbe podnositelj je istaknuo i
povredu ustavnog prava iz članka 15. stavka 1. Ustava,
kojim je zajamčena ravnopravnost pripadnika svih nacionalnih
manjina. Ovu povredu obrazlaže navodima da nije imenovan,
ne iz razloga pravne naravi, već samo zbog toga što
je pripadnik nacionalne manjine.

Stoga podnositelj ustavne tužbe predlaže ukidanje osporene
odluke i vraćanje predmeta na ponovni postupak.

Ustavna tužba je, temeljem odredbi članka 55. tada
važećeg Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
("Narodne novine", br. 29/94), dostavljena na očitovanje
Državnom sudbenom vijeću, od kojega je ujedno pribavljen
i spis u predmetu imenovanja sudaca Županijskog suda u B.

Državno sudbeno vijeće (dalje: DSV) u izjašnjenju
broj: UT-18/96 od 21. ožujka 1997. godine ponovno je izrazilo
mišljenje o nenadležnosti Ustavnog suda Republike Hrvatske
za odlučivanje o ustavnim tužbama povodom odluka DSV-a,
ukazujući time na nedopuštenost takve ustavne tužbe
s osnove članka 28. stavka 1. tada važećeg Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
br. 13/91).

Glede konkretnih navoda iz ustavne tužbe, u bitnome je ukazano
na odredbe Poslovnika Državnog sudbenog vijeća ("Narodne
novine", br. 85/94 i 11/95), kojima je propisan način
donošenja odluka (većinom glasova nazočnih članova
DSV-a) te da podnositelj ustavne tužbe nije imenovan iz razloga
što nije dobio potrebitu većinu glasova. Još je
dodano, kako, prema odredbi Zakona o Državnom sudbenom vijeću
("Narodne novine", br. 58/93 i 49/99), predsjednik ili
član DSV-a ne smije biti pozvan na odgovornost za izraženo
mišljenje ili glasovanje u DSV-u.

Osporavajući u cijelosti postojanje povreda navedenih ustavnih
prava, DSV je na kraju predložilo Ustavnom sudu da ustavnu
tužbu odbaci kao nedopuštenu, odnosno odbije kao neosnovanu.

Suglasno odredbama Odluke o sudjelovanju međunarodnih stručnjaka
u postupku zaštite manjinskih prava pred Ustavnim sudom Republike
Hrvatske, koju je Ustavni sud donio 22. listopada 1996. i 7. travnja
1997. godine, o predmetu su raspravljali i svoje Mišljenje
dali i međunarodni savjetnici Venecijanske komisije Vijeća
Europe Armando Marrques Guedes i Giorgio Malinverni, koji su sudjelovali
i u savjetodavnoj raspravi koja se pred ovim Sudom održala
27. svibnja 1999. godine. Međunarodni savjetnici smatraju
da u predmetnom slučaju postoji povreda ustavnih prava.

U provedenom postupku razmotreni su i analizirani navodi i prijedlozi
iz ustavne tužbe i očitovanja DSV-a, kao i mišljenja
međunarodnih stručnjaka te je izvršen uvid u isprave
spisa DSV-a u dijelu koji se odnosi na postupak imenovanja sudaca
Županijskog suda u B.

Ustavna tužba je osnovana.

U okvirima ustavne ovlasti iz članka 125. al. 3. Ustava
da štiti ustavne slobode i prava čovjeka i građanina
(ustavna prava), Ustavni sud, sukladno članku 59. stavku
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", br. 99/99), o povredi tih prava odlučuje
povodom ustavne tužbe svakoga tko smatra da mu je odlukom
sudbene ili upravne vlasti, kao i drugih tijela koja imaju javne
ovlasti, povrijeđeno neko od tih ustavnih prava.

Državno sudbeno vijeće je državno tijelo čije
su ovlasti u djelokrugu sudbene vlasti određene Ustavom i
zakonom. Stoga je i odluka Državnog sudbenog vijeća
o imenovanju sudaca, a protiv koje nije propisana druga pravna
zaštita, odluka tijela državne vlasti o kojoj ovaj Sud
odlučuje u postupku ustavnosudske zaštite ustavnih
prava. Iako odluka Državnog sudbenog vijeća pripada
u krug tzv. akata vladanja, ona je istodobno i pravno vezani akt
državnog tijela koje je u postupku imenovanja vezano postupovnim
pravilima, te kao i svi ostali akti vladanja bilo kojeg državnog
tijela podliježe ocjeni ustavnosti i zakonitosti sa stajališta
ustavnosti i zakonitosti postupka i načina donošenja.

Osim toga, kroz ustroj posebnog državnog tijela u okviru
sudbene vlasti i sastavljenog od istaknutih pravnika, s ovlaštenjem
da imenuje i razrješava suce i državne odvjetnike te
da odlučuje o njihovoj disciplinskoj odgovornosti (članak
121. sta-
vak 1. Ustava, članak 12. Zakona o Državnom sudbenom
vijeću), naglašeno je, kako načelo neovisnosti
sudbene vlasti u okviru ukupne trodiobe vlasti, tako i ideja da
istaknuti pravosudni djelatnici i drugi pripadnici pravničke
struke, kompetentno i neovisno o drugim državnim tijelima
i na temelju pravila struke, odlučuju o imenovanju i razrješenju
pravosudnih djelatnika.

Odlučivanje uz uvjete i po postupku u kojem se osigurava
stručnost, neovisnost i dostojnost za obnašanje sudačke
dužnosti (članak 8. Zakona o sudovima), a prema stručnim
kriterijima i prema pravilima struke imanentno je u radu Državnog
sudbenog vijeća. Kada ovo Vijeće postupa mimo tih
kriterija, odnosno bez stručnih argumenata, ili kada se
u njegovim odlukama ne vidi na temelju kojih razloga su donesene,
a pogotovo ako te odluke proturječe jedinim razlozima struke
koji su u postupku izneseni, bez obrazloženja zašto
ti razlozi nisu uvaženi, ono postupa protivno cilju i svrsi
zbog koje je osnovano (detournement de pouvoir) te čini
i grubu povredu pravila postupka, koja uvijek postoji kada za
donošenje odluke ne postoje relevantni razlozi, odnosno kada
oni postoje ali su nejasni i proturječni.

U konkretnom slučaju podnositelj ustavne tužbe je
zajedno s ostalim kandidatima bio sudionik u postupku imenovanja
sudaca Županijskog suda u Bjelovaru.

Uvidom u spis Državnog sudbenog vijeća utvrđeno
je da je podnositelj ustavne tužbe bio uvršten na listu
ministra pravosuđa od 11. ožujka 1996. kao kadidat koji
ispunjava uvjete za imenovanje za suca Županijskog suda u
B. (red. br. 35. liste), zatim da je priloženo pozitivno
pismeno mišljenje predsjednika tog suda od 12. siječnja
1996., o stručnosti i uspješnosti podnositelja s prijedlogom
da ga se imenuje za suca te pozitivno pismeno mišljenje predsjednika
Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 28. veljače 1996. i
potkrijepljeno pozitivnim mišljenjem Opće sjednice
Vrhovnog suda.

U zapisniku 22. sjednice DSV od 28. ožujka 1998. zabilježeno
je da je predsjednik DSV-a prije raspravljanja o kandidatima konstatirao
kako je ministar pravosuđa na temelju članka 17. stavka
3. Zakona o Državnom sudbenom vijeću dostavio materijale
za imenovanje sudaca županijskih sudova te da su svi članovi
DSV-a za svakog kandidata dobili životopise i mišljenja,
a u raspravi o podnositelju ustavne tužbe zabilježene
su samo lapidarne izjave predsjednika Županijskog suda u
B. o sudjelovanju podnositelja kao suca u tzv. političkim
procesima i predsjednika DSV-a o prigovorima u Vrhovnom sudu glede
kvalitete rada podnositelja (str. 15. zapisnika). Konkretniji
razlozi za takve izjave nisu zabilježeni, niti je o njima
bilo ikakve daljnje rasprave.

Na kraju ukupne rasprave o svim kandidatima, pristupilo se glasovanju
u kojem podnositelj ustavne tužbe nije dobio potrebnu većinu
glasova (10 "protiv", niti jedan "za").

Iz svega navedenog proizlazi da se iz natječajnih materijala
ne vidi kojim se stručnim ili drugim razlozima ravnalo
DSV pri donošenju odluke kojom podnositelj ustavne tužbe
(koji u tom sudu obnaša sudačku dužnost od 1969.
godine) nije ponovno imenovan sucem, štoviše odluka
je u suprotnosti s razlozima iz pozitivnih pismenih mišljenja
spomenutih predsjednika sudova, koja pismena mišljenja su
zakonom propisane podloge za odlučivanje DSV-a.

Također je vidljivo da kratke i neobrazložene negativne
primjedbe predsjednika Županijskog suda i predsjednika DSV-a
(koji je ujedno i sudac Vrhovnog suda) ne korespondiraju, odnosno
proturječe ocjenama iz pismenih mišljenja, što
sve zajedno predstavlja povredu pravila postupka.

Ustavni sud je u svojoj odluci broj: U-III-188/1995 od 29. ožujka
1995. godine ("Narodne novine", br. 22/95) zauzeo stajalište
po kojem odluka o tome da se sudac ne imenuje ne mora biti obrazložena,
poglavito zato što se odluke u natječajnom postupku
(a takav je i postupak imenovanja sudaca) u pravilu ne donose
u posebnom pisanom obliku pa niti ne mogu imati obrazloženje.
Naime, konstatirano je da takva odluka DSV-a odgovara standardnom
sadržaju odluka koje se donose povodom javnog natječaja,
jer se u praksi uobičajilo da se u njima navode samo kandidati
koji su izabrani (imenovani). Stoga odluka, koja ne spominje kandidate
koji nisu imenovani, ne može imati obrazloženje zašto
isti nisu imenovani. Umjesto toga sudionici natječaja imaju
pravo uvida u natječajne spise te na temelju razloga koji
proizlaze iz tih spisa mogu izjaviti odgovarajuće pravno
sredstvo (u ovom slučaju ustavnu tužbu). No to, u
skladu s prethodno izloženim, pretpostavlja da natječajni
spisi sadrže konkretne razloge na temelju kojih je odluka
donijeta.

Ovo se posebno odnosi na slučajeve u kojima se odlučuje
o imenovanju (odnosno neimenovanju) kandidata koji već obnašaju
sudačku dužnost - kao u ovom predmetu - jer odluka
kojom sudac nije ponovno imenovan povlači za sobom posljedicu
prestanka sudačke dužnosti po sili zakona, a to znači
i prestanak radnog odnosa (arg. iz čl. 10. i 102. Zakona
o sudovima).

Neprihvatljivo je, suprotno je temeljnim ustavnim pravima čovjeka
i građanina da bilo kome, a pogotovo sucu koji je dugi niz
godina obavljao sudačku dužnost, prestane radni odnos,
a da mu se ne omogući da sazna razloge prestanka i time
omogući efikasno izjavljivanje pravnog lijeka.

Osim toga, osporena odluka u suprotnosti je sa stajalištem
Ustavnog suda izraženim u citiranoj odluci.

Takvom odlukom podnositelju su povrijeđena ustavna prava iz
članka 18. (pravo na učinkovitu pravnu zaštitu)
te članka 19. (zakonitost pojedinačnih akata), a
time i članka 44. Ustava Republike Hrvatske (pravo na dostupnost
javnih dužnosti pod jednakim uvjetima).

Usvojivši ustavnu tužbu zbog povreda ovih ustavnih prava,
Ustavni sud nije razmatrao navode podnositelja ustavne tužbe
glede povrede Ustavom zajamčene ravnopravnosti pripadnika
svih nacionalnih manjina (članak 15. stavak 1. Ustava),
za koju uostalom podnositelj nije ni dao pravnovaljane razloge,
a niti u spisu Državnog sudbenog vijeća o tome postoje
relevantni dokazi.

Odluku kao u izreci Ustavni sud je donio na temelju odredbe članka
72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-324/1996
Zagreb, 1. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Pravilnik, NN 28/2000-580