## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5364/2008 od 7. svibnja 2009.

### NN 65/2009 (5.6.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5364/2008 od 7. svibnja 2009.

65 05.06.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5364/2008 od 7. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1523

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Ivan Matija i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo G. Č. iz N. P., koga zastupaju odvjetnici iz Zajedničkog odvjetničkog ureda J. J. i M. B. u K., na sjednici održanoj 7. svibnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude i rješenja Županijskog suda u Karlovcu broj: Gž-2102/07-2 od 12. studenoga 2008. godine.

Tom presudom preinačena je presuda Općinskog suda u Karlovcu broj: P-809/05-18 od 18. svibnja 2007. godine i odbijen je tužbeni zahtjev podnositelja protiv Republike Hrvatske (Ministarstva obrane) kojim je tražio isplatu iznosa od 32.339,69 kuna sa zakonskim zateznim kamatama. Rješenjem je ukinuta prvostupanjska presuda u dijelu u kojem je odlučeno o troškovima postupka.

Prvostupanjskom presudom tuženoj je naložena isplata navedenog iznosa, kao i troška parničnog postupka u iznosu od 7.913,00 kuna.

2. Podnositelj u opširnoj ustavnoj tužbi ističe da su mu osporenom drugostupanjskom odlukom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. i 26. Ustava Republike Hrvatske.

U bitnome, navodi da ima pravo na isplatu posebne naknade i posebne dnevnice kako je to propisano Odlukama ministra obrane od 18. rujna 1995. i 27. rujna 1996. godine, a koje Uredbom Vlade Republike Hrvatske od 28. studenoga 2002. godine nisu stavljene izvan snage.

Ističe da je odredbom članka 203. Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 33/02., 58/02., 175/03., 136/04. i 76/07.) propisano da će se plaće i druga materijalna prava vojnih osoba, službenika i namještenika do donošenja novog podzakonskog akta kojim se uređuje pitanje materijalnih prava određivati u skladu s dosadašnjim propisom kojim se uređuje ovo područje.

Također, smatra da se i na pirotehničare primjenjuju odredbe Zakona o radu (»Narodne novine« broj 38/95., 54/96., 65/95., 17/01., 82/01., 114/03., 123/03., 142/03. i 30/04.), koji u članku 7a. propisuje da, ako je neko pravo iz radnog odnosa različito uređeno ugovorom o radu, pravilnikom o radu, sporazumom sklopljenim između radničkog vijeća i poslodavca, kolektivnim ugovorom ili zakonom, primjenjuje se za radnika najpovoljnije pravo, ako tim ili drugim zakonom nije drukčije određeno.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporene drugostupanjske presude i rješenja i vraćanje predmeta na ponovni postupak.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Karlovcu broj: P-809/05.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom temeljem odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.-pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Predmet spora je tužbeni zahtjev podnositelja protiv tužene radi isplate posebne naknade u iznosu od 3.500,00 kuna mjesečno i dnevnice od 123,00 kune ili na isplatu dnevnog pirotehničkog dodatka s koeficijentom 0,1 za razdoblje od veljače 2003. do listopada 2003. godine.

Prvostupanjski je sud utvrdio da podnositelj spada u kategoriju djelatnika – pirotehničara koji ostvaruju pravo na isplatu dodatka i dnevnica prema važećim propisima koji normiraju pravo i način isplate, kako osnovne plaće pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske, tako i dodataka te je slijedom toga usvojio njegov tužbeni zahtjev uz obrazloženje da je pravo na isplatu posebne naknade i posebne dnevnice za utuženo razdoblje stekao Odlukama ministra obrane od 18. rujna 1995. (posebna dnevnica od 123,00 kuna) i 27. rujna 1996. godine (posebni dodatak od 3.500,00 kuna), a koje niti jednim kasnijim aktom nisu stavljene izvan snage, kao i temeljem odredbe članka 203. Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske.

Drugostupanjski je sud preinačio prvostupanjsku odluku uz obrazloženje da su Odluke ministra obrane na kojima prvostupanjski sud temelji svoju presudu donesene na temelju članka XIX Odluke o plaćama i drugim berivima djelatnih vojnih osoba, vojnih službenika i vojnih namještenika od 11. svibnja 2005. godine, dakle, proizlaze iz te Odluke, a što znači da njezinim prestankom prestaju važiti i Odluke ministra obrane.

Navodi da se tužbeni zahtjev odnosi na razdoblje od veljače do listopada 2003. godine, kada su dodaci na plaću i način isplate plaća pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske uređeni Pravilnikom o dopunama Pravilnika o dohotku na plaću i načinu isplate plaća pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 175/03., u daljnjem tekstu Pravilnik o dohotku), kojim nisu propisane ni dnevnice ni posebna naknada za razminiranje.

Drugostupanjski sud ističe da je člankom 4. Uredbe o vrijednosti koeficijenta osobnog čina za izračun plaće djelatne vojne osobe (»Narodne novine« broj 144/02., u daljnjem tekstu: Uredba 2002.) izričito propisano da se njezinim stupanjem na snagu prestaje primjenjivati Odluka o plaćama i drugim berivima djelatnih vojnih osoba, vojnih službenika i vojnih namještenika od 11. svibnja 1995., 10. listopada 2000. i 21. svibnja 2001. godine, a sama Uredba 2002. stupa na snagu 1. prosinca 2002. godine.

Zaključno, drugostupanjski sud utvrđuje da »prema navedenom čl. 4. Uredbe 2002, stavljena je izvan snage Odluka o plaćama i drugim berivima djelatnih vojnih osoba, vojnih službenika i vojnih namještenika od 11. svibnja 1995.g., a time i navedene Odluke ministra obrane od 18. rujna 1995.g. i 27. rujna 1996.g., a Pravilnikom o dohotku nije propisano da bi pirotehničari imali pravo na dnevni kao ni posebni dodatak sve do donošenja Pravilnika o dopuni, prihvaćanjem tužbenog zahtjeva prvostupanjski sud je pogrešno primijenio materijalno pravo (čl. 203. Zakona o službi u oružanim snagama), čl. 4. Uredbe 2002, a time i Odluke ministra obrane od 18. rujna 1995. i 27. rujna 1996.g.«

6. Članak 14. stavak 1. Ustava sadrži ustavno jamstvo nediskriminacije, odnosno zabranu diskriminacije u ostvarenju nekog konkretnog prava po bilo kojoj osnovi.

Iako se pozvao (i) na povredu ustavnog prava iz članka 14. stavka 1. Ustava, podnositelj u ustavnoj tužbi nije ni na koji način obrazložio povredu ustavnog jamstva nediskriminacije. Razmatrajući cjelokupni spis predmeta, Ustavni sud u provedenom ustavnosudskom postupku nije našao nijednu činjenicu ili okolnost koja bi upućivala na to da je u postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku podnositelj bio diskriminiran u ostvarenju nekog ustavnog prava po bilo kojem svojstvu (spolu, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili nekoj drugoj osobini). Stoga pozivanje podnositelja na povredu ustavnog jamstva nediskriminacije Ustavni sud ocjenjuje neosnovanim.

7. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud je utvrdio da osporenom presudom podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.

Ocjena je Ustavnog suda da se pravno stajalište navedeno u osporenoj drugostupanjskoj presudi (da ne postoji pravni osnov za isplatu utuženog iznosa s obzirom da je člankom 4. Uredbe 2002. stavljena izvan snage Odluka o plaćama i drugim berivima djelatnih vojnih osoba, vojnih službenika i vojnih namještenika od 11. svibnja 1995., a time i Odluke ministra od 18. rujna 1995. i 27. rujna 1996. godine, na kojima podnositelj temelji tužbu), zasniva na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni drugostupanjski sud, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku pred prvostupanjskim sudom, obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog materijalnog prava.

8. Odredba članka 26. Ustava nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine« broj 2/05.).

9. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci (točka I.). Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-5364/2008

Zagreb, 7. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 65/2009-1523