## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2378/2005 od 30. travnja 2008.

### NN 59/2008 (26.5.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2378/2005 od 30. travnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2024**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Snježana
Bagić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. M. iz Z., kojeg zastupa
N. G., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 30. travnja 2008. jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-2774/2001 od 13. travnja 2005. godine.
Tim rješenjem odbačena je tužba podnositelja podnijeta protiv dopisa
Ministarstva vanjskih poslova Republike Hrvatske, klasa: 100-01/00-01/139,
urbroj: 521-03-06-03-00-01 od 13. veljače 2001. (pogrešno naznačeno u rješenju:
13. veljače 2000.), koji dopis je navedeno Ministarstvo uputilo tužitelju
povodom njegovog prigovora od 24. studenoga 2000. protiv Odluke o postavljanju u
diplomatsko zvanje, klasa: 080-03/00-01/80, urbroj: 521-03-06-03-00-01 od 8.
studenoga 2000., kao i Privremenog rješenja o rasporedu na službeničko mjesto u
rečenom Ministarstvu, klasa: UP/I-080-03/00-01/137, urbroj: 521-03-06-03-00-01
od 8. studenoga 2000.
Navedenim dopisom, koji je bio predmet spora pred Upravnim sudom, Ministarstvo
vanjskih poslova obrazložilo je razloge za donošenje osporavanih odluka.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj prigovara pogrešnoj primjeni mjerodavnog prava.
U bitnome, smatra da je osporenim rješenjem nezakonito raspoređen na radno
mjesto nižeg zvanja ministra savjetnika, te da mu pripada pravo na stečeno
zvanje veleposlanika u Ministarstvu vanjskih poslova Republike Hrvatske.
Smatra da su mu takvim postupanjem povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima
14., 18., 19., 29 stavak 1. i 54. Ustava Republike Hrvatske, te odredbom članka
5. Ustava. Predlaže usvajanje ustavne tužbe te ukidanje osporenog rješenja.
3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Upravnog suda Republike
Hrvatske broj: Us-2774/2001.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

4. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. –
pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom.
Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja ustavne tužbe došlo do
ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.
5. Uvidom u pribavljeni spis Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-4647/2004
razvidno je da je podnositelj Odlukom Predsjednika Republike Hrvatske, broj:
01-081-00-261172 od 24. srpnja 2000., razriješen dužnosti izvanrednog i
opunomoćenog veleposlanika Republike Hrvatske u Švicarskoj Konfederaciji sa
sjedištem u Bernu.
Nadalje, na temelju članka 35. stavka 5. Zakona o vanjskim poslovima (»Narodne
novine«, broj 48/96.) i članka 63. stavka 1. točke 6. Pravilnika o unutarnjem
redu službe vanjskih poslova od 24. travnja 1997., Odlukom ministra vanjskih
poslova, od 8. studenoga 2000., podnositelj je s danom 1. studenoga 2000.,
postavljen u diplomatsko zvanje ministra savjetnika.
Istog datuma, na temelju članka 9. stavka 1. i članka 24. stavak 3. Zakona o
državnim službenicima i namještenicima i o plaćama nositelja pravosudnih
dužnosti (»Narodne novine«, broj 74/94., 86/94. i 7/95.), te članaka 50. stavka
2. i 63. stavka 1. točke 6. Pravilnika o unutarnjem redu službe vanjskih
poslova, podnositelj je, između ostalog, Privremenim rješenjem Ministarstva
vanjskih poslova od 8. studenoga 2000. točkom 1. rješenja postavljen u
diplomatsko zvanje ministra savjetnika, s danom 1. studenoga 2000., a točkom 2.
raspoređen je na odgovarajuće službeničko mjesto.
Protiv navedene Odluke ministra i Privremenog rješenja Ministarstva vanjskih
poslova, podnositelj je uložio prigovor.
Dopisom od 13. veljače 2000. Ministarstvo vanjskih poslova odgovorilo je na
prigovor podnositelja, obrazlažući detaljnije razloge za donošenje odluke
nadležnog ministra i privremenog rješenja nadležnog Ministarstva protiv kojih je
podnositelj uložio prigovor.
Protiv navedenog dopisa podnositelj je pokrenuo upravni spor.
Upravni sud Republike Hrvatske je tijekom upravnog spora utvrdio da osporeni
dopis Ministarstva vanjskih poslova od 13. veljače 2000. nije upravni akt protiv
kojeg se može, sukladno odredbi članka 6. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), pokrenuti upravni spor, te je
rješenjem odbacio tužbu podnositelja, obrazlažući pri tome da je tuženo tijelo
po prigovoru podnositelja trebalo odlučiti rješenjem.
6. Odredbom članka 19. stavka 2. Ustava jamči se sudska kontrola zakonitosti
pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti i ona se ne
iscrpljuje u pravu na pokretanje upravnog spora pred Upravnim sudom, već se
sadržaj tog jamstva proteže i na obvezu tog suda da u propisanom postupku odluči
o zakonitosti osporenog akta.
Upravni sud je, provodeći kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata, osporenim
rješenjem odbacio podnositeljevu tužbu te je za svoja utvrđenja dao jasne
razloge, očitovavši se pritom o svim relevantnim navodima podnositelja.
Također, Ustavni sud smatra potrebnim napomenuti da je člankom 26. Zakona o
upravnim sporovima, predviđena sudska zaštita u slučaju nedonošenja
odgovarajućih upravnih akata. U tom smislu, podnositelj je, sukladno uvjetima
propisanim navedenom odredbom, mogao pokrenuti upravni spor zbog nedonošenja
odgovarajućeg upravnog akta po prigovoru kojeg je uložio protiv Privremenog
rješenja od 8. studenoga 2000. Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje, da je
podnositelj u odnosu na konkretan slučaj, sukladno mjerodavnom pravu, imao na
raspolaganju pravno sredstvo koje nije koristio.
Stoga, uzimajući pri tome u obzir utvrđenja navedena u točki 5. odluke, kao i
mjerodavno pravo, Ustavni sud je utvrdio da podnositelju nije povrijeđeno
navedeno ustavno pravo.
7. Imajući u vidu utvrđenja iz točke 5. i 6. Odluke, ocjena je Ustavnog suda da
podnositelju nisu povrijeđena niti ustavna prava sadržana u člancima 14., 18.,
19. stavak 1., 29. stavak 1. i 54. Ustava Republike Hrvatske.
8. Slijedom navedenog, na temelju odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u izreci.
9. Objava odluke (točka II. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-2378/2005
Zagreb, 30. travnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 59/2008-2024
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)