### NN 57/2017 (14.6.2017.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2262/2016 od 11. svibnja 2017.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1277

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Snježana Bagić, Mario Jelušić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli Rahela Kardum iz Zagreba, Zdravko Mavračić iz Podravskih Sesveta i Jia Zhen iz Zagreba, koje zastupa Lidija Horvat, odvjetnica u Zagrebu, na sjednici održanoj 11. svibnja 2017. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijeli su Rahela Kardum iz Zagreba, Zdravko Mavračić iz Podravskih Sesveta i Jia Zhen iz Zagreba (u daljnjem tekstu: podnositelji), koje zastupa Lidija Horvat, odvjetnica u Zagrebu.

1.1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud) broj: I Kž 58/16-8 od 24. ožujka 2016. (u daljnjem tekstu: osporena presuda), kojom je djelomično prihvaćena žalba državnog odvjetnika i preinačena presuda Županijskog suda u Zagrebu broj: K-65/15 od 1. prosinca 2015. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda) u odluci o kazni za optuženike Ivana Mirzu Zaračkog i Tihomira Kelemenića, na način da su oba osuđena na jedinstvenu kaznu zatvora u trajanju od šest (6) godina, u koju im se uračunava vrijeme provedeno u istražnom zatvoru, dok su u ostalom dijelu odbijene žalbe državnog odvjetnika, optuženika i oštećenika (podnositelja) kao neosnovane te je potvrđena prvostupanjska presuda.

1.2. Prvostupanjskom presudom trojica optuženika (Mirza Ivan Zaračko, Tihomir Kelemenić i Matija Sučić) proglašeni su krivima za počinjenje kaznenih djela protiv imovine, i to: kaznenim djelima pod točkama 1., 2. i 3. razbojništvom, opisanih u članku 230. stavcima 1. i 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15. i 61/15.; u daljnjem tekstu: KZ/11), a kažnjivih po članku 230. stavku 2. KZ-a/11, te kaznenim djelom pod točkom 4. teškom krađom, opisanim u članku 229. stavku 1. točki 2. KZ-a/11, a kažnjivim po članku 229. stavku 1. KZ-a/11, sve u vezi s člankom 51. KZ-a/11. Svakome od njih utvrđena je kazna zatvora od jedne (1) godine i šest (6) mjeseci za kaznena djela pod točkama 1., 2. i 3., dok im je za kazneno djelo pod točkom 4. utvrđena kazna zatvora od osam (8) mjeseci. Na temelju članka 51. stavaka 1. i 2. KZ-a/11 osuđeni su na jedinstvene kazne zatvora u trajanju od četiri (4) godine i šest (6) mjeseci, u koje im se uračunava vrijeme provedeno u pritvoru i istražnom zatvoru. Na temelju članka 158. stavaka 1. i 2. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 89/11., 121/11., 91/12., 143/12., 56/13., 145/13. i 152/14.; u daljnjem tekstu: ZKP/08) podnositeljima je dosuđen imovinskopravni zahtjev te je optuženicima naloženo solidarno naknaditi oštećenicima (prvopodnositeljici i drugopodnositelju) Raheli Kardum i Zdravku Mavračiću iznos od 15.000,00 kn te oštećenici Zhen Jia (trećepodnositeljici) iznos od 13.200,00 kn, u roku od petnaest (15) dana od pravomoćnosti presude. Podnositelji su upućeni da ostatak imovinskopravnog zahtjeva od dosuđenog iznosa s materijalne i nematerijalne štete potražuju u posebnoj parnici.

2. Podnositelji u ustavnoj tužbi navode da su im osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 23. stavkom 1., 35. i 48. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), a u vezi s člancima 3. i 8. te Protokolom 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispr., 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. Postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku, pokrenut je optužnicom Županijskog državnog odvjetništva u Zagrebu broj: K-DO-22/15 od 19. svibnja 2015. protiv optuženika, koje se teretilo da su počinili tri kaznena djela razbojništva i jedno kazneno djelo teške krađe. Tijekom postupka pred prvostupanjskim sudom utvrđeno je da su se u izvršenim radnjama optuženika stekla sva bitna obilježja kaznenih djela koja su im stavljena na teret te su za ista oglašeni krivima i osuđeni na kazne zatvora.

3.1. U odnosu na postavljene imovinskopravne zahtjeve podnositelja na ime materijalne i nematerijalne štete, u prvostupanjskoj se presudi ističe:

»Na temelju članka 158. stavak 1. i 2. ZKP/08 sud je dosudio imovinskopravni zahtjev te naložio I optuženom Mirzi Ivanu Zaračko, II opt. Tihomiru Kelemeniću i III opt. Matiji Sučiću da solidarno naknade oštećenici Raheli Kardum i Zdravku Mavračiću iznos od 15.000,00 kuna. Naime, od potraživanog iznosa od 27.400,00 kuna, kolika je vrijednost oduzetih predmeta prema činjeničnom opisu inkriminacije, oštećenicima su vraćeni predmeti popisani u potvrdama o preuzimanju predmeta, od vrednijih predmeta mobitel marke 'Samsung', fotoaparat 'Olympus', jedna baterija marke 'Nokia', dva para slušalica marke 'Samsung' za mobitel, dva puta po dva GB RAM, jedna grafička kartica nepoznatog proizvođača, jedan USB stick 'Siemens' i mobitel marke 'Huawei' pa je sud ocijenio, obzirom da je veći dio tehničke robe koja je vrednija vraćeno, da oštećenici trpe štetu u iznosu od 15.000,00 kuna koji iznos se odnosi na 10.000,00 kuna, koliko su im optuženici uzeli u gotovom novcu, dok preostali predmeti koji nisu vraćeni (od vrednijih predmeta nisu vraćeni muški sat marke 'Nautica', ženski ručni sat, kućni telefon), po ocjeni suda vrijede 5.000,00 kuna. Obzirom na izloženo sud je oštećenim Raheli Kardum i Zdravku Mavračiću dosudio imovinsko-pravni zahtjev u iznosu od 15.000,00 kuna, a s ostatkom potraživanja s osnova naknade materijalne štete do iznosa od 27.400,00 kuna su oštećenici upućeni u parnicu (...) Oštećenoj Zhen Jia je dosuđen imovinsko-pravni zahtjev u iznosu od 13.200,00 kuna. Naime, oštećenoj Zhen Jia su vraćeni predmeti i to mobitel marke LG, mobitel marke 'Samsung' GT-S5260, mobitel marke SGH-E898, mobitel marke 'I phone 4s', koji vrijede 1.500,00 kuna prema činjeničnom opisu optužnog akta, lančić s privjeskom 'Angel' koji vrijedi 3.000,00 kuna stoga je od ukupne vrijednosti otuđenih stvari oduzeta vrijednost vraćenih stvari. S ostatkom imovinsko-pravnog zahtjeva s osnova naknade materijalne štete od dosuđenog do zatraženog iznosa od 17.700,00 kuna je oštećenica upućena u posebnu parnicu.

Obzirom da tijekom postupka nisu provođeni dokazi, prvenstveno sudsko-medicinsko i psihijatrijsko vještačenje oštećenika, kojima bi se mogao utvrditi opseg nematerijalne štete koju su pretrpjeli oštećenici i razmjerno tome, onda dosudila naknada, a provođenje ovih dokaza nije odlučno za utvrđivanje jesu li optuženici počinili inkriminirana kaznena djela ili ne, sud je oštećenike uputio da dio imovinsko-pravnih zahtjeva koji se odnose na potraživanje nematerijalne štete ostvaruju u posebnoj parnici i to Rahela Kardum i Zdravko Mavračić svaki u iznosu od 30.000,00 (...) a ošt. Zhen Jia iznos od 15.000,00 kuna za sebe i 15.000,00 kuna na ime maloljetne kćeri Qi Zhu.«

3.2. Osporenom presudom Vrhovni sud preinačio je prvostupanjsku presudu u odluci o kazni u odnosu na prvo i drugo optuženika, dok je u ostalom dijelu potvrdio prvostupanjsku presudu. U obrazloženju osporene presude, u odnosu na žalbene navode podnositelja koji se žale zbog odluke o imovinskopravnom zahtjevu, ističe se:

»Neosnovana je žalba ošt. Rahele Kardum, Zdravka Mavračića, Zhen Jia i Ines Golić jer prvostupanjski sud s pravom je odbio provesti medicinska vještačenja nad oštećenicima kako bi se utvrdili fizički bolovi, duševni bolovi, strah i eventualne posljedice za njihovo zdravlje uslijed počinjenih kaznenih djela, pa ih je za taj vid štete s pravom uputio na parnicu, kao što je neprihvatljivo da se u kaznenom postupku provode vještačenja o vrijednosti predmeta (računala, fotoaparati, mobiteli) koji su optuženici otuđili prilikom razbojništva odnosno krađe, a koji su vraćeni oštećenicima, kako bi se utvrdilo da li su predmeti oštećeni i da li im nedostaju memorijske kartice, čipovi ili slično jer su to dokazi koji bi doveli do nepotrebnog odugovlačenja kaznenog postupka unatoč načelno opravdanom interesu oštećenika da se o njihovom odštetnom zahtjevu riješi u kaznenom postupku.

Naime, valjalo je voditi računa da su dvojica od trojice optuženika u istražnom zatvoru te da bi svako odugovlačenje postupka dovelo do eventualne ugroze njihovog prava da u razumnom roku o njihovoj krivnji odluči nepristrani i neovisan sud.

Stoga je prvostupanjski sud s pravom oštećenicima dosudio onaj iznos za koji je utvrdio da je nesporan, a sve ono što je sporno, i za što treba provesti opsežan dokazni postupak, je oštećenike s pravom uputio na parnicu.

(...)

Prvostupanjski sud dao je prihvatljive razloge i u odnosu na ošt. Zhen Jia kojoj je dosuđen imovinskopravni zahtjev od 13.200,00 kn, obzirom da su joj vraćeni mobitel marke 'LG', mobitel marke 'Samsung', mobitel marke 'SGH', mobitel marke 'Iphone 4s' koji prema činjeničnom opisu optužnog akta vrijede 1.500,00 kn, lančić s privjeskom 'Angel' koji vrijedi 3.000,00 kn, pa je toga od ukupne vrijednosti otuđenih predmeta oduzeta vrijednost tako vraćenih stvari.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Obrazlažući istaknute povrede ustavnih i konvencijskih prava, podnositelji u ustavnoj tužbi uglavnom ponavljaju žalbene navode i ističu činjenice o kojima je već raspravljeno u kaznenom postupku, iznoseći vlastitu ocjenu izvedenih dokaza i činjeničnog stanja. Navode da su sudovi, ne dosuđujući im imovinskopravni zahtjev u cijelosti, prekršili propise Europske unije i domaćeg zakonodavstva. U ustavnoj tužbi, između ostalog, ističu:

»Obzirom da je domaćim Zakonom o kaznenom postupku propisano pravo oštećenika da imovinskopravni zahtjev ostvaruje u kaznenom postupku, te s obzirom na sadržaj stavka 2. čl. 16 Direktive, to se zaključuje da sukladno odredbama Direktive ovdje oštećenica ima pravo da obeštećenje postignu upravo u okviru ovog kaznenog postupka, u razumnom roku.

(...)

Stoga upućivanjem žrtava da u posebnoj parnici ostvaruju imovinskopravne zahtjeve se zapravo nameću dodatni tereti za žrtve, i to da sami financiraju privatnu parnicu u kojoj su izloženi daljnjim visokim troškovima, predujmima za vještačenja, plaćanja odvjetnika te izloženi teškoćama da sami pronalaze imovinu optuženika na kojoj će izvršiti naplatu. Tome treba dodati i činjenicu da u konkretnom slučaju sva trojica optuženika su bez ikakvih prihoda i imovine na kojoj bi se žrtve naplatile. Ovakvim postupanjem kaznenog suda se potpuno bespotrebno gomilaju sudski postupci u ionako preopterećenom pravnom sustavu i (bespotrebno) stvaraju dvostruki parnični i kazneni postupci i troškovi koji se odnose na istu pravnu stvar.

Potpuno je nesvrsishodno i neekonomično (uz činjenicu da teško krši prava žrtava kaznenih djela) postupanje kaznenog suda kada sa imovinskopravnim zahtjevom (i to nematerijalnim vidom štete) upućuje oštećenike u parnicu tvrdeći da bi se znatno otegnuo kazneni postupak radi provođenja jednog ili dvaju vještačenja, koji su usput rečeno svrsishodni i za utvrđivanje krivnje i odluke o kazni počinitelja kaznenih djela te da je stoga razumnije cjelokupan postupak ponovno usmjeriti na parnični sud.

(...) Iz činjeničnog stanja je vidljivo da zakonski okvir ne pruža učinkovitu zaštitu ljudskih prava te procesne odredbe navedenog postupka nisu dovoljne da zaštite osobe koje bi se našle u situaciji u kakvoj su se našli podnositelji. Time Republika Hrvatska nije ispunila svoje pozitivne obveze, prekršila europsku pravnu stečevinu neosiguravši pravo na naknadu štete u razumnom roku (Direktiva 2012/29/EU), ugrozila privatni i obiteljski život podnositelja i time prekršila čl. 8 Konvencije.«

Predlažu da Ustavni sud utvrdi povrede istaknutih ustavnih i konvencijskih prava te da ukine osporenu presudu i prvostupanjsku presudu koja joj je prethodila.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Iako podnositelji ističu povrede ustavnih odredaba sadržanih u člancima 23., 35. i 48. Ustava, iz navoda ustavne tužbe proizlazi da zapravo smatraju povrijeđenim članak 29. stavak 1. Ustava, kojim je zajamčeno pravo na pravično suđenje. Stoga je Ustavni sud ocjenjivao ustavnu tužbu s aspekta povrede tog članka, čiji mjerodavni dio glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na jamstva pravičnog suđenja. U skladu s time, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositeljima osigurao pravično suđenje. Pritom, Ustavni sud ističe da zahtjevi načela pravičnog postupka uključuju način na koji se dokazi izvode i predlažu, te ocjenu je li postupak u svojoj cjelini pravičan, u smislu članka 29. stavka 1. Ustava.

6. Članak 158. ZKP-a/08 propisuje:

»Članak 158.

(1) O imovinskopravnom zahtjevu odlučuje sud.

(2) U presudi kojom okrivljenika proglašava krivim sud može oštećeniku dosuditi imovinskopravni zahtjev u cijelosti ili mu može imovinskopravni zahtjev dosuditi djelomično, a za ostatak uputiti ga u parnicu. Ako podaci kaznenog postupka ne daju pouzdanu osnovu ni za potpuno ni za djelomično presuđenje, sud će oštećenika s imovinskopravnim zahtjevom uputiti u parnicu.

(3) Kad sud donese presudu kojom se okrivljenik oslobađa optužbe ili kojom se optužba odbija ili kad rješenjem obustavi kazneni postupak, uputit će oštećenika da imovinskopravni zahtjev može ostvarivati u parnici. Kad se sud proglasi nenadležnim, uputit će oštećenika da imovinskopravni zahtjev može podnijeti u kaznenom postupku koji će početi ili nastaviti nadležni sud.«

6.1. Institutom imovinskopravnog zahtjeva ovlašćuje se osoba koja je oštećena kaznenim djelom podnijeti u kaznenom postupku protiv okrivljenika zahtjev koji se može podnijeti u parnici, a sud će isti raspraviti u kaznenom postupku ako se time ne bi znatno odugovlačio postupak. Člankom 158. ZKP-a/08 uređeno je odlučivanje kaznenog suda o imovinskopravnom zahtjevu oštećenika. Stavkom 2. istog članka propisano je da kazneni sud, donoseći osuđujuću presudu, o imovinskopravnom zahtjevu "može« odlučiti (dosuditi ga u cijelosti ili djelomično, a za ostatak uputiti u parnicu, ili, ako nema podataka ni za djelomično presuđenje, uputiti oštećenika u parnicu za cjelokupan zahtjev). Nije, dakle, propisano da kazneni sud, kada donosi osuđujuću presudu, "mora« odlučiti o imovinskopravnom zahtjevu. Jedina obveza kaznenog suda koji donosi osuđujuću presudu, a kada iz bilo kojeg razloga neće ili ne može meritorno odlučiti o imovinskopravnom zahtjevu, jest da oštećenika uputi na parnicu.

6.2. Ustavni sud podsjeća da sudovi uživaju određenu slobodu prosudbe kod odabira argumenata u konkretnim predmetima i kod procjene koje će dokazne prijedloge prihvatiti, a koje odbiti. Zahtjevi pravičnog suđenja koji su vezani uz način na koji je proveden postupak u smislu izvođenja dokaza od strane suda, u sebi sadrže obvezu suda da, prilikom te slobodne ocjene, opravda svoje radnje dajući razloge za svoje odluke. Stoga je za ocjenu suglasnosti s ustavnim i konvencijskim zahtjevima načina na koji je proveden postupak vezan uz dokazivanje i dokaze uvijek relevantno obrazloženje sudova. Navedeno stajalište potvrđeno je i u novijoj odluci Ustavnog suda broj: U-III-504/2016 od 16. studenoga 2016.

7. U konkretnom slučaju, krivnja optuženika utvrđena je u kaznenom postupku nakon provedenog dokaznog postupka pred nadležnim prvostupanjskim sudom i oni su osuđeni na kazne zatvora. Podnositeljima je bilo omogućeno pratiti tijek postupka te poduzimati sve zakonom dopuštene procesne radnje. Iz presude prvostupanjskog suda razvidno je koje dokaze je taj sud proveo i na kojim dokazima je utemeljio svoja utvrđenja. Pritom je prvostupanjski sud dao dostatne i relevantne razloge zbog kojih je ocijenio da provođenje dodatnih vještačenja, predloženih od strane podnositelja, nije odlučno za utvrđivanje krivnje optuženika (a što je predmet kaznenog postupka). Stoga je podnositeljima djelomično usvojio imovinskopravni zahtjev, a s ostatkom zatraženog iznosa ih uputio u posebnu parnicu.

Drugostupanjski je sud u osporenoj presudi valjano argumentirao razloge zbog kojih smatra neprihvatljivim da se u kaznenom postupku provode vještačenja o vrijednosti otuđenih predmeta, kao i medicinska vještačenja nad oštećenicima, koja bi mogla dovesti do odugovlačenja kaznenog postupka, u kojem se dvojica od trojice optuženika nalaze u istražnom zatvoru.

8. Ustavni sud primjećuje da se osporavajući razlozi istaknuti u ustavnoj tužbi iscrpljuju u ponavljanju razloga o kojima je valjano raspravljeno pred Vrhovnim sudom. Ustavni sud ocjenjuje da je Vrhovni sud iznio ustavnopravno prihvatljive razloge za ocjenu žalbenih navoda podnositelja. Dodatno se napominje da pravo na predlaganje dokaza ne podrazumijeva dužnost suda da takve dokaze i provede, ukoliko je valjano obrazložio razloge za njihovo odbijanje.

Imajući u vidu postupanje i odluke sudova te razloge ustavne tužbe, Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju nema okolnosti koje bi upućivale na povredu ustavnog prava na pravično suđenje.

9. Ustavni sud utvrdio je da prigovori podnositelja vezani uz članke 23. stavak 1., 35. i 48. Ustava, na način kako su postavljeni u ustavnoj tužbi, te u mjeri u kojoj bi u okolnostima konkretnog slučaja osporena presuda mogla utjecati na ostvarivanje sadržaja tih ustavnih normi, ne upućuju na mogućnost povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom i Konvencijom.

10. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2262/2016
 Zagreb, 11. svibnja 2017.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
 Ingrid Antičević Marinović, v. r.