## Odluka ustavnog suda republike hrvatske broj: U-III-1100/1998 od 15. studenog 2000.

### NN 121/2000 (6.12.2000.), Odluka ustavnog suda republike hrvatske broj: U-III-1100/1998 od 15. studenog 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

2315

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu sudac Velimir Belajec, kao predsjednik Vijeća te
suci Marijan Hra­njski, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec i Vice Vukojević, kao
članovi Vijeća, u povodu ustavne tužbe Z. H. iz J., zastupanog po G. M.,
pravnoj zastupnici SSSH, Povjereništva V. županije iz V., na sjednici Vijeća
održanoj 15. studenoga 2000. godine, donio je jednoglasno

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja te se ukida presuda Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Rev-1598/1998 od 9. rujna 1998. godine.

2. Predmet se vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni
postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1.  Ustavna tužba je podnijeta u povodu presude Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Rev-1598/1998 od 9. rujna 1998. godine donijete u postupku zbog
ponište­nja odluke o otkazu ugovora o radu. Tom presudom prihvaćena je revizija
tuženika »K« d.o.o. iz V. (u nastavku: tuženik), preinačena je presuda
Županijskog suda u V., broj: Gž-182/98 od 13. ožujka 1998. godine, te je suđeno
da se odbija žalba tužite­lja (podnosite­lja ustavne tužbe) i potvrđuje presuda
Općinskog suda u V., broj: P-1172/97 od 19. studenoga 1997. godine.

Presudom Županijskog suda u
V. od 13. ožujka 1998. godine, preinačena je presuda suda prvog stup­nja i
prihvaćen je tužbeni zahtjev tako da su poništene odluke tuženika o izvanrednom
otkazu ugovora o radu podnosite­lju i naloženo je tuženiku vratiti podnosite­lja
na ranije poslove, odnosno poslove koji odgovaraju ­nje­govoj stručnoj spremi,
zna­nju i zanima­nju.

2.  Podnosite­lj smatra da su mu odlukama Vrhovnog
suda Republike Hrvatske i Općinskog suda u V. povrijeđena prava iz članka 54.
Ustava Republike Hrvatske.

U obrazlože­nju ustavne tužbe
podnosite­lj navodi da nije učinio ono što mu je stav­ljeno na teret, odnosno
da osobno nije ništa otuđio te od Ustavnog suda Republike Hrvatske traži usvaja­nje
tužbenog zahtjeva i ponište­nje odluke o izvanrednom otkazu. Ističe da se u
odluci Vrhovnog suda ne navodi vrijednost otuđenog koluta kobasice »je­ger«, ne­go
se samo obrazlaže da je ponaša­njem podnosite­lja dovedena u pita­nje imovina
tuženika, a što je kao razlog za izvanredni otkaz ugovora o radu, predviđeno
Pravilnikom o radu »K.« d.o.o. iz V. (donijet na sjednici Nadzornog odbora, 7.
svib­nja 1996. godine, u nastavku: Pravilnik o radu).

Podnosite­lj ističe da je u
dokaznom postupku utvrđeno da je on samo dopustio zaposlenici tuženika Đ. S.,
da uzme navedeni kolut kobasice, a da nije osobno otuđio proizvod.

3.  Nakon provedenog dokaznog postupka, prvostupa­njski
sud je utvrdio da je »K.« d.o.o. iz V., odlukom od 3. srp­nja 1997. godine,
izvanredno otkazao podnosite­lju ugovor o radu, a razlog je za to što je
podnosite­lj 16. siječ­nja 1997. godine, dopustio drugoj zaposlenici tuženika,
Đ. S., da iz prostora u koji se odlažu oštećeni prozvodi uzme kolut kobasice
»je­ger«, koji je ona potom iznijela iz kruga tuženika.

Tuženik je, u skladu s
odredbom članka 145. stavka 1. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95,
54/95 i 65/95) zatražio miš­lje­nje Zaposleničkog vijeća tuženika. Zaposleničko
vijeće se usprotivilo namjeri tuženika da se podnosite­lju izvanredno otkaže
ugovor o radu, s obrazlože­njem da podnosite­lj nije zatečen u krađi, a da
nigdje nije propisano da zaposlenici ne mogu konzumirati proizvode.

No, zak­ljučak je povostupa­njskog
suda, da u skladu s odredbama Zakona o radu protiv­lje­nje Zaposleničkog vijeća
ne sprje­čava poslodavca u izrica­nju izvanrednog otkaza ugovora o radu.

U presudi Općinskog suda
obrazloženo je da se zaposleniku otkazuje ugovor o radu zbog teške povrede iz
radnog odnosa, neovisno o vrijednosti stvari koja je predmet otuđe­nja.
Navedeno je da je u predmetu Općinskog suda broj: P-304/97, podnosite­lj u
svojstvu svjedoka, priznao da je dao Đ. S. kolut »je­gera«, iako za to nije
imao ovlašte­nje. Iskaz podnosite­lja u predmetu broj: P-1172/97 razlikuje se,
jer tu ističe da je dozvolio navedenoj zaposlenici da uzme kolut je­gera, ali
da ga je ona sama uzela.

Iskaz jedinog
saslušanog svjedoka u postupku, F. P., pred­sjednika Zaposleničkog vijeća,
prvostupa­njski sud je ocijenio nebitnim u konkretnom slučaju, jer da on nije
imao neposrednih sazna­nja o otuđe­nju proizvoda.

U svom iskazu
svjedok F. P. je naveo da je uobičajeno da zaposlenici koji rade u ostalim
dijelovima pogona dolaze u »pušnicu«, mjesto gdje je radio podnosite­lj, te da
tamo uzimaju oštećenu robu za obrok tijekom pauze. Navodi da za to nema nikakve
zabrane, a da postoji samo zabrana iznoše­nja proizvoda izvan tvorničkog kruga.

4.  Županijski sud, usvajajući
žalbu podnosite­lja, u obrazlože­nju presude navodi da prvostupa­njski sud nije
utvrdio či­njenice koje bi opravdale primjenu odredbe članka 119. Pravilnika o
radu. Nada­lje, taj Sud smatra da podnosite­lju navedeno djelo nije dokazano te
da je podnositelj u konkretnom slučaju postupao na uobičajeni način. Sud smatra
da je u konkretnom slučaju potrebno uzeti u obzir i socijalno-gospodarsku, pa i
osobnu svrhovitost otkaza.

Konkretno, u
obrazlože­nju drugostupa­njske odluke navedeno je da ni jedan od provedenih
dokaza ne upućuje na zak­ljučak da je podnosite­lj doista znao o namjeri Đ. S.,
da kolut »je­gera« iznese izvan radnih prostora tuženika, a kako da niti
prvostupa­njski sud ne navodi na osnovi kojih či­njenica je došao do sazna­nja
da je podnosite­lju takva namjera bila poznata, onda je očigledno neprihvat­ljivo
stajalište prvostupa­njskog suda da je podnosite­lj suodgovoran za pokušaj
krađe tog proizvoda.

Drugostupa­njski
sud smatra da ni iz odluke o izvanrednom otkazu ugovora o radu, niti iz obrazlože­nja
pobijane presude se ne može zak­ljučiti na koji je način postupak podnosite­lja
doveo do nastanka teških pos­ljedica za tuženika, a u smislu odredbe članka
119. Pravilnika o radu.

5.  Vrhovni sud Republike Hrvatske
je u postupku u povodu revizije tuženika zak­ljučio da je prvostupa­njski sud,
na teme­lju utvrđe­nja do kojih je došao u provedenom dokaznom postupku,
pravilno ocijenio da je postupa­nje podnosite­lja bilo takvo da predstav­lja
tešku povredu obveze iz radnog odnosa kojom je dovedena u pita­nje imovina
tuženika, pa da su time ispu­njeni uvjeti za izvanredni otkaz ugovora o radu iz
članka 119. Pravilnika o radu, u svezi s članom 107. Zakona o radu.

*6.  Ustavna tužba je osnovana.*

Revizijska presuda, navedena
u izreci, donijeta je teme­ljem odredbe članka 395. stavak 1. Zakona o
parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u nastavku:
ZPP), a prema toj odredbi ako revizijski sud utvrdi da je materijalno pravo
pogrešno primije­njeno, presudom će prihvatiti reviziju i preinačiti pobijanu
presudu.

Pogrešna primjena
materijalnog prava, prema odredbi članka 356. ZPP-a, postoji kad sud nije
primijenio odredbu materijalnog prava koju je trebao primijeniti ili kad takvu
odredbu nije pravilno primijenio.

Vrhovni sud  je donio presudu uzevši da postoje či­njenice
koje su u postupku pred prvostupa­njskim sudom ostale sporne i koje je
Županijski sud izričito doveo u sum­nju. Prvenstveno, sporno je pita­nje
ovlašte­nja glede raspolaga­nja imovinom od strane podnosite­lja te odnos
povjere­nja podnosite­lja i poslodavca koji je istaknut u obrazlože­nju
revizijske presude. Provedeni dokazni postupak revizijski sud je ocijenio na
novi način u odnosu na drugostupa­njsku presudu te je iz tako nepotpuno
utvrđenog či­njeničnog sta­nja zak­ljučio o odgovornosti podnosite­lja za
dovođe­nje u pita­nje imovine tuženika, ne navodeći pita­nje vrijednosti te
imovine koje je istaknuto tijekom postupka pred sudom drugog stup­nja, kao i u
dokaznom postupku.

Dakle, Vrhovni sud
je zak­ljučio da postupa­nje podnosite­lja predstav­lja tešku povredu obveze iz
radnog odnosa kojom je dovedena u pita­nje imovina tuženika. Međutim,
drugostupa­njski sud je istaknuo da se iz presude suda prvog stup­nja ne može
zak­ljučiti koje je to či­njenice taj sud utvrdio kao nesporne, a koje ukazuju
na opstojnost pretpostavki za izvanredni otkaz ugovora o radu. Naprotiv,
naglasio je drugostupa­njski sud, tijekom postupka u predmetu Đ. S., utvrđeno
je da je podnosite­lj odobrio uzima­nje koluta »je­gera« zaposlenici, ali pri
čemu nije znao niti je mogao znati da će ona pokušati taj kolut je­gera
iznijeti izvan radnih prostorija tuženika.

Ustavni sud je
utvrdio da između navedenih presuda sudova prvog i drugog stup­nja postoje
nepodudarnosti i u samom prikazu či­njeničnog sta­nja, te naročito, u ocjeni
provedenog dokaznog postupka. Ostalo je sporno pita­nje je li podnosite­lj
raspolagao imovinom tuženika izvan ovlašte­nja koja je imao na svom radnom
mjestu.

7.  Iz odredbe članka 395. stavka
2. ZPP-a proizlazi da Vrhovni sud ne može preinačiti pobijanu presudu ako
ustanovi da je zbog pogrešne primjene materijalnog prava či­njenično sta­nje
nepotpuno utvrđeno, ne­go predmet vraća na ponovno suđe­nje.

Iz navedenog
proizlazi da je Vrhovni sud, preinačujući drugo­stupa­njsku presudu, suprotno
odredbama ZPP-a, povrijedio pod­nosite­lju ustavna prava iz odredbe članka 14.
stavka 2. Ustava i članka 26. Ustava o jednakosti svih pred zakonom i o
jednakosti svih građana i stranaca pred sudovima i drugim državnim i inim
tijelima koja imaju javne ovlasti.

U osporenoj
presudi Vrhovni sud Republike Hrvatske prihvatio je nepotpuno utvrđeno či­njenično
sta­nje od strane prvostupa­njskog suda te je tako došlo i do pogrešne primjene
materijalnog prava, a iz če­ga je proizašla i povreda ustavnog prava na rad i
slobodu rada iz članka 54. Ustava Republike Hrvatske.

Kako podnosite­lj
nije bio u mogućnosti izjasniti se o navedenim zak­ljučcima od strane Vrhovnog
suda, a koji su suprotni onima iz presude Županijskog suda, te da u postupku
povodom prav­nog lijeka podvrgne preispitiva­nju ta utvrđe­nja, to je
povrijeđeno i ustavno pravo podnosite­lja na žalbu (članak 18. Ustava).

8.  Slijedom iznijetog, na teme­lju odredaba
članaka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/1999), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1100/1998
Zagreb, 15. studenoga 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 121/2000-2315