## Zakon o prijevozu u cestovnom prometu

### NN 36/1998 (17.3.1998.), Zakon o prijevozu u cestovnom prometu

# **ZASTUPNIČKI DOM HRVATSKOGA DRŽAVNOG SABORA**

Na osnovi članka 89. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## **ODLUKU**

### **O PROGLAŠENJU ZAKONA O PRIJEVOZU U CESTOVNOM PROMETU**

Proglašavam Zakon o prijevozu u cestovnom prometu, koji je donio Zastupnički
dom Hrvatskoga državnog sabora na sjednici 27. veljače 1998.

Broj: 081-98-566/1
Zagreb, 10. ožujka 1998.

Predsjednik
Republike Hrvatske
**dr. Franjo Tuđman,** v. r.

## **ZAKON**

### **O PRIJEVOZU U CESTOVNOM PROMETU**

I. OPĆE ODREDBE

Članak 1.

Ovim se Zakonom uređuju uvjeti i način obavljanja djelatnosti javnoga
cestovnog prijevoza putnika i tereta, prijevoza za vlastite potrebe, ugovori
u cestovnom prijevozu, djelatnost pruanja kolodvorskih, otpremničkih i
agencijskih usluga u cestovnom prometu te statistika prijevoza.

Djelatnost javnoga cestovnog prijevoza u smislu ovoga Zakona, je prijevoz
putnika i tereta u unutarnjem i međunarodnom cestovnom prometu.

Članak 2.

Ministar pomorstva, prometa i veza (u daljnjem tekstu: ministar) u skladu
sa strategijom prometnog razvoja Republike Hrvatske donosi program razvoja
djelatnosti cestovnog prijevoza koji sadrži mjere za:

- usklađivanje cestovnih kapaciteta sa željezničkim i brodskim kapacitetima,

- podizanje sigurnosnih, ekoloških i tehničkih normi u cestovnom prijevozu,

- ekološku zaštitu prostora Republike Hrvatske od cestovnog prometa
kroz preusmjeravanja dijela cestovnog prijevoza na druge prometne sustave
i uspostavu sustava pojačane kontrole domaćih i stranih vozila,

- uvođenje sustava kombiniranog i intermodalnog prijevoza.

Članak 3.

Međunarodni cestovni prijevoz obavlja se u skladu s odredbama ovoga
Zakona, međunarodnih ugovora i drugih propisa.

Ako s pojedinim državama nije sklopljen međunarodni ugovor iz stavka
1. ovoga članka, prijevoz između tih država i Republike Hrvatske obavlja
se u skladu s odredbama ovoga Zakona, u pravilu uz uvjet uzajamnosti.

Članak 4.

Pojedini izrazi u smislu ovoga Zakona imaju sljedeće značenje:

1. Javni prijevoz je prijevoz koji je uz jednake uvjete pristupačan
svim korisnicima prijevoznih usluga, a obavlja se kao linijski ili kao
slobodni prijevoz u cestovnom prometu.

2. Odobrenje je akt kojim se odobrava obavljanje djelatnosti.

3. Prijevoznik je pravna ili fizička osoba koja obavlja djelatnost javnog
prijevoza.

4. Domaći prijevoznik je prijevoznik sa sjedištem, odnosno prebivalištem
na teritoriju Republike Hrvatske.

5. Strani prijevoznik je prijevoznik sa sjedištem izvan teritorija Republike
Hrvatske.

6. Vozač motornog vozila je osoba koja ima završenu srednju stručnu
spremu u zanimanju vozač.

7. Vozilo za prijevoz tereta je teretni automobil, skup vozila, te kombinirani
automobil kad se upotrebljava za javni prijevoz.

8. Unutarnji prijevoz je prijevoz na teritoriju Republike Hrvatske.

9. Međunarodni prijevoz je svaki cestovni prijevoz između dviju ili
više zemalja.

10. Linija je relacija ili skup relacija odvijanja prijevoza u cestovnom
prometu, od početnog do završnog kolodvora, odnosno stajališta, na kojoj
se prevoze putnici ili teret po registriranom i objavljenom voznom redu
s jednim ili više polazaka.

11. Relacija je udaljenost između dvaju mjesta na liniji, koja su u
voznom redu označena kao kolodvori odnosno stajališta.

12. Vozni red je akt koji sadrži: naziv prijevoznika, liniju na kojoj
se obavlja prijevoz, vrstu linije, redoslijed kolodvora, odnosno stajališta,
te njihovu udaljenost od mjesta gdje počinje linija, vrijeme dolaska i
polaska sa kolodvora, odnosno stajališta, režim održavanja linije, razdoblje
u kojem se održava linija, te rok važenja voznog reda.

13. Tarifa je akt koji sadrži cijenu i druge uvjete prijevoza.

14. Direktna linija je linija na kojoj se obavlja prijevoz između početnog
i završnog kolodvora, odnosno stajališta, utvrđena u voznom redu, bez zaustavljanja
na usputnim stajalištima.

15. Ekspresna linija je linija na kojoj se obavlja prijevoz između početnog
i završnog kolodvora, odnosno stajališta, utvrđenih u voznom redu sa zaustavljanjem
na značajnijim usputnim kolodvorima, odnosno stajalištima utvrđenim u voznom
redu.

16. Putnička linija je linija na kojoj se obavlja prijevoz između početnog
i završnog kolodvora, odnosno stajališta, s obveznim zaustavljanjem na
svim usputnim kolodvorima, odnosno stajalištima, utvrđenim u voznom redu.

17. Daljinar je akt kojim se utvrđuju udaljenosti između kolodvora,
odnosno stajališta.

18. Najmanje vozno vrijeme je najkraće vozno vrijeme koje je potrebno
da se prijeđe udaljenost između kolodvora, odnosno stajališta.

19. Dopusnica je zajednički naziv za više vrsta isprava, predviđenih
ovim Zakonom, kojima se prijevozniku dopušta obavljanje prijevoza.

20. Bilateralni prijevoz je prijevoz između dviju država.

21. Prijevoz u tranzitu je prolaz preko teritorija Republike Hrvatske,
bez ulaska ili izlaska putnika, odnosno ukrcaja ili iskrcaja tereta. Tranzitom
se ne smatra prijevoz u tranzitu preko hrvatskih luka, osim kad se putnici,
odnosno teret, zajedno s vozilom ukrcavaju na brod s odredištem u stranoj
luci.

22. Kabotaža je prijevoz putnika ili tereta koji obavlja strani prijevoznik
između pojedinih mjesta na teritoriju Republike Hrvatske.

23. Prijevoz iz trećih zemalja, odnosno za njih je prijevoz što ga obavlja
prijevoznik koji nema sjedište u zemlji u kojoj započinje odnosno završava
prijevoz.

24. Strano vozilo je vozilo kojim se obavlja cestovni prijevoz, a koje
nije registrirano u Republici Hrvatskoj, odnosno vozilo registrirano u
Republici Hrvatskoj ako ga koristi strani prijevoznik.

25. Izvanredni prijevoz je prijevoz vozilima koja prazna ili zajedno
s teretom imaju masu ili osovinski pritisak veći od dopuštenog ili dimenzije
veće od propisanih.

26. Korisnik prijevoza je osoba koja na temelju ugovora s prijevoznikom
stječe određena prava i preuzima određene obveze.

27. Putnik je osoba koja na temelju ugovora ima pravo na prijevoz,

28. Naručitelj prijevoza je osoba koja je naručila prijevoz i s prijevoznikom
sklopila ugovor o prijevozu.

29. Pošiljatelj je osoba koja predaje teret na prijevoz, na temelju
sklopljenog ugovora.

30. Primatelj je osoba koja je ovlaštena od pošiljatelja na odredišnom
mjestu preuzeti teret predan na prijevoz.

31. Nositelj prava je osoba koja na temelju ugovora ima zahtjev prema
prijevozniku.

32. Pošiljka je jedan ili više tereta koji se predaju na prijevoz s
jednom prijevoznom ispravom (teretni list).

33. Prtljaga su stvari koje putnik na temelju ugovora o prijevozu ima
pravo ponijeti uza se.

34. Ručna prtljaga su stvari koje se mogu unijeti u vozilo i smjestiti
na određeno mjesto, a koje putnik čuva sam.

35. Mjesto utovara je mjesto na kojem se teret predaje prijevozniku
radi prijevoza.

36. Odredište je mjesto završetka ugovorenog prijevoza.

37. Mjesto istovara je mjesto na kojem primatelj preuzima teret od prijevoznika.

Članak 5.

Na temelju ovoga Zakona, za početak obavljanja djelatnosti određenih
ovim Zakonom izdaju se sljedeća odobrenja:

1. u unutarnjem javnom cestovnom prijevozu za:

- linijski prijevoz putnika,

- slobodni prijevoz putnika,

- autotaksi prijevoz putnika,

- prijevoz tereta,

2. u međunarodnom javnom cestovnom prijevozu za:

- linijski prijevoz putnika,

- slobodni prijevoz putnika,

- prijevoz tereta,

3. za kolodvorske usluge,

4. za otpremničke i agencijske usluge u cestovnom prijevozu.

Članak 6.

Odobrenje iz članka 5. točke 1., 3. i 4. ovoga Zakona, izdaju županijski
ured, odnosno ured Grada Zagreba nadležni za poslove prometa (u daljnjem
tekstu: županijski ured), a odobrenje iz točke 2. izdaje Ministarstvo pomorstva,
prometa i veza, u sjedištu i područnim jedinicama (u daljnjem tekstu: Ministarstvo).

Članak 7.

Ministar propisuje obrasce odobrenja, postupak i troškove njihovog izdavanja
te sadržaj, oblik i način vođenja upisnika odobrenja.

Članak 8.

Vozila kojima se obavlja djelatnost cestovnog prijevoza i prijevoz za
vlastite potrebe, moraju osim uvjeta određenih drugim propisima ispunjavati
i uvjete koje propisuje ministar.

Strana vozila koja obavljaju prijevoz u Republici Hrvatskoj moraju ispunjavati
uvjete koji su propisani za vozila kojima se obavlja djelatnost cestovnog
prijevoza u Republici Hrvatskoj.

Potvrdu o ispunjavanju uvjeta iz stavka 1. ovoga članka izdaje stanica
za tehnički pregled koju ovlasti ministarstvo.

Članak 9.

Prijevoznik koji obavlja javni linijski prijevoz mora u skladu s uvjetima
i raspoloživim kapacitetima vozila preuzeti na prijevoz svakog putnika
ili teret koji prema posebnim propisima nisu izuzeti iz prijevoza.

Članak 10.

Prijevoznik smije povjeriti upravljanje vozilom kod sebe zaposlenom
vozaču motornog vozila, ne starijem od šezdeset pet godina (u daljnjem
tekstu: vozač).

Prijevoznik koji obavlja međunarodni cestovni prijevoz smije povjeriti
upravljanje vozilom iznad 7,5 tona najveće dopuštene mase, vozaču koji
je navršio 21 godinu života.

Iznimno od odredbe stavka 2. ovoga članka, prijevoznik može povjeriti
upravljanje vozilom i vozaču s navršenih 18 godina života, pod uvijetom
da drugi član posade ispunjava uvjet iz stavka 2. ovoga članka.

Članak 11.

Strani prijevoznik ne može obavljati unutarnji prijevoz (kabotaža) na
teritoriju Republike Hrvatske te prijevoz za treće zemlje ili iz njih osim
ako je to predviđeno međunarodnim ugovorom ili ako za to ima posebnu dopusnicu
koju izdaje Ministarstvo.

Iznimno od odredbe stavka 1. ovoga članka, strani prijevoznik može obavljati
unutarnji prijevoz kružnu vožnju grupe putnika, koju je dovezao iz države
u kojoj je vozilo registrirano.

Domaći prijevoznik može koristiti strano vozilo za prijevoz, na temelju
dopusnice za korištenje stranog vozila, koju na njegov zahtjev može izdati
Ministarstvo, na rok ne dulji od 60 dana.

II. UVJETI ZA OBAVLJANJE JAVNOGA CESTOVNOG PRIJEVOZA

Članak 12.

Djelatnost javnoga cestovnog prijevoza u unutarnjem i međunarodnom cestovnom
prometu može obavljati prijevoznik ako je registriran za obavljanje djelatnosti
javnoga cestovnog prijevoza i ako ispunjava uvjete propisane ovim Zakonom.

Prijevoznik ne može započeti obavljanje djelatnosti iz stavka 1. ovoga
članka prije nego što pribavi odobrenje od nadležnog tijela iz članka 5.
ovoga Zakona.

Iznimno od odredbe stavka 2. ovoga članka, odobrenje ne mora pribaviti
trgovačko društvo, javna ustanova i služba-vlastiti pogon, koje osniva
jedinica lokalne samouprave za obavljanje komunalnih djelatnosti.

Članak 13.

Za obavljanje djelatnosti cestovnog prijevoza, prijevoznik mora ispunjavati
uvjete:

- tehničke opremljenosti,

- jamstvenog kapitala,

- stručne osposobljenosti,

- da nije na snazi pravomoćna presuda o zabrani obavljanja djelatnosti.

Članak 14.

Uvjet tehničke opremljenosti iz članka 13. ovoga Zakona, prijevoznik
ispunjava ako ima:

1. odgovarajući prostor za parkiranje vozila,

2. najmanje jedno vozilo.

Za obavljanje autotaksi prijevoza, prijevoznik ne mora ispunjavati uvjet
iz stavka 1. točke 1. ovoga članka, za jedno vozilo.

Potvrdu o ispunjavanju uvjeta iz stavka 1. točke 1. ovoga članka izdaje
nadležno tijelo jedinice lokalne samouprave.

Ministar propisuje potanje uvjete tehničke opremljenosti.

Članak 15.

Uvjet jamstvenog kapitala iz članka 13. ovoga Zakona, prijevoznik ispunjava
ako raspolaže propisanim iznosom sredstava u koja ne ulazi vrijednost osnovnih
sredstava.

Propis iz stavka 1. ovoga članka donosi ministar.

Članak 16.

Za obavljanje djelatnosti javnoga cestovnog prijevoza za koju se traži
stručna osposobljenost prema odredbi članka 13. ovoga Zakona, polaže se
ispit o stručnoj osposobljenosti prema programu kojeg utvrđuje ministar
na prijedlog komora.

Ispit o stručnoj osposobljenosti nisu dužne polagati osobe koje imaju:
za obavljanje unutarnjega cestovnog prijevoza najmanje srednju stručnu
spremu prometnoga, ekonomskog ili upravnog smjera i dvije godine radnog
iskustva u djelatnosti javnoga cestovnog prijevoza; za obavljanje međunarodnoga
cestovnog prijevoza visoku stručnu spremu prometnoga, ekonomskog ili pravnog
smjera i dvije godine radnog iskustva u djelatnosti javnoga cestovnog prijevoza.

Članak 17.

Prijevoznik ispunjava uvjet stručne osposobljenosti ako ima zaposlenu
osobu ili ako sam ispunjava uvjete iz članka 16. ovoga Zakona.

Članak 18.

Ispit o stručnoj osposobljenosti polaže se pred komisijom koju osniva
ministar na prijedlog komora, a sastoji se od najmanje tri člana: predstavnika
ministarstva, Hrvatske obrtničke komore i Hrvatske gospodarske komore.

O svršenom stručnom osposobljavanju komisija izdaje uvjerenje.

Troškove polaganja ispita o stručnoj osposobljenosti snosi polaznik.

Ministar na prijedlog komora rješenjem utvrđuje cijenu polaganja ispita
o stručnoj osposobljenosti.

Nadzor nad zakonitošću organiziranja i provođenja ispita o stručnoj
osposobljenosti te stručni nadzor provodit će Ministarstvo.

Način i postupak polaganja ispita o stručnoj osposobljenosti utvrđuje
se pravilnikom koji donose komore.

Članak 19.

Strana pravna ili fizička osoba u pravilu može u Republici Hrvatskoj
registrirati djelatnost javnoga cestovnog prijevoza, samo ako je to pod
istim uvjetima hrvatskoj pravnoj ili fizičkoj osobi dopušteno u državi
iz koje je strana osoba.

III. JAVNI CESTOVNI PRIJEVOZ PUTNIKA

Članak 20.

Javni cestovni prijevoz putnika (u daljnjem tekstu: prijevoz putnika)
obavlja se kao linijski prijevoz ili kao slobodni prijevoz u unutarnjem
i međunarodnom prometu.

Članak 21.

Prijevoz putnika ne može se obavljati osobnim vozilom.

Iznimno od stavka 1. ovoga članka osobnim vozilom može se obavljati
autotaksi prijevoz.

Jedinica lokalne samouprave može propisom iz članka 54. ovoga Zakona
propisati broj sjedala u osobnom vozilu kojim se obavlja autotaksi prijevoz.

*1. Linijski prijevoz putnika*

Članak 22.

Linijski prijevoz putnika se obavlja na određenim linijama, po unaprijed
utvrđenom voznom redu, utvrđenoj i objavljenoj cijeni i drugim uvjetima
prijevoza.

Linijski prijevoz putnika može se obavljati kao direktni, ekspresni
i putnički prijevoz.

Članak 23.

Prijevoznik može obavljati linijski prijevoz putnika na temelju dopusnice.

Dopusnica iz stavka 1. ovoga članka izdaje se s rokom vađenja do pet
godina.

Dopusnicu iz stavka 1. ovoga članka može koristiti samo prijevoznik
kojem je izdana.

Dopusnica za obavljanje prijevoza na liniji mora minimalno sadržavati:

- naziv linije,

- naziv i sjedište prijevoznika,

- vozni red,

- prijevozni pravac (itinerer),

- rok vađenja,

- tarifu.

Ministar propisuje uvjete za dobivanje dopusnice iz stavka 1. ovoga
članka, obrazac dopusnice te postupak i visinu naknade za njeno izdavanje.

Naknade iz stavka 5. ovoga članka, prihod su državnog proračuna.

Članak 24.

Upisnik izdanih dopusnica vodi tijelo državne uprave, nadležno za izdavanje
dopusnice.

Nadležno tijelo iz stavka 1. ovoga članka izvješćuje autobusne kolodvore
o izdanoj dopusnici i svakoj promjeni u izdanoj dopusnici.

Ministar propisom utvrđuje sadržaj i način vođenja upisnika iz stavka
1. ovoga članka.

Članak 25.

Prijevoznik je dužan obavljati prijevoz na liniji u skladu s izdanom
dopusnicom.

Za vrijeme obavljanja prijevoza, u vozilu se mora nalaziti dopusnica
iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 26.

Daljinar i minimalno vozno vrijeme utvrđuje prijevoznik.

Način određivanja daljinara i najmanjeg voznog vremena utvrđuje ministar.

Članak 27.

Prijevoznik utvrđuje tarifu, osim ako međunarodnim ugovorom nije drukčije
određeno.

Prijevoznik dostavlja tarifu autobusnim kolodvorima koje koristi po
voznom redu.

Članak 28.

Prijevoznik je dužan objaviti putem tiska ili drugog sredstva javnoga
priopćavanja prije početka obavljanja prijevoza, početak prijevoza na liniji
i vozni red.

Članak 29.

Vozni red i prijevozni pravac ne može se izmijeniti prije isteka roka
važenja dozvole.

Iznimno, vozni red i prijevozni pravac može se izmijeniti, ako je to
potrebno zbog promjena koje su nastale višom silom, ako se uvode nove linije
i polasci zbog trajne obustave prijevoza putnika na pojedinoj željezničkoj
pruzi ili dijelu pruge, odnosno na pojedinoj pomorskoj liniji; ako se promijeni
radno vrijeme korisnika prijevoza i opseg prijevoznih potreba; ako dođe
do rekonstrukcije i puštanja u promet novih cesta, ili zbog drugih izvanrednih
okolnosti.

Članak 30.

Za vrijeme važenja dopusnice, prijevoz se može privremeno obustaviti
kad nastanu i dok traju okolnosti koje prijevoznik nije mogao predvidjeti,
a čije posljedice nije mogao otkloniti (viša sila).

Obustavu prijevoza prema stavku 1. ovoga članka prijevoznik je dužan
prijaviti nadležnom tijelu državne uprave koje je izdalo dopusnicu, odmah
nakon nastanka okolnosti koje su tu obustavu izazvale.

Članak 31.

Ako prijevoznik iz opravdanih razloga ne može obavljati linijski prijevoz
putnika, za čije je održavanje dobio dopusnicu, dužan je nadležnom tijelu
državne uprave koje mu je izdalo dopusnicu (u daljnjem tekstu: nadležno
tijelo), podnijeti zahtjev za odobrenje privremenog prekida ili trajne
obustave prijevoza.

Prijevoz se može privremeno prekinuti na rok do šest mjeseci ili trajno
obustaviti, kad nadležno tijelo izda pisano rješenje.

Članak 32.

Prijevoznik je dužan izmjenu voznog reda i prijevoznog pravca, te privremenu
ili trajnu obustavu prijevoza na odobrenoj liniji, objaviti putem tiska
ili drugog sredstva javnog priopćavanja.

Članak 33.

Prijevoznik ne može, na odobrenoj liniji, obustaviti prijevoz iz neopravdanih
razloga i bez odobrenja nadležnog tijela.

Ako prijevoznik iz neopravdanih razloga ne obavlja prijevoz na odobrenoj
liniji dulje od 5 dana, nadležno tijelo donijet će rješenje o poništenju
dopusnice.

Članak 34.

Prijevoznik mora prodavati vozne karte na organiziranim prodajnim mjestima
(autobusnim kolodvorima, agencijama, poslovnicama i sl.).

Iznimno od odredbe stavka 1. ovoga članka prijevoznik može prodavati
vozne karte u autobusu, tamo gdje nema organiziranog prodajnog mjesta.

Prijevoznik, autobusni kolodvor, agencija, poslovnica i sl. mogu prodavati
vozne karte samo za odobrene linije u skladu s odobrenim voznim redom i
tarifom.

Prijevoznik, autobusni kolodvor, agencija, poslovnica i sl. mogu, za
međunarodne linije, prodavati isključivo vozne karte hrvatskog prijevoznika
ako međunarodnim ugovorom nije drukčije određeno.

Članak 35.

Prijevoznik može na cijeloj liniji ili dijelu linije obavljati prijevoz
i s više vozila.

**a) Unutarnji linijski prijevoz putnika**

Članak 36.

Unutarnji linijski prijevoz putnika obavlja se kao lokalni, županijski
i međuđupanijski.

Unutarnji linijski prijevoz putnika obavlja se i kao posebni linijski
prijevoz putnika.

Članak 37.

Lokalni linijski prijevoz je prijevoz na linijama unutar područja jedinica
lokalne samouprave i uređuje se u skladu s odredbama ovoga Zakona, Odluke
o organizaciji linijskog prijevoza putnika na području jedinice lokalne
samouprave i drugih propisa.

Županijski linijski prijevoz je prijevoz na linijama unutar područja
jedne županije, kao i prijevoz kad prijevozni pravac županijske linije
prolazi područjem susjedne županije bez zaustavljanja, i uređuje se u skladu
s odredbama ovoga Zakona i Odluke o organizaciji linijskog prijevoza putnika
na području županije.

Međužupanijski linijski prijevoz je prijevoz na linijama između dviju
ili više županija.

Odluku iz stavka 1. ovoga članka donosi predstavničko tijelo jedinice
lokalne samouprave.

Odluku iz stavka 2. ovoga članka donosi županijska skupština.

Članak 38.

Dopusnicu za linije iz članka 37. stavka 1. ovoga Zakona, izdaje nadležno
tijelo jedinice lokalne samouprave, sukladno s propisom o komunalnom gospodarstvu.

Dopusnicu za linije iz članka 37. stavka 2. ovoga Zakona izdaje upravno
tijelo županije nadležno za poslove prometa.

Dopusnicu za linije iz članka 37. stavka 3. ovoga Zakona, izdaje Ministarstvo.

Članak 39.

Dopusnicu za međužupanijsku putničku liniju ministarstvo će izdati nakon
pribavljenog mišljenjažupanija na čijem području putnička linija
ima stajališta.

Ako županija u roku od 15 dana od dana primitka zahtjeva za davanje
mišljenja ne dostavi mišljenje, smatra se da je suglasna s podnesenim zahtjevom.

Članak 40.

Posebni linijski prijevoz je prijevoz određene (utvrđene, točno određene)
vrste putnika, uz isključenje ostalih putnika, ako se takav prijevoz obavlja
po utvrđenom voznom redu i na određenoj relaciji (npr. prijevoz radnika
do mjesta rada i natrag do mjesta stanovanja ili prijevoz učenika do škole
i natrag do mjesta stanovanja, prijevoz korisnika do zračne luke i natrag
).

Vozni red utvrđuje prijevoznik i prilagođava ga raznim zahtjevima i
potrebama korisnika prijevoza (naručitelja prijevoza).

Putnici tijekom putovanja mogu ulaziti u autobus i izlaziti iz njega
samo na odobrenim stajalištima.

Članak 41.

Dopusnicu za posebni linijski prijevoz iz članka 40. ovoga Zakona izdaje
upravno tijelo županije nadležno za poslove prometa, ako se prijevoz obavlja
unutar jedne županije, odnosno Ministarstvo, ako se prijevoz obavlja na
području dviju ili više županija.

Članak 42.

Prijevoznik i naručitelj prijevoza zaključuju ugovor o prijevozu iz
članka 40. ovoga Zakona za razdoblje u kojem se prijevoz obavlja i za cijelu
grupu putnika.

Sastavni dio ugovora iz stavka 1. ovoga članka je popis korisnika prijevoza.

Članak 43.

Putnici koji se prevoze na liniji iz članka 40. ovoga Zakona moraju
kod sebe imati identifikacijske iskaznice, ovjerovljene od naručitelja
prijevoza.

**b) Međunarodni linijski prijevoz putnika**

Članak 44.

Međunarodni linijski prijevoz između Republike Hrvatske i drugih država
i tranzitni linijski prijevoz preko teritorija Republike Hrvatske uspostavlja
se u skladu s međunarodnim ugovorima, a na temelju prethodne suglasnosti
ministarstva i nadležnih tijela drugih država.

Prijevoz iz stavka 1. ovoga članka obavlja se na temelju dopusnice koju
izdaje Ministarstvo.

Članak 45.

Dopusnica iz članka 44. ovoga Zakona izdaje se na zahtjev zainteresiranoga
domaćeg ili stranog prijevoznika .

Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka podnosi se Ministarstvu. Uz zahtjev
se prilažu vozni red i drugi prilozi predviđeni međunarodnim ugovorom.

Strani prijevoznik podnosi zahtjev za izdavanje dopusnice putem nadležnog
tijela države u kojoj je vozilo registrirano.

Članak 46.

Domaći prijevoznik mora obaviti prijevoz na najmanje pola od ukupnog
broja godišnjih polazaka na odobrenim međunarodnim linijama, ako su linije
odobrene u suradnji sa stranim prijevoznikom.

Ako jedan od ugovornih prijevoznika suprotno stavku 1. ovoga članka
ne obavlja prijevoz na odobrenoj liniji, ministarstvo će, ako se radi o:

- domaćem prijevozniku, donijeti rješenje o poništenju dopusnice i zatražiti
od stranog prijevoznika, posredstvom nadležnog tijela, zaključenje ugovora
o suradnji u međunarodnom prijevozu sa drugim hrvatskim prijevoznikom;

- stranom prijevozniku, donijeti rješenje o poništavanju dopusnice i
tražiti od nadležnog tijela druge države, prijedlog novog prijevoznika
koji će zaključiti ugovor o suradnji u međunarodnom prijevozu sa hrvatskim
prijevoznikom.

Domaći prijevoznik je dužan za svako tromjesečje dostavljati Ministarstvu
podatke o broju obavljenih vožnji i prevezenih putnika u jednom i drugom
smjeru, najkasnije u roku od 15 dana od dana isteka tromjesečja za koje
se izvješće podnosi.

*2. Slobodni prijevoz putnika*

Članak 47.

Slobodni prijevoz putnika u unutarnjem i međunarodnom prometu je prijevoz
unaprijed poznate grupe putnika, bez usputnog ulaska i izlaska putnika,
za koji se ralacija, cijena prijevoza i drugi uvjeti utvrđuju ugovorom
između prijevoznika i naručitelja prijevoza.

Prijevoz iz stavka 1. ovoga članka može se obavljati kao povremeni i
naizmjenični.

Slobodni prijevoz putnika je i taksi prijevoz, prijevoz cestovnim vlakom
i zaprečnim vozilima u turističke svrhe.

Članak 48.

Povremeni prijevoz u smislu ovoga Zakona je:

a) "kružna vožnja" zatvorenih vrata (izletnička vožnja, turističko putovanje
i sl.), koje počinje i završava u mjestu polaska, pri čemu se ista grupa
putnika prevozi istim autobusom na cijelom putu,

b) prijevoz koji se sastoji od putovanja punog vozila u odlasku i putovanja
praznog vozila u povratku,

c) prijevoz koji se sastoji od putovanja praznog vozila u odlasku i
putovanja punog vozila u povratku,

d) ostali povremeni prijevozi.

Članak 49.

Naizmjenični prijevoz u smislu ovoga Zakona je prijevoz prethodno organiziranih
grupa putnika u više putovanja, s istog polazišta do istog odredišta.

Svaka grupa putnika koja je obavila putovanje u odlasku vraća se na
polazište nekom kasnijom vožnjom. Prva vožnja u povratku i posljednja u
odlasku obavlja se praznim vozilom.

Članak 50.

Pri obavljanju slobodnog prijevoza putnika u autobusu se mora nalaziti
ispravno i točno popunjen putni list potpisan od prijevoznika.

Ako se radi o međunarodnom prijevozu, prijevoznik mora imati putni list
ovjerovljen i od nadležne carinske službe Republike Hrvatske (u daljnjem
tekstu: Carinska uprava).

Obrazac putnog lista i način vođenja propisuje ministar, osim ako međunarodnim
ugovorom nije drukčije utvrđeno.

Članak 51.

Slobodni prijevoz putnika u međunarodnom cestovnom prometu (povremeni
i naizmjenični) iz članka 48. točke c. i d. i članka 49. ovoga Zakona,
strani prijevoznik može obavljati na temelju dopusnice za slobodni prijevoz
putnika u cestovnom prometu, a prijevoz iz članka 48. točke a i b. ovoga
Zakona može obavljati bez dopusnice, ako međunarodnim ugovorom nije drukčije
određeno.

Dopusnice iz stavka 1. ovog članka izdaje Ministarstvo.

Članak 52.

Pri obavljanju međunarodnoga slobodnoga cestovnog prijevoza putnika
strani prijevoznik mora imati u vozilu pravilno i točno popunjen putni
list na propisanom obrascu, potpisan od prijevoznika i ovjerovljen od Carinske
uprave na graničnom prijelazu.

Ako se međunarodni slobodni prijevoz putnika obavlja uz dopisnicu, strani
prijevoznik u vozilu mora imati dopusnicu ovjerovljenu od Carinske uprave.

Članak 53.

Strani prijevoznik ne može obavljati autotaksi prijevoz na teritoriju
Republike Hrvatske, osim ako međunarodnim ugovorom nije drukčije uređeno
ili ako je autotaksi prijevoz dopušten hrvatskim prijevoznicima u toj zemlji.

Članak 54.

Autotaksi prijevoz uređuje se ovim Zakonom i propisom koji u skladu
s ovim Zakonom donosi nadležno tijelo jedinice lokalne samouprave, odnosno
Grada Zagreba.

Propisom iz stavka 1. ovoga članka može se utvrditi obavljanje autotaksi
prijevoza na temelju koncesije.

Koncesiju iz stavka 2. ovoga članka izdaje nadležno tijelo jedinice
lokalne samouprave, odnosno Grada Zagreba.

Za dobivanje koncesije iz stavka 2. ovoga članka autotaksi prijevoznik,
pored uvjeta propisanih za dobivanje koncesije mora ispunjavati i uvjete
propisane ovim Zakonom.

Prijevoznik koji obavlja autotaksi prijevoz na temelju koncesije iz
stavka 2. ovoga članka ne mora pribaviti odobrenje iz članka 4. ovoga Zakona
ukoliko je natječaj za dodjelu koncesije u sebi sadržavao uvjete za izdavanje
odobrenja iz ovoga Zakona.

Članak 55.

Autotaksi prijevoz obavlja se unutar područja i sa područja one jedinice
lokalne samouprave gdje autotaksi prijevoznik ima sjedište.

Propisom iz članka 54. stavka 1., može se urediti pod kojim uvjetima
je autotaksi prijevoz dozvoljen prijevoznicima sa sjedištem izvan područja
jedinice lokalne samouprave.

Članak 56.

Vozač autotaksi vozila mora imati položen ispit o poznavanju osnovnih
podataka o kulturnim, gospodarskim, turističkim, prometnim i drugim značajnim
objektima i znamenitostima na području na kojem obavlja prijevoz.

Program ispita i način provjere znanja propisuje nadležno tijelo iz
članka 54. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 57.

Potrebu i način obavljanja slobodnog prijevoza putnika cestovnim vlakom,
zaprežnim vozilom ili nekim drugim cestovnim vozilom utvrđuje nadležno
tijelo jedinice lokalne samouprave, odnosno Grada Zagreba.

IV. JAVNI CESTOVNI PRIJEVOZ TERETA

Članak 58.

Javni cestovni prijevoz tereta (u daljnjem tekstu: prijevoz tereta)
obavlja se kao linijski ili kao slobodni prijevoz u unutarnjem i međunarodnom
prometu.

Članak 59.

Za vrijeme obavljanja prijevoza tereta prijevoznik mora u vozilu imati
teretni list.

*1. Linijski prijevoz tereta*

Članak 60.

Linijski prijevoz tereta obavlja se na temelju dopusnice, po registriranom
voznom redu, a cijena i drugi uvjeti prijevoza su unaprijed utvđeni tarifom
prijevoznika.

Članak 61.

Ministarstvo izdaje dopusnicu za obavljanje linijskog prijevoza tereta
u unutanjem i međunarodnom prometu i vodi upisnik dopusnica.

Dopusnicu iz stavka 1. ovoga članka prijevoznik mora imati u vozilu
za vrijeme obavljanja prijevoza.

Ministar propisuje uvjete za dobivanje i postupak izdavanja dopusnice
i način vođenja upisnika izdanih dopusnica.

Članak 62.

Obavijest o odobrenoj liniji, te promjenama na liniji, prijevoznik je
dužan dostaviti teretnim kolodvorima koje koristi na liniji, najkasnije
8 dana prije početka prijevoza.

Članak 63.

Prijevoznik utvrđuje tarifu i dostavlja je teretnim kolodvorima koje
koristi na liniji.

Članak 64.

Ministarstvo može odobriti izmjenu dopusnice, ukoliko ocijeni da je
zahtjev prijevoznika za njenu izmjenu opravdan.

Članak 65.

Dopusnica iz članka 60. ovoga Zakona izdaje se na zahtjev prijevoznika.

Uz zahtjev iz stavka 1. ovoga članka prilažu se vozni red i drugi dokumenti
propisani međunarodnim ugovorom.

Članak 66.

Prijevoznik kojem je izdana dopusnica za linijski prijevoz tereta, dužan
je prijevoz obavljati u skladu s izdanom dopusnicom i uvjetima predviđenim
ovim Zakonom, odnosno međunarodnim ugovorom.

*2. Slobodni prijevoz tereta*

Članak 67.

Slobodni prijevoz tereta (u daljnjem tekstu: slobodni prijevoz) je prijevoz
tereta za koji se relacija, cijena prijevoza i drugi uvjeti utvrđuju ugovorom
između prijevoznika i naručitelja prijevoza.

Članak 68.

Međunarodni slobodni prijevoz tereta obavlja se na temelju dopusnice
za međunarodni slobodni prijevoz tereta, ukoliko međunarodnim ugovorom
nije određeno da se prijevoz obavlja bez dopusnice.

Ministarstvo utvrđuje i razmjenjuje potrebni broj dopusnica za jednu
godinu, s nadležnim tijelima drugih država.

Raspodjelu stranih dopusnica domaćim prijevoznicima obavlja Ministarstvo.

Mjerila i način raspodjele dopusnica iz stavka 1. ovoga članka, propisuje
ministar.

Članak 69.

Ako je strani prijevoznik iz države s kojom Republika Hrvatska nije
sklopila ugovor o međunarodnom prijevozu, Carinska uprava izdaje mu posebnu
dopusnicu za prijevoz tereta.

Izvješće o izdanim dopusnicama iz stavka 1. ovoga članka, Carinska uprava
dostavlja Ministarstvu do desetoga u mjesecu, za protekli mjesec.

Članak 70.

Ako strani prijevoznik obavlja međunarodni prijevoz tereta vučnim i
priključnim vozilom (skup vozila), različitih država registracije, za svako
od tih vozila mora imati dopusnicu iz članka 68. ovoga Zakona.

Dopusnicu za prijevoz tereta, ispravno popunjenu i ovjerovljenu od Carinske
uprave, strani prijevoznik mora imati u vozilu za vrijeme prijevoza te
za vrijeme prazne vožnje koja je u svezi s prijevozom.

Članak 71.

Iznimno od odredbe članka 68. stavka 1. ovoga Zakona, dopusnica nije
potrebna:

1) za vozila do 3,5 tona nosivosti ili 6 tona najveće dopuštene mase,

2) za prijevoz stvari sa zrakoplovnog pristaništa i za zrakoplovno pristanište
u slučaju havarije i druge nezgode zrakoplova ili u slučaju slijetanja
zrakoplova zbog prisilne promjene pravca leta ili u slučaju otkazivanja
zrakoplovnih linija,

3) za prijevoz oštećenoga motornog i priključnog vozila,

4) za prijevoz poštanskih pošiljaka,

5) za prijevoz izložaka namijenjenih za sajmove i izložbe,

6) za prijevoz pomoćnih sprava i drugih stvari za kazališne, glazbene
i druge kulturne priredbe, cirkuske predstave ili za filmska, radijska
i televizijska snimanja,

7) za prijevoz medicinskog i drugog materijala, kao pomoći u slučaju
prirodnih nepogoda i rata,

8) za ulazak praznog vozila radi zamjene vozila u kvaru i preuzimanja
stvari na prijevoz iz vozila u kvaru,

9) za prijevoz priključnim vozilom u skupu vozila koji čine vučno vozilo
domaćeg prijevoznika i strano priključno vozilo u tranzitu i u bilaterali,
pod uvjetom da je mjesto utovara ili istovara u zemlji registracije priključnog
vozila,

10) za vozila tehničke pomoći za popravke vozila u kvaru (servisno-remontna
vozila),

11) za vozila koja dolaze na servis ili popravak na teritorij Republike
Hrvatske, pod uvjetom da su prazna.

Dopusnica nije potrebna za ulazak praznog vozila, kad je taj ulazak
u svezi s prijevozom iz stavka 1. ovoga članka.

Za prijevoz iz stavka 1. ovoga članka, posada vozila mora imati isprave
i drugu dokumentaciju iz koje se može utvrditi da se radi o prijevozu iz
stavka 1. ovoga članka.

Članak 72.

Izvanredni prijevoz tereta u međunarodnom cestovnom prometu obavlja
se na temelju ovoga Zakona i drugih propisa.

Za obavljanje izvanrednog prijevoza u međunarodnom cestovnom prometu
strani prijevoznik mora imati dopusnicu za izvaredni prijevoz, koju izdaje
Ministarstvo, i dopusnicu iz članka 68. ovoga Zakona.

Uvjete za obavljanje izvanrednog prijevoza i postupak izdavanja dopusnica
iz stavka 2. ovoga članka, propisuje ministar.

Zahtjev za izdavanje dopusnice za obavljanje izvanrednog prijevoza,
strani prijevoznik podnosi, preko pravne ili fizičke osobe, registrirane
za obavljanje otpremničke, odnosno agencijske djelatnosti u cestovnom prijevozu.

V. PRIJEVOZ ZA VLASTITE POTREBE

Članak 73.

Prijevoz za vlastite potrebe osoba i tereta u cestovnom prometu, u smislu
ovoga Zakona (u daljnjem tekstu: prijevoz za vlastite potrebe) je prijevoz
što ga obavljaju pravne ili fizičke osobe, radi zadovoljavanja proizvodnih
ili uslužnih potreba u okviru svojih djelatnosti.

Pravne ili fizičke osobe moraju obavljati prijevoz, iz stavka 1. ovoga
članka, vozilima koja udovoljavaju propisu iz članka 8. stavka 1. ovoga
Zakona.

Članak 74.

Prilikom obavljanja prijevoza osoba za vlastite potrebe autobusom, osobe
koje se prevoze moraju imati identifikacijske iskaznice, izdane od strane
onoga koji obavlja prijevoz za vlastite potrebe, odnosno dokaz o uplati
turističke usluge u koji je uračunata naknada za prijevoz, kad se prijevoz
obavlja poradi uslužnih potreba u okviru djelatnosti.

Prilikom međunarodnog prijevoza osoba za vlastite potrebe, osim identifikacijskih
iskaznica ili dokaza o uplati turističke usluge, u vozilu se mora nalaziti
putni list iz članka 50. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 75.

Prilikom obavljanja prijevoza tereta za vlastite potrebe vozilom iznad
3,5 tona najveće dopuštene mase u vozilu se mora nalaziti :

- teretni list i

- dokaz iz kojeg se može utvrditi da se radi o prijevozu iz članka 73.
stavka 1. ovoga Zakona.

VI. NAKNADA ZA CESTE

Članak 76.

Za strano vozilo koje koristi ceste u Republici Hrvatskoj, osim za vozilo
kojim se obavlja izvanredni prijevoz, plaća se naknada za ceste, ako međunarodnim
ugovorom nije drukčije određeno.

Za strano vozilo kojim se obavlja izvanredni prijevoz, umjesto naknade
iz stavka 1. ovoga članka, plaća se naknada prema posebnom propisu.

Naknadu za ceste iz stavka 1. ovoga članka uplaćuje se na račun državnog
proračuna.

Naknadu za ceste iz stavka 1. ovoga članka naplaćuje Carinska uprava.

Ministar propisuje visinu i način plaćanja te povrat više naplaćene
naknade iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 77.

Naknada za ceste iz članka 76. stavka 1. ovoga Zakona, za motorno vozilo
i priključno vozilo koja imaju registarske oznake različitih država, naplaćuje
se u iznosima koji važe za državu u kojoj je svako od tih vozila registrirano.

Članak 78.

Za strano vozilo registrirano u državi u kojoj visina naknade za ceste
nije odgovarajuća visini naknade za ceste utvrđene propisom iz članka 76.
stavka 4. ovoga Zakona, Ministarstvo može uskladiti naknadu do odgovarajućeg
iznosa.

VII. AUTOBUSNI I TERETNI KOLODVORI

Članak 79.

Djelatnost pružanja kolodvorskih usluga u prijevozu putnika (u daljnjem
tekstu: autobusni kolodvori) i kolodvorskih usluga u teretnom prometu (u
daljnjem tekstu: teretni kolodvori) mogu obavljati pravne i fizičke osobe
koje su registrirane za obavljanje djelatnosti pružanja kolodvorskih usluga
i ako ispunjavaju uvjete propisane ovim Zakonom.

*1. Autobusni kolodvori*

Članak 80.

Kolodvorske usluge u prijevozu putnika, u smislu ovoga Zakona, su prihvat
i otprema putnika , opsluživanje vozila i članova posade.

Za početak obavljanja djelatnosti kolodvorskih usluga iz stavka 1. ovoga
članka izdaje se odobrenje iz članka 4. ovoga Zakona.

Članak 81.

Za dobivanje odobrenja iz članka 80. stavka 2. ovoga Zakona moraju biti
ispunjeni sljedeći uvjeti:

- najmanje dva perona,

- osvijetljene i zagrijane prostorije za boravak putnika,

- sanitarne prostorije,

- prometni ured,

- mjesto za prodaju voznih karata,

- istaknut izvod iz voznog reda,

- javna telefonska govornica.

Članak 82.

Autobusni kolodvor mora pružati usluge pod jednakim uvjetima svim prijevoznicima
koji obavljaju javni linijski prijevoz osoba prema odobrenom cjeniku, a
u skladu s utvrđenom kategorijom autobusnog kolodvora.

Ministar propisom utvrđuje mjerila za kategorizaciju autobusnih kolodvora.

Rješenje o kategoriji autobusnog kolodvora donosi nadležni županijski
ured.

Članak 83.

Prihvat i otprema putnika obavlja se na autobusnim kolodvorima i autobusnim
stajalištima koji su u tu svrhu izgrađeni i označeni, a predviđeni su u
voznom redu prijevoznika koji obavlja javni linijski prijevoz.

U mjestu u kojem postoji kolodvor, prijevoznik koji obavlja javni linijski
prijevoz dužan je koristiti se tim kolodvorom.

Članak 84.

Autobusni kolodvor može prihvaćati i otpremati autobuse u javnom slobodnom
prijevozu u skladu s raspoloživim brojem posebnih perona za ovu namjenu,
koji moraju biti posebno označeni.

Članak 85.

Radno vrijeme autobusnog kolodvora mora biti usklađeno s vremenima polaska
i dolaska linija i to najmanje 15 minuta prije polaska i 15 minuta poslije
odlaska linije.

Članak 86.

Autobusni kolodvor je dužan voditi očevidnik o dolascima i polascima
autobusa.

Autobusni kolodvor je dužan izvješćivati jedanput tjedno nadležno tijelo
iz članka 38. ovoga Zakona, o neobavljanju prijevoza na odobrenoj liniji.

Vozač autobusa dužan je prijaviti autobusnom kolodvoru vrijeme svakog
dolaska i polaska autobusa.

Ministar propisuje način vođenja očevidnika iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 87.

Prijevoznik mora obavijestiti autobusni kolodvor gdje započinje prijevoz
po voznom redu, o nemogućnosti održavanja polaska linije, odnosno o zakašnjenju
duljem od 30 minuta.

U slučaju iz stavka 1. ovoga članka autobusni kolodvor mora izvijestiti
sljedeće autobusne kolodvore po voznom redu.

Članak 88.

Autobusni kolodvor može, u slučajevima iz članka 87. stavka 1. ovoga
Zakona, uključiti drugoga prijevoznika da obavi prijevoz.

Prijevoz iz stavka 1. ovoga članka obavit će se na račun prijevoznika
koji je bio dužan obaviti prijevoz.

*2. Teretni kolodvori*

Članak 89.

Kolodvorske usluge u teretnom prometu, u smislu ovoga Zakona, su prihvat
i otprema teretnih vozila i tereta, opsluživanje vozila i članova posade,
skladištenje tereta, te obavljanje i drugih ugovorenih poslova u svezi
s obavljanjem prijevoza tereta.

Teretni kolodvor dužan je pružati usluge pod jednakim uvjetima svim
prijevoznicima.

Za početak obavljanja djelatnosti pružanja kolodvorskih usluga iz stavka
1. ovoga članka izdaje se odobrenje iz članka 5. ovoga Zakona.

Članak 90.

Uvjeti za dobivanje odobrenja iz članka 89. stavka 3. ovoga Zakona su:

- odgovarajuća površina za parkiranje vozila, u skladu s posebnim propisom,

- prostor i mehanizacija za pretovar tereta,

- prostor za skladištenje tereta,

- povezanost s najmanje još jednim vidom prometa,

- prostor za carinske, otpremničke i agencijske poslove,

- prostor za smještaj i prehranu posade vozila,

- javna telefonska govornica.

Članak 91.

Teretni kolodvor mora biti opremljen i osposobljen za prihvat, otpremu
i carinjenje svih vrsta tereta.

VIII. AGENCIJSKA I OTPREMNIČKA DJELATNOST U CESTOVNOM PRIJEVOZU

Članak 92.

Agencijska djelatnost u cestovnom prijevozu, u smislu ovoga Zakona,
su poslovi posredovanja kod zapošljavanja prijevoznih kapaciteta prijevoznika,
u ime i za račun prijevoznika.

Otpremnička djelatnost u cestovnom prijevozu, u smislu ovoga Zakona,
su poslovi organizacije i prijevoza na cijelom putu od pošiljatelja do
primatelja za naručitelja, u svoje ime i za svoj račun.

Agencijsku i otpremničku djelatnost u cestovnom prijevozu može obavljati
pravna i fizička osoba registrirana za te djelatnosti.

Za početak obavljanja djelatnosti iz stavka 3. ovoga članka izdaje se
odobrenje iz članka 4. ovoga Zakona.

Uvjeti za dobivanje odobrenja iz stavka 4. ovoga članka su:

- poslovni prostor,

- jamstveni kapital u iznosu od 400.000,00 kuna,

- za agencijsku djelatnost, najmanje jednu zaposlenu osobu, sa srednjom
stručnom spremom, ekonomskoga, pravnog ili prometnog smjera,

- za otpremničku djelatnost, najmanje jednu zaposlenu osobu, sa srednjom
stručnom spremom i položenim stručnim ispitom ili osobu sa završenom visokom
stručnom spremom, ekonomskoga, pravnog ili prometnog smjera i dvije godine
radnog iskustva na otpremničkim, odnosno organizacijskim poslovima, u međunarodnom
cestovnom prijevozu.

IX. UGOVORI O PRIJEVOZU

Članak 93.

Odredbe ovoga Zakona primjenjuju se na odnose, koji nastanu iz ugovora
o prijevozu putnika i tereta u unutarnjem cestovnom prijevozu i međunarodnom
cestovnom prijevozu ako međunarodnim ugovorom nije drukčije određeno.

Na sve odnose iz ugovora o prijevozu putnika i tereta koji nisu uređeni
ovim Zakonom, primjenjuju se odredbe Zakona o obveznim odnosima.

*1. Ugovor o prijevozu putnika*

Članak 94.

Ugovorom o prijevozu putnika prijevoznik se obvezuje putnika prevesti
do ugovorenog mjesta, a putnik se obvezuje prijevozniku platiti odgovarajuću
naknadu za prijevoz.

Ugovor o prijevozu putnika sklapa se između prijevoznika i putnika ili
između prijevoznika i naručitelja prijevoza.

Ugovorom kojeg sklopi s naručiteljem prijevoza, prijevoznik se obvezuje
uz uvjete utvrđene ugovorom*,* prevesti putnika kojeg odredi naručitelj
prijevoza.

Članak 95.

Samo ako su ispunjeni uvjeti predviđeni posebnim propisima, ugovor o
prijevozu može se sklopiti s osobom koja je oboljela ili za koju postoji
sumnja da je oboljela od neke zarazne bolesti.

Pojave li se kod putnika za vrijeme prijevoza znaci neke po posebnim
propisima predviđene zarazne bolesti, prijevoznik je dužan postupiti prema
tim propisima i putnika prevesti do prvog mjesta gdje mu se može pružiti
potrebna zdravstvena pomoć.

Članak 96.

Prijevoznik ne mora primiti na prijevoz osobu za koju se na temelju
njezina ponašanja može opravdano pretpostaviti da će ga onemogućiti u ispunjavanju
njegovih obveza prema drugim putnicima (pijane osobe, nasilnici i sl.).

Prijevoznik može isključiti iz prijevoza putnika koji svojim ponašanjem
uznemirava druge putnike ili koji ne poštuje propise o javnom redu u vozilu
za vrijeme putovanja, bez obveze vraćanja naknade za prijevoz.

Članak 97.

Prijevoznik je dužan izdati putniku voznu kartu.

Vozna karta je dokaz o sklopljenom ugovoru o prijevozu. Postojanje ugovora
o prijevozu može se dokazivati i na drugi način.

Vozna karta u pravilu glasi na donositelja, a može glasiti i na ime,
u kojem slučaju se ne može prenijeti na drugu osobu, bez pristanka prijevoznika.

Članak 98.

Ako se ugovor o prijevozu sklopi s naručiteljem prijevoza za obavljanje
slobodnog prijevoza putnika, prijevoznik nije dužan izdati voznu kartu.

Članak 99.

Putnik ima pravo odustati od ugovora prije nego što započne njegova
provedba.

Prijevoznik je dužan vratiti putniku naknadu za prijevoz ako putnik
odustane od putovanja i to u unutarnjem prijevozu najkasnije dva sata prije
početka putovanja, a u međunarodnom prijevozu najkasnije šest sati prije
početka putovanja.

Odustane li putnik od putovanja uz uvjete iz stavka 1. ovoga članka,
prijevoznik može zadržati najviše 10% od naknade za prijevoz.

Članak 100.

Ne započne li prijevoz u vrijeme koje je određeno ugovorom putnik, odnosno
naručitelj prijevoza može odustati od ugovora i zahtijevati povrat naknade
za prijevoz u punom iznosu te zahtijevati naknadu štete.

Članak 101.

Ako tijekom prijevoza dođe do prekida prijevoza iz razloga za koje nije
odgovoran putnik, na zahtjev putnika prijevoznik mora:

1. svojim ili drugim prijevoznim sredstvom, prevesti putnika zajedno
s prtljagom do odredišnog mjesta, bez naplate dodatne naknade za prijevoz,
ili

2. zajedno s prtljagom vratiti putnika u polazno mjesto, uz povrat naknade
za prijevoz u punom iznosu, ili

3. vratiti putniku naknadu za neprijeđeni dio puta.

Članak 102.

Prijevoznik odgovara za štetu koja nastane zbog smrti, tjelesne ozljede
ili duševne boli putnika, prouzrokovane nezgodom od početka do završetka
prijevoza, te za štetu nastalu zbog kašnjenja, prekida ili neizvršenja
prijevoza.

Prijevoznik odgovara za štetu koju uzrokuju osobe koje po njegovu nalogu
rade na prijevozu.

Članak 103.

Prijevoznik se potpuno ili djelomično oslobađa odgovornosti za štetu
iz članka 102. stavka 1. ovoga Zakona prema putniku, za kojeg dokaže da
je prouzročio štetu.

Prijevoznik se potpuno ili djelomično oslobađa odgovornosti prema putniku
za štetu iz članka 102. stavka 1. ovoga Zakona, ako dokaže da je ona nastala
zbog uzroka koji se nije mogao predvidjeti, izbjeći ili ukloniti.

Prijevoznik ima pravo podnijeti zahtjev za povrat dijela ili cijelog
iznosa isplaćene naknade za štetu iz članka 102. stavka 1. ovoga Zakona
prema trećoj osobi, a čijom krivnjom je šteta nastala.

Članak 104.

Za štetu koja nastane zbog zakašnjenja, prekida ili neizvršenja prijevoza,
prijevoznik nije odgovoran, ako dokaže da do zakašnjenja, prekida odnosno
neizvršenja, nije došlo namjerno ili grubom nepažnjom.

Članak 105.

Za štetu koja nastane zbog smrti, oštećenja zdravlja ili ozljede putnika,
prijevoznik odgovara do iznosa stvarne štete ali ne više od 700.000,00
kuna po putniku.

Za štetu koja nastane zbog zakašnjenja, prekida, odnosno neizvršenja
prijevoza, prijevoznik odgovara do visine stvarno prouzročenih troškova
putniku, odnosno naručitelju, ali ne više od iznosa deseterostruke naknade
za prijevoz.

Odredbe iz stavka 1. i 2. ovoga članka ne primjenjuju se ako prijevoznik
dokaže da štetu nije prouzročio namjerno ili grubom nepažnjom.

Članak 106.

Zahtjev za naknadu štete zbog zakašnjenja, odnosno prekida putovanja,
mora se podnijeti u roku od 30 dana od kada je putovanje završeno ili kada
je trebalo biti završeno.

Ako se zahtjev ne podnese u roku iz stavka 1. ovoga članka, putnik gubi
pravo na podnošenje zahtjeva za naknadu štete.

*2. Ugovor o prijevozu prtljage*

Članak 107.

Prijevoznik mora na zahtjev putnika primiti na prijevoz najviše dva
komada prtljage i uz naknadu je prevesti.

Za primljenu prtljagu prijevoznik mora putniku ispostaviti pisanu potvrdu.

Članak 108.

Putnik ima pravo unijeti ručnu prtljagu u vozilo, koja se može smjestiti
na za to predviđeno mjesto i koju čuva sam.

Za prijevoz ručne prtljage ne naplaćuje se posebna naknada i ne ispostavlja
se potvrda.

Članak 109.

Putnik je dužan naknaditi prijevozniku štetu koja nastane zbog svojstva
ili stanja prtljage, osim ako su svojstva ili stanje prtljage bili poznati
prijevozniku.

Kao prtljaga ne smiju se primiti na prijevoz opasne tvari.

Članak 110.

Prijevoznik je dužan predati putniku prtljagu odmah po završetku putovanja.

Prtljaga se izdaje donositelju potvrde o primljenoj prtljagi ili osobi
koja ima dokaz o pravu raspolaganja prtljagom.

Članak 111.

Ako putnik po završetku putovanja ne preuzme prtljagu ili ručnu prtljagu,
prijevoznik je dužan predati prtljagu autobusnom kolodvoru na čuvanje,
a ako nema kolodvora, čuvati prtljagu sam na sigurnom mjestu ili je povjeriti
na čuvanje trećoj osobi i to na račun putnika.

Ukoliko vlasnik prtljage u roku od 15 dana od dana završetka putovanja
ne preuzme prtljagu ili ručnu prtljagu i ne podmiri troškove čuvanja prtljage,
prijevoznik može raspolagati prtljagom ili ručnom prtljagom.

Članak 112.

Prijevoznik odgovara za štetu koja nastane gubitkom ili oštećenjem prtljage
i ručne prtljage ako putnik dokaže da je do štete došlo krivnjom prijevoznika.

Nastane li gubitak, odnosno oštećenje prtljage ili ručne prtljage, uz
uvjete u kojima dođe do smrti, oštećenja zdravlja ili ozljede putnika,
prijevoznik odgovora za prtljagu i ručnu prtljagu, osim ako dokaže da je
šteta prouzročena višom silom ili radnjom putnika.

Članak 113.

Smatra se da je prtljaga izgubljena ako se putniku prtljaga ne preda
u roku od sedam dana od dana završetka putovanja.

Članak 114.

Visina naknade za gubitak ili oštećenje prtljage za koju odgovara prijevoznik
ne može biti veća od 5.600,00 kuna za prtljagu po putniku, ako prijevoznik
dokaže da gubitak, odnosno oštećenje nije nastalo namjerno ili grubom nepažnjom.

Putnik može zahtijevati od prijevoznika da se u potvrdi o primanju prtljage
naznači i veći iznos naknade štete od iznosa utvrđenog u stavku 1. ovoga
članka.

Ako je u potvrdi o primitku prtljage naveden veći iznos, prijevoznik
odgovara za štetu do iznosa navedenog u potvrdi o primanju prtljage.

U slučaju iz stavka 3. ovoga članka, prijevoznik može naplatiti od putnika
uvećanu naknadu za prijevoz prtljage.

Članak 115.

Prijevoznik ne odgovara za štetu zbog gubitka ili oštećenja prtljage,
ako mu putnik ne podnese zahtjev za naknadu štete odmah nakon završetka
putovanja, odnosno nakon preuzimanja prtljage.

Iznimno, ako šteta nastane zbog prometne nezgode ili drugih uzroka zbog
kojih putnik ne može podnijeti zahtjev u roku iz stavka 1. ovoga članka,
zahtjev se mora podnijeti čim to postane moguće, a najkasnije u roku od
30 dana od dana završetka putovanja ili kad bi trebalo biti završeno.

*3. Ugovor o prijevozu tereta*

Članak 116.

Ugovorom o prijevozu tereta prijevoznik se obvezuje teret prevesti do
odredišnog mjesta i predati ga primatelju ili drugoj ovlaštenoj osobi koju
primatelj odredi, a pošiljatelj se obvezuje prijevozniku isplatiti ugovorenu
naknadu za prijevoz.

Potpisom teretnog lista pošiljatelj i prijevoznik potvrđuju da je sklopljen
ugovor o prijevozu i da je teret primljen na prijevoz.

Članak 117.

Prijevoznik ne može primiti na prijevoz teret, ako je prijevoz takvog
tereta zakonom ili drugim propisom zabranjen.

Teret za koji su propisani posebni uvjeti prijevoza može se primiti
na prijevoz samo ako su ti uvjeti ispunjeni.

Članak 118.

Prijevoznik je obvezan prevesti teret vozilom koje je ugovoreno ili
koje ispunjava ugovorene uvjete.

Ako ugovorom o prijevozu vozilo nije određeno, prijevoznik je dužan
teret prevesti vozilom koje osigurava uredno i pravovremeno izvršenje ugovora
o prijevozu.

Članak 119.

Umjesto prijevoza ugovorenog tereta, na prijevoz se može predati drugi
teret:

1) ako se time ne mijenjaju uvjeti prijevoza na štetu prijevoznika,

2) ako se time ne produljuje zadržavanje vozila u utovarnom i istovarnom
mjestu,

3) ako se time ne ugrožava sigurnost vozila i prometa,

4) ako pošiljatelj preda prijevozniku, na njegov zahtjev, osiguranje
za tražbinu koja bi mogla nastati zbog zamjene tereta.

Članak 120.

Pošiljatelj je dužan dati prijevozniku uputu za čuvanje i rukovanje
teretom, a ako to prijevoznik zahtijeva, i pisano.

Članak 121.

Pošiljatelj je odgovoran za štetu prouzročenu prijevozniku ili drugim
osobama, ako šteta nastane djelovanjem svojstava tereta predanog na prijevoz,
a koja prijevozniku nisu bila poznata.

Članak 122.

Prijevoznik je dužan postaviti vozilo u ugovoreno vrijeme i na mjesto
koje je ugovorom određeno za utovar, ako to može učiniti bez opasnosti
za vozilo i ako se na tom mjestu teret može utovariti bez oštećenja vozila.

Članak 123.

Pošiljatelj je dužan utovariti teret u vozilo, ako ugovorom nije drukčije
određeno.

Pošiljatelj mora utovariti teret prema uputama prijevoznika i to u pogledu
rasporeda tereta uvozilu i ostalih okolnosti koje bi mogle utjecati
na sigurnost osoba, vozila i tereta u vozilu.

Pošiljatelj i prijevoznik zajedno su odgovorni za štetu nastalu zbog
pretovara vozila i nepravilnog rasporeda tereta.

Pošiljatelj je odgovoran za štetu koja nastane zbog pretovara vozila,
ako je naznačio manju od stvarne težine tereta.

Članak 124.

Utovar tereta u vozilo mora započeti u ugovoreno vrijeme.

Vrijeme za utovar tereta u vozilo produljuje se za vrijeme za koje se
utovar ne može obaviti, zbog razloga za koje nisu odgovorni ni pošiljatelj
ni prijevoznik.

Ako se teret ne utovari u vozilo u ugovorenom roku zbog razloga za koji
je odgovoran pošiljatelj, prijevoznik mora zadržati vozilo na utovarnom
mjestu, a najdulje još polovicu ugovorenog vremena za utovar (dodatno utovarno
vrijeme).

Za dodatno utovarno vrijeme prijevoznik ima pravo na posebnu naknadu
u skladu s ugovorom, odnosno tarifom prijevoznika.

Ako se teret ne utovari u vozilo niti nakon isteka dodatnoga utovarnog
vremena, prijevoznik može odustati od ugovora i zahtijevati naknadu štete.

Članak 125.

Vrijeme za utovar tereta u vozilo je i vrijeme potrebno za:

- popunjavanje teretnog lista,

- pokrivanje i učvršćivanje tereta u vozilu, ako je to dužan učiniti
pošiljatelj,

- obavljanje radnji bez kojih prijevoz ne može započeti.

Članak 126.

Pošiljatelj za svaku pošiljku mora prijevozniku predati teretni list.

Teretni list se popunjava u tri primjerka.

Prvi primjerak teretnog lista predaje se primatelju, drugi prati teret
u prijevozu i ostaje kod prijevoznika, a treći ostaje kod pošiljatelja.

Za svaku pošiljku predaje se poseban teretni list, osim ako to nije
ugovorom drukčije određeno.

Članak 127.

Teretni list mora sadržavati:

1. datum i mjesto izdavanja,

2. ime i prezime ili naziv pošiljatelja, te njegovu adresu,

3. ime i prezime ili naziv prijevoznika,

4. registarski broj vozila,

5. datum i mjesto utovara tereta,

6. ime i prezime ili naziv primatelja i mjesto istovara,

7. naznaku količine, vrste i mase tereta,

8. popis isprava koje se prilažu uz teretni list,

9. prijevozne i druge troškove.

Osim podataka iz stavka 1. ovoga članka, teretni list može sadržavati
dostavni rok.

Članak 128.

Teretni list može sadržavati i odredbe "po naredbi" ili glasiti na donositelja,
no teretni list po naredbi prenosi se indosamentom, a teretni list na donositelja,
predajom.

Uvjeti ugovora o prijevozu i opći uvjeti prijevoza obvezuju imatelja
prenosivoga teretnog lista koji nije pošiljatelj, samo ako su uneseni ili
se na njih poziva u prenosivom teretnom listu.

Članak 129.

Pošiljatelj je odgovoran za točnost podataka i izjava koje unosi u teretni
list te za točnost podataka i izjava koje na njegov zahtjev unese prijevoznik.

Prijevoznik može provjeriti točnost podataka navedenih u teretnom listu,
stanje i druge podatke o teretu.

Članak 130.

Prijevoznik može tijekom prijevoza, za račun korisnika prijevoza, obavljati
carinske i druge propisane radnje.

Pošiljatelj uz teretni list mora priložiti isprave potrebne za obavljanje
radnji koje se, na temelju carinskih i drugih propisa, moraju obaviti prije
nego se pošiljka preda primatelju.

Prijevoznik ne mora ispitati jesu li podnesene isprave točne i dostatne.

Pošiljatelj odgovara za štetu koja nastane zbog nedostatka, netočnosti
ili neispravnosti isprava, ako za to nije kriv prijevoznik.

Članak 131.

Prijevoznik je dužan prevesti teret cestom koja je ugovorena.

Ako cesta nije ugovorena, prijevoznik mora obaviti prijevoz cestom koja
je najpovoljnija za prijevoz takvog tereta.

Članak 132.

Prijevoznik je dužan prevesti teret u ugovorenom roku (prijevozni rok).

Ako prijevozni rok nije ugovoren, prijevoznik mora obaviti prijevoz
u vremenu koje je uobičajeno za prijevoz takvog tereta, s obzirom na trajanje
prijevoznog puta i vrstu vozila.

Članak 133.

Prijevozni rok počinje teći nakon isteka vremena za utovar, odnosno
isteka dodatnog vremena za utovar.

Smatra se da je prijevoz obavljen kad prijevoznik izvijesti primatelja
o prispjeću tereta u odredišno mjesto i ako je teret pripremljen za predaju
primatelju ili kad prijevoznik pokuša predati teret primatelju.

Članak 134.

Ako se teret ne može prevesti u prijevoznom roku i uz ugovorene uvjete,
prijevoznik je dužan zahtijevati upute ovlaštene osobe za raspolaganje
teretom tijekom prijevoza, a ako imatelj prenosivoga teretnog lista nije
prijevozniku poznat, prijevoznik je dužan potrebne upute zatražiti od pošiljatelja.

Ako prijevoznik ne može dobiti upute iz stavka 1. ovoga članka u primjerenom
roku, dužan je poduzeti odgovarajuće mjere, kako bi zaštitio interese osobe
koja je ovlaštena raspolagati teretom.

Prijevoznik je dužan postupiti prema odredbama stavka 1. i 2. ovoga
članka i kad okolnosti bitno otežavaju obavljanje prijevoza uz ugovorene
uvjete.

Članak 135.

Prijevoznik mora poduzeti sve mjere potrebne za očuvanje tereta predanog
na prijevoz.

Ako prijevoznik ne zatraži od pošiljatelja upute o mjerama koje su potrebne
radi očuvanja tereta, smatra se da mu je bilo poznato koje se mjere moraju
poduzeti za očuvanje tereta.

Ako u teretnom listu nema obavijesti o vrsti opasnosti od tereta predanog
na prijevoz, pošiljatelj mora dokazati da je prijevoznik znao ili morao
znati za opasnost od tereta.

Članak 136.

Ako nije izdan prenosivi teretni list, pošiljatelj raspolaže s teretom
tijekom prijevoza i može zahtijevati:

1. obustavu prijevoza,

2. odgodu predaje primatelju,

3. predaju tereta u nekom drugom odredišnom mjestu,

4. predaju tereta njemu ili nekom drugom primatelju koji nije određen
ugovorom o prijevozu ili teretnim listom,

5. povrat tereta u otpremno mjesto.

Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka i potvrda o primitku moraju biti u
pisanom obliku.

Troškove nastale izvršenjem radnji iz stavka 1. ovoga članka, snosi
pošiljatelj.

Članak 137.

Prijevoznik je odgovoran za štetu koja nastane zbog neizvršenja zahtjeva
iz članka 136. ovoga Zakona.

Visina naknade štete iz stavka 1. ovoga članka ne može biti veća od
visine naknade štete za koju bi prijevoznik odgovarao da je teret izgubljen.

Članak 138.

Pravo pošiljatelja na raspolaganje s teretom tijekom prijevoza, prestaje
predajom teretnog lista drugoj osobi.

Članak 139.

Primatelj tereta može raspolagati s teretom tijekom prijevoza uz uvjete
i na način iz članka 136. ovoga Zakona, ako pošiljatelj stavi u teretni
list napomenu da primatelj ima pravo raspolagati s teretom.

Primatelj može raspolagati s teretom koji je u prijevozu i ako mu pošiljatelj
preda svoj primjerak teretnog lista.

Članak 140.

Ako je izdan prenosivi teretni list, teretom predanim na prijevoz može
raspolagati imateljprenosivoga teretnog lista, uz uvjet ispunjavanja
svih obveza koje proizlaze iz prenosivoga teretnog lista.

Imatelj prenosivoga teretnog lista može od prijevoznika zahtijevati:

1. obustavu prijevoza,

2. predaju tereta u nekom drugom odredišnom mjestu,

3. vraćanje tereta u otpremno mjesto.

Ako imatelj prenosivoga teretnog lista zahtijeva da mu se teret preda
u nekom drugom odredišnom mjestu, mora prijevozniku kod primanja tereta
vratiti prenosivi teretni list.

Ako se s teretom raspolaže na jedan od načina iz stavka 2. ovoga članka,
zahtjev se mora unijeti u prenosivi teretni list i potvrditi potpisom imatelja
prenosivoga teretnog lista, u protivnom zahtjev nema pravni učinak.

Članak 141.

Prijevoznik može odbiti izmjenu ugovora o prijevozu ako:

1. se u trenutku kad zahtjev prispije, ugovor više ne može izmijeniti,

2. izmjenom ugovora nastaje šteta drugom korisniku prijevoza,

3. se prijevozniku ne nadoknadi šteta i svi troškovi koji nastaju izmjenom
ugovora,

4. se izmjena ugovora protivi carinskim ili drugim propisima.

Članak 142.

Prijevoznik je dužan predati teret u odredišnom mjestu ili u mjestu
koje odredi osoba ovlaštena za raspolaganje s teretom.

Članak 143.

Prijevoznik je dužan teret predati primatelju ili imatelju prenosivog
teretnog lista, a ako teretni list ili prenosivi teretni list nije izdan,
osobi koja je ugovorom o prijevozu ili na drugi način određena za primanje
tereta.

Članak 144.

Primatelj može od prijevoznika tražiti drugi primjerak teretnog lista,
nakon obavljenog prijevoza i ako je ispunio obveze iz ugovora.

Prijevoznik mora udovoljiti zahtjevu iz stavka 1. ovoga članka, ako
u zahtjevu pošiljatelja na temelju članka 136. ovoga Zakona nije drukčije
određeno.

Primatelj je dužan prijevozniku potvrditi primitak tereta u teretnom
listu.

Primatelj koji odbije primiti teret, može naknadno zahtijevati predaju
tereta uz naknadu nastalih troškova.

Članak 145.

Prijevoznik je dužan bez odgode izvijestiti primatelja, a na adresu
naznačenu od pošiljatelja, o prispijeću tereta u odredišno mjesto.

Članak 146.

Primatelj je dužan istovariti teret na mjestu koje sam odredi, ako ugovorom
nije drukčije određeno.

Primatelj mora istovariti teret prema uputama prijevoznika koje se odnose
na sigurnost i zaštitu osoba, vozila i tereta utovarenog u vozilo.

Na istovar tereta odgovarajuće se primjenjuju odredbe članka 122. i
124. ovoga Zakona.

Članak 147.

Ako primatelj ne istovari teret, prijevoznik može o trošku primatelja
istovariti teret i raspolagati s teretom tako da:

1) istovari teret i preda ga na čuvanje pogodnoj osobi ili ga može sam
čuvati,

2) teret odmah proda, ako je u kvaru ili mu prijeti opasnost od kvara,
ili ako su troškovi čuvanja veći od vrijednosti tereta.

Prijevoznik je dužan, o predaji tereta na čuvanje bez odgode, izvijestiti
osobu ovlaštenu za raspolaganje s teretom.

Prijevoznik je odgovoran za izbor mjesta čuvanja tereta.

Kad prijevoznik postupi u skladu s odredbom stavka l. ovoga članka,
prijevoz se smatra završenim.

Članak 148.

Ako u roku od 15 dana od dana predaje tereta na čuvanje, osoba ovlaštena
za raspolaganje s teretom ne preuzme teret, prijevoznik ga može prodati.

Svotu ostvarenu prodajom tereta umanjenu za iznos troškova prijevoza,
čuvanja i prodaje tereta, prijevoznik mora položiti kod suda u korist osobe
ovlaštene za raspolaganje s teretom i o tome je izvijestiti.

Članak 149.

Imatelj prenosivoga teretnog lista mora kod preuzimanja tereta vratiti
prijevozniku prenosivi teretni list.

Članak 150.

Ako primatelj preuzme teret bez prigovora, smatra se da je teret predan
u skladu s podacima iz teretnog lista, a ako nema teretnog lista, u stanju
u kojem je preuzet na prijevoz.

Primatelj gubi pravo na naknadu štete, ako u roku od sedam dana od dana
preuzimanja tereta pisano ne prigovori za oštećenja tereta, koja nisu bila
uočljiva kod preuzimanja.

Članak 151.

Prijevoznik mora bez odgode zatražiti uputu od pošiljatelja, ako primatelj
odbije preuzeti teret i ako prijevoznik ne može pronaći primatelja. .

Ako prijevoznik ne dobije uputu iz stavka 1. ovoga članka ili ako ne
može predati teret, može uime, na trošak i rizik osobe koja je ovlaštena
raspolagati s teretom, postupiti u skladu s člankom 147. ovoga Zakona.

Članak 152.

Prijevoznik koji primi teret na prijevoz odgovara za izvršenje prijevoza
na cijelome prijevoznom putu, sve do predaje tereta primatelju.

Prijevoznik odgovara za štetu koja nastane tijekom prijevoza zbog potpunoga
ili djelomičnoga gubitka ili oštećenja tereta, te za štetu nastalu zbog
prekoračenja dostavnog roka.

Prijevoznik odgovara za štetu što ju prouzroče osobe koje po njegovu
nalogu rade na prijevozu.

Članak 153.

Prijevoznik odgovara za štetu nastalu zbog gubitka ili oštećenja tereta
te zbog prekoračenja dostavnog roka, osim ako dokaže da je šteta nastala
zbog radnji ili propusta korisnika prijevoza, svojstva tereta ili nekih
drugih uzroka koji se nisu mogli predvidjeti, izbjeći ili ukloniti.

Članak 154.

Prijevoznik odgovara za štetu nastalu zbog zakašnjenja u predaji tereta
primatelju, ako mu primatelj u roku od sedam dana od dana stavljanja tereta
na raspolaganje radi istovara, podnese pisani zahtjev za naknadu štete.

Članak 155.

Prijevoznik se oslobađa od odgovornosti ako gubitak ili oštećenje tereta
nastane zbog posebne opasnosti koja je u svezi s jednom ili više sljedećih
okolnosti:

1) upotrebom otvorenih i nepokrivenih vozila, ako je upotreba takvih
vozila izričito ugovorena i naznačena na teretnom listu,

2) ako teret nije upakiran ili nije dostatno upakiran, te je zbog tih
nedostataka po svojoj naravi izložen gubitku ili oštećenju,

3) utovarom, slaganjem i istovarom tereta koje obavi pošiljatelj, primatelj
ili osobe koje rade na tim poslovima po nalogu pošiljatelja ili primatelja,

4) naravi tereta koji je prema svojim svojstvima osobito podložan potpunom
ili djelomičnom gubitku ili oštećenju, zbog lomljenja, hrđanja, truljenja,
sušenja, curenja, rasipanja ili djelovanja kukaca i sl.,

5) nepostojanjem oznaka ili nepotpunim oznakama na teretu.

Prijevoznik nije odgovoran za štetu koja nastane gubitkom ili oštećenjem
žive životinje predane na prijevoz, ako dokaže da je poduzeo sve mjere
koje je bio dužan poduzeti i postupio u skladu s uputama.

Ako prijevoznik utvrdi da je, prema okolnostima slučaja, gubitak ili
oštećenje moglo nastati u svezi s jednom ili više posebnih opasnosti iz
stavka 1. i 2. ovoga članka, pretpostavlja se da šteta proizlazi iz toga.

Nositelj prava, može dokazivati da šteta uopće nije nastala ili da djelomice
nije nastala u svezi s bilo kojom okolnosti iz stavka 1. i 2. ovoga članka.

Članak 156.

Prijevoznik se ne može osloboditi od odgovornosti za štetu pozivanjem
na odredbe članka 155. ovoga Zakona:

1. ako pri prijevozu otvorenim ili nepokrivenim vozilom dođe do gubitka
cijeloga tereta ili do neuobičajeno velikoga gubitka dijela tereta,

2. ako se teret preveze vozilom koje je opremljeno za zaštitu tereta
od topline, hladnoće, razlike u temperaturama ili vlažnosti zraka, a ne
dokaže da je poduzeo sve što je prema okolnostima bio dužan poduzeti, a
što se odnosi na izbor, održavanje i uporabu takve opreme te da je postupio
prema posebnim uputama pošiljatelja.

Članak 157.

Ako prijevoznik ne preda primatelju teret u roku od 15 dana od dana
kad je teret prema ugovoru bio dužan predati, smatra se da je teret izgubljen
u prijevozu.

Ako prijevoznik prije isteka roka iz stavka l. ovoga, članka izjavi
da je teret izgubljen, smatra se da je izgubljen onog dana kad prijevoznik
izjavi da je izgubljen.

Članak 158.

Prijevoznik ne odgovara za štetu koja nastane prijevozom opasne tvari,
ako pri preuzimanju tereta na prijevoz ne zna, niti bi mogao znati, da
je riječ o opasnom teretu.

Članak 159.

Ako prijevoznik nositelju prava mora platiti naknadu štete za potpun
ili djelomičan gubitak, vrijednost tereta računa se po tržišnoj cijeni,
a ako je cijena tereta određena, po određenoj cijeni.

Cijena se određuje po mjestu i vremenu preuzimanja tereta na prijevoz.

Naknada štete iz stavka 1. ovoga članka ne može biti veća:

1) za oštećenje cijelog tereta od iznosa naknade koji bi prijevoznik
morao platiti za izgubljeni teret,

2) za oštećenje dijela tereta od iznosa naknade koju bi prijevoznik
morao platiti za dio izgubljenog tereta.

Članak 160.

Naknada štete za koju prijevoznik odgovara zbog gubitka ili oštećenja
tereta, ne može biti veća od 30 kuna po kilogramu bruto težine izgubljenog
ili oštećenog tereta, ako drukčije nije ugovoreno.

Ako je ugovoren veći iznos od 30 kuna, prijevoznik ima pravo na povećanu
naknadu za prijevoz.

Ako je teret u cijelosti izgubljen ili uništen, prijevoznik mora pošiljatelju
nadoknaditi iznos iz stavka 1. ovoga članka, plaćenu naknadu za prijevoz
i druge troškove nastale u prijevozu.

Dokaže li nositelj prava da je zbog prekoračenja dostavnog roka pretrpio
štetu, prijevoznik mora platiti dokazanu štetu, ali najviše do dvostruke
naknade za prijevoz.

Zahtjev za štetu iz stavka 3. ovoga članka mora se podnijeti najkasnije
u roku od sedam dana od dana predaje tereta, a u protivnom se gubi pravo
na naknadu štete.

Članak 161.

Naknada za prijevoz plaća se ako je teret prevezen u odredišno mjesto
i predan primatelju ili drugoj ovlaštenoj osobi.

Ako je teret ili dio tereta prevezen samo na dijelu ugovorenog puta
iz razloga za koji nije odgovoran prijevoznik, prijevoznik ima pravo na
naknadu za prijevoz samo za prijeđeni put, a ako je za to odgovoran korisnik
prijevoza, ima pravo na naknadu za prijevoz u punom iznosu.

Članak 162.

Prijevoznik nije dužan predati teret ako mu obveznik plaćanja naknade
za prijevoz ne plati naknadu ili na njegov zahtjev i bez odgode ne preda
odgovarujuće jamstvo.

U slučaju iz stavka 1. ovoga članka, prijevoznik može postupati u skladu
s odredbama članka 147. i 148. ovoga Zakona.

Radi osiguranja svoje tražbine iz ugovora o prijevozu tereta, prijevoznik
ima založno i zadržajno pravo na teretu koji je preuzeo na prijevoz.

*4. Prijevoz u kojem sudjeluje više prijevoznika*

Članak 163.

Kod prijevoza u kojem sudjeluje više prijevoznika, za gubitak ili oštećenje
tereta i prtljage te za zakašnjenje u prijevozu solidarno odgovaraju prijevoznik
koji sklopi ugovor o prijevozu, prijevoznik na dijelu puta na kojem dođe
do gubitka, odnosno oštećenja i posljednji prijevoznik.

Ako se ne može utvrditi na čijem je dijelu prijevoznog puta došlo do
gubitka, odnosno oštećenja tereta, za štetu solidarno odgovaraju svi prijevoznici.

Ako se prijevoz obavlja skupom vozila, prijevoznikom se smatra prijevoznik
čije je vučno vozilo.

Članak 164.

Za štetu koja nastane zbog smrti, oštećenja zdravlja ili ozljede putnika
i za štetu koja nastane zakašnjenjem u prijevozu putnika, solidarno odgovaraju
prijevoznik koji sklopi ugovor o prijevozu i prijevoznik na dijelu prijevoznog
puta na kojem dođe do smrti, oštećenja zdravlja ili ozljede putnika, odnosno
zakašnjenja u prijevozu.

Ako prijevoznik dio prijevoza povjeri drugom prijevozniku za sve obveze
iz ugovora o prijevozu odgovara prijevoznik koji je zakjučio ugovor.

Članak 165.

Prijevoznik koji nadoknadi štetu korisniku prijevoza, prema odredbama
članka 163. i 164. ovoga Zakona, ima pravo regresa prema ostalim prijevoznicima
koji solidarno odgovaraju.

Ako se ne može utvrditi kolika je šteta nastala na pojedinim dijelovima
prijevoznog puta, svaki prijevoznik odgovoran je za štetu razmjerno svojemu
udjelu u naknadi za prijevoz.

*5. Mješoviti prijevoz*

Članak 166.

Ako se na temelju ugovora prijevoz obavlja uz sudjelovanje prijevoznika
iz raznih vrsta prometa (mješoviti prijevoz), prijevoznik koji je sklopio
ugovor odgovara za štetu prema propisima o naknadi štete, koji vrijede
za prijevoznika na dijelu puta na kojem nastane šteta.

Ako se prijevoznik u obavljanju prijevoza bez pošiljateljeva znanja
koristi prijevoznicima iz drugih vrsta prometa, prijevoznik koji je sklopio
ugovor odgovara za štetu prema odredbama ovoga Zakona, bez obzira na čijem
dijelu puta nastane šteta, ako je to za korisnika prijevoza pogodnije.

*6. Zahtjev za ispunjenje tražbine iz ugovora*

Članak 167.

Tražbine iz ugovora o prijevozu, nositelj prava može ostvariti podnošenjem
pisanog zahtjeva prijevozniku.

Ako je prijevoznikov odgovor na zahtjev za nositelja prava nepovoljan,
on svoje pravo može ostvariti pred sudom, ako mu u roku od 15 dana nakon
dostave zahtjeva, prijevoznik ne isplati zahtijevanu naknadu štete. Pritom
nositelj prava mora predožiti pisane dokaze da se prethodno obraćao prijevozniku
sa zahtjevom za naknadu štete.

Ako nositelj prava takav dokaz ne predoči, sud će takvu tužbu odbaciti
kao preuranjenu.

Članak 168.

Pravo na zahtjev, odnosno tužbu za naknadu štete na temelju ovoga Zakona,
ima:

1. putnik - ako se radi o prijevozu putnika i prtljage,

2. pošiljatelj - dok ima pravo raspolagati teretom,

3. primatelj - od trenutka primanja teretnog lista.

Zahtjev, odnosno tužbu može podnijeti i druga osoba ako je na nju prenijeta
tražbina osobe iz stavka 1. ovoga članka, prema prijevozniku.

Članak 169.

Pravo prema prijevozniku koje proizlazi iz ugovora o prijevozu tereta
i prtljage prestaje kad nositelj prava primi pošiljku.

Pravo tražbine iz stavka 1. ovoga članka ne prestaje:

1. kad nositelj prava dokaže da je štetu prouzročio prijevoznik namjerno
ili grubom nepažnjom,

2. u slučaju djelomičnog gubitka ili oštećenja i to:

a) ako se djelomičan gubitak ili oštećenje utvrdi u skladu s odredbama
ovoga Zakona, prije nego nositelj prava primi teret ili u trenutku primanja,

b) ako se krivnjom prijevoznika ne utvrdi šteta koja bi se morala utvrditi
prema odredbama ovoga Zakona,

3. kad nositelj prava kod primanja tereta ne može opaziti oštećenja
ili djelomični gubitak; ako se zahtjev za utvrđivanje oštećenja, odnosno
djelomičnog gubitka, u skladu s odredbama ovoga Zakona, podnese odmah nakon
otkrivanja štete, najkasnije u roku od tri dana za prtljagu, odnosno sedam
dana za teret, od dana primitka i ako se dokaže da je šteta nastala u vremenu
između primitka na prijevoz i predaje,

4. kad se tražbina odnosi na vraćanje plaćenih svota.

*7. Zastara tražbina*

Članak 170.

Tražbine iz ugovora o prijevozu zastarijevaju:

1. tražbine zbog više ili manje naplaćene naknade za prijevoz, naknade
za posebne usluge, dodatak za naknadu za prijevoz i drugi troškovi, za
godinu dana,

2. tražbina zbog smrti, oštećenja zdravlja i ozljede putnika, za dvije
godine,

3. sve druge tražbine, za godinu dana, ako ovim Zakonom nije drukčije
propisano.

Članak 171.

Zastara počinje teći:

1. kod prijevoza putnika, sljedećeg dana nakon isteka roka valjanosti
vozne karte,

2. kod tražbina zbog smrti, oštećenja zdravlja, tjelesne ozljede ili
duševne boli putnika, od dana saznanja za štetu,

3. kod tražbina zbog djelomičnog gubitka tereta ili prtljage i zbog
prekoračenja dostavnog roka, sljedečeg dana nakon predaje tereta ili prtljage,

4. kod tražbina zbog potpunog gubitka tereta, nakon trideset dana od
dana isteka dostavnog roka,

5. kod tražbina zbog potpunog gubitka prtljage, nakon četrnaest dana
od dana isteka dostavnog roka,

6. kod tražbina zbog više ili manje plaćenih svota, od dana plaćanja,
a ako nije bilo plaćanja, od dana predaje tereta,

7. kod tražbina zbog više ili manje plaćenih svota, ako pošiljatelj
položi svotu u ime prijevoznih troškova koji se ne mogu točno utvrditi
pri predaji tereta na prijevoz, već se naknadno obračunavaju, od dana obračuna
prijevoznika s pošiljateljem,

8. kod tražbine svote koju je primatelj platio umjesto pošiljatelja
ili koju plati pošiljatelj umjesto primatelja i koju prijevoznik mora vratiti
nositelju prava, od dana podnošenja prigovora,

9. kod tražbine koja se odnosi na pouzeće, nakon trideset dana od dana
isteka dostavnog roka,

10. kod tražbine viška koji preostane nakon namirenja tražbine kad prijevoznik
proda teret, od dana prodaje,

11. kod tražbina koje nastanu kad prijevoznik obavi isplatu za korisnika
prijevoza carinskom tijelu, od dana isplate,

12. u svim drugim okonostima, sljedećeg dana nakon nastanka tražbine.

Članak 172.

Zastara se prekida kad se prijevozniku dostavi pisani zahtjev i nastavlja
teči od dana kad se nositelju prava pošalje pisani odgovor na zahtjev i
kad mu se vrate isprave priložene uz njega.

Naknadni zahtjevi o istom predmetu ne prekidaju tijek zastare.

Zastara ne može nastupiti prije isteka roka od 30 dana nakon primitka
odgovora na zahtjev.

X. STATISTIKA U CESTOVNOM PRIJEVOZU

Članak 173.

Prijevoznik, pravna i fizička osoba koja obavlja prijevoz za vlastite
potrebe, obuhvaćen je statističkim praćenjem.

Osobe iz stavka 1. ovoga članka dužne su Državnom zavodu za statistiku
dostavljati podatke o obavljenom prijevozu na način, po postupku i u roku
koji propisuje ravnatelj Državnog zavoda za statistiku, uz suglasnost ministra.

Propisom iz stavka 2. ovoga članka utvrđuje se način obrade podataka,
izuzeci od statističkog praćenja i propisuju prekršaji te određuju novčane
kazne za te prekršaje.

Statistički podaci o međunarodnom prijevozu koji obavljaju strani prijevoznici
prikupljaju se putem statističkih istraživanja.

XI. OVLAŠTENJE UPRAVE CARINE

Članak 174.

Uprava carine na graničnom prijelazu, odnosno na drugom mjestu gdje
se obavlja carinski nadzor, provjerava da li domaći i strani prijevoznik
ima dozvolu i druge isprave, propisane ovim Zakonom, drugim propisima i
međunarodnim ugovorima te da li prijevoznik obavlja prijevoz u skladu s
tim ispravama.

Ako Uprava carine utvrdi da strani prijevoznik nema u vozilu propisanu
dopusnicu te potrebne ostale isprave ili ih ne koristi na propisan način,
zabranit će ulazak vozila u Republiku Hrvatsku, odnosno izlazak iz nje,
te o tome izvijestiti Ministarstvo.

Ako Uprava carine utvrdi da domaći prijevoznik nema u vozilu propisanu
dopusnicu i ostale potrebne isprave ili ih ne koristi na propisan način,
zabranit će izlazak vozila iz Republike Hrvatske i o tome izvijestiti Ministarstvo.

Ako Uprava carine utvrdi da pravna ili fizička osoba obavlja javni prijevoz
bez odobrenja iz članka 5. ovoga Zakona, naredit će iskrcavanje tereta
u najbližem carinskom skladištu, o trošku te pravne ili fizičke osobe,
odnosno zabraniti izlazak autobusa iz Republike Hrvatske i o tome izvijestiti
Ministarstvo.

Uprava carine iz stavka 1. ovoga članka privremeno će oduzeti stranom
prijevozniku dopusnicu za prijevoz, izdanu na temelju ovoga Zakona ili
međunarodnog ugovora, ako posumnja u njezinu ispravnost, odnosno ako se
prijevoznik ne pridržava uvjeta iz dozvole.

Privremeno oduzeta dopusnica sa zapisnikom o njezinom privremenom oduzimanju
dostavlja se Ministarstvu u roku od 24 sata, a zbog donošenja konačne odluke.

XII. STAVLJANJE IZVAN SNAGE DOPUSNICE I ZABRANA PRISTUPA NA
HRVATSKE CESTE

Članak 175.

Nadležno tijelo uprave koje je izdalo dopusnicu može donijeti odluku
stavljanju izvan snage dopusnice iz članka 38. stavka 2. i 3., članka 41.
, članka 44. stavka 2. i članka 61. stavka 1. ovoga Zakona, ako se prijevoz
ne obavlja u skladu s izdanom dopusnicom.

Dopusnica za prijevoz izdana stranom prijevozniku može se staviti izvan
snage, ako nadležno tijelo države u kojoj je prijevoznik registriran, odbije
izdati odgovarajuću dopusnicu hrvatskom prijevozniku.

Odlukom iz stavka 1. ovoga članka, dopusnica se može staviti izvan snage
u trajanju od tri do dvanaest mjeseci.

Članak 176.

Ministarstvo može, privremeno zabraniti pristup na hrvatske ceste stranom
prijevozniku u slučaju teških ili ponovljenih prekršaja iz ovoga Zakona.

Privremena zabrana iz stavka 1. ovoga članka može se izreči u trajanju
od tri do dvanaest mjeseci.

Članak 177.

Odluke iz članka 175. i 176. ovoga Zakona,ako se radi o međunarodnom
prijevozu provodi Carinska uprava na graničnom prijelazu.

XIII. NADZOR I INSPEKCIJA CESTOVNOG PRIJEVOZA

Članak 178.

Upravni nadzor nad provedbom ovoga Zakona i propisa donijetih na temelju
njega, obavlja Ministarstvo.

Članak 179.

Inspekcijske poslove obavlja Inspekcija cestovnog prometa sukladno posebnom
zakonu.

XIV. PREKRŠAJNE ODREDBE

Članak 180.

Novčanom kaznom od 20.000,00 do 100.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
prijevoznik, odnosno druga pravna osoba, ako:

1. obavlja kabotažu na teritoriju Republike Hrvatske ili prijevoz za
treće zemlje ili iz njih, bez dopusnice (članak 11.),

2. obavlja javni prijevoz bez odobrenja (članak 12. stavak 2.),

3. obavlja linijski prijevoz bez dopusnice, odnosno ako koristi dopusnicu
koja je izdana drugom prijevozniku (članak 23. stavak 1. i 3. i članak
60.),

4. nema dopusnicu iz članka 51. ovoga Zakona,

5. nema dopusnicu iz članka 70. ovoga Zakona,

6. nema dopusnice (članak 72. stavak 2.),

7. pruža kolodvorske usluge bez odobrenja (članak 80. stavak 2. i članak
89. stavak 3.),

8. obavlja agencijske i otpremničke poslove bez odobrenja (članak 92.
stavak 4.).

Za prekršaje iz stavka 1. točke 2., 3., 7. i 8. ovoga članka,izriče
se, uz novčanu kaznu, i zaštitna mjera oduzimanja imovinske koristi postignute
prekršajem.

Za istovjetne prekršaje iz stavka 1. ovoga članka, učinjene po treći
puta, domaćem prijevozniku i drugoj pravnoj i fizičkoj osobi koja obavlja
djelatnost iz ovoga Zakona, pored novčane kazne, izreći će se i zaštitna
mjera zabrane obavljanja te djelatnosti u trajanju od šest do dvanaest
mjeseci.

Za prekršaje iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i odgovorna osoba
prijevoznika, odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog vozila, novčanom
kaznom od 9.000,00 do 25.000,00 kuna.

Članak 181.

Novčanom kaznom od 10.000,00 do 50.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
prijevoznik, odnosno druga pravna osoba, ako:

1. ne obavi linijski prijevoz putnika u skladu s člankom 9. ovoga Zakona,

2. povjeri upravljanje motornim vozilom vozaču suprotno odredbi članka
10. ovoga Zakona,

3. obavlja javni prijevoz osoba, suprotno odredbi članka 21. ovoga Zakona,

4. ne održava liniju u skladu s izdanom dopusnicom (članak 25. stavak
1. i članak 66.),

5. izmijeni vozni red ili prijevozni pravac, privremeno obustavi ili
ukine vozni red bez odobrenja (članak 29., 30., 31. i 33.),

6. vozne karte prodaje suprotno članku 34. ovoga Zakona,

7. obavlja taksi prijevoz suprotno odredbi članka 53. ovoga Zakona,

8. ne vodi očevidnik o dolascima i polascima autobusa, te ne izvijesti
nadležno tijelo o neobavljanju linijskog prijevoza (članak 86.),

9. autobusni kolodvor ili teretni kolodvor ne pruža svoje usluge pod
jednakim uvjetima svim prijevoznicima (članak 82. stavak 1. i članak 89.
stavak 2.).

Za prekršaj iz stavka 1. točke 4., 6., i 9. ovoga članka, izriče se,
uz novčanu kaznu, i zaštitna mjera oduzimanja imovinske koristi postignute
prekršajem.

Za prekršaje iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i odgovorna osoba
prijevoznika, odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog vozila, novčanom
kaznom od 6.000,00 do 20.000,00 kuna.

Članak 182.

Novčanom kaznom od 5.000,00 do 25.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj
prijevoznik, odnosno druga pravna osoba, ako:

1. u vozilu nema dopusnice (članak 25. stavak 2.,članak 61. stavak 2.
i članak 70. stavak 2.),

2. ne utvrdi daljinar, minimalno vozno vrijeme i tarifu, te ako tarifu
ne dostavi autobusnim kolodvorima (članak 26. stavak 1. i članak 27.),

3. ne objavi vozni red ili njegovu izmjenu te privremenu i trajnu obustavu
u skladu sa člankom 28. i 32. ovoga Zakona,

4. ne utvrdi vozni red i ne obavlja prijevoz u skladu sa člankom 40.
stavkom 2. i 3., člankom 42. i člankom 43. ovoga Zakona,

5. ne dostavi Ministarstvu podatke u skladu sa člankom 46. stavkom 3.
ovoga Zakona,

6. u vozilu nema putni list u skadu s člankom 50. stavcima 1.i 2. i
člankom 52. stavkom 1.ovoga Zakona,

7. nema dopusnicu ovjerovljenu od carinske uprave (članak 52. stavak
2.)

8. nema položen ispit (članak 56. stavak 1.),

9. u vozilu nema teretnog lista (članak 59.),

10. ne dostavi obavijest teretnim kolodvorima o odobrenoj liniji, promjeni
na liniji i tarifi u skladu sa člankom 62. i 63. ovoga Zakona,

11. obavlja prijevoz za vlastite potrebe suprotno odredbama članka 74.
i 75. ovoga Zakona,

12. ne koristi autobusni kolodvor (članak 83. stavak 2.)

13. nije uskladio radno vrijeme prema članku 85. ovoga Zakona

14. ne obavijesti autobusni kolodvor o nemogućnosti održavanja polaska
linije, odnosno o zakašnjenju dužem od 30 minuta (članak 87. stavak 1.)

15. ne izvijesti sljedeći autobusni kolodvor o nemogućnosti održavanja
polaska linije ili o zakašnjenju (članak 87. stavak 2.).

Za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se i odgovorna osoba
prijevoznika odnosno druge pravne osobe ili vozač stranog vozila, novčanom
kaznom od 3.000,00 do 15.000,00 kuna.

Članak 183.

Novčanom kaznom od 2.000,00 do 10.000,00 kuna kaznit će se fizička osoba
ako:

1. obavlja javni prijevoz bez odobrenja (članak 12. stavak 2.),

2. u vozilu nema dopusnicu, odnosno propisane isprave (članak 25. stavak
2. i članak 71. stavak 3.),

3. obavlja prijevoz za vlastite potrebe suprotno odredbama članka 74.
i 75. ovoga Zakona,

4. u vozilu nema dokaz o plaćenoj naknadi (članak 76.)

5. ne prijavi autobusnom kolodvoru vrijeme dolaska i polaska autobusa
(članak 86. stavak 3.).

Za prekršaje iz stavka 1. točke 1. ovoga članka, izriče se, uz novčanu
kaznu, i zaštitna mjera oduzimanja imovinske koristi postignute prekršajem.

XV. ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 184.

Propisi na temelju ovlaštenja iz ovoga Zakona donijet će se u roku od
jedne godine od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Do stupanja na snagu propisa iz stavka 1. ovoga članka, primjenjuju
se propisi koji su donijeti na temelju Zakona o prijevozu u unutarnjem
cestovnom prometu ("Narodne novine", br. 77/92., 26/93. i 29/94.) i Zakona
o prijevozu u međunarodnom cestovnom prometu ("Narodne novine", br. 53/91.,
26/93. i 29/94.).

Članak 185.

Pravne i fizičke osobe kojima je obavljanje javnog cestovnog prijevoza
u unutarnjem cestovnom prometu odobreno do stupanja na snagu ovoga Zakona,
uskladit će poslovanje s odredbama ovoga Zakona i propisa donijetih na
temelju njega u roku od jedne godine od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Pravne i fizičke osobe koje u roku iz stavka 1. ovoga članka ne usklade
poslovanje s odredbama ovoga Zakona, prestaju s obavljanjem javnog cestovnog
prijevoza u unutarnjem cestovnom prometu istekom roka iz stavka 1. ovoga
članka, što će rješenjem utvrditi nadležno tijelo uprave iz članka 6. ovoga
Zakona, ovisno o vrsti djelatnosti.

Članak 186.

Odredbe ovoga Zakona u pogledu stručne spreme vozača ne primjenjuju
se na osobe koje su do dana stupanja na snagu ovoga Zakona obavljale poslove
vozača motornog vozila u cestovnom prometu.

Članak 187.

Odredbe ovoga Zakona koje se odnose na ugovore o prijevozu, neće se
primjenjivati na ugovore o prijevozu, sklopljene prije stupanja na snagu
ovoga Zakona i na sporove što proisteknu iz tih ugovora.

Na odnose iz ugovora iz stavka 1. ovoga članka primjenjuju se odredbe
Zakona o obveznim odnosima.

Članak 188.

Linije u unutarnjem cestovnom prijevozu koje se obavljaju na dan stupanja
na snagu ovoga Zakona, nastavit će se obavljati do izdvanja dopusnica na
temelju propisa iz članka 23. stavka 5. ovoga Zakona, ali ne dalje od roka
određenog tim propisom.

Članak 189.

Licence i dozvole izdane na temelju Zakona o prijevozu u međunarodnom
cestovnom prometu ("Narodne novine", br. 53/91., 26/93. i 29/94.) i propisima
donesenim na temelju toga Zakona, važit će do isteka roka njihova važenja.

Članak 190.

Odobrenja za obavljanje javnog cestovnog prijevoza, izdana po postupku
i na način propisan ovim Zakonom, zamjenjuju povlasticu propisanu Zakonom
o obrtu.

Članak 191.

Od dana pristupanja Republike Hrvatske u članstvo Svjetske trgovinske
organizacije, neće se primjenjivati načelo uzajmnosti iz članka 19. ovoga
Zakona na zemlje članice Svjetske trgovinske organizacije.

Članak 192.

Danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaju važiti:

1. Zakon o prijevozu u unutarnjem cestovnom prometu ("Narodne novine",
br. 77/92., 26/93. i 29/94.), osim odredaba o inspekciji cestovnog prometa,
koje ostaju na snazi do donošenja posebnog zakona iz članka 179. ovoga
Zakona,

2. Zakon o prijevozu u međunarodnom cestovnom prometu ("Narodne novine",
br. 53/91., 26/93. i 29/94.), osim odredbe članka 33. stavka 2., koja ostaje
na snazi do donošenja propisa iz članka 68. ovoga Zakona,

3. Članak 13. Zakona o određivanju poslova iz samoupravnog djelokruga
jedinice lokalne samouprave i uprave ("Narodne novine", br. 75/93.).

Članak 193.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama".

Klasa: 340-01/97-01/03
Zagreb, 27. veljače 1998.

ZASTUPNIČKI DOM
HRVATSKOGA DRŽAVNOG SABORA

Predsjednik
Zastupničkog doma
Hrvatskoga državnog sabora
**akademik Vlatko Pavletić**, v. r.

Zakon, NN 36/1998-447