## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3440/2003, U-III-3447/2003 od 21. ožujka 2007.

### NN 42/2007 (23.4.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3440/2003, U-III-3447/2003 od 21. ožujka 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1425**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Agata Račan, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, u postupcima koje je ustavnim tužbama pokrenula A. D. iz S.,
koju zastupa punomoćnica J. D.-M., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 21.
ožujka 2007., donio je

## ODLUKU

I. Ustavne tužbe se usvajaju.
II. Ukidaju se:
– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-4179/2002-6 od 17. srpnja
2003. godine i
– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-8588/2002-6 od 17. srpnja
2003. godine.
III. Predmeti se vraćaju Upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-4179/2002-6 od 17. srpnja 2003. godine, kojom je odbijena
podnositeljičina tužba protiv rješenja Ministarstva financija Republike
Hrvatske, klasa: UP/I-112-02/02-01/221, ur.broj: 513-03/02-2 od 25. ožujka 2002.
godine. Tim je rješenjem odbijen podnositeljičin prigovor protiv rješenja
Ministarstva financija Republike Hrvatske, klasa: UP/I-112-02/02-01/167,
ur.broj: 513-03/02-4 od 25. veljače 2002. godine, kojim se podnositeljica
stavlja na raspolaganje Vladi Republike Hrvatske sa 7. ožujkom 2002. godine, s
otkaznim rokom u trajanju od 3 mjeseca koji počinje teći od 7. ožujka 2002.
godine, a istekom kojega podnositeljici prestaje državna služba u Ministarstvu
financija (na radnom mjestu ekonomskog tehničara SSS spreme). Navedena
podnositeljičina ustavna tužba u Ustavnom sudu zaprimljena je pod oznakom
U-III-3440/2003.
Podnositeljica je Ustavnom sudu podnijela i ustavnu tužbu protiv presude
Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-8588/2002-6 od 17. srpnja 2003.
godine, kojom je odbijena podnositeljičina tužba protiv rješenja Ministarstva
financija Republike Hrvatske, broj: UP/I-112-02/02-01/2, ur.broj: 513-07/02-201
od 10. srpnja 2002. godine. Tim rješenjem odbijen je prigovor podnositeljice
protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske, broj: UP/I-112-02/02-01/2,
ur.broj: 513-07/02-126 od 27. svibnja 2002. godine, kojim se podnositeljici,
neraspoređenoj službenici stavljenoj na raspolaganje Vladi Republike Hrvatske,
utvrđuje prestanak državne službe u Ministarstvu financija, Poreznoj upravi,
istekom roka raspolaganja, s danom 8. lipnja 2002. godine. Navedena
podnositeljičina ustavna tužba u Ustavnom sudu zaprimljena je pod oznakom
U-III-3447/2003.
2. U ustavnoj tužbi broj: U-III-3440/2003 podnositeljica ponav­lja razloge
iznesene tijekom postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku,
osporavajući stajalište Upravnog suda Republike Hrvatske o neosnovanosti njezine
tužbe i smatrajući da taj sud nije na dostatan način utvrdio postojanje zakonom
propisanih pretpostavki za stavljanje podnositeljice na raspolaganje Vladi
Republike Hrvatske. Obrazlažući navode ustavne tužbe, podnositeljica posebno
osporava presudu Upravnog suda Republike Hrvatske u dijelu u kojem taj sud
ističe da »smanjivanje broja radnih mjesta nužno ima za posljedicu da se ne može
sve službenike i namještenike rasporediti u okviru smanjenja broja mjesta«.
Podnositeljica osporava takvo stajalište Upravnog suda Republike Hrvatske, jer
ga smatra nedostatno obrazloženim, budući da »tom prilikom Upravni sud RH nije
raspravio pitanje koje je postavljeno u tužbi tužiteljice, koji su bili uvjeti,
a koje je trebalo utvrditi Ministarstvo financija, prilikom raspoređivanja
odnosno neraspoređivanja službenika zbog smanjenja broja izvršitelja«.
U ustavnoj tužbi broj: U-III-3447/2003 podnositeljica navodi da je »svim do sada
opisanim postupcima Upravnog suda RH povrijeđeno osnovno pravo na rad i slobodu
rada, jer se opisanim postupcima onemogućava tužiteljica da ostvari svoje pravo
na rad i povratka na radno mjesto u Ministarstvo financija«.
Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe povrede svojih ustavnih prava propisanih
člankom 14. stavkom 2., člankom 19., člankom 28., člankom 29. stavkom 1. i
člankom 35. Ustava. Podnositeljica smatra da joj je osporenim presudama
povrijeđeno i ustavno pravo na rad, zajamčeno člankom 54. stavkom 1. Ustava.
Podnositeljica u obje ustavne tužbe predlaže da Ustavni sud ukine osporene
presude Upravnog suda Republike Hrvatske.
3. Zbog povezanosti dvaju predmeta, Ustavni sud je ispitao povrede ustavnih
prava, koje podnositeljica ističe u ustavnim tužbama, u jednom ustavnosudskom
postupku, te o obje ustavne tužbe odlučio jednom odlukom.
Za potrebe ustavnosudskog postupka zatraženi su na uvid mjerodavni spisi
Ministarstva financija.

*Ustavne tužbe su osnovane.*
4. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon) propisuje:
*Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti... kojim je odlučeno o njegovim pravima
i obvezama (...), povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom (...).*U postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni sud ispituje eventualne povrede
samo onih ustavnih prava koja podnositelj navede u ustavnoj tužbi, istodobno
označujući mjerodavne odredbe Ustava u kojima su ta prava zajamčena.
Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja pred nadležnim tijelima
povrijeđeno njegovo ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom
(ustavno pravo). Ustavni sud ne ispituje povrede zakona, nego povrede ustavnih
prava. Budući da sudsku kontrolu zakonitosti upravnih akata provodi Upravni sud
Republike Hrvatske, Ustavni sud je nadležan u prvom redu ispitati je li ta
kontrola provedena u postupku propisanom zakonom i u skladu s Ustavom zajamčenim
jamstvima sudske kontrole, što obuhvaća i ispitivanje nezakonitosti upravnog
akta (u prvom redu, nenadležnosti, pogrešne primjene materijalnog prava i/ili
bitne povrede pravila upravnog postupka), ali samo ako se one pojave kao
odrednice sadržaja povrijeđenog ustavnog prava ili kao neki oblik njegove
povrede.
Konačno, Ustavni sud se u postupku pokrenutom ustavnom tužbom u pravilu ne
upušta u ispitivanje pravilnosti utvrđenog činjeničnog stanja. Polazeći od
činjenica utvrđenih u postupcima pred nadležnim tijelima, Ustavni sud razmatra
samo one činjenice od kojih ovisi njegova ocjena o povredi ustavnog prava.
5. U ovom ustavnosudskom postupku Ustavni sud polazi od sljedećih odredaba
Zakona o državnim službenicima i namještenicima (»Narodne novine«, broj 27/01.):

*Članak 103. stavci 4. i 5.*

*(4) U slučaju ukidanja pojedinih radnih mjesta u državnom tijelu, službenici će
se rasporediti na druga radna mjesta u okviru svoje stručne spreme, u tom ili
drugom državnom tijelu najkasnije u roku tri mjeseca od dana ukidanja radnih
mjesta, a do rasporeda na novo radno mjesto ostvaruju pravo na plaću i ostala
prava iz službe prema rješenjima koja su imali prije ukidanja radnih mjesta.
(5) Službenici koji ne budu raspoređeni u roku iz stavka 4. ovoga članka iz
razloga što nema slobodnih radnih mjesta, stavljaju se na raspolaganje Vladi
rješenjem čelnika tijela.*

*Članak 106. stavak 1.*

*(1) Za vrijeme trajanja raspolaganja, službenika se može privremeno ili trajno
premjestiti i rasporediti na radno mjesto njegove vrste i struke u bilo koje
državno tijelo, koje nije udaljeno više od 100 kilometara od mjesta njegova
stanovanja.*

*Članak 118. točka i.*

*Službeniku prestaje državna služba po sili zakona:
i) istekom roka raspolaganja – prvoga dana po isteku roka,*
Ustavni sud ocjenjuje da navedene zakonske odredbe ne daju osnove za različito
tumačenje instituta stavljanja na raspolaganje Vladi Republike Hrvatske, odnosno
da u dostatnoj mjeri osiguravaju njegovu jedinstvenu primjenu u praksi.
Institut stavljanja na raspolaganje iz članka 103. stavka 4. Zakona o državnim
službenicima i namještenicima vezan je uz činjenicu ukidanja pojedinih radnih
mjesta u državnom tijelu. Njegova je legalna svrha da se državni službenici,
koji su nakon ukidanja radnog mjesta u državnom tijelu u kojem su primljeni u
državnu službu ostali neraspoređeni, stave na raspolaganje Vladi Republike
Hrvatske kako bi se u razdoblju u kojem su na raspolaganju pokušali privremeno
ili trajno premjestiti i rasporediti na radno mjesto odgovarajuće vrste i struke
u bilo koje državno tijelo.
Polazeći od činjenice da podnositeljica u ustavnoj tužbi osporava mogućnost
primjene članka 103. stavka 4. Zakona o državnim službenicima i namještenicima u
njezinom slučaju (jer, kako ističe, njezino radno mjesto nije ukinuto), Ustavni
sud smatra potrebnim napomenuti da je pitanje o tome je li u konkretnom slučaju
došlo do ukidanja podnositeljičinog radnog mjesta – činjenične naravi.
Utvrđivanje te činjenice u nadležnosti je upravnih tijela, pa i Upravnog suda
(članak 39. stavci 3. i 4. Zakona o upravnim sporovima, »Narodne novine«, broj
53/91., 9/92. i 77/92.). Budući da se Ustav­ni sud ne upušta u ispitivanje
pravilnosti utvrđenog činjeničnog stanja, ti podnositeljičini navodi u
ustavnosudskom postupku nisu razmatrani.
Ustavni sud u ovom ustavnosudskom postupku polazi od prethodno navedene legalne
svrhe instituta stavljanja na raspolaganje, prema kojoj prestanak državne službe
nastupa po sili zakona prvi idući dan nakon isteka roka raspolaganja, ali samo
pod uvjetom da do isteka tog roka nadležne državne službe nisu uspjele
službenika premjestiti u drugo državno tijelo i rasporediti na odgovarajuće
radno mjesto.
6. Suprotno legalnoj svrsi instituta stavljanja na raspolaganje, nadležno tijelo
je u konkretnom slučaju donijelo rješenje, klasa: UP/I-112-02/02-01/167,
ur.broj: 513-03/02-4 od 25. veljače 2002. godine, čije prve dvije točke izreke
glase:
*»I. A. D., SSS, ekonomski tehničar, neraspoređena službenica u Ministarstvu
financija, Poreznoj upravi, Područnom uredu Sisak, Ispostavi Petrinja, stavlja
se dana 7. ožujka 2002. godine na raspolaganje Vladi Republike Hrvatske.
II. Imenovanoj službenici utvrđuje se otkazni rok u trajanju od 3 mjeseca koji
počinje teći od 07. ožujka 2002. godine.
Istekom otkaznog roka iz stavka 1. ove točke, imenovanoj službenici prestaje
državna služba u Ministarstvu financija«.*
Ni u izreci ni u obrazloženju tog rješenja ne navodi se obveza države da
podnositeljici – u razdoblju u kojem je na raspolaganju Vladi Republike Hrvatske
– pokuša osigurati premještaj i raspored na radno mjesto odgovarajuće vrste i
struke u bilo kojem državnom tijelu, što bi moglo spriječiti da članak 118.
točka i) Zakona o držav­nim službenicima i namještenicima proizvede neposredni
pravni učinak u konkretnom slučaju, jer bi bili otklonjeni razlozi stavljanja
podnositeljice na raspolaganje, a time i prestanka podnositeljičine državne
službe po sili zakona istekom roka raspolaganja. U obrazloženju se navodi samo
to da je dan prestanka državne službe utvrđen »u skladu s člankom 118. stavak 1.
točka i) Zakona o državnim služ­benicima i namještenicima« (članak 118. nema
više stavaka, pa je naznaka »stavak 1.« pogrešna – op.).
Sukladno navedenom, određivanjem dana prestanka državne službe u izreci rješenja
o stavljanju na raspolaganje (koja izreka stječe svojstva konačnosti, izvršnosti
i pravomoćnosti), a da se ni u izreci ni u obrazloženju uz taj prestanak nije
vezao uvjet kao njegov dodatak, nadležno tijelo postupilo je protivno legalnoj
svrsi instituta stavljanja na raspolaganje. Prestanak podnositeljičine državne
službe ovisio je o neizvjesnom nastupu buduće okolnosti koja nije mogla biti
poznata nadležnom tijelu u času donošenja rješenja o stavljanju na raspolaganje
(nadležno tijelo, naime, u tom trenutku nije moglo znati hoće li se naći
slobodno radno mjesto za podnositeljicu u bilo kojem državnom tijelu Republike
Hrvatske u zemlji ili inozemstvu u mjesecima koji slijede, za vrijeme dok bude
na raspolaganju Vladi Republike Hrvatske).
Stoga donošenje takvog rješenja otvara sumnju u izigravanje instituta stavljanja
na raspolaganje, jer je iz njega razvidno da se taj pravni institut u konkretnom
slučaju iskoristio za postizanje svrhe različite od one zbog koje je institut
ustanovljen. Drugim riječima, u konkretnom slučaju osnovano je zaključiti da je
stavljanje na raspolaganje iskorišteno kao sredstvo za prestanak
podnositeljičine držav­ne službe, suprotno razlozima zbog kojih je zakonodavac
ustanovio institut stavljanja na raspolaganje i suprotno svrsi koja je
stavljanjem na raspolaganje u prvom redu trebala biti postignuta.
7. Navedenu pogrešku u cilju i svrsi akta (*izigravanje ovlaštenja, détournement
de pouvoir*) nije ispravilo drugostupanjsko upravno tijelo u postupku provedenom
po prigovoru podnositeljice.
U postupku sudske kontrole zakonitosti spornih rješenja, Uprav­ni sud Republike
Hrvatske odbio je tužbu podnositeljice kao neosno­vanu, a da se na nezakoniti
dio točke 2. izreke prvostupanjskog rješenja, odnosno na propust
drugostupanjskog tijela da ga ispravi, nije osvrnuo.
Upravni sud Republike Hrvatske u obrazloženju osporene presude samo utvrđuje da
je »3. kolovoza 2001. stupila na snagu Uredba o unutarnjem ustrojstvu
Ministarstva financija (»Narodne novine«, broj 70/01.), temeljem koje Uredbe je
ministar financija donio 27. rujna 2001. Pravilnik o unutarnjem redu
Ministarstva financija, a temeljem kojeg je izvršen raspored na radno mjesto
službenika i namještenika Porezne uprave. Osim toga iz podataka predmetnog spisa
proizlazi da je u Područnom uredu Sisak, Ispostavi Petrinja smanjen broj
službenika u poreskoj upravi (...) za jedno mjesto.«. Prema ocjeni tog suda,
podnositeljica »navodima u tužbi nije dovela u sumnju zakonitost osporenog
rješenja«.
Ustavni sud ocjenjuje da su učinjene pogreške prvostupanjskog upravnog tijela,
opisane u točki 6. obrazloženja ove odluke, i s njom povezani propusti
drugostupanjskog upravnog tijela, a osobito Uprav­nog suda Republike Hrvatske u
postupku sudske kontrole zakonitosti osporenih rješenja, takve naravi da se ne
mogu smatrati ustavnopravno prihvatljivima s aspekta zaštite ustavnog prava
podnositelja na jednakost pred zakonom, zajamčenog člankom 14. stavkom 2.
Ustava. Navedene pogreške i propusti u konkretnom slučaju dobivaju posebnu
težinu ima li se u vidu da su učinjeni u upravnoj stvari vezanoj uz prava i
obveze iz državne službe.
Budući da je podnositeljica ustavnom tužbom broj: U-III-3447/2003 osporila i
presudu Upravnog suda Republike Hrvatske donesenu u postupku prestanka njezine
državne službe po sili zakona, koji je uslijedio nakon (i zbog) postupka u kojem
je stavljena na raspolaganje Vladi Republike Hrvatske, Ustavni sud ocjenjuje da
je podnositeljici povrijeđeno i ustavno pravo na rad, zajamčeno člankom 54.
stavkom 1. Ustava.
8. Ustavni sud primjećuje da se Upravni sud Republike Hrvatske u osporenoj
presudi nije osvrnuo ni na činjenicu da su obraz­loženja prvostupanjskog i
drugostupanjskog rješenja Ministarstva financija u konkretnoj upravnoj stvari
sadržajno istovjetna obrazloženjima rješenja Ministarstva financija u brojnim
drugim istovrsnim upravnim stvarima stavljanja na raspolaganje protiv kojih su i
drugi djelatnici Ministarstva financija pokrenuli upravne sporove zbog istih
razloga zbog kojih je taj spor pokrenula i podnositeljica ove ustavne tužbe.
Pravna narav prava i obveza vezanih uz stavljanje na raspolaganje, a osobito
činjenica da ono može dovesti do prestanka državne službe, zahtijeva da se
rješenja o stavljanju na raspolaganje u pravilu ne smiju donositi u skraćenom
upravnom postupku, te da obrazloženja takvih rješenja moraju biti sastavljena u
skladu s člankom 209. stavkom 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91. i 103/96. – odluka Ustavnog suda; u daljnjem tekstu: ZUP),
odnosno da moraju biti potpuna, jasna, određena i uvijek u korelaciji s izrekom
rješenja, te da uz ostale zakonom propisane podatke moraju sadržavati i razloge
kojima se upravno tijelo vodilo pri donošenju rješenja u konkretnom slučaju, što
uključuje i razloge vezane uz samu stranku koju se rješenjem stavlja na
raspolaganje.
Ustavni sud stoga napominje da je Upravni sud Republike Hrvat­ske bio dužan (u
granicama zahtjeva iz tužbe) provesti kontrolu zakonitosti osporenih rješenja i
s aspekta njihove »tipiziranosti« i bezličnosti do stupnja koji se ne može
smatrati sukladnim članku 209. stavku 2. ZUP-a, osobito stoga što se radilo o
upravnoj stvari u kojoj se rješavalo o podnositeljičinim pravima i obvezama
vezanim uz uvjete njezine državne službe, s učincima koji su doveli do prestanka
službe.
9. Uvažavajući utvrđenja sadržana u točkama 6. do 8. obrazloženja ove odluke, a
osobito razloge koji su doveli do povrede ustav­nih prava podnositeljice,
Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju nije provedena sudska kontrola
zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti, zajamčena člankom 19. stavkom 2.
u vezi s člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava, kojim je propisano
pravo na pravično suđenje.
Stoga Ustavni sud smatra osnovanim u ovom ustavnosudskom postupku ukinuti samo
osporene presude Upravnog suda Republike Hrvatske. Sve utvrđene povrede
podnositeljičinih ustavnih prava, naime, vezane su uz propuste tog suda u
provedbi sudske kontrole zakonitosti osporenih upravnih akata, koja se stoga
treba iznova provesti u skladu s načelnim pravnim stajalištima Ustavnog suda
izraženim u ovoj odluci.
Utvrdivši povrede ovih podnositeljičinih ustavnih prava, Ustav­ni sud nije
utvrđivao postojanje ostalih, po podnositeljici navedenih povreda ustavnih
prava.
10. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci.
11. Objava ove odluke u »Narodnim novinama« temelji se na članku 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-3440/2003
         U-III-3447/2003
Zagreb, 21. ožujka 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 42/2007-1425
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)