## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-771/2006 od 19. veljače 2009.

### NN 31/2009 (11.3.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-771/2006 od 19. veljače 2009.

31 11.03.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-771/2006 od 19. veljače 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

704

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Snježana Bagić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija i Željko Potočnjak, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula O. N. iz V. G., koju na temelju posebne punomoći zastupa majka B. F.-N. iz L., na sjednici održanoj 19. veljače 2009., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-595/01 od 20. listopada 2005.;

– rješenje Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Središnje službe u Zagrebu, klasa: 140-00-01/OB, ur.broj: 341-99-03/1-00/5097 od 15. studenoga 2000. i

– rješenje Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Područne službe u Vukovaru, broj: 31884, klasa: 140-03/99-01, ur.broj: 341-22-03/1-99/2978 od 1. prosinca 1999.

III. Predmet se vraća nadležnom Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje, Područnoj službi u Vukovaru, na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba je podnesena protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-595/01 od 20. listopada 2005., kojom je odbijena tužba podnositeljice protiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje (u daljnjem tekstu: HZMO), Središnje službe u Zagrebu, klasa: 140-00-01/OB, ur. broj: 341-99-03/1-00/5097 od 15. studenoga 2000.

Navedenim rješenjem odbijena je žalba podnositeljice izjavljena protiv rješenja HZMO, Područne službe u Vukovaru, broj 31884, klasa: 140-03/99-01, ur. broj: 341-22-03/1-99/2978, od 1. prosinca 1999.

Prvostupanjskim rješenjem odbijen je zahtjev podnositeljice za priznanje prava na obiteljsku mirovinu nakon smrti oca, zbog neispunjavanja uvjeta propisanih odredbom članka 87. stavka 1. Zakona o mirovinskom i invalidskom osiguranju (»Narodne novine«, broj 26/83., 48/83., 5/86., 42/87., 34/89., 40/89., 57/89., 40/90., 9/91., 11/91., 26/93., 96/93. i 44/94. – u daljnjem tekstu: ZOMIO).

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe da joj je povrijeđeno ustavno pravo na »zdravlje i život«, do čega je došlo, kako smatra, zbog toga što u upravnom postupku nije pravilno i potpuno utvrđeno činjenično stanje, pa je nadležno prvostupanjsko tijelo zbog toga primijenilo materijalnopravne zakonske odredbe koje u konkretnom slučaju nisu mjerodavne, a nadležno drugostupanjsko tijelo i Upravni sud su takvu primjenu prava ocijenili pravilnom, ne osvrćući se na navode koje je, u tom smislu, podnositeljica istakla u žalbi i tužbi Upravnom sudu. Iz navedenog proizlazi da podnositeljica ukazuje na povredu ustavnih prava zajamčenih odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

Podnositeljica posebno ukazuje na dio obrazloženja osporene presude Upravnog suda u kojem taj Sud naglašava da podnositeljica nije pružila dokaze o tome da bi kod nje nastupila opća nesposobnost za rad i privređivanje prije smrti oca koji ju je uzdržavao, odnosno da bi do prekida njezinog školovanja došlo zbog opće nesposobnosti za rad. Iz ovakvog obrazloženja Upravnog suda podnositeljica zaključuje kako taj Sud nije, uopće ili barem većim dijelom, razmatrao njezinu opsežnu medicinsku dokumentaciju koju je tijekom postupka dostavila, ili mu ta dokumentacija od strane nadležnih tijela koja su vodila upravni postupak nije niti bila predočena. Podnositeljica dostavlja Ustavnom sudu preslike cjelokupne medicinske dokumentacije nastale u razdoblju od 1993. do 2006. godine, uz niz činjeničnih navoda o razvoju, trajanju i posljedicama njezine bolesti.

Predlaže ukidanje osporenih odluka nadležnih tijela i Upravnog suda.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Uvidom u spis predmeta HZMO i osporene odluke, Ustavni sud je utvrdio sljedeće:

Zahtjev za priznanje prava na obiteljsku mirovinu podnositeljica je podnijela nadležnoj službi HZMO 22. veljače 1999., nakon stupanja na snagu i početka primjene Zakona o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine«, broj 102/98. – u daljnjem tekstu: ZMO). Zahtjevu prileži i dopuna od 26. veljače 1999. kojom podnositeljica dostavlja određenu dokumentaciju i u kojoj izrijekom navodi da zahtjev podnosi na temelju članka 64. stavaka 2. i 3. ZMO (obiteljska mirovina zbog djetetove opće nesposobnosti za rad).

Spisu predmeta prileži medicinska dokumentacija od 1993. godine nadalje, kao i prijedlog nadležnog liječnika za provođenje medicinskog vještačenja, iz kojeg je razvidno da se bolest podnositeljice pojavila u njezinoj adolescentnoj dobi i da se kontinuirano liječi.

Spisu također prileži nalaz i mišljenje vještaka HZMO, na temelju pregleda podnositeljice obavljenog 20. travnja 1999., u kojem se ne navodi ništa o eventualno izvršenom uvidu u medicinsku dokumentaciju, ali se navodi da podnositeljica devet godina pati od psihičkih smetnji, zatim se navodi dijagnoza (Psychosis ac. recid.), dok u obrazloženju mišljenja vještak navodi da se radi o »ostvarivanju prava na obiteljsku mirovinu do završetka školovanja«, u svezi s čime isti vještak smatra »da joj treba odobriti korištenje obiteljske mirovine od trenutka smrti oca 25. ožujka 1998. do 30. rujna 1999.«

Osporenim prvostupanjskim rješenjem zahtjev podnositeljice je odbijen. U obrazloženju rješenja navedeno je, u bitnome, da je podnositeljica u trenutku smrti oca imala 27 godina života, te da ne udovoljava uvjetima iz članka 87. stavka 1. ZOMIO (obiteljska mirovina do završetka redovitog obrazovanja, najdulje do 26. godine života).

U žalbi protiv prvostupanjskog rješenja podnositeljica ponovo ukazuje (osim činjenice da je pogrešno naznačen njezin datum rođenja i stoga pogrešno izračunata njezina starost u vrijeme očeve smrti) – da je pobijano rješenje doneseno na temelju članka 87. stavka 1. ZOMIO, iako ona nije tražila ostvarivanje prava zdravog djeteta na obiteljsku mirovinu do završetka redovitog obrazovanja. Također navodi da činjenica kako je upisana na studij nije ni u kakvoj vezi s njezinom radnom sposobnošću, jer zbog razvoja bolesti nije sposobna ni za studiranje niti za rad.

Nadležno drugostupanjsko tijelo, ponovo se pozivajući na članak 87. stavak 1. ZOMIO i na članak 65. stavak 1. ZMO (također obiteljska mirovina do završetka redovitog obrazovanja, najdulje do 26. godine života), odbilo je žalbu podnositeljice.

U tužbi Upravnom sudu podnositeljica je ponovo istaknula da u provedenom postupku nije ocjenjivana njezina nesposobnost za rad, zbog koje ju je otac uzdržavao do smrti, te da je na nju trebalo primijeniti odredbu članka 86. stavka 3. ZOMIO.

Upravni sud u obrazloženju osporene presude citira odredbu članka 86. stavka 3. ZOMIO, koja glasi:

Dijete kod kojeg nastane potpuna i trajna nesposobnost nakon dobi do koje se djeci osigurava pravo na porodičnu mirovinu, a prije smrti osiguranika ili korisnika prava, stječe pravo na porodičnu mirovinu ako ga je osiguranik ili korisnik prava uzdržavao do svoje smrti.

Upravni sud, nadalje, utvrđuje da je podnositeljica u trenutku očeve smrti imala 26 godina i 6 mjeseci, da je bila na redovnom školovanju, ali ga je prekinula, kao i da u spisu predmeta nema dokumentacije iz koje bi bilo vidljivo kako je školovanje prekinula zbog bolesti odnosno opće nesposobnosti za rad.

Upravni sud zatim ponovo citira odredbu članka 87. stavka 1. ZOMIO i s te osnove odbija podnositeljičinu tužbu.

5. Iz izloženog stanja spisa predmeta, a napose iz sadržaja podnesaka koje je podnositeljica upućivala nadležnim tijelima odnosno Upravnom sudu, kao i iz same ustavne tužbe, razvidno je da je pravna osnova zahtjeva podnositeljice članak 86. stavak 3. ZOMIO (mjerodavan temeljem prijelazne odredbe članka 190. stavka 1. ZMO-a), a ne članak 87. stavak 1. ZOMIO, na kojem se zasnivaju odluke donesene u konkretnom slučaju.

Tijelo nadležno za provođenje prvostupanjskog upravnog postupka postupalo je, međutim, na način kao da je zahtjev podnesen na temelju članka 87. stavka 1. ZOMIO i to je razlogom izostanka medicinskog vještačenja na okolnosti relevantne za nastup (potpune, trajne, opće) nesposobnosti za rad, nakon čega je uslijedila primjena materijalnopravnih zakonskih odredaba koje za konkretan slučaj nisu mjerodavne.

U drugostupanjskom upravnom postupku nadležno tijelo nije ispitalo postupanje i odluku prvostupanjskog tijela u smislu žalbenih navoda podnositeljice, kao niti Upravni sud, u smislu istovjetnih navoda koje je podnositeljica iznijela u tužbi tom Sudu.

6. Slijedom prednjih utvrđenja, a ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud ističe sljedeće:

Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj tog ustavnog prava ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja (odlučivanja), pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.

Iz dokumentacije u spisu predmeta razvidno je da nadležno prvostupanjsko tijelo nije provelo dokazni postupak unutar zahtjeva podnositeljice, a drugostupanjsko tijelo i Upravni sud nisu meritorno odgovorili na njezine osporavajuće navode.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da su osporenim odlukama podnositeljici povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Na temelju izloženih razloga, a slijedom odredaba članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I., II. i III. izreke.

8. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-771/2006

Zagreb, 19. veljače 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Agata Račan, v. r.

Odluka, NN 31/2009-704