## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-59/2006 od 22. studenoga 2006. i Izdvojena mišljenja

### NN 132/2006 (6.12.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-59/2006 od 22. studenoga 2006. i Izdvojena mišljenja

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3007**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst,
Vice Vukojević i Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom
tužbom pokrenuo B. L. L. iz L., V. B., kojeg zastupa K. K., odvjetnik u Š., na
sjednici održanoj 22. studenoga 2006. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Visokoga prekršajnog suda
Republike Hrvatske broj: Gž-5454/05 od 14. listopada 2005., kojim je djelomično
prihvaćena žalba podnositelja (okrivljenika u prekršajnom postupku) te je
preinačeno rješenje Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, Uprave za
sigurnost plovidbe i zaštitu mora, Lučke kapetanije Šibenik broj: PR/I-75/05 od
7. rujna 2005., na način da se podnositelju za počinjeno prekršajno djelo izriče
novčana kazna u iznosu od 100.000,00 kn.
Prvostupanjskim rješenjem podnositelj je oglašen krivim i kažnjen novčanom
kaznom u iznosu od 300.000,00 kn zbog prekršaja iz članka 993. stavka 3.
Pomorskog zakonika (»Narodne novine«, broj 181/04.), opisanog u izreci tog
rješenja.
Uz kaznu, podnositelju je primjenom članka 1008. stavka 2. Pomorskog zakonika
izrečena i zaštitna mjera oduzimanja jahte »C. r.«, sa svim pripadcima te
pripadajućom opremom, inventarom i ispravama plovila.
2. Podnositelj smatra da su osporenim odlukama povrijeđena ustavna prava
zajamčena odredbama članaka 29. stavaka 1. i 4., 30., 48. stavka 1. i 50. stavka
1. Ustava.
Obrazlažući povredu navedenih ustavnih odredbi, podnositelj ističe da u
provedenom prekršajnom postupku nije pravilno i potpuno utvrđeno činjenično
stanje, što je imalo za posljedicu pogrešnu primjenu mjerodavnoga materijalnog
propisa te da je učinjeno niz povreda postupovnog prava, a što je u bitnom
iznosio i u žalbenom postupku.
Ističe da nije sklopio ugovor o iskorištavanju broda, ugovor o pomorskom
plovidbenom poslu ili ugovor o prijevozu putnika morem, odnosno zakupu broda.
Namjera mu je bila prodati jahtu te je s kupcem dogovoren pregled jahte. Dakle,
radi se o kupnji na pokus iz članka 536. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91.) te, stoga, podnositelj ne snosi odgovornost za počinjeni
prekršaj. Također, ističe da tijekom postupka nisu iz spisa predmeta izdvojeni
svi dokazi, koji su morali biti izdvojeni.
Predlaže usvajanje ustavne tužbe i donošenje rješenja kojim se odgađa ovrha
osporenih rješenja.

*Ustavna tužba nije osnovana.*
3. Odredbom članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), propisano je da svatko može podnijeti Ustavnom
sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
Ustavni sud tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu, unutar
zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o
pravima i obvezama pojedinca došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska
prava i temeljne slobode građana.
4. Prekršaj iz članka 993. stavka 2. Pomorskog zakonika čine vlasnik broda i
brodar jahte ili brodice, kojom se obavlja prijevoz osoba jahtom ili brodicom uz
naknadu, protivno odredbi članka 9. stavka 4. tog Zakonika. Tom je odredbom
propisano da se prijevoz osoba jahtom ili brodicom uz naknadu u unutarnjim
morskim vodama i teritorijalnom moru Republike Hrvatske može obavljati samo
brodicom ili jahtom hrvatske državne pripadnosti, koja je u vlasništvu domaće
fizičke ili pravne osobe i koja ispunjava uvjete utvrđene posebnim propisom koji
donosi ministar.
Predmetna jahta nije hrvatske državne pripadnosti i vlasništvo je strane fizičke
osobe – podnositelja, a na dan inspekcijskog nadzora njome se obavljao prijevoz
osoba. Jahtom je upravljao S. F. B. zajedno s još tri osobe. U postupku je
utvrđeno da postoji pravna veza između te osobe i podnositelja te da je
podnositelj bio upoznat i dozvolio korištenje svoje jahte u razdoblju od 16. do
30. srpnja 2005. uz naplatu.
Stoga su tijela prekršajnog postupka utvrdila da je podnositelj počinio navedeni
prekršaj, s tim da je drugostupanjski sud smanjio novčanu kaznu podnositelju,
ocijenivši da je u prvostupanjskom postupku kazna prestrogo odmjerena s obzirom
na olakotne okolnosti (do sada nije bio kažnjavan).
Visoki prekršajni sud odbio je prigovor podnositelja koji se ponavlja u ustavnoj
tužbi. Taj sud utvrđuje da u ovom postupku nije relevantan način na koji je
jahta korištena. Naime, podnositelj tvrdi da je jahtu dao potencijalnom kupcu na
pokus, kako bi on njezinom uporabom, prije konačne isplate kupovnine, provjerio
sve njezine karakteristike. Prema odredbama Zakona o obveznim odnosima, u
slučaju kupnje na pokus rizik od propasti ili oštećenja stvari snosi prodavatelj
do kupčeve izjave da ostaje pri ugovoru. Kako ugovor o kupoprodaji nije
realiziran, podnositelj je ostao vlasnik jahte u trenutku počinjenja prekršaja
te je protiv njega proveden prekršajni postupak, kao okrivljenika.
5. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je da svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog
djela.
Odredbom članka 29. stavka 4. Ustava propisano je da se dokazi pribavljeni na
nezakonit način ne mogu uporabiti u sudskom postupku.
Pravo na pravično suđenje u postupovnom smislu, zajamčeno odredbom članka 29.
stavka 1. Ustava, bilo bi povrijeđeno ako stranci u postupku nije bila dana
mogućnost da bude saslušana i da, u okviru zakona, sudjeluje u postupku; ako joj
nije dana mogućnost da iznosi činjenice i predlaže dokaze, a nadležni sud se
nije izjasnio o njenim navodima važnim za odlučivanje; ako pojedinačni akt,
protivno zakonu, nije obrazložen; te ako stranci na drugi način nije omogućeno
pravično suđenje pred nadležnim tijelom ustanovljenim zakonom.
Nadalje, Visoki prekršajni sud utvrđuje da propust prvostupanjskoga prekršajnog
tijela da, sukladno članku 118. stavku 1. i članku 192. stavku 1. Zakona o
prekršajima (»Narodne novine«, broj 88/02.), izdvoji iz spisa zapisnik o
inspekcijskom nadzoru u kojemu je sadržan nevaljali svjedočki iskaz jer S. F. B.
(kapetanu jahte) nije osiguran tumač za njemački jezik, nije od utjecaja na
pravilnost rješenja o prekršaju jer se odluka prvostupanjskog tijela ne temelji
na tom iskazu.
Budući da je prekršajni postupak proveden u skladu s odredbama članka 29.
stavaka 1. i 4. Ustava, podnositelju nisu povrijeđena ustavna prava na koja se
poziva.
6. Odredbom članka 30. Ustava propisano je da kaznena osuda za teška i osobito
nečasna kaznena djela može, u skladu sa zakonom, imati za posljedicu gubitak
stečenih ili zabranu stjecanja, na određeno vrijeme, nekih prava na obavljanje
određenih poslova ako to zahtijeva zaštita pravnog poretka.
Navedena ustavna odredba nije mjerodavna jer u provedenom postupku podnositelju
nije ograničeno bilo koje pravo na obavljanje određenih poslova.
7. Odredbom članka 48. stavka 1. Ustava jamči se pravo vlasništva. No, u ovom
slučaju oduzimanje predmeta prekršaja propisano je odredbom članka 1008. stavka
2. Pomorskog zakonika, koja glasi:
*Uz kaznu propisanu za pomorski prekršaj iz članka 993. stavak 1. točka 2) i
članka 993. stavak 2. izreći će se zaštitna mjera oduzimanja plovnog objekta
kojim je prekršaj učinjen bez obzira tko je vlasnik plovnog objekta.*
8. Slijedom navedenog, utvrđeno je da podnositelju ustavne tužbe nisu
povrijeđena ustavna prava na koja upućuje u ustavnoj tužbi te je, na temelju
odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, Ustavni sud odlučio kao u izreci
(točka I.).
Točka II. izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.
Kako je donesena odluka o podnositeljevoj ustavnoj tužbi, prestale su postojati
pretpostavke za donošenje rješenja o privremenoj odgodi ovrhe osporenih
rješenja, u smislu članka 72. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-59/2006
Zagreb, 22. studenoga 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Na temelju članka 27. stavka 4. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst),
pisano obrazlažemo

## IZDVOJENO MIŠLJENJE

### U PREDMETU, BROJ: U-III-59/2006 OD22. STUDENOGA 2006.

Protivimo se izreci i obrazloženju Odluke broj: U-III-59/2006 donesene na
sjednici Ustavnog suda 22. studenoga 2006. godine (u daljnjem tekstu: Odluka) iz
sljedećih razloga:
1. Benjamin Leslie Levine, državljanin Velike Britanije podnio je ustavnu tužbu
protiv rješenja Visokoga prekršajnog suda Republike Hrvatske, broj: Gž-5454/05
od 14. listopada 2005. godine, kojim je djelomično prihvaćena njegova žalba te
je preinačeno rješenje Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, Uprave za
sigurnost plovidbe i zaštitu mora, Lučke kapetanije Šibenik od 7. rujna 2005. na
način da se podnositelju, umjesto prvostupanjskim rješenjem određene novčane
kazne u iznosu od 300.000,00 kuna zbog prekršaja iz članka 993. stavka 3.
Pomorskog zakonika (»Narodne novine«, 181/04.), za počinjeno prekršajno djelo
izriče novčana kazna u iznosu od 100.000,00 kuna.
Uz kaznu podnositelju je primjenom članka 1008. stavka 2. Pomorskog zakonika
izrečena zaštitna mjera oduzimanja jahte »Cool running«, sa svim pripadcima te
pripadajućom opremom i ispravama plovila u vrijednosti od približno 1.500.000,00
EUR-a.
2. Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjima povrijeđena ustavna prava
zajamčena odredbama članka 29. stavka 1. i 4. Ustava te članka 30., članka 48.
stavka 1. i članka 50. stavka 1. Ustava. Nakon opširnog obrazloženja razloga
zbog kojih smatra da su mu povrijeđena naprijed navedena ustavna prava,
podnositelj predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje u cijelosti naprijed
navedenih rješenja Visokoga prekršajnog suda Republike Hrvatske i Ministarstva
mora, turizma, prometa i razvitka.
3. Ustavni sud je u Odluci od 22. studenoga 2006. godine odbio ustavnu tužbu.
Nasuprot tome smatramo da je ustavna tužba u ovom predmetu djelomično osnovana i
da je u navedenim rješenjima trebalo ukinuti dio koji se odnosi na izricanje
zaštitne mjere oduzimanja jahte, a odbiti je u dijelu koji se odnosi na
izricanje prekršajne kazne u iznosu od 100.000,00 kuna. Naše stajalište
temeljimo na ustavnoj interpretaciji odnosa članka 48. stavka 1. Ustava kojim se
jamči pravo vlasništva i članka 16. stavka 2. Ustava koji propisuje da svako
ograničenje slobode i prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u
svakom pojedinom slučaju. U ovom slučaju očita je i nedvojbena izrazito velika i
potpuno neprihvatljiva nesrazmjernost između težine počinjenog prekršaja i
nedozvoljene zarade koja je njime ostvarena sa zaštitnom mjerom oduzimanja
vlasništva jahte. Činjenica je da je podnositelj prekršaj iz članka 993. stavka
3. Pomorskog zakonika, kako je to utvrdio Visoki prekršajni sud u navedenom
rješenju, počinio samo jednom te da nije prethodno kažnjavan zbog čega mu je i
smanjena novčana kazna s 300.000,00 na 100.000,00 kuna. Vrijednost jahte čije se
vlasništvo podnositelju oduzima, naime, višestruko prelazi ostvarenu zaradu, a
nerazmjer je očit i kad je riječ o težini prekršaja koji je izražen novčanom
kaznom od 100.000,00 kuna i zaštitne mjere oduzimanja vlasništva jahte u
vrijednosti od približno 1.500.000,00 EUR-a. Zbog toga smatramo da je navedenom
zaštitnom mjerom prekršen članak 48. stavak 1. u svezi s člankom 16. stavkom 2.
Ustava, jer je podnositelju oduzeto pravo vlasništva jahte u okolnostima koje su
nerazmjerne potrebi za ograničenjem prava vlasništva.
4. Posebno smatramo potpuno neprihvatljivim i načelno ustav­nopravno
neprimjerenim obrazloženje Odluke Ustavnog suda od 22. studenoga 2006. u dijelu
kojim se u točki 7. obrazloženja argumentira zašto zaštitnom mjerom oduzimanja
vlasništva jahte podnositelju nisu povrijeđena ustavna prava na koje upućuje u
ustavnoj tužbi. U točki 7. obrazloženja kao argument se navodi sljedeće:
»Odredbom članka 48. stavka 1. Ustava jamči se pravo vlasništva. No, u ovom
slučaju oduzimanje predmeta prekršaja propisano je odredbom član­ka 1008. stavka
2. Pomorskog zakonika koja glasi:...«. Iz naprijed na­vedenog obrazloženja
izrijekom slijedi potpuno neprihvatljivo ustavnopravno shvaćanje da zakonska
odredba može derogirati zajamčeno ustavno pravo. Ovakvo obrazloženje ne samo da
ne može biti temelj za odbijanje ustavne tužbe u navedenoj Odluci Ustavnog suda
od 22. studenoga 2006., nego je i načelno s motrišta buduće prakse Ustavnog suda
neprihvatljivo, jer je protivno obvezi zakonodavca da poštuje ustavnopravni
poredak. Iz njega proizlazi, naime, ne samo shvaćanje da pri odlučivanju o
ustavnim tužbama Ustavni sud odlučuje o zakonitosti, a ne o povredi ustavnih
prava već i shvaćanje da se zakonom može obrazložiti neprimjenjivanje ustavnih
odredaba kojima se jamče ljudska prava i temeljne slobode.
Zagreb, 29. studenoga 2006.

Suci
**dr. sc. Smiljko Sokol**, v. r.
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.
**Agata Račan**, v. r.
**mr.
sc. Ivan Matija**, v. r.
**Emilija Rajić**, v. r.
**Mario Kos**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pro­čišćeni tekst, dalje u tekstu:
Ustavni zakon) i članaka 50. i 51. Po­slovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 181/03) prilažem

## IZDVOJENO MIŠLJENJE

### UZ ODLUKU, BROJ: U-III-59/2006 OD22. STUDENOGA 2006. GODINE

Iako sam u ovom predmetu glasovao za odbijanje ustavne tuž­be, nisam suglasan s
obrazloženjem predmetne odluke, naročito s točkom 7. toga obrazloženja. Naime,
mislim da je pobijanim rješenjima, donesenim u prekršajnom postupku,
podnositelju ograničeno pravo vlasništva zajamčeno člankom 48. stavkom 1.
Ustava. U takvom slučaju Ustavni sud u povodu podnesene ustavne tužbe, po mojem
mišljenju, mora provjeriti da li u konkretnom slučaju ograničenje Ustavom
zajamčenog prava vlasništva udovoljava standardima iz članka 16. Ustava. Smatram
da je stav o kontroli ustavnosti, a naročito razmjernosti ograničenje Ustavom
zajamčenog prava vlasništva trebao biti izražen u točki 7. obrazloženja
predmetne odluke.
Međutim, cijeneći sve u obrazloženju odluke navedene okolnosti predmetnog
slučaja (narav prekršaja, teškoće u utvrđivanju stvarne dobiti koje je
podnositelj ostvario radnjama koje čine biće toga prekršaja), osobno smatram da
pobijanim rješenjima podnositelju nije nerazmjerno ograničeno Ustavom zajamčeno
pravo vlasništva. Pri tome napominjem da je odluka o odbijanju ustavne tužbe u
skladu s dosadašnjom praksom Ustavnog suda da krajnje restriktiv­no ispituje
visine kazni i mjera sigurnosti izrečenih u kaznenim i prekršajnim postupcima.
Okolnosti ovog predmeta, po mojem miš­ljenju, nisu takve da bi u svezi s njim
Ustavni sud trebao značajnije izmijeniti svoju dosadašnju praksu.

Zagreb, 29. studenoga 2006.

Sudac Ustavnog suda
Republike Hrvatske
**dr. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 132/2006-3007
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)