## Nacionalni program mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskoga obrazovanja

### NN 71/2007 (9.7.2007.), Nacionalni program mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskoga obrazovanja

# HRVATSKI SABOR

2184

Na
temelju članka 80. Ustava Republike Hrvatske, Hrvatski sabor na sjednici 21.
lipnja 2007., donio je

## NACIONALNI PROGRAM

### MJERA ZA UVOĐENJE OBVEZNOGA SREDNJOŠKOLSKOGA OBRAZOVANJA

1. UVOD

Jedan
od temeljnih ciljeva koji Republika Hrvatska želi postići je »razvoj i
zapošljavanje u konkurentnom tržišnom gospodarstvu koje djeluje u europskoj
socijalnoj državi XXI. stoljeća«.1

Za
njegovo se ostvarenje očekuje istodobno i usklađeno djelovanje u nizu
strateških područja, a posebice je naglašena važna uloga obrazovanja i
znanosti.

»Suočena
s problemom slabe obrazovne strukture Hrvatske i učestalog ranog napuštanja
školovanja, hrvatska je Vlada najavila uvođenje obveznoga srednjoškolskog
obrazovanja.

Najavljene
su mjere jedan od načina stvaranja društva temeljenog na znanju, čime bi
Hrvatska unaprijedila svoj ljudski kapital povećavajući svoju ekonomsku
konkurentnost i smanjujući socijalnu isključenost dijela populacije uzrokovanu
ranim napuštanjem školovanja. Stoga je pokrenuto istraživanje s primarnim
ciljem pronalaženja optimalnog modela uvođenja obveznog srednjoškolskog
obrazovanja koji bi prihvatio specifičnost hrvatskog društva i postojećega
obrazovnog sustava, ali i ponudio prateće programe i mjere koje bi povećale
učinkovitost najavljene promjene.«2

Višegodišnje
pripreme promjena u srednjoškolskom obrazovanju na kojima radi Ministarstvo
znanosti, obrazovanja i športa u suradnji s vrsnim stručnjacima iz sustava
obrazovanja i gospodarstva osnažene su studijom koju je izradio Institut za
društvene znanosti »Ivo Pilar«.

To
je stručna i znanstvena podloga za Nacionalni program mjera za uvođenje
obveznoga srednjoškolskog obrazovanja u Republici Hrvatskoj.

*Nacionalni
program mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja* (dalje:
*Nacionalni program*), temeljen na člancima 62. i 65. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, br. 41/01. i 55/01.), strateški je program Vlade Republike
Hrvatske.

*Nacionalnim
programom* utvrđuju se mjere i aktivnosti kojima Republika Hrvatska obvezuje
tijela u sustavu državne uprave, kao i ostale dionike sustava, na provedbu
*ovoga nacionalnoga programa. Provedbu će stoga pratiti Agencija za odgoj i
obrazovanje (AZOO), Agencija za strukovno obrazovanje (ASO), Nacionalni centar
za vanjsko vrednovanje obrazovanja (NCVVO),* jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave, škole, sindikalne, strukovne organizacije civilnog
društva koje se bave obrazovanjem, sveučilišne i znanstvene ustanove, udruge
mladih, sustav socijalne službe, *Hrvatski zavod za zapošljavanje (HZZ),* kao i
vjerske zajednice i političke stranke, kako bi se usklađenim djelovanjem
postigli ciljevi *Nacionalnoga programa*.

Ishodište
je za izradu *Nacionalnoga programa*, osim u Ustavnim odredbama, u *Planu razvoja
sustava odgoja i obrazovanja 2005. – 2010., Znanstvenoj i tehnologijskoj
politici Republike Hrvatske 2006. – 2010.,* koji se oslanjaju na Lisabonsku
strategiju, kao i u brojnim domaćim znanstvenim istraživanjima i preporukama
kao što su *Hrvatska u 21. stoljeću – Znanost, Deklaracija o znanju – Hrvatska
temeljena na znanju i primjeni znanja, 55 preporuka za povećanje konkurentnosti
Hrvatske, Strateški okvir za razvoj 2006. – 2013.* te studijama Instituta za društvena
istraživanja »Ivo Pilar« i Instituta za javne financije, kao i *Studiji
izvodljivosti* Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa.

Nacionalnim
programom se, uz ocjenu stanja vezano uz cjelokupno obrazovanje u Republici
Hrvatskoj, određuju strateški ciljevi za razdoblje od 2007. do 2013. godine, a
to su ponajprije:

–
poboljšati stope upisa mladih u srednje škole i stvoriti pretpostavke za veće
stope završavanja srednjoškolskog obrazovanja,

–
stvoriti uvjete za njihovu bolju socijalnu uključenost, posebice mladih s
posebnim potrebama, mladih s poremećajima u ponašanju i bez potpore obitelji te
mladih osoba s invaliditetom,

–
stvoriti učenicama/učenicima bolje uvjete za učenje i rad u školama,

–
poboljšati uvjete rada nastavnika/ca, stručnih suradnika/ca i ravnatelja/ca,
njihova sustavnoga stručnog usavršavanja i napredovanja,

–
definirati zadaće pojedinih nadležnih tijela državne uprave, javnih ustanova
kao i drugih dionika u obrazovnome sustavu,

–
stvoriti uvjete za bolju i usklađeniju suradnju između područ­ja obrazovanja i
rada,

–
usklađivati hrvatski obrazovni sustav s europskim sustavima radi usporedivosti
rezultata učenja,

–
stvarati pretpostavke za cjeloživotno učenje.

Republika
Hrvatska, zemlja kandidatkinja za pristup Europskoj uniji, prepoznala je
potrebu i važnost uvođenja promjena u svome obrazovnom sustavu te na temelju
svoje duge, bogate i dragocjene tradicije, a u skladu sa suvremenim potrebama
društva te smjernicama i ciljevima obrazovnih politika Europe i svijeta,
sustavno pristupa njegovu poboljšanju.

Znanje
i obrazovanje se smatraju društvenom i gospodarskom vrijednošću, ponajprije
zbog procesa i globalizacije. Povezanost rada, znanja i istraživanja postaje
prioritetna za društveni, gospodarski i demokratski razvoj. Povezivanjem
obrazovanja i znanosti, povećavanjem informacijsko-tehnologijskih i know-how
znanja kao komponente konkurentnosti zemlje, usmjeravanjem obrazovnog rada na
stjecanje temeljnih i stručnih kompetencija, jačanjem poduzetničkoga duha i
inicijative te sustavnim poboljšanjima u području učenja i poučavanja stranih
jezika, stvorit će se pretpostavke za integracijske procese, omogućiti
mobilnost ljudi, razmjena znanja i ojačati suradnja na razini Europe i svijeta.

»Empirijske
ekonomske analize gospodarskoga rasta izazivaju brojne prijepore među
stručnjacima. Međutim, varijabla koja se u svim istraživanjima potvrđuje kao
važna odrednica rasta jest tzv. ljudski kapital odnosno obrazovanje.
Obrazovanje ima jak, pozitivan i univerzalan utjecaj na gospodarski rast.«3

Nezadovoljavajuća
obrazovna struktura4 i učestalo rano napuštanje školovanja rezultirali su
odlukom Vlade Republike Hrvatske koja je u lipnju 2006. godine najavila
uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja.

Prema
definiciji, obvezno je obrazovanje ono koje je po zakonu određene države
obvezujuće i zajamčeno. Slijedom toga, obveznost znači dužnost formalnoga
školovanja za sve učenike i učenice, bez obzira na njihova stajališta, odnosno
stajališta njegovih ili njezinih roditelja ili staratelja. Jednako tako,
obveznost podrazumijeva obvezu i za državu, ponajprije u osiguravanju
materijalnih uvjeta i financijskih sredstava, kako bi obrazovanje bilo dostupno
svima pod jednakim uvjetima i u skladu sa sposobnostima i interesima učenika i
učenica.

Uvođenje
načela obveznosti država namjerava, umjesto »prisilom«, ostvariti nizom
poticajnih mjera, a prije svega informiranjem, poučavanjem i senzibiliziranjem
hrvatske javnosti o važnosti i potrebi stjecanja srednjoškolskoga obrazovanja.

Stoga
se uvođenju obveznosti srednjoškolskoga obrazovanja pristupa postupno, najprije
poticajnim mjerama kao motivacijskim čimbenicima za obrazovanje. Poticajne
mjere su osiguravanje učenicima besplatnih udžbenika, smještaja u učeničkim
domovima i međumjesnog prijevoza. Pritom treba reći da sva strana iskustva
govore kako mjere osiguravanja besplatnoga školovanja nisu jedine koje utječu
na smanjenje stope odustajanja od školovanja.

Ministarstvo
znanosti, obrazovanja i športa, osim značajno povećanim ulaganjima u
srednjoškolsko obrazovanje (izgradnja/dogradnja srednjih škola, opremanje škola
i programa, smanjenje broja strukovnih sektora), ujednačavanjem uvjeta i
kvalitete za učenje i rad i sustavnim praćenjem i vrjednovanjem obrazovnih
postignuća učenika/ca (nacionalni ispiti, državna matura), te vrjednovanjem i
samovrjednovanjem škola, planira niz popratnih mjera i aktivnosti, ponajprije
vezanih za sprječavanje neuspjeha srednjoškolaca/ki (prilagodba/promjena
nastavnih programa, individualni rad s učenikom/com, poučavanje usmjereno prema
učeniku/ici) i osiguravanje njihove učinkovitije uključenosti u nastavni i
školski rad (uključivanje u izvannastavne aktivnosti, u rad škole i zajednice).

Osim
toga, planiraju se mjere kojima će biti olakšan individual­ni rad nastavnika/ca
i stručnih suradnika/ca s učenicima/cama kako bi se jačao njihov osjećaj
uspješnosti, samopoštovanja i samopouzdanja, ali se pritom naglašava važnost
pridržavanja uzajamno dogovorenih pravila.

Posebna
pozornost će se posvetiti sustavnom profesionalnom informiranju i usmjeravanju
učenika/ca kako bi se osobito onim učenicima/cama koji imaju niže profesionalne
ambicije, ili onima s posebnim potrebama pomoglo u donošenju odluke u izboru
adekvatnoga zanimanja, radi postizanja boljega školskog uspjeha i mogućnosti za
zapošljavanje.

Pristup
izradi mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja usmjeren je
kvalitativnom poboljšanju i unaprjeđivanju cjelovitoga obrazovnoga sustava, od
predškolskoga odgoja i obrazovanja, osnovnoškolskoga i srednjoškolskog
obrazovanja, do visokoga obrazovanja i cjeloživotnoga učenja, odnosno
obrazovanja odraslih, radi ostvarivanja temeljnoga cilja *Nacionalnoga programa*.
Stoga se mjere odnose na sve dionike u sustavu obrazovanja, poglavito u srednjoškolskome obrazovanju.

Potrebno
je napomenuti da sastavni dio Nacionalnoga programa čine i druge nacionalne
politike, programi i strategije u kojima su definirani ciljevi i mjere vezane
za obrazovanje (npr. *Plan razvoja sustava odgoja i obrazovanja 2005. – 2010.,
Nacionalni program za Rome, Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe
s invaliditetom, Nacionalni program djelovanja za mlade, Nacionalna politika za
promicanje ravnopravnosti spolova 2006. – 2010., ICT Strategija Hrvatska u 21.
stoljeću, Strateški okvir za razvoj 2006. – 2013.* i drugo).

2. OCJENA STANJA

2.1. Predškolski odgoj i
obrazovanje

*Zakonom
o predškolskom odgoju i naobrazbi* (»Narodne novine«, br. 10/97.) uređen je
predškolski odgoj i obrazovanje koji se provodi u dječjim vrtićima za djecu od
navršenih šest mjeseci života do polaska u školu. Predškolski odgoj nije
obvezan. Djeca koja nisu obuhvaćena programima u dječjim vrtićima obvezno
pohađaju program predškole u trajanju od 150 sati u godini pred polazak u prvi
razred osnovne škole.

U
proteklome su razdoblju učinjeni važni koraci kako bi se dostignuli razvojni
ciljevi zacrtani u *Planu razvoja*: povećanje broja upisanih u predškolske
programe sa sadašnjih 43% na 60% te obuhvat djece predškolom (u godini prije
polaska u osnovnu školu) sa sadašnjih 96% na 98%. Do 1. lipnja 2006. godine
otvoreno je 15 novih dječjih vrtića u 15 općina u Sisačko-moslavačkoj,
Brodsko-posavskoj i Karlovačkoj županiji koje do sada nisu imale nikakve
programe za djecu predškolske dobi. U završnoj je fazi izradba *Državnoga
pedagoškog standarda predškolskog odgoja i obrazovanja* kojim će se utvrditi
prostorni, tehnički, kadrovski i drugi normativi i mjerila, odnosno uvjeti
kojima će odgovarati predškolske ustanove i pravne osobe koje provode programe
predškolskoga odgoja.

2.2. Osnovno obrazovanje

Sukladno
Ustavu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, br. 41/01. i 55/01.), članku 65.,
osnovno je obrazovanje u Republici Hrvatskoj obvezno i besplatno za svu djecu u
dobi od šeste do petnaeste godine, a za učenike/ce s većim teškoćama u razvoju
do dvadeset i prve godine života.

Osnovno
obrazovanje se povodi prema *Zakonu o osnovnom školstvu* (»Narodne novine«, br.
59/90., 26/93., 27/93., 29/94., 7/96., 59/01., 114/01. i 76/05.) i ostvaruje se
u jedinstvenoj osmogodišnjoj školi. Osnovnoškolski nastavni plan i program
utemeljen je na razredno – predmetno – satnom sustavu, a osnovno obrazovanje
podrazumijeva dva segmenta: obvezno i neobvezno (osnovno umjetničko i športsko)
osnovno obrazovanje.

Radi
poboljšanja kvalitete osnovnoškolskoga obrazovanja Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa početkom je 2004. godine započelo rad na rasterećenju
nastavnih sadržaja u sklopu postojećeg nastavnog plana. *Hrvatski nacionalni
obrazovni standard* (HNOS) za osnovnu školu rezultat je angažmana šire
znanstvene i stručne javnosti. Temeljni ciljevi HNOS-a su rasterećenje
učenika/ca smanjivanjem udjela enciklopedijskih sadržaja, stjecanje trajnih i
uporabljivih znanja, nastava usmjerena prema učeniku/ci, razvijanje
poduzetničkoga duha, osposobljavanje za cjeloživotno učenje te jačanje odgojne
uloge škole. U skladu sa smjernicama HNOS-a, izrađen je *Eksperimentalni
nastavni plan i program* prema kojemu se u školskoj godini 2005./2006. nastava
izvodila u 49 osnovnih škola. Od rujna 2006. godine u sve osnovne škole u Republici
Hrvatskoj uveden je novi *Nastavni plan i program za osnovnu školu* (»Narodne
novine«, br. 102/06.) temeljen na smjernicama HNOS-a.

Usporedno
se, tijekom školske godine 2005./2006., provodilo stručno usavršavanje
učitelja/ica, ravnatelja/ica i stručnih suradnika/ca. U suradnji Ministarstva i
*Agencije za odgoj i obrazovanje* organizirano je nekoliko ciklusa stručnoga
usavršavanja na kojima je sudjelovao 1.931 djelatnik/ca eksperimentalnih škola
te 831 voditelj/ica županijskih stručnih vijeća – ukupno 2.762 djelatnika/ca
osnovnih škola. Radi što kvalitetnije provedbe HNOS-a, koji se od školske
godine 2006./2007. provodi u svim osnovnim školama u Republici Hrvatskoj, u
lipnju, srpnju i kolovozu 2006. godine djelatnici/ce ostalih osnovnih škola
(25.573 djelatnika) prošli su prvu fazu stručnoga usavršavanja. U studenome i
prosincu drugu fazu stručnoga usavršavanja prošla su po tri člana (2.517) iz
svake osnovne škole, koji trebaju stečeno znanje sa seminara prenijeti
učiteljima/cama u školi u kojoj su zaposleni.

Praćenje
i vrjednovanje eksperimentalne provedbe HNOS-a i *Eksperimentalnoga nastavnog
plana i programa* povjereno je *Institutu za društvene znanosti »Ivo Pilar«* koji
je 19. lipnja 2006. godine javnosti predstavio rezultate vrjednovanja. U
inicijalnom i završnom testiranju sudjelovalo je 13.439 učenika/ca
eksperimentalnih i kontrolnih škola, a rezultati obrazovnih i odgojnih
postignuća pokazali su kako učenici/ce eksperimentalnih škola procjenjuju
boljim ili većim: ozračje koje vlada u školi, učestalost samostalnoga rada,
važnost uloge škole u pripremi učenika/ca za život. Jednako tako, učenici/ce u
eksperimentalnim školama u većem su broju testova znanja (44 testa) pokazali
bolje znanje od učenika/ca u kontrolnim školama.

2.3. Srednje obrazovanje

Srednjoškolsko
obrazovanje uređeno je *Zakonom o srednjem školstvu* (»Narodne novine«, br.
19/92., 26/93., 27/., 50/95., 59/01., 114/01. i 81/05.) te *Zakonom o izmjenama
i dopunama Zakona o srednjem školstvu.* U srednju se školu upisuju učenici/ce
nakon završene obvezne osmogodišnje škole u dobi od 14 do 15 godina, a
završavaju u dobi od 17 do 19 godina.

Sukladno
*Zakonu o srednjem školstvu* upis se provodi prema elementima i kriterijima koje
propisuje Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, a u skladu s postignutim
uspjehom u osmogodišnjoj školi, kapacitetima pojedinih škola i donekle s
tržištem rada.

Potrebe
tržišta rada te interes učenika/ica i njihovih roditelja pokazuju velike
razlike pogotovo u pojedinim strukovnim područjima. Kao i na razini osnovnih, i
u srednjim školama uočavamo trend rasta broja nastavnika/ica i razrednih odjela
uz isti broj škola. U srednjem je školstvu u tijeku izrada pedagoških i
kadrovskih standarda radi unaprjeđenja kvalitete školskoga i nastavnog rada na
srednjoškolskoj razini.

U
hrvatskome srednjoškolskom podsustavu su:

* gimnazije, općeobrazovne škole u trajanju od
  četiri godine;
* umjetničke škole (plesne, glazbene, likovne
  umjetnosti i dizajna) u trajanju od četiri godine;
* strukovne škole:

–
tehničke četverogodišnje škole u različitim područjima,

–
trogodišnje škole za zanimanja (obrtničke, industrijske i srod­ne) u trajanju
od tri godine,

–
programi za stjecanje niže stručne spreme,

–
prilagođeni programi.

Gimnazije
završavaju maturom, a sve ostale škole završavanju završnim ispitom.

Uvođenjem
nacionalnih ispita od školske godine 2005./2006. i njihovim sustavnim
provođenjem stvaraju se pretpostavke za državnu maturu koja će se prema *Planu
razvoja* provoditi od školske godine 2008./2009. Od ove školske godine, uz
učenike/ce u gimnazijskim programima, nacionalnim će ispitima pristupiti i
učenici/e ostalih četverogodišnjih srednjoškolskih programa. *Zakonom o
izmjenama i dopunama Zakona o srednjem školstvu* (»Narodne novine«, br. 81/05.)
uveden je trajni sustav nacionalnih ispita. Ispite provodi *Nacionalni centar za
vanjsko vrednovanje obrazovanja* u suradnji sa srednjim školama i drugim
ustanovama koje izvode programe srednjoškolskoga obrazovanja odraslih.
Nacionalnim ispitima vrjednuju se obrazovna postignuća učenika/ca, kao i drugi
pokazatelji stupnja uspješnosti rada škola radi usporedivosti i smanjenja
razlika u postignućima te radi trajnoga unaprjeđivanja kvalitete obrazovanja.

Nacionalni
su ispiti prvi put provedeni među učenicima/cama prvog razreda gimnazijskoga
programa od 2. do 5. svibnja 2006. godine. Na ispite se prijavilo 13.358
učenika/ca, a pristupilo im je 98,98% učenika i učenica koji su, na isti način
i pod jednakim uvjetima, polagali ispite iz hrvatskoga jezika, matematike,
prvoga stranog jezika (engleski, francuski, njemački jezik) te talijanskoga kao
materinskoga jezika za talijansku nacionalnu manjinu, dok su ostale nacionalne
manjine odlučile taj ispit pisati 2007. godine. Rezultati ispita predstavljeni
su 12. lipnja 2006. godine, a gimnazijama su dostavljeni rezultati koje su
postigli njihovi učenici/e radi analize i samovrjednovanja.

*Agencija
za odgoj i obrazovanje* provela je prvo međunarodno vrjednovanje kvalitete
obrazovanja u sklopu OECD-ova (*Organisation for Economic Development and
Cooperation)* projekta PISA *(Programme for International Student Assessment*)
testiranjem učenika/ca u dobi od 15 godina. Pokusna je provjera provedena 2005.
godine u 40 škola, na uzorku od 1.600 učenika/ca. Prva je službena provjera
provedena 2006. godine (5.250 učenika/ca u 159 srednjih i devet osnovnih
škola). Rezultati će biti objavljeni u prosincu 2007. godini i pružit će uvid o
razini kvalitete hrvatskoga obrazovanja na međunarodno usporedivoj osnovi.

Razvojna
strategija koja se temelji na tržišnom gospodarstvu, malom i srednjem izvozno
orijentiranom poduzetništvu, modernim tehnologijama i razvitku uslužnih
djelatnosti treba paralelno razvijati odgovarajuću strategiju obrazovanja,
posebno strukovnoga. Kvalitetno obrazovanje treba osposobiti stručnu radnu
snagu koja će se na svim razinama moći uključiti u globalnu tržišnu utakmicu.

Strukovno
obrazovanje obuhvaća oko 70% srednjoškolskih učenika/ca, a njegovo
osuvremenjivanje i prilagodbu potrebama tržišta rada te stručnim i sveučilišnim
studijima provodi *Agencija za strukovno obrazovanje* U razvoju strukovnoga
obrazovanja posebna se pažnja poklanja razvoju suradnje sa socijalnim
partnerima (*Hrvatska udruga poslodavaca*, sindikati) i svim ostalim partnerima:
*Hrvatska gospodarska komora, Hrvatska obrtnička komora, Hrvatski zavod za
zapošljavanje, Državni zavod za statistiku,* ministarstva, visoka učilišta,
strukovna društva i komore, mala, srednja i velika poduzeća, lokalna i područna
(regionalna) samouprava.

Agencija
za strukovno obrazovanje je u suradnji s partnerima provela analizu tržišta
rada čiji je rezultat smanjenje broja strukov­nih sektora s 32 na 14. U
posljednje dvije godine smanjen je broj strukovnih zanimanja s 330 na 199, a
konačni je cilj smanjiti broj zanimanja na oko 150. U lipnju 2006. godine je
osnovala 13 sektorskih vijeća za 13 novih strukovnih sektora koji su izradili
prijedloge strukovnih zanimanja. U lipnju 2006. godine, u sklopu CARDS
programa, sklopljeni su ugovori o korištenju bespovratnih sredstava Europske
unije u iznosu od 2,68 milijuna € namijenjeni unapređenju rada strukovnih
škola.

Iznimku
u tom pogledu čine programi za vezane obrte i manji broj četverogodišnjih
programa koji su izrađeni u posljednjih 4 do 5 godina i koji se sustavno prate
radi njihova poboljšanja.

Analiza
četverogodišnjih i trogodišnjih nastavnih planova i programa pokazuje da su
suviše različiti i neujednačeni po standardima i strukturi pojedinih grupa
predmeta i sadržaja.

Strukovno
je obrazovanje u Republici Hrvatskoj potrebno usmjeriti na stjecanje stručnih
kompetencija prema ispitanim zah­tjevima tržišta rada te razvijanje sposobnosti
za samoorganizirano učenje i cjeloživotno učenje.

Osnovni
cilj strukovnoga obrazovanja je mladima osigurati opće i stručno-teorijsko i
praktično obrazovanje prema istraženim i utvrđenim potrebama tržišta rada te
omogućiti obrazovnu prohod­nost, vertikalnu i horizontalnu.

*2.4. Više i visoko
obrazovanje*

Broj
studenata u tercijarnom obrazovanju (ISCED 5) u porastu je za 48% u razdoblju
od 1997. do 2005. godine što je približilo Republiku Hrvatsku europskome
prosjeku. U istome razdoblju porastao je za 59% broj studenata/ica koji su
završili studij.

Republika
Hrvatska je 2001. godine potpisala *Bolonjsku deklaraciju* te se, počevši od
2005./2006. školske godine, uvodi jedinstven sustav triju ciklusa studiranja:
prijediplomski, diplomski i poslijediplomski studij (u pravilu 3+2+3 sustav
studija) i bodovni sustav EUROPEAN CREDIT TRANSFER SYSTEM (ECTS).

Uspješno
je zaključena prva faza provedbe Bolonjskoga procesa. Tijekom protekle dvije
godine intenzivno su stvarane zakonske i institucionalne pretpostavke za
provedbu Bolonjskoga procesa. Zakonodavni je okvir za prvu fazu procesa dovršen
u srpnju 2004. godine *Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj
djelatnosti i visokom obrazovanju* (»Narodne novine«, br. 105/04., 174/04.) te
stupanjem na snagu *Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija*
(»Narodne novine«, br. 158/03.). Usporedno se događala uspostava novih tijela i
institucija sustava.

Stvaranje
institucionalnoga okvira započelo je u travnju 2004. godine imenovanjem
*Nacionalne skupine za praćenje Bolonjskoga procesa*, nastavljeno u drugoj
polovici godine ustrojavanjem *Nacionalnoga ENIC/NARIC ureda* i imenovanjem
*Nacionalnoga vijeća za visoko obrazovanje* te *Nacionalnoga vijeća za znanost*, a
zaključeno u ožujku 2005. godine ustrojavanjem Agencije za znanost i visoko
obrazovanje.

Godinu
2005. obilježilo je ostvarivanje triju bolonjskih prioriteta u prvoj fazi
procesa: preustroj studijskih programa sukladno bolonjskome modelu, uvođenje
prakse priznavanja inozemnih visokoškolskih kvalifikacija usklađene s
preporukama Lisabonske konvencije te izgradnja sustava jamstva kvalitete.

Sukladno
opredjeljenju za policentrični razvoj visokoškolskoga sustava, u protekle je
dvije godine osnovano pet veleučilišta i Sveučilište Jurja Dobrile u Puli.
Ovakva politika razvoja omogućuje profiliranje sveučilišta i veleučilišta u
skladu s regionalnim potrebama i posebitostima. Osnivanje novih veleučilišta u
županijskim centrima pridonijet će gospodarskomu razvoju regija Republike
Hrvatske te zadržavanju mladih ljudi.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Ustanove | Broj  ustanova | Broj  polaznika | Broj odgojitelja, učitelja, nastavnika, stručnih suradnika, profesora i znanstvenika |
| Dječji vrtići | 594\* | 146.469 | 7.020 |
| Osnovne škole | 875\*\* | 385.535 | 28.335 |
| Srednje škole | 413 | 187.695 | 16.738 |
| Visoka učilišta | 104 | 148.300 | 7.345 |
| Javni instituti | 26 |  | 1.471 |
| UKUPNO | 2.012 | 867.999 | 60.909 |

\*
Ukupan je broj matičnih dječjih vrtića 594, a smješteni su u 1.206 objekata.

\*\*
Ukupan je broj osnovnih matičnih škola 875, a broj područnih škola 1.378.

2.5. Obrazovanje
odraslih i cjeloživotno učenje

Zbog
društveno-kulturnih, gospodarskih, informacijsko-tehnologijskih,
globalizacijskih promjena, promjena tržišta rada i drugih promjena te
demografskih pokazatelja prema kojima stanovništvo Europe postaje sve starije,
Europa se vrijednosno usmjerila na »društvo znanja« i razvila nov koncept
obrazovanja i učenja – koncept cjeloživotnoga učenja. Cjeloživotno učenje
podrazumijeva stjecanje znanja i razvijanje kompetencija prema suvremenim
životnim i profesionalnim potrebama svakoga čovjeka, a u kontekstu
cjeloživotnoga učenja davanje jednake vrijednosti svim oblicima učenja –
formalnom, neformalnom i informalnom. Za razvoj cjeloživotnoga učenja
Ministarstvo je započelo izgradnju sustava obrazovanja odraslih te pripremu
*Hrvatskoga kvalifikacijskog okvira*, koji će osigurati razumljivost, međunarodnu
kompatibilnost i usporedivost srednjoškolskih i visokoškolskih kvalifikacija.

2.6. Šport

U
području športa važan je korak učinjen prihvaćanjem novoga *Zakona o športu*
(»Narodne novine«, br. 71/06.), kojim Republika Hrvatska dobiva jasnu i
učinkovitu strategiju razvoja športa, a koja će omogućiti da se konačno u
športu načini točan i ostvariv program s jasnim ciljevima razvoja.

2.7. Povećanje ulaganja
u infrastrukturu

U
razdoblju od 2004. do 2007. godine financirala se izgradnja ili dogradnja 253
školska objekta. Od toga je iz sredstava državnoga proračuna, u 109 školskih
objekata, uloženo 353 milijuna kuna, a iz kreditnih sredstva programa CEB V u
144 školska objekta, od čega je dovršeno 72, a u izvedbi je 69. Iz toga
programa samo je na otocima izgrađeno ili dograđeno oko 40 školskih objekata. U
proračunu Ministarstva za 2007. godinu za projekt škologradnje osigurano je 80
milijuna kuna.

U
iduće će četiri godine udruženim sredstvima državnoga proračuna i zajma
Svjetske banke za škologradnju biti izdvojeno oko milijardu kuna za ostvarenje
ciljeva postavljenih u Planu razvoja sustava odgoja i obrazovanja 2005. – 2010.
Udruženim sredstvima državnoga proračuna i zajma Svjetske banke do 2010. bit će
izgrađena i dograđena 73 školska objekta, za što će biti utrošeno ukupno 650
milijuna kuna. Ostalih 350 milijuna kuna uložit će se u opremanje škola.
Dogradnjom i rekonstrukcijom postojećih te izgradnjom novih osnovnih i srednjih
škola postiže se efekt ravnomjernoga raz­voja prema kojemu će svako dijete u
Republici Hrvatskoj, neovisno u kojem dijelu Hrvatske živjelo, imati jednake
uvjete školovanja. Realizacijom ovoga projekta približavamo se zadanome cilju:
izvođenju nastave u svim hrvatskim školama u samo jednoj smjeni.

Uz
pomoć EIB II programa pomoći razvoju infrastrukture u jedinicama lokalne i
regionalne (područne) samouprave za sljedeće je četiri godine osigurano 300
milijuna eura, od čega će se, prema procjenama, na obrazovanje iskoristiti oko
550 milijuna kuna.

Iz
decentraliziranih sredstava za kapitalna ulaganja u osnovne i srednje škole u
razdoblju od 2004. do 2007. godine uloženo je 736 milijuna kuna, a samo u 2005.
godini sredstva su uložena u 406 osnovnih škola i 109 srednjih škola.

U
navedenome razdoblju otvoreno je novih 5.259 radnih mjesta u sustavu
obrazovanja i znanosti i to 1.775 radnih mjesta u osnovnim školama, 791 radno
mjesto u srednjim školama, u visokom obrazovanju 1.313 radnih mjesta i 100
radnih mjesta u znanosti. Samo za znanstvene novake otvoreno je ukupno 1.280
novih radnih mjesta.

Od
otvorenih novih radnih mjesta u osnovnom i srednjem obrazovanju najveći dio
odnosi se na nova zapošljavanja učitelja/ica, nastavnika/ca i stručnih
suradnika/ca, čime su stvoreni uvjeti za još kvalitetniji rad i
individualiziran rad s učenicima/cama kojima je to uistinu potrebno.

Plaće
zaposlenih u obrazovanju povećane su zbog povećanja obujma poslova, a dodatno
značajno povećanje plaća ugovoreno je 25. studenoga 2006. godine Sporazumom o
plaćama Vlade Republike Hrvatske i sindikata, po kojemu će plaće u
šestogodišnjem razdoblju porasti za više od 60%.

2.8. Informatizacija
odgojno-obrazovnoga sustava

Osim
promjena u predškolskom odgoju i obrazovanju, osnovnome, srednjem i visokom
obrazovanju važno je istaknuti da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa
sustavno provodi informatizaciju i informatičko opremanje cjelokupnoga sustava.
Osnovne i srednje škole opremljene su umreženim računalnim učionicama, a
zbornice svih srednjih škola nastavničkim računalom i laserskim pisačem u boji.
Jednako tako, 400 školskih knjižnica opremljeno je računalima i pisačima. Sve
su osnovne i 700 područnih škola, kao i sve srednje škole priključene na
Internet uz pomoć ISDN-a, 169 škola je spojeno optikom 100Mbps na CARNet mrežu,
880 ADSL-om i 350 ISDN-om, što će zacijelo omogućiti učenicima/cama bolje
uvjete za stjecanje znanja i vještina. U sklopu Hosting usluge za osnovne i
srednje škole, CARnet svim školama, njihovim zaposlenicima i učenicima (600.000
učenika/ca) otvara besplatne adrese e-pošte.

2.9. Ostale promjene u
sustavu odgoja i obrazovanja

Od
2004. godine u sustavu obrazovanja osnovane su tri nove ustanove, a jedna je
preustrojena. U rujnu 2006. godine konstituirano je *Vijeće za nacionalni kurikulum predškolskoga, osnovnoškolskoga i srednjoškolskog odgoja i
obrazovanja i Vijeće za pedagoški standard predškolskoga, osnovnoškolskoga i
srednjoškolskog sustava odgoja i obrazovanja*. Povjeravanje razvoja, praćenja i
vrednovanja sustava obrazovanja nezavisnim i specijaliziranim ustanovama i
tijelima provedeno je radi profesionalizacije upravljanja sustavom i jasne
raspodjele nadležnosti između Ministarstva, kao državnoga tijela ponajprije
zaduženoga za strategiju razvoja sustava, te nezavis­nih ustanova čija je
zadaća stručna i administrativna potpora provedbi usvojene obrazovne politike,
kao i analitička ili znanstvenoistraživačka djelatnost potrebna za daljnji
razvoj politike i strategije. Novi je način upravljanja sustavom obrazovanja u
cjelini sukladan praksama zemalja Europske unije.

**Nacionalni
centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja (NCVVO)** osnovan je 22. listopada
2004. godine. Zakonom o Nacionalnom centru za vanjsko vrednovanje obrazovanja
(»Narodne novine«, br. 151/04.). Glavna je zadaća Centra vanjsko vrednovanje
odgojno-obrazovnoga sustava što uključuje izradu testova, organizaciju i
provedbu nacionalnih ispita i državne mature, te znanstvenoistraživački rad u
području edukacijskih mjerenja i vanjskoga provjeravanja znanja, vještina i
kompetencija.

**Agencija
za strukovno obrazovanje (ASO)** osnovana je Ured­bom o osnivanju Vlade Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, br. 10/05.) 13. siječnja 2005. Agencija provodi
osuvremenjivanje i prilagodbu strukovnoga obrazovanja potrebama tržišta rada.
Njezina je djelatnost planiranje, razvijanje, organiziranje i praćenje
srednjoškolskoga strukovnog obrazovanja. Agencija provodi stručno usavršavanje
nastavnika/ca strukovnih predmeta, stručne ispite, postupke napredovanja strukovnih
nastavnika/ca u zvanje mentora i savjetnika, natjecanja učenika/ca strukovnih
škola.

**Agencija
za obrazovanje odraslih (AOO)** osnovana je Ured­bom o osnivanju (»Narodne
novine«, br. 59/06.) Vlade Republike Hrvatske 25. svibnja 2006. godine. Djelatnost
je Agencije praćenje, razvoj i vrjednovanje obrazovanja odraslih. Agencija
obavlja nadzor nad radom ustanova za obrazovanje odraslih, provodi stručno
usavršavanje djelatnika/ca ovih ustanova te vrjednuje provedbu programa za
obrazovanje odraslih. U sklopu Agencije ustrojen je Centar za mobilnost i EU
programe koji će provoditi Integrirani program cjeloživotnoga učenja Europske
komisije.

**Agencija
za odgoj i obrazovanje (AZOO)** – Zavod za školstvo Republike Hrvatske, osnovan
2002. godine (»Narodne novine«, br. 153/02.), preustrojen je i preimenovan u
Agenciju za odgoj i obrazovanje Zakonom o Agenciji za odgoj i obrazovanje
(»Narodne novine«, br. 85/06.), koji je donio Hrvatski sabor 13. srpnja 2006.
godine. Djelatnost Agencije je obavljanje stručnih i savjetodavnih poslova u
odgoju i obrazovanju. Agencija sudjeluje u izradi i provedbi nacionalnoga
kurikuluma te pruža stručnu pomoć, provodi stručno usavršavanje i obavlja
stručno-pedagoški nadzor nad odgojiteljima/cama, učiteljima/cama,
nastavnicima/cama, stručnim suradnicima/cama i ravnateljima/cama. Agencija
provodi stručne ispite i postupak napredovanja za zaposlene u
odgojno-obrazovnome sustavu, daje mišljenje o programima u predškolskome
odgoju, osnovnim školama, gimnazijama i općeobrazovnim predmetima u strukovnim
školama.

**Vijeće
za nacionalni kurikulum predškolskoga, osnovnoškolskoga i srednjoškolskoga
sustava odgoj i obrazovanja** osnovano je Odlukom ministra 11. rujna 2006.
godine. Zadaće Vijeća su: donošenje koncepcija, strategija i načela za izradu i
realizaciju nacionalnog kurikuluma predškolske, osnovnoškolske i srednjoškolske
razine odgoja i obrazovanja, izrada Okvira nacionalnoga kurikuluma kao
državnoga dokumenta za predškolski odgoj i naobrazbu, osnovno i srednjoškolsko
obrazovanje, izrada odgojno-obrazovnih standarda i modela osposobljavanja svih
sudionika u izradbi i provedbi kurikuluma te priprema elemenata za izmjenu i
provedbu pravnih akata i dokumenata prema zahtjevima kurikuluma i njegovih
sastavnica.

**Vijeće
za pedagoški standard predškolskoga, osnovnoškolskoga i srednjoškolskoga
sustava odgoja i obrazovanja** osnovano je Odlukom ministra 11. rujna 2006.
godine. Zadaća je vijeća izrada Pedagoškoga standarda za formalni sustav odgoja
i obrazovanja na predtercijarnoj razini u Republici Hrvatskoj, što uključuje
izradu prostorno-arhitektonskih, zdravstveno-higijenskih,
didaktičko-metodičkih, tehničko-informatičkih i drugih pretpostavaka
relevantnih za pedagoške standarde kao što su:

–
prostorno uređenje osnovnih, srednjih, strukovnih, umjetničkih škola i
učeničkih domova,

–
razredna i školska oprema, nastavna sredstva, oprema učeničkih domova,
radionica, školskih kabineta, te školske knjižnice, školske kuhinje,
gimnastičkih dvorana, igrališta i dvorišta;

–
organizacijski ustroj škola, odnos broja učenika i učitelja/nastavnika, odnos
broja učenika/ca i broja i vrste stručnih suradnika/ca, organizacijski ustroj
škola na otocima i u planinskim područjima, organizacijski ustroj cjelodnevnoga
boravka učenika/ca u školi, posebnih odgojno-obrazovnih programa i/ili ustanova
i drugo.

**Obrazovanje
odraslih.** Ministarstvo je pripremilo Strategiju obrazovanja odraslih te
Akcijski plan provedbe Strategije obrazovanja odraslih koje je Vlada Republike
Hrvatske usvojila 25. studenoga 2004. godine. Vlada RH donijela je Uredbu o
osnivanju Agencije za obrazovanje odraslih (»Narodne novine«, br. 59/06.).
Hrvatski sabor je u veljači 2007. godine donio Zakon o obrazovanju odraslih
(»Narodne novine«, br. 17/07.).

**Priprema
Hrvatskoga kvalifikacijskog okvira** – Republika Hrvatska je pristupila izradi
Hrvatskoga kvalifikacijskog okvira, usporedivog s Europskim kvalifikacijskim
okvirom, koji će kvalifikacije stečene u Republici Hrvatskoj prikazati na
jasan, prepoznatljiv i usporediv način opisan mjerljivim pokazateljima rezultata
učenja, odnosno općim i specifičnim kompetencijama: znanjem, vještinama i
sposobnostima.

Ustrojavanje
HKO-a jedan je od nacionalnih prioriteta jer će njegova kvaliteta i uporaba
imati značajan utjecaj na uspješnost provedbe Kopenhaškoga i Bolonjskog procesa
kao i uspješnost razvoja sustava cjeloživotnoga učenja u Republici Hrvatskoj.
Od veljače 2006. godine pri Ministarstvu djeluje radna skupina za izradu
prijedloga Hrvatskoga kvalifikacijskog okvira u čijem radu sudjeluju i
predstavnici *Agencije za strukovno obrazovanje* i *Agencije za znanost i visoko
obrazovanje*.

3. RAZLOZI ZA UVOĐENJE
OBVEZNOGA SREDNJOŠKOLSKOG OBRAZOVANJA

3.1. Hrvatska – prikaz
stanja

Prema
»Popisu stanovništva iz 2001. godine«5 i podacima Državnoga zavoda za
statistiku (DZS) o strukturi stanovništva starog 15 i više godina prema razini
završene škole, razvidno je da oko 1.500.000stanovnika nema nikakvu
kvalifikaciju (nisu išli u školu, nisu završili ili imaju samo osnovnu školu).

![](dodatni/350261.gif)

Radi
poboljšanja kvalifikacijske strukture ovoga dijela građana, koji više nisu u
sustavu obrazovanja, Vlada Republike Hrvatske je pokrenula projekt *»Za Hrvatsku
pismenosti – put do poželjne budućnosti, Desetljeće pismenosti 2003. – 2012.«* i
zakonsko uređenje sustava obrazovanja odraslih.

Projektom
*Desetljeće pismenosti* sustavno se otklanja nepismenost stanovništva (isključivo
starije dobi) i podiže razina osposobljenosti za tržište rada različitim
programima i financiranjem obrazo­vanja odraslih. Ovu su mogućnost obrazovanja
iskoristile 3.073 osobe, a najveći odziv je bio u Sisačko-moslavačkoj,
Koprivničko-križevačkoj, Primorsko-goranskoj i Vukovarsko-srijemskoj županiji
te Gradu Zagrebu.

Ministarstvo
je pripremilo *Strategiju obrazovanja odraslih* te *Akcijski plan provedbe
Strategije obrazovanja odraslih* koje je Vlada Republike Hrvatske usvojila 25.
studenoga 2004. godine. Sukladno tome, Vlada Republike Hrvatske je donijela
Uredbu o osnivanju

*Agencije
za obrazovanje odraslih* (»Narodne novine«, br. 59/06.), a zatim je Hrvatski
sabor 2. veljače 2007. godine donio i *Zakon o obrazovanju odraslih* (»Narodne
novine«, br. 17/07.), čime su, prvi put, u Republici Hrvatskoj u potpunosti
stvoreni uvjeti za uključivanje obrazovanja odraslih u jedinstveni obrazovni
sustav.

»Na
temelju podataka *Državnog zavoda za statistiku, Ministarstva znanosti,
obrazovanja i športa i Hrvatskog zavoda za zapošljavanje*, od školske godine
2003./2004. do 2006./2007.,  koje su pohađali naraštaji učenika rođenih
1986., 1987. i 1988. godine, prosječno ih godišnje 9.274 ili 15,62% nije
započelo ili nije završilo srednju školu u redovnom sustavu.«6 Na temelju tih
podataka procjenjujemo da bi u sljedećih deset godina, ako srednje obrazovanje
ne bi bilo obvezno, bez srednje stručne spreme moglo ostati 80.236 učenika/ca
ili 8.024 učenika/ca godišnje.

»Razlozi
ranog napuštanja školovanja, kako pokazuju strani izvori, mogu biti akademski,
poput lošeg školskog uspjeha i niskih profesionalnih aspiracija; socijalni,
poput loših odnosa i nedostatka potpore u obitelji i školi; ekonomski, poput
loše obiteljske materijalne situacije te osobni, poput trudnoće i braka.
Uočljivo je da su razlozi i posljedice ranog napuštanja školovanja međusobno
vrlo slični te da kao takvi imaju tendenciju obnavljanja. Ova je pojava sve
češća u nekim bivšim socijalističkim zemljama, gdje je došlo do nagloga gubitka
postojećeg vrijednosnog sustava.«7

Hrvatsko
iskustvo temeljeno na istraživanjima iznesenim u stručnim studijama8 upozorava
da su osnovni razlozi koji dovode do napuštanja srednje škole nizak školski
uspjeh, koji je u najvećem broju slučajeva povezan s lošim ili pogrešnim
odabirom škole; nemotiviranost i nezainteresiranost za nastavu; učestalo
izostajanje s nastave te problematično (»delinkventno«) ponašanje. Kao razlog
napuštanja škole javljaju se i financijski problemi, a u nešto rjeđe,
obiteljski ili zdravstveni problemi. Mladi Mladi oji prekinu školovanje, bilo
da iz navedenih razloga samoinicijativno napuste školu, bilo da su isključeni
iz škole, uglavnom žive na teret roditelja, većina ih ne radi niti aktivno
traži posao. Oni koji rade, obavljaju pretežno slabije plaćene poslove, rade
»na crno« i nisu zadovoljni ni plaćom niti uvjetima rada. Nezavršena srednja
škola svima im je vrlo ozbiljna zapreka pri nalaženju zaposlenja, stoga se dio njih
s vremenom ipak odlučuje na nastavak školovanja – ponajprije u večernjim
školama i programima za dokvalifikacije.

Programi
usmjereni na smanjenje stope ranog napuštanja školovanja mogu biti uspješni ako
obuhvate više važnih elemenata, primjerice, kasnije praćenje provedbe promjena,
stručnu naobrazbu provoditelja promjena, dodatni rad s učenicima/ama koji prema
postignućima nisu u većinskom prosjeku, usklađenost financijske, stručne i
materijalne potpore promjenama i zajednički interes u međusobnoj suradnji svih
dionika posredno ili neposredno uključenih u odgojno-obrazovnu djelatnost.
Zemlje/regije koje su uvele prikladne programe, značajno su smanjile stopu
ranoga napuštanja školovanja rizičnih skupina.

»Većina
osoba u ispitanim populacijama smatra potrebnim ili nužnim da najavljeno
uvođenje obvezne srednje škole bude popraćeno ne samo predviđenim osiguravanjem
besplatnih srednjoškolskih udžbenika, besplatnim smještajem u učeničkim
domovima i besplat­nim prijevozom, već i uvođenjem posebnih srednjoškolskih
programa za djecu s posebnim potrebama, zapošljavanjem većeg broja struč­nih
osoba u školama (pedagoga, psihologa, defektologa, socijalnih rad­nika),
smanjivanjem razrednih odjela, uvođenjem profesionalne orijentacije u osnovne
škole, pa čak i sankcijama za roditelje djece koja ne pohađaju školu. Takva se
stajališta najčešće susreću medu srednjoškolskim profesorima koji ujedno i
najdosljednije brane cjeloviti paket mjera kojim bi trebalo biti popraćeno
uvođenje obvezne srednje škole.«9

»Zbog
sve bržih tehnoloških i društvenih promjena i s porastom zahtjeva suvremenoga
društva okrenutoga znanju i tržištu, u mnogim su europskim zemljama, od 2000.
godine nadalje, provedene (ili se još uvijek provode) reforme predtercijarnih
obrazovnih sustava, kako bi se osigurala što veća osposobljenost mladih ljudi
za život u razvijenome društvu. Te se reforme, u najvećem broju slučajeva,
odnose na: (1) dodatno produljenje trajanja obveznoga obrazovanja te (2)
restrukturiranje obrazovnih programa.«10

3.2. Obvezno obrazovanje
u europskim zemljama

»Reformom
obrazovanja smatra se proces mijenjanja strukturnih elemenata nekoga
nacionalnog obrazovnog sustava. Glavni raz­log za pokretanje obrazovnih reformi
jest prevelik raskorak između zahtjeva društva za odgovarajuće osposobljenim
ljudima i postojeće kvalitete i kvantitete obrazovne produkcije.

Sustavne
obrazovne reforme započele su u zemljama zapadne Europe još u drugoj polovici
prošloga (XX.) stoljeća, s ciljem produljenja trajanja obveznog školovanja (za
jednu ili dvije godine), a radi podizanja nacionalnih obrazovnih standarda.

Početkom
1990-ih i u zemljama istočne Europe započinju reforme obrazovnih sustava
(potaknute općim institucionalnim reformama i tranzicijskim procesima) s ciljem
približavanja (zapadno) europskim obrazovnim normama. Kako u to doba, ranih
1990-ih, u zemljama istočne Europe trajanje obveznog školovanja u pravilu nije
bilo dulje od 8 ili 9 godina, obrazovne reforme odnosile su se i u ovim
zemljama u prvom redu na produljenje trajanja obveznog školovanja.«11

»Danas
u zemljama Europe obvezno obrazovanje započinje uglavnom u dobi između 5 i 6
godina starosti, a u velikom broju slučajeva traje 10 i više godina.

Tako,
na primjer, danas u Mađarskoj obvezno obrazovanje traje 13 godina, u
Nizozemskoj i Sjevernoj Irskoj 12 godina, u Velikoj Britaniji i Malti 11
godina, a u Francuskoj, Norveškoj, Islandu i Njemačkoj 10 godina.«12

Suvremene
reforme obrazovanja u najvećem se broju slučajeva odnose na:

–
(dodatno) produljenje trajanja obveznog obrazovanja,

–
restrukturiranje obrazovnih programa (gdje se uz opće obrazovne programe
pozornost počela pridavati i uvođenju strukovnih programa) te

–
trajanje i strukturu tercijarnoga obrazovanja.13

Obrazovni
se sustavi mijenjaju kako bi se poboljšala kvaliteta učeničkih postignuća,
povećao obuhvat populacije predtercijarnim obrazovanjem te smanjilo odustajanje
(dropout) učenika/ca od srednjeg obrazovanja.

4. MODELI
SREDNJOŠKOLSKOGA OBRAZOVANJA DO STJECANJA PRVE KVALIFIKACIJE

Nacionalni
program mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja predviđa
obrazovanje po modelima školovanja u:

–
programima četverogodišnjega trajanja,

–
programima trogodišnjega trajanja,

–
programima dvogodišnjega i kraćeg trajanja, ovisno o potrebama kvalifikacije te

–
prilagođenim programima.

Temeljna
svrha predloženih modela je značajno poboljšanje vodoravne prohodnosti sustava,
odnosno olakšavanje prijelaza učenika/ca iz jednoga programa u drugi u sklopu
iste razine (prema trajanju) i poboljšanje okomite prohodnosti sustava, ili
prijelaz iz viših u niže razine programa i obratno. Mogućnosti kretanja
učenika/ca iz programa u program dio su popratnih mjera te imaju osobit značaj
za uspješnu provedbu ovedbu lnoga programa. Uvjeti i načini kretanja učenika/ca
zahtijevaju jasna i transparentna pravila kako bi otvorenost obrazovnoga
sustava postala obrazovna praksa u Republici Hrvatskoj.

Sam
sadržaj razlikovnih ili dopunskih ispita te rokove njihova polaganja utvrdit će
nastavničko vijeće škole uz stručnu pomoć *Agencije za strukovno obrazovanje* i
*Agencije za odgoj i obrazovanje*.

Takvi
bi prijelazi bili mogući u oba smjera – učenici/ce bi mogli prelaziti iz
zahtjevnijih (četverogodišnjih) programa u manje zahtjevne (trogodišnje ili
dvogodišnje), kao i obratno – iz manje zahtjevnih u zahtjevnije, uz već
navedeno ispunjavanje uvjeta polaganja razlikovnih ili dopunskih ispita.
Učenik/ca koji je već stekao nižu stručnu spremu (završavanjem dvogodišnjega
strukovnog programa) imat će pravo steći srednju školsku ili stručnu spremu
nastavljanjem obrazovanja ili polaganjem razlikovnih ili dopunskih ispita,
prema odluci nastavničkoga vijeća škole.

Obrazovanje
učenika/ca s teškoćama u razvoju organizirat će se u svim srednjim školama
prema redovitim nastavnim programima, uz primjerene metode rada i prema
prilagođenim nastavnim programima koje izrađuju nastavnici/e sukladno
sposobnostima učenika/ca i prema posebnim nastavnim programima koje donosi
ministar, a u posebnim odgojno-obrazovnim skupinama u sklopu redovite srednje
škole.

Učenici/e
s većim teškoćama u razvoju obrazovat će se u ustanovama odgoja i obrazovanja
koje provode odobrene posebne programe za učenike/ce s teškoćama u razvoju. Za
učenike/ce koji zbog većih motoričkih teškoća ili kroničnih bolesti ne mogu
polaziti nastavu u školi, organizirat će se instruktivna nastava u kući
učenika/ca, odnosno zdravstvenoj ustanovi ako se učenik/ca nalazi na duljem
liječenju, uz odobrenje ministarstva nadležnoga za poslove obrazovanja.

Unapređenje
obrazovnog sustava, a time smanjenje stope ranoga napuštanja školovanja,
također je moguće uz posebnu, organizacijski uređenu brigu za učenike/ca
slabijih sposobnosti ili niske motivacije te za učenike/ce s posebnim potrebama
(podrazumijevaju se i daroviti učenici/ce).

Nacionalni
program predviđa provođenje niza mjera i aktivnosti za prevenciju ranoga
napuštanja školovanja koji bi bili usmjereni na različite skupine učenika
polazeći ponajprije od odgojno-obrazov­nih pretpostavki među kojima su
najznačajnije razvijanje različitih akcijskih školskih programa, jačanje
značaja uloge razrednika u odjelnom ozračju, smanjivanje veličine odjela,
razvijanje i korištenje suvremenih metoda poučavanja, razmjena dobre prakse
između škola, razvijanje kulture prihvaćanja različitosti učeničkih sposobnosti
i potreba, stručno usavršavanje nastavnika, omogućavanje obav­ljanja
kvalitetnih učeničkih izvannastavnih aktivnosti, poticanje na volonterski rad
te ekonomskih i socijalnih mjera i aktivnosti. Takvi heterogeni programi koji
uključuju različite elemente – akademske, strukovne, ekonomske, socijalne i
osobne, kako pokazuju strana iskustva, daju najbolje rezultate. Vrlo bitan
način prevencije ranoga napuštanja školovanja jest i rad s nastavnicima na
ranom prepoznavanju rizika od napuštanja školovanja, što predstavlja relativno
zanemaren ili nedovoljno stručno nadziran oblik usavršavanja u većini europskih
zemalja.

![](dodatni/350262.gif)

5. MJERE I AKTIVNOSTI ZA
UVOĐENJE OBVEZNOGA SREDNJOŠKOLSKOG OBRAZOVANJA

Kako
bi Republika Hrvatska ostvarila stratešku opredijeljenost ka »društvu i
ekonomiji temeljenim na znanju«, Vlada Republike Hrvatske podupire i provodi
nekoliko nacionalnih projekata čiji je temelj u *Deklaraciji o općim ljudskim
pravima*, među kojima je i pravo na učenje.

Tako
je Vlada Republike Hrvatske donijela *Strateški okvir za razvoj 2006. – 2013.*, u
kojemu se u Poglavlju 2. *Ljudi i znanje* kaže: *»Povećanje ukupne obrazovanosti i
jačanje spremnosti i sposobnosti za neprekidno učenje i usavršavanje zahtijeva
produžavanje trajanja obveznog obrazovanja, tj. uvođenje obvezne srednje
škole.«*

Postupnim
uvođenjem obveznoga srednjoškolskog obrazovanja razvit će se učinkovit,
suvremen i kvalitetan srednjoškolski sustav koji će prevladati postojeće
nedostatke i opravdati društvena očekivanja i planirana financijska ulaganja u
obrazovanje mladoga stanov­ništva Republike Hrvatske.

Uvođenje
obveznoga srednjeg obrazovanja motivirano je u pod­jednakoj mjeri unaprjeđenjem
prava i kvalitete života pojedinca te osiguravanjem napretka društva u cjelini.

provedba
Nacionalnog programa za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja omogućit
će povećanje razine obrazovanosti stanovništva stjecanjem ključnih kompetencija
i strukovnih kompetencija sukladno njihovim interesima i sposobnostima za
potrebe društva/tržišta ili nastavak obrazovanja.

Opći
cilj mjera iz Nacionalnoga programa je podići obrazovnu razinu stanovništva,
omogućiti uspješnu socijalnu uključenost i kvalitetniju zapošljivost te
povećati gospodarsku konkurentnost.

Ostvarenje
ovoga cilja osnažit će se afirmacijom cjeloživotnoga učenja, posebice provedbom
programa obrazovanja odraslih, za što su pretpostavke osigurane donošenjem
Zakona o obrazovanju odraslih (»Narodne novine«, br. 17/07.).

Posebni
ciljevi Nacionalnog programa su:

1.
Povećati stopu upisa učenika/ca i stopu završavanja redovitoga srednjoškolskog
obrazovanja.

2.
Unapređivati kvalitetu hrvatskoga srednjeg školstva i njegovo usklađivanje s
europskim obrazovnim sustavima i standardima zemalja članica Europske unije.

3.
Osiguratiigurati mogućn cjeloživotno učenje usklađeno s potrebama suvremenoga
života i gospodarstva.

Provedbom
*Nacionalnoga programa* osigurat će se većem broju učenika/ca stjecanje
kvalifikacije, daljnje školovanje i time otvoriti mogućnost povećanja broja
radno sposobnoga stanovništva s visokom stručnom spremom.

5.1. Mjere za provedbu
Nacionalnoga programa:

1.         Povećati stopu upisa učenika/ca i stopu
završavanja redovitoga srednjoškolskog obrazovanja te smanjiti broj učenika/ca
koji odustaju od redovitoga srednjoškolskog obrazovanja

1.1.      Informirati javnost o potrebi i važnosti
uključivanja učenika/ica u sustav redovitoga srednjoškolskog obrazovanja

1.1.1.   Provoditi programe informiranja javnosti o
važnosti upisivanja i završavanja srednjoškolskoga obrazovanja.

2.2.2.   Provoditi medijske kampanje (TV i tisak,
brošure Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa – kampanja za deficitarna
zanimanja).

2.2.3.   Unapređivati znanja i vještine nastavnika i
stručnih suradnika/ca u području vođenja u karijeri i profesionalnoga
usmjeravanja učenika/ca u skladu s iskustvima dobre prakse zemalja Europske
unije.

2.2.4.   Sustavno provoditi profesionalno informiranje
učenika/ca u završnim razredima osnovnih škola radi usmjeravanja učenika/ca u
pojedine programe srednjoškolskoga obrazovanja u skladu s njihovim sklonostima
i sposobnostima.

2.2.5.   Sustavno organizirati otvorene dane škola i
druge aktivnosti radi upoznavanja različitih vrsta srednjoškolskih programa i u
manjim mjestima.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, u suradnji s Agencijom za strukovno obrazovanje,
Agencijom za odgoj i obrazovanje, Hrvatskim zavodom za zapošljavanje,
Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva* i drugim partnerima. ROK
PROVEDBE: 2007. – 2013.

1.2.      Provoditi poticajne mjere za uključivanje
učenika/ca u sustav redovitoga srednjoškolskog obrazovanja i osiguravanje
završnosti

1.1.1.   Osigurati besplatne udžbenike, besplatan
prijevoz i smještaj u učeničkim domovima.

1.1.2.   Pratiti i vrjednovati učinkovitost poticajnih
mjera u suradnji sa stručnim i znanstvenim institucijama.

            Nositelji: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva,
Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka, upravni odjeli u županijama
nadležni za obrazovanje, Agencija za strukovno obrazovanjem, Agencija za odgoj
i obrazovanje, Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja* i srednje
škole. ROK PROVEDBE: 2007. – 2013.

1.3.      Poduzimati odgovarajuće mjere u svrhu
sprječavanja odustajanja od srednjoškolskoga obrazovanja

1.3.1.   Uspostaviti sustav praćenja svakog učenika/ce
(matica) odnosno sustavno voditi internu bazu podataka na razini škole
(postignuća, izostajanje s nastave i dr.).

1.3.2.   Na temelju sustavnoga praćenja učenika/ca i
međuutjecaja različitih rizičnih čimbenika izrađivati posebne analize i prijedloge
mjera usmjerenih na njihovu prilagodbu, stupanj motivacije, uspješnije
svladavanje nastavnih sadržaja i sprječavanje odustajanja od školovanja
(snimanje sati izostajanja s nastave, posebno neopravdanih, utvrđivanje razloga
nedovoljne motiviranosti odnosno uzroka stresa).

1.3.3.   Poticati mogućnost vertikalne i/ili
horizontalne prohodnosti u sustavu srednjoškolskoga obrazovanja.

1.3.4.   Poticati suradnju učenika/ca u izradi
školskih programa sprječavanja odustajanja od daljnjega školovanja.

1.3.5.   Uvesti vršnjačku pomoć kao oblik posebne
brige za učenika/cu te načina međusobnoga razumijevanja, pomaganja/poučavanja
(učenik/ca poučava učenika/cu).

1.3.6.   Pedagoška/stručna služba škole sustavno će
pratiti izostajanja učenika/ca te u suradnji s roditeljima/skrbnicima i/ili
centrima socijalne skrbi na vrijeme poduzimati potrebne mjere.

1.3.7.   Nastaviti zapošljavanje stručnih suradnika
(pedagoga, psihologa i drugih) radi stvaranja timova za podršku u primjeni
individualiziranih postupaka s učenicima kojima je to potreb­no.

1.3.8.   Jačati savjetodavnu ulogu pedagoške/stručne
službe u školi.

1.3.9.   Unaprijediti komunikaciju i suradnju škole s
roditeljima/skrbnicima (individualno i skupno informiranje o anje o uspješnčenika/ca te dodatno informiranje o njihovim daljnjim mogućnostima i potrebi
završavanja srednjoškolskoga obrazovanja).

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Agencija za strukovno obrazovanje, Agencija za odgoj i
obrazovanje, Nacionalno vijeće učenika Republike Hrvatske (NVURH*), vijeća
roditelja u školama, centri za socijalnu skrb, zdravstvene ustanove. ROK
PROVEDBE: 2007. – 2013.

2.         Unapređivati kvalitetu hrvatskoga
srednjeg školstva uz usklađivanje s europskim obrazovnim sustavima

2.1.      Izvršiti promjene/prilagodbe i/ili izraditi
nove nastavne programe prilagođene potrebama učenika/ca, tržištu rada te
socijalnim i gospodarskim potrebama

2.1.1.   Izraditi nove ili osuvremeniti postojeće
programe tako da budu primjereni sposobnostima i interesima učenika/ca
(rasteretiti ih suvišnih i neprimjenjivih sadržaja) te ih prilagoditi tržištu
rada, socijalnim i gospodarskim potrebama.

2.1.2.   Analizirati motivaciju učenika/ca u pojedinim
obrazovnim područjima i utvrđivati uzroke slabijega uspjeha.

2.1.3.   Izraditi nove ili osuvremeniti postojeće
posebne/prilagođene programe za učenike/ice s posebnim potrebama.

2.1.4.   Poticati uključivanje učenika/ca u
fakultativne programe i izvannastavne aktivnosti.

2.1.5.   Osmisliti posebne programe uključivanja
mladih u život i rad lokalne zajednice.

2.1.6.   Izraditi Hrvatski kvalifikacijski okvir kojim
će se osigurati međunarodna prepoznatljivost srednjoškolskih kvalifikacija i
osigurati pretpostavke za jačanje mobilnosti učenika/ca i nastavnika u sklopu
zemalja Europske unije.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Agencija
za strukovno obrazovanje, Agencija za odgoj i obrazovanje, Nacionalno vijeće
učenika Republike Hrvatske.* ROK PROVEDBE: 2007. – 2013.

2.2.      Osuvremeniti načine poučavanja

2.2.1.   Unaprijediti stručno usavršavanje
nastavnika/ca za primjenu raznovrsnih nastavnih metoda i načina poučavanja te
unaprijediti umijeća učenja i stvaranja poticajnoga okruženja za učenje u školi
koristeći se otvorenom metodom koordinacije i razmjenom dobre prakse.

2.2.2.   Razvijati stručno usavršavanje nastavnika/ca
posebno u području vođenja i upravljanja razrednim odjelom.

2.2.3.   Razvijati individualiziran pristup u
poučavanju radi bolje uključenosti svih učenika/ca u nastavni proces.

2.2.4.   Provoditi sustavno stručno usavršavanje
nastavnoga osoblja u komunikacijskim vještinama.

2.2.5.   Uključivati stručne suradnike/ce (pedagoge,
psihologe, socijalne pedagoge, defektologe) u izrade odgovarajućih programa za
prilagodbu i motiviranje učenika/ca te individualnim pristupom pružili
adekvatnu pomoć svakom učeniku/ci.

2.2.6.   Osiguravati preduvjete za poboljšanje
prostornih uvjeta rada i didaktičko opremanje srednjih škola.

2.2.7.   Sustavno smanjivati broj učenika/ca u
razrednim odjelima i povećavati broj škola koje rade u jednoj smjeni.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Agencija za strukovno obrazovanje, Agencija za odgoj i
obrazovanje, organizacije civilnog društva, stručna udruženja* (komore),
jedinice lokalne i područne (regionalne) samoprave ROK PROVEDBE: 2007. – 2013.

2.3.      Izvršiti odgovarajuće izmjene u
legislativi

2.3.1.   Sustavno pratiti i vrjednovati pokazatelje
provedbe srednjoškolskoga obrazovanja.

2.3.2.   Na temelju pozitivnih iskustava izvršiti
odgovarajuće izmjene u legislativi.

2.3.3.   Usavršiti sustav financiranja srednjeg
školstva.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva,
Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, Ministarstvo
zdravstva i socijalne skrbi, osnivači škola, Agencija za strukovno obrazovanje,
Agencija za odgoj i obrazovanje*, socijalni partneri. ROK PROVEDBE: 2007. –
2011.

2.4.      Sustavno surađivati s partnerima u
obrazovanjazovanju

2.4.1.   Prikupljati podatke o potrebama na tržištu
rada (deficitarna zanimanja).

2.4.2.   Pratiti stanje upisa i završetka
srednjoškolskoga obrazovanja.

2.4.3.   Razvijati planiranje upisa za svaku sljedeću
godinu.

2.4.4.   Sustavno razvijati suradnju s institucijama
socijalne, pravne i zdravstvene zaštite mladih.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva Hrvatski
zavod za zapošljavanje, Državni zavod za statistiku, Agencija za strukovno
obrazovanje, Agencija za odgoj i obrazovanje,* centri za socijalnu skrb i
zdravstvene ustanove. ROK PROVEDBE: 2007. – 2013.

2.5.      Sustavno pratiti i vrjednovati rezultate
srednjoškolskoga obrazovanja

2.5.1.   Pratiti i vrjednovati programe usmjerene na
smanjivanje odustajanja od školovanja (*drop out*).

2.5.2.   Mjeriti i evidentirati odustajanje od
školovanja (praćenje svakoga pojedinog učenika/ce).

2.5.3.   Razvijati samovrjednovanje i vanjsko
vrjednovanje škola korištenjem rezultata nacionalnih ispita.

2.5.4.   Unaprijediti provedbu nacionalnih ispita te
stvoriti preduvjete za uspješnu provedbu državne mature.

2.5.5.   Poboljšavati kvalitetu obrazovanja i učenja
vanjskim vrjednovanjem.

2.5.6.   Razvijati informacijski sustav upravljanja
obrazovanjem – Education Management Information System (EMIS) te informacijski
sustav strukovnoga obrazovanja – Vocational Education and Training in Schools
(VETIS).

2.5.7.   Izraditi nacionalni kurikulum za srednje
škole u skladu s potrebama tržišta rada, visokoškolskoga obrazovanja i
cjeloživot­noga učenja.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja,
Agencija za strukovno obrazovanje, Agencija za odgoj i obrazovanj*e. ROK
PROVEDBE: 2007. – 2009.

3.         Osigurati mogućnosti za cjeloživotno
učenje usklađeno s potrebama suvremenoga života i gospodarstva

3.1.      Razviti poticajne mjere za mlade osobe
koje su navršile 18 godina i napustile sustav redovitoga školovanja i njihovo
uključivanje u sustav obrazovanja odraslih

3.1.1.   Promicati cjeloživotno učenje kao jednu od
temeljnih strateš­kih odrednica u sustavu obrazovanja.

3.1.2.   Poticati trajnu provedbu različitih oblika
savjetovanja i usmjeravanja učenika/ca koji ne završe srednjoškolsko
obrazovanje kako bi se osiguralo njihovo daljnje školovanje u programima
obrazovanja odraslih.

3.1.3.   Osigurati materijalne uvjete i potporu za
povratak u sustav formalnoga obrazovanja za mlade koji su ga prekinuli radi
osposobljavanja i povećanja zapošljavanja..

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Agencija
za obrazovanje odraslih, Agencija za strukovno obrazovanje, Agencija za odgoj i
obrazovanje,* socijalni partneri i komore. ROK PROVEDBE: 2007. – 2013.

3.2.      Unaprijediti i prilagoditi sustav
obrazovanja odraslih potrebama tržišta rada i mogućnostima odraslih za učenje

2.2.1.   Poticati trajno profesionalno usavršavanje
nastavnika/ca koji sudjeluju u programima obrazovanja i osposobljavanja
odraslih.

2.2.2.   Usklađivati obrazovne ponude s potrebama
tržišta rada i povećavati obaviještenost o postojećoj obrazovnoj ponudi.

2.2.3.   Izraditi nove i osuvremeniti postojeće
programe te ih prilagoditi tržištu rada, socijalnim i gospodarskim potrebama.

2.2.4.   Poticati završavanje što višega stupnja
obrazovanja odraslih razvojem obrazovnih programa trajnoga osposobljavanja i
usavršavanja u svim strukama.

            NOSITELJI: *Ministarstvo znanosti,
obrazovanja i športa, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Hrvatski
zavod za zapošljavanje, Agencija za obrazovanje odraslih, Agencija za strukovno
obrazovanje, Agencija za odgoj i obrazovanje,* so socijalniri i komore. ROK
PROVEDBE: 2007. – 2013.

5.2. Očekivanja

Za
puni uspjeh u provedbi *Nacionalnoga programa mjera za uvođenje obveznoga
srednjoškolskog obrazovanja* nužno je usklađeno djelovanje svih dionika sustava.
Uz to hrvatski obrazovni sustav i nadalje ostaje otvoren za kvalitativne
promjene, trajno usavršavanje i usklađivanje s obrazovnim standardima zemalja
Europske unije kao i drugih zemalja što će pojačati mobilnost učenika/ca kao i
njihovih nastavnika/ca. Vezano uz sve navedene mjere i aktivnosti kojima ih se
namjerava postići, važno je napomenuti da ni jedna nije dovoljna sama za sebe,
već je potrebno usklađeno provođenje svih mjera zajedno.

Slijedom
navedenih mjera očekujemo da će se programi u sred­njim školama, posebice
strukovnim, učiniti primjerenijima potrebama, interesima i sposobnostima
učenika/ca, da će se načini poučavanja osuvremeniti i učiniti učinkovitijima te
da će se značajno preoblikovati uloga razrednika/ca i značaj centara za
socijalnu skrb. Pojačat će se stručno usavršavanje nastavnika/ca, stručnih
suradnika/ca i ravnatelja/ica škola te jačati informiranje i stručno vođenje
roditelja i učenika/ca vezano za mogućnosti srednjoškolskoga i daljnjeg
obrazovanja, kako i o mogućnostima zapošljavanja/uključivanja u tržište rada.
Jednako tako, poboljšat će se načini praćenja i vrjednovanja učeničkih
postignuća, prepoznavanje uzroka izostajanja s nastave i odustajanje od
daljnjega školovanja. Mjere pretpostavljaju dodatno financiranje, drugačiju
organizaciju, sadržaje i metode stručnoga usavršavanja nastavnika/ca, stručnih
suradnika/ca i ravnatelja/ica. Očekuje se i bolja povezanost i suradnja s
drugim partnerima, posebice roditeljima, jedinicama lokalne i područne (regionalne)
samouprave, zdravstvenom službom i centrima za socijalnu skrb. Za učenike/ce
koji namjeravaju ili već jesu odustali od srednjoškolskoga obrazovanja potrebno
je omogućiti neformalne načine završavanja srednjoškolskoga obrazovanja
(obrazovanje odraslih).

6. PRAĆENJE I
VRJEDNOVANJE PROVEDBE NACIONALNOGA PROGRAMA

Zemlje
u kojima su provedene obrazovne reforme, provode dakako i evaluaciju novih
programa, no rezultati tih evaluacija u mnogim slučajevima ne omogućuju
međudržavne usporedbe (zbog različitoga načina provođenja evaluacija, uporabe
različitih pokazatelja uspješnosti i drugih razloga), a u određenim slučajevima
nisu ni javno dostupni.

Potreba
za međudržavnim usporedbama ipak je jasno izražena, stoga još od 1997. godine
zemlje članice OECD-a (*Organization for Economic Cooperation and Development*)
rade na utvrđivanju usporedivih pokazatelja uspješnosti nacionalnih obrazovnih
sustava kako bi se na temelju razlika u uspješnosti pojedinih nacionalnih
sustava i identifikacije čimbenika tih razlika formulirale što uspješnije
nacionalne obrazovne politike.

Razina
uspješnosti provedbe mjera *Nacionalnoga programa mjera za uvođenje obveznoga
srednjoškolskog obrazovanja* pratit će se u uspostavljenome decentraliziranome
sustavu nadzora, praćenja i vrjednovanja te podnošenje ujedinjenoga izvješća
nakon završet­ka svake godine na temelju godišnjega akcijskog plana. Akcijski
plan mjera za tekuću školsku godinu donosi Ministarstvo znanosti, obrazovanja i
športa u suradnji s drugim tijelima državne uprave i ustanovama.

Osim
toga, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa sustavno će provoditi stručnu
evaluaciju u suradnji sa znanstvenim i stručnim institucijama.

Nadzor
nad provedbom mjera *Nacionalnoga programa* i izrada ukupnoga godišnjeg
izvješća Vladi Republike Hrvatske bit će u nadležnosti Ministarstva znanosti,
obrazovanja i športa.

Godišnje
izvješće će sadržavati temeljne podatke o tijeku provedbe mjera iz
*Nacionalnoga programa*, a prema zadanim sastavnicama koje svojim sadržajem
trebaju pokazati razinu provedbe planiranih aktivnosti i ostvarenost planiranih
rezultata uz pomoć pokazatelja uspješnosti predviđenih godišnjim akcijskim
planom.

Svrha
izvješća je na vjerodostojan, stručan i transparentan način dokazati
opravdanost društvenoga ulaganja u obrazovanje i svojim podacima pridonijeti
daljnjem razvoju kvalitete odgojno-obrazovnoga sustava u Republici Hrvatskoj.
Podaci i izvješća godišnji su temelj pravilnoga planiranja aktivnosti, izvor
vrjednovanja i samovrjednovanja te moguća podloga stručnim studijama i
projektima u međunarodnoj razmjeni dobre prakse.

7. FINANCIRANJE PROVEDBE
NACIONALNOGA PROGRAMA

U
2007. godini za provedbu mjera iz *Nacionalnoga programa* osigurat će se sredstva
za četiri mjeseca školske godine 2007./2008., i to za troškove smještaja i
prehrane učenika/ca u učeničkim domovima, troškove međumjesnoga prijevoza i za
nabavu udžbenika. Predviđena sredstva odnose se na učenike/ce koji će
2007./2008. upisati I. razred srednje škole.

Sukladno
provedbi predviđenih mjera iz *Nacionalnoga programa*, svake će se godine u
državnom proračunu osiguravati sredstva te predvidjeti dinamika trošenja, a sva
tijela zadužena za provedbu bit će ih dužna uvrstiti u svoje godišnje planove.

8. ZAVRŠNE ODREDBE

Nakon
usvajanja, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa tiskat će Nacionalni
program mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja i objaviti ga
na svojim mrežnim stranicama.

Klasa:
602-03/07-01/01

Zagreb,
21. lipnja 2007.

HRVATSKI
SABOR

Predsjednik

Hrvatskoga sabora

**Vladimir Šeks, v. r.**

 <

\_\_\_\_\_\_
1 Strateški okvir za razvoj 2006. – 2013., str. 3.
2 Modeli obveznoga srednjoškolskog obrazovanja, Institut društvenih
znanosti »Ivo Pilar«, Izvršni sažetak istraživanja, str. 9.
3 Ib, str. 5.
4 CROSTAT, Državni zavod za statistiku, Popis stanovništva 2001.,
Stanovništvo prema školovanju.
5 Popis stanovništva 2001., Državni zavod za statistiku, http://www.dzs.hr/
Hrv/Popis%202001/popis20001.htm.
6 Modeli obveznoga srednjoškolskog obrazovanja, Institut društvenih
znanosti »Ivo Pilar«, str. 48.
7 Modeli obveznoga srednjoškolskog obrazovanja, Izvršni sažetak
istraživanja, str. 8.
8 Modeli obveznoga srednjoškolskog obrazovanja, Institut društvenih
znanosti »Ivo Pilar« i Institut za javne financije, Zagreb, ožujak 2007.
9 Izvršni sažetak »Modeli obveznoga srednjoškolskog obrazovanja«,
Institut društvenih znanosti »Ivo Pilar«.
10 Ib., str. 8.
11 »Modeli obveznoga srednjoškolskog obrazovanja«, Institut
društvenih znanosti »Ivo Pilar«, str. 37.
Izvori podataka:
Key Data on Education in Europe (2005.), Brussels, Luxembourg: European
Commission.
Regional meeting on Education for All in Europe and North America, Working
document (2000.), Paris: UNESCO.
Tomaševski, K. (2001.), Free and compulsory education for all children: the gap
between promise and performance,
Right to Education Primers No. 2, Stockholm: Swedish International Development
Cooperation Agency.
12 Ib., str. 38.
13 Ib., str. 38.

Ostalo, NN 71/2007-2184
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)