## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-107/1993. od 16. svibnja 1995

### NN 37/1995 (6.6.1995.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-107/1993. od 16. svibnja 1995

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić predsjednik
Suda, te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belaec, dr. Nikola Fllipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o prijedlogu
za ocjenu ustavnosti zakona, na sjednici održanoj dana 16. svibnja 1995.
godine, donio je

## RJEŠENJE

### USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE BROJ U-I-107/1993. OD 16. SVIBNJA 1995

1. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti
odredbe stavka 4. članka 2. Zakona o osobnom imenu ("Narodne novine",
broj 69/1992).

2. Rješenje će se objaviti u "Narodnim novinama".

#### Obrazloženje

Dubravka Jeličić Veić Sukreški podnijela je prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu ustavnosti odredbe Zakona označene u izreci.

Osporenom odredbom stavka 4. članka 2. Zakona propisano je da ime i
prezime kojim se osoba služi u pravnom prometu može sadržavati svako za
sebe najviše dvije riječi.

Predlagateljica smatra da pravo na osobno ime spada među temeljna prava
čovjeka koja su u svakoj demokratskoj državi zaštićena Ustavom. Stoga je
mišljenja da osporena zakonska odredba nije u skladu s odredbom članka
3. Ustava, kojom je propisano, izmedu ostalog, da su sloboda, jednakost
i prava čovjeka najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. Osporena
odredba predstavlja ograničenje prava čovjeka ali je u neskladu s odredbom
članka 16. Ustava prema kojoj se slobode i prava čovjeka mogu ograničiti
zakonom ali samo kako bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni
poredak, javni moral i zdravlje. Ovdje to nije slučaj, smatra predlagateljica.

Ustavni sud nije prihvatio prijedlog.

Zakon o osobnom imenu ("Narodne novine", broj 69/1992) stavkom
2. članka 1. propisuje da svaki građanin i pravo i dužnost služiti se svojim
imenom. Pravo i dužnost građnina da se služi svojim imenom proizlazi iz
zahtjeva i potreba što proizlaze iz zakonom uređenog javnog poretka države.

Naime, nema sumnje da osobno ime čovjeka nije samo oznaka individualizacije
svake osobe nego i njegova identiteta kada sudjeluje u pravnom prometu
u kojem se svaka osoba pojavljuje kao nositelj prava i obveza. Pravni promet
uređen je zakonom i sastavni je dio zakonom uređenog javnog poretka. Stog
je zakonodavac radi zaštite sloboda i prava drugih te javnog poretka upravo
temeljem ovlaštenja iz odredbe članka 16. Ustav Republike Hrvatske mogao
propisati ograničenje da se u nom prometu građanin (osoba) može služiti
sa najviše po dvije riječi njegova imena i po dvije riječi njegova prezimena.

Po ocjeni Suda ime pripada zaista u zaštićenu osobnost čovjeka (članak
22. Ustava) ali se ne može uskratiti pravo zakonodavca da temeljem odredbe
članka 16. Ustava zakonom regulira upotrebu osobnog imena građanina u pravnom
prometu i radi zaštite povjerenja u pravni promet, zaštite sloboda i prava
drugih ljudi te zaštite javnog poretka ograniči korištenje imena pravnom
prometu na način kako je to učinio osporenom zakonskom odredbom.

Iz navedenih razloga Sud nije prihvatio prijedlog. Objava ovog rješenja
temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske.

Broj: U-I-107/1993.

Zagreb, 16. svibnja 1995.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić**, v. r.

Rješenje, NN 37/1995-752
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)