## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-III-839/2000. od 18. prosinca 2000.

### NN 132/2000 (29.12.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-III-839/2000. od 18. prosinca 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2478

Ustavni sud Republike
Hrvatske u Vijeću petorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu
dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik Vijeća te suci Jurica Malčić,
Ivan Matija, Emilija Rajić i Milan Vuković, kao članovi Vijeća, odlučujući o
ustavnoj tužbi V. S., zastupane od D. Š., odvjetnika iz O., na sjednici Vijeća
održanoj dana 18. prosinca 2000. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se
usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Županijskog suda u O., broj: Gž-242/00-2 od
4. svib­nja 2000. godine,

– presuda Općinskog suda u O., broj: VI-P-753/98-8 od
25. studenoga 1999. godine, i predmet se vraća Općinskom sudu u O. na ponovni
postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Pravodobnu i
dopuštenu ustavnu tužbu podnosite­ljica je, putem svog punomoćnika, podnijela u
svezi s presudom Županijskog suda u O., broj: Gž-242/00-2 od 4. svib­nja 2000.
godine, kojom je odbijena žalba podnosite­ljice i potvrđena presuda Općinskog
suda u O., broj: VI-P-753/98-8 od 25. studenoga 1999. godine.

Navedenom presudom
Općinskog suda u O., odbijen je tužbeni zahtjev podnosite­ljice, kojim je
podnosite­ljica zatražila nalaga­nje obveze Republici Hrvatskoj, zastupanoj po
Državnom pravobranite­ljstvu Županije osječko-bara­njske, da prizna podno­site­ljici
višak obračunate vrijednosti za kupovinu stana, u smislu odluke Ustavnog suda
Republike Hrvatske, broj: U-I-697/1995 od 29. siječ­nja 1997. godine (»Narodne
novine«, br. 11/97), preinači Ugovor o prodaji stana, sklop­ljen među strankama
pod brojem: DS-13/34/95, na ukupni iznos vrijednosti stana od 57.457,92 kn, a
iznos otplate od 49,97 DEM u protuvrijednosti kuna na dan plateža te prizna
podnosite­ljici, prilikom naplate budućih dospjelih obroka, višak uplaćenih
sredstava.

2. Podnosite­ljica smatra da je osporenom presudom
Županijskog suda u O., kao i presudom nižestupa­njskog suda, na utvrđene či­njenice
tijekom dokaznog postupka pogrešno primije­njeno materijalno pravo i posebno
nadodaje da niti jedan od nižestupa­njskih sudova svoje presude nisu donijeli u
smislu odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-I-697/1995 od 29. siječ­nja
1997. godine.

Navodi da je kao kupac s Republikom Hrvatskom,
Ministarstvom obrane, dana 7. svib­nja 1996. godine, zak­ljučila ugovor o prodaji
stana u O., V. 66. Naznačeni ugovor, sklop­ljen je u smislu tada važeće odredbe
članka 20a. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima
postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, br. 43/92, 69/92, 25/93, 26/93,
48/93, 44/94, 47/94 i 58/95, nastavno: Zakon). Kako je naznačenom odlukom
Ustavnog suda, broj: U-I-697/1995, kao protuustavna, ukinuta odredba članka 9.,
koja se odnosila na članak 20a. Zakona (a teme­ljem koje se određivala cijena
stanova), podnosite­ljica smatra da je predmetni stan platila više ne­go što je
prema spomenutoj odluci ovog Suda bila dužna platiti. U provedenom parničnom
postupku, podnosite­ljica je (pozivom na odluku Ustavnog suda), tužbom
zatražila uma­nje­nje ukupne cijene ­njenog stana, uma­nje­nje otplata te da
joj se do sada uplaćeni višak uračuna u s­ljedeće mjesečne otplate.

Međutim, odlučujući o ­njenom tužbenom zahtjevu, niti
jedan od sudova svoje presude nisu donijeli poštujući naznačenu odluku Ustavnog
suda, uz obrazlože­nje da ta odluka nema retroaktivni učinak na ugovore sklop­ljene
prije ­njena donoše­nja. Stajalište je nižestupa­njskih sudova da podnosite­ljica,
u smislu odredbe članka 56. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, br. 99/99, nastavno: Ustavni zakon), nema uvjeta za
izmjenu svog ugovora kao dvostranog akta jer da se prema toj odredbi Ustavnog
zakona mogu mije­njati samo pojedinačni akti pojedinih tijela.

Podnosite­ljica ističe da či­njenica što je ona
predmetni Ugovor o prodaji stana sklopila prije naznačene odluke ovog Suda ne
smije dovesti u pita­nje učinak te odluke Ustavnog suda i u ­njenom slučaju.

Navedeno iz razloga što je ukinuti članak 9., koji se
odnosi na članak 20a. Zakona, bio u nesuglasju s Ustavom Republike Hrvatske već
u vrijeme ­nje­gova donoše­nja i početka primjene pa bi se i ta odluka Ustavnog
suda, pozivom na odredbu članka 56. stavka 2. Ustavnog zakona, trebala primje­njivati
retroaktivno.

Osporenom presudom Županijskog suda u O., kao i
presudom nižestupa­njskog suda, podnosite­ljica smatra da su povri­jeđena prava
propisana odredbama članka 3., članka 15., članka 19., članka 26., i članka
115. Ustava Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

3. Svojom odlukom
broj: U-I-697/1995 od 29. siječ­nja 1997. godine, Ustavni sud je, kao
neustavne, ukinuo pojedine odredbe Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, br.
58/95). Među ukinutim odredbama nalazila se i odredba članka 9. koja se odnosi
na članak 20a. tog Zakona. Tom je odredbom bilo određeno da se iza članka 20.
dodaje novi članak 20a. prema kojem, ako je državni stan veći od odgovarajuće­g
stana iz članka 8. stavka 4. Zakona, višak u površini soba otkup­ljuje se prema
cijeni koja odgovara građevinskoj vrijednosti etalonskog objekta uvećanoj za
vrijednost koja proizlazi iz položajne pogodnosti stana.

Jedno od polazišnih stajališta Suda u tom predmetu
bilo je to da propisi o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo
predstav­ljaju tranzicijske propise putem kojih država, jer je dužna uskladiti
zakonodavstvo s Ustavom koji ne poznaje društveno vlasništvo, a niti stanarsko
pravo, provodi privatizaciju tog vlasništva. Ta se privatizacija provodi
prodajom pod povo­ljnijim uvjetima jer kup­nju stanova, u kojima stanuju, po
tržišnim cijenama, većina stanara ne bi mogla ostvariti. Propisujući povo­ljnije
uvjete za kup­nju stana ne­go što su tržišni, država ne smije propisivati u
položaju stanara razlike koje neke od ­njih dovode do toga da im kup­nju stana
u stvari onemogućuju ili bitno otežavaju. Osim toga, nema ni ustavnog teme­lja
za to da zakonodavac državu, kao osobu javnog prava koja prodaje jednaku stvar
koju prodaju i drugi prodavate­lji, tj. stanove opterećene stanarskim pravom,
stav­lja u položaj bitno različit od položaja drugih prodavate­lja stanova
ovisno o tome teme­ljem če­ga su stanovi o kojima je riječ stečeni; a također
nema ustavnog teme­lja za stav­lja­nje kupaca stanova u bitno različit položaj
ovisno od toga tko im stan prodaje.

4. U rješe­nju broj: U-VIII-1057/1997 od 22. prosinca
1997., Ustavni sud je izrazio stajalište da ugovor o prodaji stana, koji je
sklop­ljen teme­ljem odredaba citiranog Zakona, nije pojedinačni akt iz članka
23. tada važeće­g Ustavnog zakona o Ustavnom sudu (odnosno iz članka 56. važeće­g
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske – »Narodne novine«, br.
99/99, nastavno: Ustavni zakon). Radi se o ugovoru građanskog prava na koji se,
pored odredaba citiranog Zakona, trebaju primje­njivati i odredbe Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91, 73/91, 111/93, 4/94, 107/95 9i
91/96) te se zbog toga svaka ugovorna stranka, koja smatra da su povrijeđena
njena prava, može tužbom obratiti nadležnom općinskom sudu.

5. Teme­ljno pita­nje u ovoj pravnoj stvari jeste: ima
li okolnost što je zakonska odredba ukinuta odlukom Ustavnog suda pravni
utjecaj na va­ljanost ugovora o prodaji stana koji su zak­ljučeni prije ­njenog
ukida­nja.

Načelno va­lja istaknuti da ukinuti zakon, odnosno ukinute
zakonske odredbe prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi rok (stavak 2. članka 53. Ustavnog
zakona). Ovom odredbom određuje se samo učinak ukida­nja zakona, ali ne i
pravne pos­ljedice koje je zakon izazvao za vrijeme prije ukida­nja.

No, ukinuti zakon, odnosno ukinute zakonske odredbe
bile su, nesum­njivo, protivne Ustavu i prije ­njihovog ukida­nja, tj. prije
objave odluke o ukida­nju u »Narodnim novinama«. Takvo pravno stajalište Ustavni
sud je zauzeo u nekoliko navrata, i to u odlukama broj: U-I-206/1992,
U-III-379/1993, U-I-52/1995 i U-III-731/1994. Odluka Ustavnog suda o ukida­nju
zakona je konstitutivne naravi; no, kao i svaka konstitutivna odluka, ona ima i
svoj (prešućeni, neizrečeni) deklaratorni preambul koji je i logična
pretpostavka za ukida­nje. Zakon se ukida zato jer je protivan Ustavu, ali on
je bio protuustavan i prije ukida­nja.

6. Zak­ljučak da je zakon, odnosno pojedina zakonska
odredba bila protivna Ustavu i prije ­njenog ukida­nja proizlazi ne samo iz
prirode stvari, ne­go i iz određenih ustavnopravnih odredaba. Ustavni zakon
razrađuje u članku 56. sredstva i uvjete pravne zaštite za osobe čija su prava
povrijeđena pravomoćnim pojedinačnim aktom, koji je donijet teme­ljem zakona
(ili drugog propisa) ukinutog odlukom Ustavnog suda. Radi se o zaštiti od
učinaka pojedinačnog akta koji je donesen prije ukida­nja zakona, a zaštita se
pruža zato što je kasnije ukinut zakon na kojem se teme­lji pojedinačni akt. U
tom slučaju, pojedinačni akt nije nepostojeći, odnosno ništavi akt, ne­go je
pobojan: osoba čija su prava povrijeđena može, u zakonom određenim uvjetima, od
nad­ležnog tijela tražiti izmjenu akta odgovarajućom primjenom odredaba o ponav­lja­nju
postupka.

Ovakva zaštita teme­lji se na izloženom zak­ljučku:
ukinuti za­kon protivan je Ustavu i prije ­nje­govog ukida­nja pa je – radi
pravednosti i zbog načela ustavnosti i zakonitosti – bilo neophodno predvidjeti
pravnu zaštitu osoba koje trpe štetne pos­ljedice učinaka neustavnog zakona i
prije ­nje­govog ukida­nja.

Ustavni zakon nema odredaba o pravnim pos­ljedicama
uki­da­nja zakona na ugovorne odnose koji se teme­lje na ukinutom zakonu. No,
takvih odredaba niti ne treba jer se pos­ljedice ukida­nja zakona na ugovorene odnose
mogu izvesti iz drugih zakonskih odredaba, posebno iz onih o obveznopravnim
odnosima.

7. U ovom predmetu ugovor o kupoprodaji stana (u
dijelu koji se tiče kupovne cijene) zak­ljučen je na teme­lju odredaba Zakona o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, koje su naknadno ukinute
odlukom Ustavnog suda. Odredbe o cijeni stana iz tog Zakona su prisilne naravi
jer obvezuju stranke da stan prodaju, odnosno kupe po cijeni koja se određuje
po kriterijima propisanim zakonom. S obzirom da je cijena određena po propisima
koji su ukinuti, a protivno sada važećim prisilnim propisima Zakona o prodaji
stanova, ugovor o kupoprodaji je ništav u smislu odredaba članka 103. Zakona o
obveznim odnosima.

8. Ništavost ugovora nastaje kad nastanu zakonski
razlozi ništavosti (ex tunc). U ovom slučaju razlog ništavosti je protivnost
ugovora prisilnim propisima Zakona o prodaji stanova, a ona je nastala u času
zak­ljuče­nja ugovora. Pri tome nije od važnosti što su protuustavne odredbe
Zakona (na kojima je zasnovan ugovor) ukinute nakon zak­ljuče­nja ugovora jer
su one, u smislu izloženog shvaća­nja, bile protivne Ustavu i prije ukida­nja.

Ništavost ugovora je djelomična jer se odnosi samo na
cijenu iz kupoprodajnog ugovora, a ona se određuje na teme­lju zakonskih odredaba.
Dakle, predmetni ugovor može opstati i bez odredaba o cijeni, a ona nije bila
ni uvjet ugovora ni odlučujuća pobuda zbog koje je ugovor sklop­ljen (stavak 1.
članka 105. Zakona o obveznim odnosima).

9. Teme­ljem takvog sta­nja stvari potrebno je reći
da, prema odredbi članka 463. ZOO-a, kada je ugovorena cijena veća od
propisane, kupac duguje samo iznos propisane cijene, a ukoliko je isplatio
ugovorenu cijenu, ima pravo zahtijevati da mu se razlika vrati.

Očito je, dakle, da
je Županijski sud u O., odbijajući žalbu podnosite­ljice i potvrđujući
prvostupa­njsku presudu, postupio protivno odredbi članka 30. Ustavnog zakona,
koja odredba jasno upućuje na obvezatnost i poštiva­nje odluka i rješe­nja
Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Stoga, Ustavni sud ocje­njuje da je osporenom presudom
povrijeđena zajamčena jednakost sviju pred zakonom (članak 14. stavak 2.) i
jednakost sviju pred sudovima (članak 26.) propisane Ustavom Republike
Hrvatske.

10. Što se tiče navoda podnosite­ljice da je
povrijeđeno pravo propisano odredbom članka 15. Ustava, kojom se jamči
ravnopravnost i sloboda izražava­nja pripadnicima svih nacionalnih ma­njina u
ustavnosudskom postupku, ovaj Sud je utvrdio da podnosite­ljica nije navela
razloge koji bi doveli u sum­nju da je naznačeno ustavno pravo povrijeđeno u
konkretnom slučaju. Osporenom presudom nije povrijeđena niti odredba članka 19.
jer podnosite­ljica osporava sudske odluke, a članak 19. odnosi se na akte
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti.

11. Slijedom navedenog, pozivom na odredbe članaka 69.
i 72. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-839/2000
Zagreb, 18. prosinca 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 132/2000-2478