## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-101/1997 od 22. prosinca 2004.

### NN 6/2005 (12.1.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-101/1997 od 22. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

117

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukoje­vić i Milan Vuković, rješavajući o prijedlogu za pokretanje pos­tup­ka
za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj dana 22. prosinca
2004. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 116. stavka 2. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95., 54/95.,
65/95., 17/01., 82/01., 114/03., 123/03., 142/03. i 30/04.).

II. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje
```

1. Igor
Legaz iz Velog Lošinja podnio je prijedlog za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 116. stavka 2. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95., 54/95.,
65/95., 17/01., 82/01., 114/03., 123/03., 142/03. i 30/04.).

Odredbama
članka 116. Zakona o radu propisano je:

Sudski
raskid ugovora o radu

*Članak
116.*

(1) Ako
sud utvrdi da otkaz poslodavca nije dopušten, a rad­niku nije prihvatljivo
nastaviti radni odnos, sud će na zahtjev radnika odrediti dan prestanka radnog
odnosa i dosuditi mu naknadu štete u iznosu najmanje tri, a najviše 18
prosječnih mjeseč­nih plaća toga radnika isplaćenih u prethodna tri mjeseca,
ovisno o trajanju radnoga odnosa, starosti te obvezama uzdrža­vanja koje terete
radnika.

(2)
Odluku iz stavka 1. ovoga članka sud može donijeti i na zahtjev poslodavca ako
postoje okolnosti koje opravdano ukazuju da nastavak radnog odnosa, uz  uvažavanje svih okolnosti i interesa obiju
ugovornih stranaka, nije moguć.

(3)
Poslodavac i radnik mogu zahtjev za prestanak ugovora o radu na način iz stavka
1. i 2. ovoga članka podnijeti do okončanja glavne rasprave pred sudom prvog
stupnja.

Predlagatelj
smatra da je osporena odredba stavka 2. članka 116. Zakona o radu u suprotnosti
s člankom 3. i člankom 54. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske. Smatra da u
slučaju kada sud utvrdi nezakonitost otkaza, radnika treba nužno vratiti na
rad, a ne omogućiti poslodavcu da nakon nezakonitog otkaza i to u parnici u
kojoj je radnik uspio sa svojim tužbenim zahtjevom, podnese protutužbu i znatno
produži trajanje parnice. Smatra da se radi o šikaniranju radnika, predlaže da
Sud pokrene postupak ocjene suglasnosti s Ustavom i ukine osporenu odredbu.

*Prijedlog
nije osnovan.*

2.
Ovlaštenje je Hrvatskog sabora da samostalno odlučuje o uređivanju
gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj u skladu s
Ustavom i zakonom (članak 2. stavak 4. alineja 1. Ustava). Pri uređivanju tih
odnosa zakonodavac je du­žan uvažavati zahtjeve koje pred njega postavlja
Ustav, a osobito one koji proizlaze iz načela vladavine prava i one kojima se
štite određena ustavna dobra i vrednote.

Neposredno
mjerodavna za ocjenu suglasnosti odredbe članka 116. stavka 2. Zakona o radu s
Ustavom odredba je članka 54. stavka 1. Ustava koja glasi:

*Članak
54.*

Svatko
ima pravo na rad i slobodu rada. (...)

Sadržaj
ovog ustavnog prava jest, između ostalog, i pružanje zaštite zakonom utvrđenih
prava radnika, koja iz njihovog rada proizlaze, uključujući i zaštitu u svezi s
prestankom radnog odnosa.

3.
Zakon o radu je zakon općeg značaja kojim se uređuju radni odnosi u Republici
Hrvatskoj (članak 1.). Načini prestanka ugovora o radu određeni su člankom 103.
Zakona o radu. Prema odredbama Zakona o radu radnik ima pravo na sudsku zaštitu
prava iz radnog odnosa pod uvjetima propisanim člankom 126. Zakona o radu.

Člankom
115. stavkom 1. Zakona o radu propisano je da ako sud utvrdi da otkaz
poslodavca nije dopušten i da radni odnos nije prestao, naredit će vraćanje
radnika na posao. Pravna posljedica sudskog utvrđenja da otkaz poslodavca nije
dopušten i da radni odnos nije prestao, vraćanje je dakle, radnika na posao,
odnosno u onaj pravni položaj u kojem je radnik bio prije donošenja nezakonite
odluke poslodavca.

Člankom
116. Zakona o radu propisana mogućnost sudskog raskida ugovora o radu odstupanje
je od navedenog općeg pravila da će sud narediti vraćanje radnika na posao kada
utvrdi otkaz nedopuštenim. U slučaju sudskog raskida ugovora o radu, nakon
utvrđenja suda da otkaz poslodavca nije dopušten, omogućuje se radniku kojem
nije prihvatljivo nastaviti radni odnos, da se ne vraća na rad kod toga
poslodavca. U tom slučaju, sud će na zahtjev radnika odrediti dan prestanka
radnog odnosa i dosuditi mu naknadu štete prema kriterijima propisanim stavkom
1. članka 116. Zakona o radu.

Odluku
kojom će odrediti dan prestanka radnog odnosa i dosuditi radniku naknadu štete,
a nakon utvrđenja da otkaz poslodavca nije dopušten, sud je ovlašten donijeti i
na zahtjev poslodavca, ako postoje okolnosti koje opravdano ukazuju da nastavak
radnog odnosa, uz uvažavanje svih okolnosti i interesa obiju ugovornih
stranaka, nije moguć (osporeni stavak 2. članka 116.).

Iz
navedenog proizlazi da su procesne pretpostavke odluči­va­nja o sudskom raskidu
ugovora o radu, koji je kao jedan od načina prestanka radnog odnosa propisan
člankom 103. Zakona o radu, i pravima koja iz tog proizlaze za radnika,
prethodno utvrđenje suda da je poslodavčev otkaz ugovora o radu nedopuš­ten te
određeni tužbeni (protutužbeni) zahtjev za raskid ugovora o radu.

Zakon o
radu pritom postavlja različite uvjete pod kojima radnik i poslodavac mogu
postaviti zahtjeve za sudski raskid ugovora o radu. Poslodavac naime, mora
dokazati da postoje okolnosti koje opravdano ukazuju da nastavak radnog odnosa
uz uvažavanje svih okolnosti i interesa ugovornih strana nije moguć.

Pri
tome je sud taj koji će na temelju rezultata cjelokupnog postupka utvrditi
postoji li opravdani razlog za sudski raskid ugovora o radu propisan zakonom,
što znači da sud može nakon što utvrdi da je otkaz poslodavca bio nedopušten,
odbiti zahtjev radnika odnosno poslodavca za sudski raskid ugovora o radu, i
postupiti prema odredbi članka 115. Zakona o radu, tj. narediti vraćanje
radnika na posao.

Dakle,
samim time što poslodavac ima mogućnost, u parnici koja se vodi po tužbi
radnika radi utvrđenja otkaza nedopuštenim, postaviti protutužbeni zahtjev za
sudski raskid ugovora o radu, ne znači ujedno da je radnik onemogućen vratiti
se na rad.

O
tužbenom zahtjevu da se utvrdi otkaz ugovora o radu nedopuštenim i naredi
vraćanje radnika na rad, kao i o zahtjevu protutužbe za sudski raskid ugovora o
radu, odlučuje sud presudom na temelju savjesne i brižljive ocjene svakog
dokaza zasebno i svih dokaza zajedno. Donošenje odluke u razumnom roku obveza
je koju sud ima prema članku 29. stavku 1. Ustava, a što je poseban predmet
ustavnosudske kontrole.

4.
Slijedom navedenog, razmatranjem navoda predlagatelja i mjerodavnih zakonskih
odredaba, Ustavni sud je utvrdio da osporena odredba članka 116. stavka 2.
Zakona o radu nije u nesuglasju s načelom vladavine prava kao najvišom
vrednotom ustavnog poretka Republike Hrvatske propisanom člankom 3. Ustava,
niti s ustavnim pravom na rad i slobodu rada zajamčenim člankom 54. stavkom 1.
Ustava.

5. Iz
navedenih razloga je, temeljem odredbe članka 43. stav­ka 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst), riješeno kao u izreci pod točkom I.

6.
Rješenje o objavi u Narodnim novinama, točka II. izreke, temelji se na odredbi
članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj:
U-I-101/1997
Zagreb, 22. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Rješenje, NN 6/2005-117