### NN 13/2015 (4.2.2015.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4139/2014 od 25. studenoga 2014.

13 04.02.2015 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4139/2014 od 25. studenoga 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

258

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, rješavajući o ustavnoj tužbi koju je podnijela Anamarija Radić iz Splita, na sjednici održanoj 25. studenoga 2014. donio je

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Visokog upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Visoki upravni sud) broj: Us-5005/2011-4 od 10. travnja 2014.

Presudom Visokog upravnog suda odbijena je tužba podnositeljice izjavljena protiv rješenja Odbora za državnu službu Republike Hrvatske klasa: UP/II-112-07/10-01/3671, urbroj: 566-01/3-11-2 od 29. ožujka 2011.

Navedenim rješenjem Odbora za državnu službu Republike Hrvatske u točki 1. izreke poništeno je rješenje Općinskog suda u Splitu, predsjednika suda broj: 7Su-730/10 od 15. lipnja 2010. i točkom 2. izreke rješenja predmet je vraćen tijelu prvog stupnja na ponovni postupak.

Poništenim rješenjem Općinskog suda u Splitu broj: 7Su-730/10 od 15. lipnja 2010. podnositeljica je, kao zaposlenica na radnom mjestu administrativni referent – upisničar za rad i izraženu učinkovitost, u 2009. godini ocijenjena ocjenom »odličan«.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da su joj osporenom presudom Visokog upravnog suda povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 18. stavkom 1., 19. stavkom 2., 29. stavkom 1., 35., 37., 44., 46. i 54. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.). Povrijeđenima smatra i članke 3., 4., 5., 114., 115., 134. i 141.c Ustava.

U opširnoj ustavnoj tužbi podnositeljica iznosi osobnu procjenu razloga zbog kojih je Visoki upravni sud odbio njezinu tužbu, izjavljenu protiv rješenja Odbora za državnu službu Republike Hrvatske. Tako između ostalog navodi:

»Presudom Us-5005/2011-4 od 10. travnja 2014. Visoki upravni sud Republike Hrvatske odbio je tužbu podnositeljice premda u svom obrazloženju navodi da je tužbeni zahtjev neosnovan upravo na temelju one primjedbe koju je podnositeljica izjavila još prilikom predlaganja ocjene ...

... a to je da su ocjenjivanje i ocjena izmišljeni i falsificirani te da zbog takvog, apsolutno nezakonitog postupka materijalna istina nije ni mogla biti utvrđena ... pa da podnositeljica zbog ne zna se čega trpi nižu ocjenu svog rada i učinkovitosti u državnoj službi od zaslužene.«

Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene presude Visokog upravnog suda.

Ustavni sud nije nadležan za odlučivanje.

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99. 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) glasi:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti ... kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom ... (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

(...)«

Sukladno tome, samo ona odluka kojom je nadležni sud meritorno odlučio o biti stvari, odnosno o pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela podnositelja jest pojedinačni akt u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona u povodu kojeg je Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, nadležan štititi ljudska prava i temeljne slobode podnositelja, zajamčene Ustavom.

4. Ustavni sud ocjenjuje da je u konkretnom slučaju riječ o pravnoj stvari u kojoj je, mutatis mutandis, primjenjivo njegovo stajalište izraženo u rješenju broj: U-III-698/2012 od 11. prosinca 2012. (»Narodne novine« broj 143/12.), kada je u obrazloženju istaknuo sljedeće:

»5. Ustavni sud utvrđuje da se u slučaju podnositeljice ustavne tužbe, kao i u svim ostalim istovrsnim predmetima u postupcima koje provode sudačka vijeća kad u postupku natječaja ocjenjuju suce, ne odlučuje ni o kakvom ustavnom pravu tih osoba u materijalnom smislu. Stoga je Ustavni sud nenadležan ratione materiae za odlučivanje o ustavnim tužbama kojima se osporavaju ocjene o obnašanju sudačke dužnosti.«

5. Ustavni sud utvrđuje da akt o ocjenjivanju rada i učinkovitosti državnog službenika nije pojedinačni akt iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona jer se njime ne odlučuje o meritornim pravima tih osoba koja bi bila pod zaštitom ustavnih garancija. Stoga Ustavni sud nije nadležan ratione materiae za odlučivanje o ustavnim tužbama podnesenima protiv odluka nadležnih sudova donesenima u tim postupcima.

Eventualne pogreške u postupku ocjenjivanja državnog službenika mogu se osporavati samo u ustavnoj tužbi podnesenoj u povodu rješenja o prestanku državne službe, ako bi rješenje o ocjenjivanju državnog službenika bila osnova tog prestanka. U takvoj bi se situaciji, naime, mogla otvoriti sumnja u mogući nezakoniti prestanak državne službe (radnopravnog odnosa), koji je odnos nesporno predmet zaštite pred Ustavnim sudom. U tim okvirima bi Ustavni sud ispitao i samo rješenje o ocjenjivanju državnog službenika jer bi o njegovoj valjanosti ovisila i ocjena Ustavnog suda o glavnoj stvari koju razmatra u takvom ustavnom sporu.

6. Članak 72. Ustavnog zakona glasi:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: ako nije nadležan ...«

7. Budući da se osporeno rješenje ne može smatrati aktom iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, na temelju članka 72. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci. Objava ovog rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4139/2014

Zagreb, 25. studenoga 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.