## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U/IIIA-296/2004 od 9. lipnja 2004.

### NN 86/2004 (23.6.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U/IIIA-296/2004 od 9. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1651

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća,  odlučujući
o ustavnoj tužbi G. H. iz Z., na sjednici održanoj dana 9. lipnja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II**.** Pretpostavke iz članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst) nisu ispunjene.

III.Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne
novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
podnijela je dana 29. siječnja 2004. godine ustav­nu tužbu zbog nedonošenja
sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod poslovnim
brojem: Pr-3050/94, te da odredi primjerenu naknadu podnositeljici, jer
prvostupanjski sud nije u razumnom roku odlučio o njenim pravima.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu,
broj: Pr-3050/94, utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o
povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

Dana 16. prosinca 1994. godine podnositeljica je
podnijela tužbu Općinskom sudu u Zagrebu protiv trgovačkog društva »K.-N.«
d.o.o. iz Z., poslovna jednica Z., osporavajući kao nezakonitu odluku direktora
tuženog o otkazu ugovora o radu.

Dana 7. studenoga 2002. godine podnositeljica je
Ustavnom sudu Republike Hrvatske podnijela tužbu radi nedonošenja sud­ske
odluke u razumnom roku u postupku pred Općinskim sudom u Zagrebu.

Dana 7. srpnja 2003.
godine Ustavni sud je donio odluku kojom je usvojio ustavnu tužbu
podnositeljice te je Općinskom sudu u Zagrebu naložio donošenje presude u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od 6 (šest) mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

Odluka je objavljena u
»Narodnim novinama«, broj 116 od 22. srpnja 2003. godine.

Ročište zakazano za dan
10. veljače 2003. godine je odgođeno jer niti podnositeljica niti njezin punomoćnik
nisu primili pozive. Dostavnica za podnositeljicu vraćena je s naznakom
»odselio«.

Dana 20. veljače 2003. godine sud je službenim
putem zatražio podatak o adresi podnositeljice, te je isti dobiven dana 27.
veljače 2003. godine.

Dana 24. ožujka 2003. godine održano je ročište
na kojem je punomoćnik podnositeljice zatražio rok za specifikaciju tužbenog
zahtjeva. Sud mu je podijelio rok od osam dana.

Dana 22. travnja 2003. godine punomoćnik
podnositeljice specificirao je tužbeni zahtjev.

Na ročištu održanom dana 7. listopada 2003.
godine puno­moćnik podnositeljice nadopunio je i ispravio tužbeni zahtjev. Sud
je pozvao punomoćnika podnositeljice da dostavi preslik radne knjižice
podnositeljice.

Na ročištu održanom dana 17. listopada 2003. sud
je zatražio provjeru adrese tuženika u sudskom registru jer isti nije primao
sudske pozive.

Ročište zakazno za 9. prosinca 2003. godine nije
održano jer dostava poziva za ročište nije bila uredno iskazana za tuženika.

Na ročištu održanom 21. siječnja 2004. godine
zaključena je glavna rasprava.

Dana 4. veljače 2004. godine u nazočnosti
stranaka objavljena je presuda.

Dostava presude pokušana je 25. veljače 2004.
godine no punomoćnik podnositeljice nije presudu primio, te je dostava vraćena
s napomenom »obaviješten nije tražio«.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3.Na temelju članka 69. stavka 1.
alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu
da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Općinski sud u Zagrebu je 12. ožujka 2004.
godine dostavio ovom Sudu svoje očitovanje u kojemu je navedena kronologija
postupanja u predmetu, te je izražen stav da na duljinu trajanja postupka utječe
činjenica da je podnositeljica propustila izvijestiti sud o promjeni svoje
adrese, te da su dva ročišta odgođena jer punomoćnik podnositeljice nije
specificirao tužbeni zahtjev. Navodi se opterećenost suda velikim brojem
predmeta. Uz očitovanje Sudu je dostavljena i preslika spisa, broj: Pr-3050/94.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

Svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama (...).

Odredbom članka 63.
Ustavnog zakona propisano je sljedeće:

(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u
slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud
(...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka,
Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje
akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna tužba
nije osnovana.*

5.Povredu
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra
u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga
ustavne tužbe podnositelja i uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pr-3050/94, Ustavni sud je utvrdio da se u ovom slučaju nisu ostvarile
pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine - Međunarodni
ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga,
propisuje sljedeće:

Radi utvrđivanja svojih
prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske
odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske
od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997.
godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u
Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena
Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga
1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Prvostupanjski parnični
postupak započeo je 29. travnja 1996. godine, podnošenjem tužbe podnositeljice
Općinskom sudu u Zagrebu, protiv trgovačkog društva »K.-N.« d.o.o. iz Z.,
poslovna jednica Z., osporavajući kao nezakonitu odluku direktora tuženog o
otkazu ugovora o radu. Međutim, kako je Ustavni sud već jednom odlučivao o
razumnosti duljine trajanja tog postupka, te svojom odlukom od 7. srpnja 2003.
godine već dodijelio podnositeljici naknadu radi pretjerane duljine postupka do
dana podnošenja te ustavne tužbe, 7. studenoga 2002. godine, to se u ovom
predmetu uzima u razmatranje samo razdoblje nakon tog datuma. Predmetna ustavna
tužba podnijeta je dana 29. siječnja 2004. godine, a do tog dana sudski
postupak nije okončan.

Slijedom iznijetog,
Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim
razdobljem sa stajališta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog
postupka smatra razdoblje od 7. studenoga 2002. godine (to jest, od dana podnošenja
prethodne ustavne tužbe podnositeljice) do 29. siječnja 2004. godine (to jest,
do dana podnošenja predmetne ustavne tužbe), što ukupno iznosi 1 (jednu)
godinu, 2 (dva) mjeseca i 22 (dvadeset dva) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, od radnji koje su
relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku, zakazao šest ročišta za glavnu raspravu, utvrdio adresu
podnositeljice službenim putem, te zaključio glavnu raspravu. Ostala aktivnost
suda bilo je pozivanje stranaka na dostavljanje podataka neophodnih za donošenje
sudske odluke.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim je ponašanjem, u
znatnoj mjeri pridonijela duljini sudskog postupka. Uvidom u spis predmeta utvrđeno
je da podnositeljica nije uopće izvijestila sud o promjeni svoje adrese, a
punomoćnik podnositeljice je naknadno u dva navrata mijenjao tužbeni zahtjev, što
je nedvojbeno, u velikoj mjeri utjecalo na duljinu sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni sud ocjenuje da se u konkretnom slučaju
radi o složenoj sudskoj stvari.

6. Slijedom iznijetog,Ustavni sud
ocjenjuje da se trajanje sudskog postupka u pravno relevantnom razdoblju od
jedne godine, dva mjeseca i dvadeset dva dana ne može pripisati neaktivnosti
ili neučinkovitosti nadležnog suda, već je trajanje postupka, u najvećoj mjeri,
posljedica ponašanja podnositeljice ustavne tužbe. Nadalje, iako Općinski sud u
Zagrebu nije donio presudu u roku koji mu je naložio Ustavni sud u svojoj
odluci od 7. srpnja 2003. godine, već je taj rok premašio za dvanaest dana,
Ustavni sud nalazi takvo minorno prekoračenje roka opravdanim, s obzirom na sve
već naprijed navedene okolnosti postupka. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da
podnositeljici nije povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni
i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7.Stoga je,
temeljem odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

8.Odluka o
objavi odluke (točka III. izreke) temelji se na odredbi članka 29. stavka 1.
Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-296/2004
Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 86/2004-1651