## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2134/2003 od 4. studenoga 2004.

### NN 162/2004 (22.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2134/2003 od 4. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2847

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući
o ustavnoj tužbi K. S. iz Z., kojeg zastupa S. N.-P. u S., na sjednici održanoj
4. studenoga 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Samoboru dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: P-114/88 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od osam
(8) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst) podnositelju ustavne tužbe K. S. iz Z., određuje se primjerena naknada
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 7.450,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 16. lipnja 2003. godine, temeljem članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) zbog nedonošenja
odluke suda u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Samoboru, pod brojem: P-114/88.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom primjenom članka 63. Ustavnog zakona, na temelju navoda ustavne tužbe,
očitovanja Općinskog suda u Samoboru od 16. travnja 2004. godine, te uvida u
presliku spisa predmeta Općinskog suda u Samoboru, broj: P-114/88, utvrdio
sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog
prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

Dana 16. listopada 1978. podnositelj K. S. iz Z., kao
tužitelj podnio je Općinskom sudu u Samoboru tužbu protiv tuženika V. M. iz S.
radi isplate 4.651,10 kn (488,82 DEM) s pripadajućim kamatama, a na ročištu 15.
studenoga 1978. godine tuženik je podnio protutužbu protiv tužitelja radi
isplate 61.286,00 kn (6.636,18 DEM) s pripadajućim kamatama.

U razdoblju do 5. studenoga 1997. godine Općinski sud
u Samoboru je donio 5. prosinca 1979. godine djelomičnu presudu, broj:
P-720/78, koja je potvrđena presudom Okružnog suda u Zagrebu 15. listopada
1980. godine, broj: Gž-5776/80-2. Nadalje je Općinski sud u dva navrata donio
presude koje su ukinute u žalbenom postupku i vraćene Općinskom sudu na ponovno
suđe­nje (zadnja presuda donijeta je 10. prosinca 1986. godine i ukinuta je
presudom Okružnog suda u Zagrebu, broj: Gž-8430/87-2 od 9. veljače 1988.
godine). U ponovnom postupku održano je više ročišta na kojima su utvrđeni
svjedoci koje treba saslušati u postupku, zatraženo je od tužitelja da dostavi
dokumentaciju vezanu za predmet spora.

Ročište zakazano za 8. lipnja
1999. godine odgođeno je zbog bolesti suca.

Ročište 19. listopada 1999.
godine odgođeno je zbog neuredne dostave tuženiku i tužitelj je naznačio
njegovu novu adresu.

Na ročištu 9. prosinca 1999.
godine tuženik je stavio nagodbeni prijedlog, te je tužitelju dodijeljen rok
radi očitovanja na isti.

Podneskom od 27. prosinca
1999. godine tužitelj je obavijestio sud da ne prihvaća nagodbeni prijedlog
tuženika, te je na ročištu 3. veljače 2000. godine ostao kod svog prijedloga da
se sasluša svjedok M. E. u Nj.

Po zamolnici suda od 31.
svibnja 2000. godine kod nadležnog suda u Njemačkoj saslušana je svjedokinja i
zapisnik o njenom saslušanju zaprimljen je 22. kolovoza 2002. godine.

Rješenjem suda od 11.
studenoga 2002. godine pozvan je tužitelj da predujmi troškove za prijevod
zapisnika sa njemačkog na hrvatski jezik.

Prijevod zapisnika dostavljen
je sudu 13. siječnja 2003. godine.

Na ročištu 6. ožujka 2003.
godine tužitelju se na njegov zahtjev dodjeljuje rok od 30 dana radi naznake
daljnjih dokaznih prijedloga.

Podneskom od 4. srpnja 2003.
godine tužitelj je predložio saslušanje novih svjedoka.

Na ročištu 16. travnja 2004.
godine saslušan je svjedok, te je punomoćnik tužitelja zatražio rok duži od 30
dana radi dostave pismene dokumentacije jer se radi o opsežnoj dokumentaciji.

Podneskom od 17. svibnja
2004. godine tužitelj je dostavio dokumentaciju.

Na ročištu 4. lipnja 2004.
godine dodijeljen je rok tuženiku da se očituje na podnesak tužitelja i priloženu
dokumentaciju.

Očitovanje tuženika je
zaprimljeno 18. lipnja 2004. godine.

Iduće ročište je zakazano za 11. studenoga 2004.
godine.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Mjerodavno pravo sadržano je u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske i odredbama članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe i dostavljenog očito­vanja Općinskog suda u Samoboru, te
uvida u presliku spisa predmeta, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom
slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu odredaba članka 63.
Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak započeo je pred Općinskim sudom u Samoboru 16. listopada 1978. godine.
Ustavna tužba podnijeta je 16. lipnja 2003. godine. Ustavni sud utvrđuje da je
od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo
ukupno dvadeset četiri (24) godine i osam (8) mjeseci.

Ustavni sud je ocijenio da se pravno relevantnim
razdobljem, s aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog
postupka, u konkretnom slučaju, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine,
to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljud­skih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak,
u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) do 16. lipnja 2003., to jest
do dana podnošenja ustavne tužbe podnositelja, što ukupno iznosi pet (5)
godina, sedam (7) mjeseci i jedanaest (11) dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Analizirajući
postupanje suda u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je
utvrdio razdoblje potpune neaktivnosti suda u razdoblju od 20. ožujka 1998.
(kada je sudu dostavljena obavijest od strane nadležnog suda u Njemačkoj da
osoba koju je tužitelj predložio da se sasluša kao svjedok nije pronađena) do
19. listopada 1999. godine što iznosi jednu (1) godinu, šest (6) mjeseci i
dvanaest (12) dana. Nakon tog razdoblja sud je održao sedam ročišta i većih
zastoja u postupanju suda nije bilo.

4.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA ODNOSNO PROTUTUŽENIKA U SUDSKOM
POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda,
pridonio je duljini postupka. Podnositelj nije naznačio točne podatke o
svjedokinji koju je predložio saslušati u Njemačkoj, te je prouzročio zastoj u
postupanju suda u vremenu od 4. travnja 1995. godine, kada je na ročištu
odlučeno o njenom saslušanju zamolbenim putem, pa do 15. lipnja 1999. godine
kada je dostavio njene točne podatke što iznosi u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju jednu (1) godinu, osam (8) mjeseci i deset (10) dana,
tako da je saslušanje svjedokinje provedeno zamolbenim putem 14. prosinca 2001.
godine i zapisnik o saslušanju zaprimljen je na sudu 22. kolovoza 2002. godine.

4.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Prema
utvrđenju Ustavnog suda, radi se o činjenično slože­nom predmetu u kojem je
bilo potrebno za utvrđivanje činjeničnog stanja primijeniti propise strane države
(kreditni odnos po kreditu odobrenom od banke u Njemačkoj) i provesti
saslušanje većine svjedoka zamolbenim putem pred nadležnim sudom u Njemačkoj.

5. Ustavni sud utvrđuje da parnični postupak po tužbi
podnositelja traje preko dvadeset četiri godine. Takvo ukupno trajanje postupka
nikako ne udovoljava zahtjevu suđenja u razumnom roku. Pri tome, iako okolnosti
konkretnog slučaja (saslušanje većine svjedoka u Njemačkoj zamolbenim putem,
pribavljanje mjerodavnih zakonskih propisa druge države, istaknut protutužbeni
zahtjev) ukazuju da se radi o složenijoj sudskoj stvari, ocjena je Ustavnog
suda da navedene okolnosti ne mogu opravdati njegovo trajanje u razdoblju
duljem od dvadeset četiri godine. Imajući u vidu cjelokupno trajanje postupka
koje ukazuje na neučinkovito postupanje suda te okolnost da se postupak i
nadalje vodi pred sudom prvog stupnja, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno
ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

6. Iz tih razloga je, na temelju odredbi članka 63.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2134/2003
Zagreb, 4. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 162/2004-2847