## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5553/2014 od 12. kolovoza 2014.

### NN 107/2014 (5.9.2014.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5553/2014 od 12. kolovoza 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2084

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Trećem vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Miroslav Šeparović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac i Antun Palarić, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Marina Lovrić Merzel iz Siska, koju zastupa Berislav Živković, odvjetnik iz Zagreba, na sjednici održanoj 12. kolovoza 2014. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba djelomično se usvaja.

II. Prihvaćaju se prigovori podnositeljice ustavne tužbe protiv produljenja istražnog zatvora na temelju pritvorske osnove iz članka 123. stavka 1. točke 3. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst, 91/12. – odluka USRH, 143/12., 56/13. i 145/13.) te se u tom dijelu ukidaju:

– rješenje vijeća Županijskog suda u Zagrebu broj: Kv-Us-155/14-2 (Kir-Us-289/14) od 24. srpnja 2014., i

– rješenje suca istrage Županijskog suda u Zagrebu broj: Kir-Us-289/14 od 17. srpnja 2014.

Predmet se vraća sucu istrage Županijskog suda u Zagrebu na ponovni postupak odlučivanja o produljenju istražnog zatvora podnositeljici ustavne tužbe na temelju članka 123. stavka 1. točke 3. Zakona o kaznenom postupku.

III. Ustavna tužba odbija se u ostalom dijelu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijela je 31. srpnja 2014. Marina Lovrić Merzel iz Siska (u daljnjem tekstu: podnositeljica), u vrijeme donošenja ove odluke u istražnom zatvoru u Zatvoru u Zagrebu, koju u ustavnosudskom postupku zastupa Berislav Živković, odvjetnik u Zagrebu.

Ustavna tužba podnesena je u povodu rješenja vijeća Županijskog suda u Zagrebu, broj: Kv-Us-155/14-2 (Kir-Us-289/14) od 24. srpnja 2014., kojim je odbijena žalba podnositeljice protiv rješenja suca istrage Županijskog suda u Zagrebu broj: Kir-Us-289/14 od 17. srpnja 2014., o produljenju istražnog zatvora.

Navedenim rješenjem suca istrage podnositeljici je na temelju članka 130. stavka 2. u vezi s člankom 123. stavkom 1. točkama 2. i 3. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst., 91/12. – odluka USRH, 143/12., 56/13. i 145/13.; u daljnjem tekstu: ZKP/08) produljen istražni zatvor za 2 (dva) mjeseca tako da može trajati do 1. rujna 2014., zbog osnovane sumnje da je počinila kaznena djela iz članka 291. stavaka 1. i 2. i članka 279. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11. i 144/12.), te članka 337. stavaka 1. i 3. u vezi s člankom 37. stavcima 1. i 3. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispravak, 50/00. – odluka USRH, 129/00., 51/01., 111/03., 190/03. – odluka USRH, 105/04., 84/05. – ispravak, 71/06., 110/07., 152/08., 57/11. i 77/11. – odluka USRH; u daljnjem tekstu: KZ/97) i članka 337. stavaka 1. i 2. KZ/97 i članka 337. stavaka 1. i 4. KZ/97.

1.1. Podnositeljica u ustavnoj tužbi navodi da su joj osporenim rješenjima Županijskog suda u Zagrebu povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčene člancima 16., 22., 28. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Podnositeljica je prvi put izabrana za županicu Sisačko-moslavačke županije 2005., a poslije toga je na tu dužnost izabrana na neposrednim izborima 2009. i 2013. U istražnom zatvoru nalazi se od 3. travnja 2014. na temelju pravomoćnog rješenja suca istrage broj: Kir-Us-171/14. Istražni zatvor joj je bio određen na temelju članka 123. stavka 1. točaka 2. i 3. ZKP/08.

2.1. Pravomoćnim rješenjem suca istrage broj: Kir-Us-201/14 od 29. travnja 2014. podnositeljici je bio produljen istražni zatvor na temelju članka 130. stavka 2. u vezi s člankom 123. stavkom 1. točkama 2. i 3. ZKP/08. Ustavni sud odbio je ustavnu tužbu podnositeljice podnesenu u povodu tih rješenja o produljenju istražnog zatvora odlukom broj: U-III-2747/2014 od 24. lipnja 2014. (»Narodne novine« broj 83/14.).

2.2. Sudac istrage donio je 1. srpnja 2014. rješenje broj: Kir-Us-273/14-4 kojim je podnositeljici ponovo produljen istražni zatvor za 2 (dva) mjeseca, te može trajati do 1. rujna 2014. Kao pritvorske osnove sudac istrage naveo je točke 2. i 3. stavka 1. članka 123. ZKP/08. Podnositeljica je protiv tog rješenja podnijela žalbu. Vijeće Županijskog suda u Zagrebu rješenjem broj: Kv-Us-150/14-2 (Kir-Us-273/14) od 9. srpnja 2014. ukinulo je po službenoj dužnosti navedeno rješenje suca istrage te mu predmet uputilo na ponovno odlučivanje. Uslijed takve odluke ocijenilo je žalbu podnositeljice bespredmetnom.

U rješenju vijeća Županijskog suda broj: Kv-Us-150/14 bilo je navedeno:

»Ispitujući pobijano rješenje sukladno odredbi članka 494. stavak 4. ZKP/08, povodom žalbe I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel, ovo vijeće je utvrdilo da je donošenjem pobijanog rješenja učinjena bitna povreda odredaba kaznenog postupka iz članka 468. stavak 1. točka 11. ZKP/08, jer u rješenju nisu navedeni razlozi o odlučnim činjenicama, zbog čega se isto ne može ispitati.

Sudac istrage pobijanim rješenjem produljio je mjeru istražnog zatvora protiv I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel na temelju zakonskih osnova iz članka 123. stavak 1. točka 2. i 3. ZKP/08. Pri tome je egzistentnost istražnozatvorske osnove iz članka 123. stavak 1. točka 2. ZKP/08 obrazložio na način da s obzirom na funkciju I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel, višegodišnje poznanstvo i suradnju koju ima sa svjedocima koji obnašaju različite funkcije u tijelima Županije sisačko-moslavačke, Županijske skupštine ili pak u pravnim osobama ili funkcijama čiji je osnivač Županija, postoji opasnost da će I-osumnjičenica koristeći autoritet koji ima kao županica kontaktirati s 'navedenim osobama' i ometati kazneni postupak utjecajem na navedene svjedoke i sadržaj njihovih iskaza.

(...)

Sudac istrage u pobijanom rješenju nije poimence naveo koje to svjedoke treba ispitati u daljnjem tijeku postupka, te nije naveo ni okolnosti na koje bi svjedoke trebalo ispitati.

(...)

Činjenica da je potrebno ispitati svjedoke, koji pri tome nisu navedeni niti poimenice i koji do sada nisu ispitani, sama za sebe, nije dovoljna da bi opravdala daljnju primjenu mjere istražnog zatvora temeljem zakonske osnove iz članka 123. stavak 1. točka 2. ZKP/08. Postojanje osobitih okolnosti iz kojih proizlazi zaključak da će osumnjičenica ometati kazneni postupak utjecajem na svjedoke mora biti konkretizirano navođenjem imena tih svjedoka, konkretnih činjenica iz kojih proizlazi osobita opasnost od ometanja kaznenog postupka u odnosu na svakog svjedoka posebno, kao što trebaju biti i konkretizirane one okolnosti o kojima bi ti svjedoci trebali svjedočiti.

(...)

Pri tome valja napomenuti da nije dostatno niti navođenje da bi svjedoke u odnosu na koje postoji opasnost od utjecaja od strane I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel, trebalo ispitati na okolnosti koje su precizirane u ranijim rješenjima o određivanju i produljenju istražnog zatvora protiv I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel, već je to u svakom novom rješenju o istražnom zatvoru nužno ponovno navesti cijeneći sve relevantne okolnosti u trenutku donošenja novog rješenja.«

U odnosu na okolnost da je proširena istraga protiv podnositeljice rješenjem od 24. lipnja 2014., u kojem su navedeni »novi« svjedoci koje treba saslušati, a koji nisu bili obuhvaćeni ranijim rješenjima o određivanju i produljenju istražnog zatvora, vijeće Županijskog suda utvrdilo je da »... u pobijanom rješenju nije iznesen niti jedan razlog iz kojeg bi proizlazilo da li je sudac istrage ocijenio prijedlog USKOK-a za određivanjem istražnog zatvora po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 2. ZKP/08 u odnosu na ove svjedoke osnovanim ili ne, zbog čega su i u ovom dijelu u pobijanom rješenju izostali razlozi o odlučnim činjenicama«.

III. OSPORENA RJEŠENJA

3. U ponovljenom postupku sudac istrage donio je 24. srpnja 2014. rješenje koje se osporava ovom ustavnom tužbom. Osnovanost produljenja istražnog zatvora na temelju članka 123. stavka 1. točke 2. ZKP/08 (opasnost od utjecaja na svjedoke i uništavanja dokumentacije) sudac istrage obrazložio je navođenjem svjedoka koje treba saslušati te okolnosti na koje ih treba saslušati, vezano uz kaznena djela koja se podnositeljici stavljaju na teret rješenjima o provođenju i proširenju istrage od 28. veljače i 2. travnja 2014., te posebice, rješenjem o provođenju i proširenju istrage koje je doneseno 24. lipnja 2014.

»Smatram da i nadalje postoji realna i opravdana bojazan da će I okr. Marina Lovrić Merzel, ukoliko bi boravila na slobodi, utjecati na prednje navedene svjedoke koji još nisu ispitani u dosadašnjem tijeku istrage, a u odnosu na koje je rješenjima suca istrage, broj Kir-Us-171/14 i Kir-Us-201/14 istražni zatvor određen i produljen osnovom članka 123. stavak 1. točka 2. Zakona o kaznenom postupku, a sve potvrđeno rješenjem vijeća Županijskog suda u Zagrebu, broj Kv-Us-132/14 od 9. svibnja 2014.

Isto tako, smatram da postoji konkretna i stvarna opasnost da će I okr. Marina Lovrić Merzel, ukoliko bi boravila na slobodi, utjecati i na iskazivanje svjedoka koje je potrebno ispitati na okolnosti kaznenih djela iz točke 10) i 11) rješenja o provođenju i proširenju istrage od 24. lipnja 2014., za što ima nesumnjiv interes.

Naime, imajući u vidu da je I okr. Marina Lovrić Merzel aktualna županica, koja tu funkciju obavlja neprekidno još od 2005. godine, te stoga njeno višegodišnje poznanstvo i suradnju koju s te pozicije ima sa svim navedenim osobama koje, kako je to prethodno opisano, obnašaju ili su obnašale različite funkcije u tijelima Županije, odnosno Županijske skupštine, ili pak u pravnim osobama i ustanovama čiji je osnivač Županija ili su u pretežitom vlasništvu Županije, ili su neposredno surađivale sa Županijom, a koje je u istrazi potrebno ispitati kao svjedoke na prednje navedene okolnosti, nesporno je da I okr. Marina Lovrić Merzel može u svako doba bez ikakvih poteškoća s imenovanima stupiti u kontakt. Osim toga, pojedine od navedenih osoba su dugogodišnji zaposlenici Županije ili su to bile u inkriminirano vrijeme, te im je time I okr. Marina Lovrić Merzel kao županica nadređena osoba po čijim nalozima su dužni postupati i odgovaraju joj za svoj rad. Stoga postoji opravdana bojazan da će I okr. Marina Lovrić Merzel, koristeći autoritet koji kao županica Sisačko-moslavačke županije ima, ukoliko bi se branila sa slobode, kontaktirati s navedenim osobama i ometati kazneni postupak utjecajem na navedene svjedoke i sadržaj njihovog iskaza u pravcu otklanjanja i umanjenja svoje kaznene odgovornosti.

Da se radi o konkretnoj i realnoj opasnosti da će I okr. Marina Lovrić Merzel, ukoliko bi se branila sa slobode, stupiti u kontakt s navedenim svjedocima kako bi utjecala na njihov iskaz, posebno govori njeno postupanje u odnosu na svjedokinju Vesnu Kmjaić, djelatnicu Županije. Naime imenovana je u iskazu od 3. ožujka 2014., kada je ispitana na okolnosti kaznenih djela iz rješenja o provođenju istrage od 28. veljače 2014., opisala da joj je I okrivljenica, kada ju je, kao svoju nadređenu obavijestila da je pozvana u USKOK radi svjedočenja, »objasnila« na koji način treba iskazivati, i to naravno na način da otkloni njezinu kaznenu odgovornost.

Ovo je potvrdio i svjedok Franjo Glušac koji je u iskazu od 5. lipnja 2014. naveo kako raspolaže informacijama da I okr. Marina Lovrić Merzel govori da će, kada izađe iz istražnog zatvora, zgaziti osobe koje su po njenoj ocjeni svjedočile suprotno njenim interesima.

Nadalje, s obzirom na to da I okr. Marina Lovrić Merzel i dalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije, a inkriminirana kaznena djela počinila je upravo kao županica Sisačko-moslavačke županije, to bi, boravkom na slobodi bila u mogućnosti manipulirati poslovnom dokumentacijom Sisačko-moslavačke županije, te postoji bojazan da bi isto činila u svrhu otklanjanja ili umanjenja vlastite kaznene odgovornosti i ometanja utvrđivanja činjenica odlučnih za ovaj kazneni postupak, pa tako primjerice uništavanjem ili izmjenom i naknadnim usklađivanjem knjigovodstvene i druge dokumentacije Županije sa do sada oduzetom dokumentacijom.«

3.1. Osnovu za određivanje istražnog zatvora iz članka 123. stavka 1. točke 3. ZKP/08 sudac istrage obrazlaže sljedećim:

»... treba navesti da I okr. Marina Lovrić Merzel i nadalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije, a kaznena djela koja joj se stavljaju na teret počinila je kao županica Sisačko-moslavačke županije, koristeći upravo svoj autoritet županice i službeni položaj kako bi sebi i drugima pribavila protupravnu imovinsku korist, a sve na štetu Sisačko-moslavačke županije, a što i dalje čini, primjerice provođenjem odluka o imenovanju članova svog Savjeta.

Osim toga, postoji osnovana sumnja da je I okr. Marina Lovrić Merzel počinila čak 11 kaznenih djela kojima je Sisačko-moslavačkoj županiji prouzročila znatnu štetu u iznosu od oko 11.200.000,00 kuna, te istovremeno sebi i drugima pribavila znatnu imovinsku korist. Kaznena djela činila je u duljem vremenskom razdoblju još od 2005. godine pa nadalje, pokazujući time visok stupanj upornosti i kriminalne volje, pa stoga postoji bojazan da bi boravkom na slobodu nastavila činiti takva i slična kaznena djela. Stoga smatram da i nadalje egzistiraju uvjeti za produljenje istražnog zatvora protiv I okr. Marine Lovrić Merzel i iz članka 123. stavak 1. točka 3. Zakona o kaznenom postupku, temeljem kojih je istražni zatvor protiv imenovane određen i produljen.«

3.2. Sudac istrage razmotrio je postoje li uvjeti za zamjenu istražnog zatvora jamstvom ili nekom od mjera opreza koje su navedene u članku 98. stavku 2. točkama 1., 2., 4. i 5. ZKP/08.

»Smatram da u konkretnom slučaju nema osnove za zamjenu istražnog zatvora jamstvom ili nekom od mjera opreza zbog svih prednje navedenih okolnosti koje su takvog značaja da se nekom blažom mjerom ne može ostvariti svrha radi koje je istražni zatvor određen.

Naime, u konkretnom slučaju ne dolazi u obzir primjena mjera opreza iz članka 98. stavka 2. točke 1., 2., 4. i 5. ZKP-a, odnosno zabrane napuštanja boravišta, zabrane posjećivanja određenog mjesta ili područja, zabrane približavanja određenoj osobi i zabrane uspostavljanja ili održavanja veze s određenom osobom, jer se utjecati na svjedoke može i bez neposrednog kontakta, odnosno putem drugih osoba. Stoga bi I okr. Marina Lovrić Merzel, u slučaju određivanja navedenih mjera opreza ZKP-a, iste mogla nesmetano zaobići, posebice uz mogućnosti koje pruža današnja tehnologija i moderni načini komunikacije. Smatram da je nedvojbeno da postoji konkretna i realna opasnost da će I okr. Marina Lovrić Merzel boravkom na slobodi utjecati na svjedoke koje je još potrebno ispitati tijekom istrage, a radi poboljšanja svog kaznenopravnog položaja, što je naprijed obrazloženo. U konkretnoj situaciji određivanje navedenih mjera opreza, kao blaže mjere od istražnog zatvora, ne bi bilo svrhovito. Ovo stoga što današnja tehnologija omogućava kontakte između osoba na različite načine, pa tako osim osobnog kontakta, tu je komunikacija putem telefona, mobilnog telefona, e-mailom, preko Facebooka, preko Twittera, putem Skypa, putem Vibera i slično, te postoji stvarna i konkretna opasnost i vjerojatnost da bi I okr. Marina Lovrić Merzel, boravkom na slobodi utjecala na gore navedene svjedoke koje je još potrebno ispitati na neki od prednje navedenih načina.«

3.3. Posebice je razmotrio uvjete za primjenu mjere predviđene u članku 98. stavku 2. točki 6. ZKP/08, koja mjera nije bila razmatrana prilikom donošenja rješenja o produljenju istražnog zatvora 29. travnja 2014., na što je upozorio i Ustavni sud u odluci broj: U-III-2747/2014 od 24. lipnja 2014. (točka 8.1. obrazloženja te odluke).

Sudac istrage ocijenio je da nema uvjeta za primjenu te mjere obrazloživši svoju ocjenu na sljedeći način:

»Ujedno, smatram da nema uvjeta za primjenu mjere opreza iz članka 98. stavka 2. točke 6. ZKP-a. Naime, navedenu mjeru opreza koja se odnosi na zabranu obavljanja određene poslovne aktivnosti nije uopće moguće primijeniti u konkretnom slučaju. I okr. Marina Lovrić Merzel je izabrana neposrednim izborom na funkciju državnog, odnosno javnog dužnosnika te upravlja Županijom sisačko-moslavačkom kao administrativno-teritorijalnom jedinicom, obavljajući poslove iz samoupravnog djelokruga Županije sisačko-moslavačke, sukladno Statutu Županije. U tom svojstvu i na toj funkciji, ne postoji zakonska mogućnost da se I okr. Marini Lovrić Merzel zabrani obavljanje neke, točno određene poslovne aktivnosti, jer u prvom redu poslovi koje obavlja županica I okr. Marina Lovrić Merzel ne predstavljaju poslovnu aktivnost, već se radi o poslovima vezanima uz vršenje izvršne vlasti, koji su iz samoupravnog djelokruga Županije sisačko-moslavačke preneseni upravno na županicu I okr. Marinu Lovrić Merzel, kao nositelja te iste izvršne vlasti. Samim time, bilo kakvom zabranom obavljanja nekih ili svih poslova koje obavlja I okr. Marina Lovrić Merzel kao županica, došlo bi u pitanje funkcioniranje izvršne vlasti u Županiji sisačko-moslavačkoj. Točno je da sukladno Statutu Županije župan može obavljanje određenih poslova iz svog djelokruga povjeriti svom zamjeniku. Međutim, pri obavljanju povjerenih poslova, zamjenik župana dužan se pridržavati uputa župana, dok župan ne prestaje biti odgovoran za njihovo obavljanje. Stoga se ovaj konkretni slučaj kada je županica lišena slobode zbog opasnosti od ponavljanja kaznenih djela koje je počinila upravo u vršenju dužnosti županice, ne može usporediti s mogućnošću da župan obavljanje određenih poslova iz svog djelokruga zbog odsutnosti, korištenja godišnje odmora i slično, povjeri svom zamjeniku.

Ovo posebice kada se ima u vidu iskaz svjedoka Franje Glušca iz kojeg jasno i nedvosmisleno proizlazi da se dožupan Zdenko Vahovac, prvi zamjenik županice kojeg je ovlastila da je zamjenjuje dok se nalazi u istražnom zatvoru, učestalo sastaje sa Mladenom Merzelom, suprugom I okr. Marine Lovrić Merzel, te nakon kontakta s imenovanim zauzima stavove o određenim pitanja vezano za funkcioniranje Županije.

Pored toga, uzimajući u obzir sadržaj poslova i ovlasti čelne osobe Županije, kao i širok krug osoba koje sudjeluju u funkcioniranju Županijskih tijela i Županije u cjelini, te u funkcioniranju pravnih osoba čiji je osnivač Županija ili su u pretežitom vlasništvu Županije, a s kojima I okr. Marina Lovrić Merzel s pozicije županice kroz dugi period surađuje i kontaktira, praktički je nemoguće odrediti poslove i aktivnosti koje bi navedena mjera opreza trebala sadržavati, te kontrolirati njeno provođenje, posebice kada se imaju u vidu teškoće u kontroli obzirom na suvremene načine komunikacije, a kako je to prethodno detaljno obrazloženo.

Slijedom svega iznijetoga, a cijeneći pritom i dosadašnje postupanje I okr. Marine Lovrić Merzel tijekom boravka u istražnom zatvoru, opravdan je zaključak da bi, u slučaju zamjene istražnog zatvora mjerom opreza zabrane obavljanja određene poslovne aktivnosti, i nadalje postojala realna i stvarna opasnost da bi boravkom na slobodi imenovana nastavila činiti takva i slična kaznena djela, koja opasnost određivanjem navedene mjere opreza ne bi mogla biti otklonjena.

Time i nadalje egzistiraju zakonski razlozi za produljenje istražnog zatvora protiv I osum. Marine Lovrić Merzel navedeni u članku 123. st. 1.1. 2. i 3. ZKP/08, te je odlučeno kao u izreci ovog rješenja, time da za sada nema uvjeta za zamjenu istražnog zatvora jamstvom, iz razloga što je osumnjičena kaznena djela činila u duljem vremenskom razdoblju od 2005. godine na dalje i pri tome pokazala visok stupanj upornosti u vršenju takvih djela.«

4. Vijeće Županijskog suda odbilo je žalbu podnositeljice protiv osporenog rješenja suca istrage sa sljedećim obrazloženjem:

»S obzirom da je iz spisa predmeta razvidno da se sa svjedocima koje je u daljnjem tijeku kaznenog postupka potrebno ispitati I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel ili osobno poznaje ili da je kao županica s njima surađivala, odnosno da je nekima od njih i nadređena, ovo vijeće prihvaća ocjenu suca istrage da stoga postoji opravdana bojazan da bi I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel boravkom na slobodi mogla bez ikakvih poteškoća stupiti u kontakt s navedenim svjedocima, te iskorištavajući višegodišnje poznanstvo i suradnju koju ima s navedenim svjedocima pokušala utjecati na njihov iskaz u cilju umanjenja vlastite kaznenopravne odgovornosti.

Konačno, obzirom da I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel i dalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije, dakle ima sva potrebna svojstva iz zakonskog i pravnog opisa kaznenog djela stavljenog joj na teret, te kao takva ima i pristup svim eventualno neoduzetim dokazima koji bi mogli biti važni za ovaj kazneni postupak, to i po ocjeni ovog vijeća, postoji opasnost da bi u svrhu umanjenja vlastite kaznene odgovornosti i ometanja utvrđivanja relevantnih činjenica I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel boravkom na slobodi mogla sakriti ili uništiti dokaze i tragove važne za ovaj kazneni postupak, a koji do sada eventualno nisu oduzeti, odnosno da bi mogla uništiti, izmijeniti ili naknadno uskladiti knjigovodstvenu i drugu dokumentaciju Sisačko-moslavačke županije sa do sada oduzetom dokumentacijom.

Slijedom izloženih okolnosti, ovo vijeće ocjenjuje da je osnovano sudac istrage produljio mjeru istražnog zatvora u odnosu na I-osumnjičenu Marinu Lovrić Merzel po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 2. ZKP/08, a sve u cilju efikasne prevencije opisane opasnosti od utjecaja na iskaze navedenih svjedoka i otklanjanja opasnosti od uništenja, sakrivanja ili krivotvorenja dokaza ili tragova važnih za kazneni postupak.

Isto tako, a protivno žalbenim navodima, ovo vijeće ocjenjuje da je pravilno sudac istrage ocijenio da na strani I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel i nadalje egzistiraju one osobite okolnosti zbog kojih je protiv I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel nužno produljiti mjeru istražnog zatvora temeljem zakonske osnove iz članka 123. stavak 1. točka 3. ZKP/08.

Naime, okolnosti koje upućuju na postojanje opasnosti od ponavljanja istog ili istovrsnog kaznenog djela na strani I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel i po ocjeni ovog vijeća, proizlaze iz brojnosti kaznenih djela koja se I-osumnjičenoj Marini Lovrić Merzel stavljaju na teret, kao i iz načina počinjena istih, za koja kaznena djela je ista osnovano sumnjiva da je činila u duljem vremenskom periodu, čime je iskazala visoki stupanj upornosti i kriminalne volje. Obzirom da I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel i dalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije, a kaznena djela za koja se tereti u ovom kaznenom postupku počinila je upravo kao županica Sisačko-moslavačke županije, ovo vijeće ocjenjuje, da se, iako I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel do sada nije osuđivana, opisana opasnost od ponavljana istih ili istovrsnih kaznenih djela u odnosu na I-osumnjičenu Marinu Lovrić Merzel može spriječiti samo primjenom mjere istražnog zatvora po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 3. ZKP/08. Stoga je odluka suca istrage o nužnosti daljnje primjene mjere istražnog zatvora u odnosu na I-osumnjičenu Marinu Lovrić Merzel i po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 3. ZKP/08 na zakonu osnovana i valjano obrazložena.

Žalbenim navodima u kojima I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel navodi da ne postoji opasnost od ponavljanja kaznenih djela jer je imenovala zamjenika koji obnaša sve njene poslove, u osobi Zdenka Vahovca, nije otklonjena opisana opasnost od ponavljanja kaznenog djela, jer je sukladno Zakonu o lokalnoj i (područnoj) regionalnoj samoupravi, zamjenik župana u obavljanju povjerenih mu poslova dužan pridržavati se uputa župana, a povjeravanjem poslova iz svog djelokruga zamjeniku ne prestaje odgovornost župana za njihovo obavljanje, iz čega proizlazi da bi I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel unatoč tome što je povjerila obavljanje poslova iz svojih ovlasti svom zamjeniku i dalje bila odgovorna osoba za njihovo obavljanje, odnosno da i dalje ima sva potrebna svojstva iz zakonskog i pravnog opisa kaznenih djela stavljenih joj na teret.

Stoga sve navedene okolnosti tvore one osobite okolnosti koje međusobnim povezivanjem ukazuju na realnu opasnost da bi I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel puštanjem na slobodu mogla ponoviti isto ili istovrsno kazneno djelo, zbog čega se ukazuje da je pravilno i na zakonu osnovano sudac istrage produljio istražni zatvor protiv I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 3. ZKP/08.

Protivno žalbenim navodima I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel, pravilno je sudac istrage ocijenio da se za sada svrha zbog koje je protiv I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel produljen istražni zatvor po zakonskim osnovama iz članka 123. stavak 1. točka 2. i 3. ZKP/08 ne može postići primjenom blažih mjera opreza iz članka 98. stavak 1. i 2. ZKP/08 ili jamstvom u ponuđenom iznosu od 1.900.000,00 kuna u odnosu na I-osumnjičenu Marinu Lovrić Merzel.

Naime, imajući u vidu bliske i nadređene odnose koje I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel ima sa svjedocima koje je potrebno ispitati, osnovano sudac istrage ocjenjuje da bi I– osumnjičena Marina Lovrić Merzel boravkom na slobodi, unatoč mjerama opreza iz članka 98. stavak 2. ZKP/08, mogla iskoristiti druge mogućnosti koje pružaju današnja tehnologija i modemi načini komunikacije, te na takav način pokušati stupiti u kontakt sa svjedocima koje treba ispitati i na taj način pokušati utjecati na sadržaj njihovih iskaza u cilju umanjena vlastite odgovornosti, a osobito kada se ima u vidu vrsta i težina kaznenih djela koje se I-osumnjičenoj Marini Lovrić Merzel stavljaju na teret.«

4.1. U odnosu na mogućnost primjene mjere opreza predviđene u članku 98. stavku 2. točki 6. ZKP/08, u rješenju vijeća Županijskog suda navedeno je:

»Konačno, i ovo vijeće ocjenjuje da se svrha zbog koje je I-osumnjičenoj Marini Lovrić Merzel produljen istražni zatvor po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 3. ZKP/08 ne može postići primjenom mjere opreza iz članka 98. stavak 2. točka 6. ZKP/08, a za navedeno je sudac istrage dao jasne, valjane i obrazložene razloge koje u cijelosti prihvaća i ovo vijeće.

Slijedom navedenog, a budući da žalbenim navodima I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel nije dovedena u sumnju osnovanost i zakonska utemeljenost odluke suca istrage, a ovo vijeće ispitujući pobijano rješenje sukladno odredbi članka 494. stavak 4. ZKP/08 nije utvrdilo povrede navedene u toj odredbi, na koje pazi po službenoj dužnosti, to je temeljem članka 494. stavak 3. točka 2. ZKP/08 riješeno kao u izreci ovog rješenja.«

IV. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

5. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je u razdoblju od 1. srpnja 2014. do 17. srpnja 2014., to jest 17 dana, bila u istražnom zatvoru »bez ikakvog pravnog osnova«. Navodi da je sudac istrage donio 1. srpnja 2014. rješenje o produljenju istražnog zatvora, no to rješenje ukinuto je 9. srpnja 2014. zbog »očite nepravilnosti«, kakvu je Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) u predmetima Hađi protiv Hrvatske (presuda, 1. srpnja 2010., zahtjev br. 42998/08) i Bernobić protiv Hrvatske (presuda, 21. lipnja 2011., zahtjev br. 57180/09) »proglasio arbitrarnom«. Također smatra da se razdoblje od 8 dana koliko je prošlo od ukidanja do donošenja novog rješenja suca istrage o produljenju istražnog zatvora, prema praksi ESLJP-a, ne može smatrati razumnim u okolnostima njezinog slučaja.

5.1. Nadalje, podnositeljica osporava da u njezinom slučaju postoje zakonske osnove za produljenje istražnog zatvora.

5.1.1. U odnosu na produljenje istražnog zatvora na temelju zakonske osnove iz članka 123. stavka 1. točke 2. ZKP/08 navodi:

»Razlog za produljenje istražnog zatvora prema čl. 123. st. 1. toč. 2. ZKP/08 sud vidi u činjenici da u ovoj fazi istrage treba ispitati još 34 svjedoka.

Podnositeljica ističe da je tijekom istrage u svibnju i lipnju raspored ispitivanja svjedoka sačinjen od strane USKOK-a bio 2 svjedoka dnevno što je bilo zadovoljavajuće jer je u tom razdoblju ispitano oko 90 svjedoka dok je USKOK za ispitivanja svjedoka u srpnju predvidio pozivanje samo jednog svjedoka dnevno da bi na ročištu o produljenju istražnog zatvora 17.7. predstavnik USKOK-a naveo kako je do toga datuma ispitano samo 5 svjedoka a da nije dano nikakvo logično obrazloženje zbog čega je znatno usporen tempo ispitivanja svjedoka.

Iz navedenog je jasno da ovakvim ritmom ispitivanja preostala 34 sigurno neće biti ispitana ni do 1.9. pa je sigurno da će osumnjičena po ovoj osnovi biti u istražnom zatvoru još neodređeno vrijeme. Iako je obrana već na ročištu 1.7. i 17.7. predlagala da sudac istrage ograniči vrijeme za ispitivanje tih svjedoka kako bi se dalo USKOK-u do znanja da intenzivira istragu sudac istrage o tome nije odlučio niti je dao obrazloženje a niti je Izvanraspravno vijeće poklonilo pozornost ovoj situaciji koja je evidentno usmjerena protiv podnositeljice u cilju što dužeg zadržavanja u istražnom zatvoru i jasno ukazuje da se na ovaj način krše njezina ustavna prava.«

U odnosu na potrebu ispitivanja određenih svjedoka navedenih u osporenim rješenjima, na okolnosti na koje je već ispitano »preko 100 svjedoka«, podnositeljica smatra da je dovedeno u pitanje »samo postojanje osnovane sumnje kad nakon 5 mjeseci istrage i ispitanih preko 100 svjedoka USKOK inzistira na novim svjedocima na iste okolnosti«. Dalje smatra da ne bi mogla utjecati na svjedoke jer ne žive u Sisku gdje živi podnositeljica, a osim toga isključena je iz političke stranke pa više ne postoji opasnost da bi po »političkoj« liniji mogla utjecati na svjedoke.

U vezi s odbijanjem sudova da umjesto istražnog zatvora primjene prikladnu mjeru opreza navodi:

»Vijeće u pobijanom rješenju navodi kako podnositeljica unatoč mjerama opreza iz čl. 98. st. 2. ZKP/08 može iskoristiti druge mogućnosti koje pružaju današnje tehnologije i moderni način komuniciranja te stupiti u kontakt sa svjedocima ali ne navodi tko uopće od tih svjedoka ima pristup komunikacijama (profile, mail adrese i sl.) da bi ova opasnost bila stvarna. Konačno, svaka komunikacija a posebno elektronskim putem se u slučaju sumnje može danas efikasno nadzirati pa se vrlo lako može utvrditi je li osumnjičena prekršila po sudu izrečenu mjeru opreza zabrane uspostavljanja ili održavanja veze s nekim od svjedoka.

Upravo formulacija ovih mjera opreza u ZKP-u mora se tumačiti na način da obuhvaća svaku vrstu komunikacije bez obzira na nove tehnološke mogućnosti. Stoga predložene mjere opreza u svojoj kumulaciji u potpunosti zadovoljavaju sprječavanje svakog kontakta podnositeljice sa svjedocima. Da nije tako onda te mjere ne bi niti bile predviđene u zakonu niti bi se ikada u bilo kojem slučaju mogle primijeniti.

Radi navedenog se primjena mjera opreza iz čl. 98. ZKP-a (zabrana napuštanja boravišta, zabrane posjećivanja određenih područja, zabrane približavanja osobama i zabrane uspostavljanja i održavanja veze s određenim osobama) ukazuje kao opravdana u konkretnom slučaju jer se u konkretnom slučaju ne razabire prijeka potreba za istražnim zatvorom temeljem ove osnove kao jedinim efikasnim rješenjem za sprječavanja opasnosti od utjecaja na svjedoke.«

Što se tiče opasnosti od skrivanja ili uništavanja dokaza smatra da »... ova opasnost ne samo da nije konkretna ona nije više niti apstraktna jer je pretragom stana i službenih prostorija županije još prije nekoliko mjeseci izuzeto sve što je bitno za ovaj postupak a obim dokumentacije (21 registrator) u spisu jasno ukazuje da se više niša što je relevantno od dokaza ne može niti sakriti a kamoli uništiti ...«.

5.1.2. U odnosu na produljenje istražnog zatvora na temelju zakonske osnove iz članka 123. stavka 1. točke 3. ZKP/08 podnositeljica navodi:

»... u pobijanom rješenju se navodi kako ta opasnost proizlazi iz brojnosti djela koje joj se stavljaju na teret, načina počinjenja istih, duljine vremenskog razdoblja čime da je iskazan visok stupanj upornosti i kriminalne volje kao da i dalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije a da je kaznena djela počinila upravo kao županica.

Radi navedenog vijeće smatra da se bez obzira na dosadašnju neosuđivanost podnositeljice, samo istražnim zatvorom može spriječiti opasnost od ponavljanja djela. Ovakvim navodima iz pobijanog rješenja se zapravo prejudicira krivnja podnositeljice i krši zajamčeno pravo iz čl. 28. Ustava.

(...)

Vijeće je pokušalo obrazložiti osobite okolnosti vjerojatno ponukano stavom Ustavnog suda navedenim u obrazloženju Odluke U-III-2747/2014 o tome da je potrebno razmotriti primjenjivost mjere opreza iz čl. 98. st. 2. toč. 6. (zabrana obavljanja određene poslovne aktivnosti).

Vijeće se u obrazlaganju osobitih okolnosti poziva na Zakon o lokalnoj i (područnoj) regionalnoj samoupravi i tvrdi da time što je podnositeljica imenovala zamjenika nije otklonjena opasnost iz čl. 123. st. 2. toč. 3. ZKP/08 jer je, zamjenik župana u obavljanju povjerenih mu poslova dužan pridržavati se uputa župana a povjeravanjem poslova iz svog djelokruga zamjeniku ne prestaje odgovornost župana za njihovo obavljanje iz čega proizlazi da bi I osumnjičena Marina Lovrić Merzel unatoč tome što je povjerila obavljanje poslova iz svojih ovlasti svom zamjeniku i dalje bila odgovorna osoba za njihovo obavljanje Stoga, sud zaključuje da postoje 'one osobite okolnosti' koje ukazuju na realnu opasnost da bi podnositeljica puštanjem na slobodu mogla ponoviti isto ili istovrsno djelo pa je pravilno i na zakonu osnovano produljen istražni zatvor po zakonskoj osnovi iz čl. 123. st. 1. toč. 3. ZKP/08.

Sve gore navedeno je ne samo nepravilno nego je potpuno pogrešno tumačenje Zakona o lokalnoj i (područnoj) regionalnoj samoupravi.

Prije svega podnositeljica primjećuje da sud nije naveo na koji se članak Zakona o lokalnoj i (područnoj) regionalnoj samoupravi poziva u obrazlaganju svog stava a što je vrlo bitno jer postoje dvije situacije od kojih je samo jedan primjenljiva na konkretan slučaj.

Prema čl. 39. st. 2. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi (pročišćeni tekst NN 19/13) zamjenik župana je izvršno tijelo jedinica lokalne i područne samouprave a prema čl. 39. st. 4. zamjenik župana ima sva prava i dužnosti župana jer se bira na neposrednim izborima (čl. 40.).

Navedeno je važno jer se u čl. 43. st. 1. Zakona propisuje da u slučaju duže odsutnosti ili drugih razloga spriječenosti župana u obavljanju dužnosti zamjenjuje zamjenik župana.

Potpuno različita situacija je propisana u čl. 43. st. 2. Zakona gdje se propisuje da župan može povjeriti obavljanje određenih poslova zamjeniku koji se je tada dužan pridržavati uputa župana kojemu ne prestaje odgovornost za povjerene poslove.

Jasno je, kako iz konkretne situacije (istražni zatvor je jedan od 'drugih razloga' iz čl. 43. st. 1. Zakona) tako i iz odluke od 10. 4.(koja je u spisu a kojom je podnositeljica odredila da je u odsutnosti zamjenjuje jedan od zamjenika) da se na ovaj slučaj može primijeniti samo čl. 43. st. 1. Zakona.

Članak 43. stavak 2. regulira potpuno različitu situaciju koja se ne odnosi na spriječenost župana nego na situaciju kada određene poslove iz svoje nadležnosti župan povjerava zamjeniku te mu daje upute u vezi načina obavljanja tih poslova ali slijedom toga i odgovara za njihovo izvršavanje.

Potpuno je apsurdno u konkretnoj situaciji navoditi da je podnositeljica povjerila poslove iz svog djelokruga zamjeniku koji se je dužan pridržavati njezinih uputa. Da se radi o povjeravanju poslova onda bi zamjenik županice trebao gotovo svakoga dana dolaziti u posjetu podnositeljici radi traženja uputa za rješavanje određenih problema.

Zamjenik županice od 10. 4. do danas nije niti bio u posjeti kod podnositeljice niti je to ikada zatražio jer za to nema potrebe s obzirom da temeljem Zakona (čl. 39. st. 2. i 4.) samostalno obavlja sve poslove pa se i iz toga vidi da se radi o situaciji iz čl. 43. st. 1. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi a ne onoj iz čl. 43. st. 2. Zakona na kojoj sudac istrage i vijeće nezakonito temelje svoje odluke o neprimjenjivosti čl. 98. st. 2. toč. 6. ZKP/08 u ovom slučaju kršeći time čl. 29. Ustava Republike Hrvatske na štetu podnositeljice.

Podnositeljica smatra da upravo čl. 43. st. 1. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi otvara mogućnost primjene mjere opreza iz čl. 98. st. 2. toč. 6. u vezi s čl. 99. st. 6. ZKP/08 čime se otklanja opasnost od ponavljanja kaznenog djela bez pribjegavanja drastičnoj mjeri oduzimanja slobode a kako je to već Ustavni sud u svojoj odluci U-III-2747/2014 naveo.«

Slijedom navedenog, podnositeljica od Ustavnog suda traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih rješenja.

V. MJERODAVNO PRAVO

6. U konkretnom slučaju istražni sudac Županijskog suda u Zagrebu odredio je produljenje istražnog zatvora podnositeljici na temelju članka 123. stavka 1. točaka 2. i 3. ZKP/08 koji glasi:

»Članak 123.

(1) Istražni zatvor se može odrediti ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo i ako:

(...)

2) osobite okolnosti upućuju na opasnost da će uništiti, sakriti, izmijeniti ili krivotvoriti dokaze ili tragove važne za kazneni postupak ili da će ometati kazneni postupak utjecajem na svjedoke, vještake, sudionike ili prikrivače,

3) osobite okolnosti upućuju na opasnost da će ponoviti kazneno djelo ili da će dovršiti pokušano kazneno djelo, ili da će počiniti teže kazneno djelo za koje je prema zakonu moguće izreći kaznu zatvora od pet godina ili težu kaznu, kojim prijeti,

(...)«

Pri donošenju rješenja koja se osporavaju ustavnom tužbom sudac istrage i vijeće Županijskog suda očitovali su se o mogućnosti primjene mjere opreza predviđene u članku 98. stavku 2. točki 6. ZKP/08, koja mjera nije bila razmatrana prilikom donošenja rješenja o produljenju istražnog zatvora 29. travnja 2014., na što je upozorio Ustavni sud u odluci broj: U-III-2747/2014 od 24. lipnja 2014. Mjerodavne odredbe ZKP/08 glase:

»Članak 98.

(1) U slučaju kad postoje okolnosti iz članka 123. ovog Zakona zbog kojih je moguće odrediti istražni zatvor ili je taj zatvor već određen, sud i državni odvjetnik će, ako se ista svrha može ostvariti mjerom opreza, obrazloženim rješenjem odrediti primjenu jedne ili više takvih mjera. Pritom će se okrivljenik upozoriti da će se u slučaju nepridržavanja izrečene mjere, ona zamijeniti istražnim zatvorom.

(2) Mjere opreza jesu:

(...)

6) zabrana obavljanja određene poslovne aktivnosti,

(...)

(3) ... Zabrana obavljanja poslovne aktivnosti može obuhvatiti i zakonitu profesionalnu djelatnost ako se postupak vodi zbog kaznenog djela počinjenog u okviru te djelatnosti.

(...)«

6.1. Mjerodavne odredbe Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi (»Narodne novine« broj 19/13. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: ZoLPS) glase:

»Članak 39.

Izvršno tijelo … jedinice područne (regionalne) samouprave … je … u županiji župan.

Iznimno od stavka 1. ovoga članka izvršno tijelo je i zamjenik koji obnaša dužnost … župana u slučajevima propisanim ovim Zakonom.

Zamjenik koji obnaša dužnost … župana je zamjenik … župana koji je izabran na neposrednim izborima zajedno s … županom, a dužnost … župana obnaša ako je mandat … župana prestao nakon isteka dvije godine mandata u toj jedinici … područne (regionalne) samouprave.

Zamjenik iz stavka 2. i 3. ovoga članka koji obnaša dužnost … župana ima sva prava i dužnosti … župana.«

»Članak 43.

… župana u slučaju duže odsutnosti ili drugih razloga spriječenosti u obavljanju svoje dužnosti, zamjenjuje zamjenik, u skladu sa statutom.

… župan, u skladu sa statutom, može obavljanje određenih poslova iz svog djelokruga povjeriti zamjeniku. Pri obavljanju povjerenih poslova zamjenik je dužan pridržavati se uputa … župana. Povjeravanjem poslova iz svog djelokruga zamjeniku, ne prestaje odgovornost … župana za njihovo obavljanje.«

»Članak 44.

Izvršne poslove obavlja … u županiji župan.

Izvršne poslove obavlja i zamjenik koji obnaša dužnost … župana u slučaju iz članka 39. stavka 2. ovoga Zakona.«

»Članak 48.

… župan:

1. priprema prijedloge općih akata,

2. izvršava ili osigurava izvršavanje općih akata predstavničkog tijela,

3. usmjerava djelovanje upravnih tijela jedinice … područne (regionalne) samouprave u obavljanju poslova iz njihovoga samoupravnog djelokruga te nadzire njihov rad,

4. upravlja nekretninama i pokretninama u vlasništvu jedinice … područne (regionalne) samouprave kao i njezinim prihodima i rashodima, u skladu sa zakonom i statutom,

5. odlučuje o stjecanju i otuđivanju nekretnina i pokretnina jedinice … područne (regionalne) samouprave i raspolaganju ostalom imovinom u skladu s ovim Zakonom, statutom jedinice i posebnim propisima,

6. imenuje i razrješuje predstavnike jedinice … područne (regionalne) samouprave u tijelima javnih ustanova, trgovačkih društava i drugih pravnih osoba iz članka 35. stavka 1. točke 5. ovoga Zakona, osim ako posebnim zakonom nije drugačije određeno,

7. obavlja i druge poslove utvrđene zakonom i statutom.

(...)«

6.2. Mjerodavne odredbe Zakona o lokalnim izborima (»Narodne novine« broj 144/12.) glase:

»Način izbora

Članak 94.

(1) ... župan te njihovi zamjenici biraju se većinom glasova svih birača koji su glasovali prema evidenciji u izvatku iz popisa birača i priloženim potvrdama za glasovanje.«

6.3. Kad je riječ o načinu na koji izabrana osoba može obavljati dužnost župana, mjerodavne odredbe ZoLPS-a propisuju:

»Članak 90.

… župan i njihovi zamjenici odlučit će hoće li dužnost na koju su izabrani obavljati profesionalno.

Osobe iz stavka 1. ovoga članka dužne su u roku od 8 dana od dana stupanja na dužnost dostaviti pisanu obavijest nadležnom upravnom tijelu … županije o tome na koji način će obnašati dužnost.

Za osobu iz stavka 1. ovoga članka koja nije postupila na način propisan stavkom 2. ovoga članka smatra se da dužnost obavlja volonterski.

(…)

… župan i njihovi zamjenici mogu promijeniti način obavljanja dužnosti u tijeku mandata, dostavom pisane obavijesti o promjeni načina obavljanja dužnosti nadležnom upravnom tijelu … županije.

Novi način obavljanja dužnosti započinje prvog dana sljedećeg mjeseca nakon dostave obavijesti iz stavka 5. ovoga članka.«

»Članak 90.a

Osobe iz članka 90. ovoga Zakona koje dužnost obavljaju profesionalno, za vrijeme profesionalnog obavljanja dužnosti ostvaruju pravo na plaću kao i druga prava iz rada, a vrijeme obavljanja dužnosti uračunava im se u staž osiguranja.

Osobe iz članka 90. ovoga Zakona koje dužnost obavljaju volonterski, imaju pravo na naknadu za rad.

Osnovna mjerila za određivanje plaće, odnosno naknade za rad osoba iz stavaka 1. i 2. ovoga članka, kao i druga prava vezana uz profesionalno obnašanje dužnosti … župana i njihovih zamjenika određuju se posebnim zakonom.

(…)«

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Pravo na slobodu je temeljno ljudsko pravo. Ustav sadržava načelo nepovredivosti slobode čovjeka, koja se može ograničiti samo pod uvjetima propisanim Ustavom. Članak 22. Ustava glasi:

»Članak 22.

Čovjekova je sloboda i osobnost nepovrediva.

Nikomu se ne smije oduzeti ili ograničiti sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o čemu odlučuje sud.«

7.1. S aspekta zaštite ljudskih prava, istražni zatvor predstavlja posebno osjetljivu mjeru oduzimanja osobne slobode čovjeka. Istražni zatvor određuje se prije nego što je protiv osumnjičenika podignuta optužnica pa u razdoblju istražnog zatvora još uvijek u cijelosti važi ustavna pretpostavka nedužnosti, zajamčena člankom 28. Ustava, koji glasi:

»Članak 28.

Svatko je nedužan i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi krivnja.«

Određivanje istražnog zatvora kao mjere oduzimanja temeljnog ljudskog prava na osobnu slobodu u razdoblju prije podizanja optužnice ne smije se za zatvorenika pretvoriti u kaznu. Stoga je istražni zatvor dopušteno odrediti samo u slučaju u kojem postoji visoki stupanj vjerojatnosti utvrđenja krivnje i izricanja kazne, to jest u kojem postoji »osnovana sumnja« da je osoba počinila kazneno djelo te, načelno, samo u cilju osiguranja pokretanja i provođenja kaznenog postupka.

Stoga ZKP/08 za određivanje istražnog zatvora uvijek traži kumulativno postojanje »osnovane sumnje« da je osoba počinila kazneno djelo i postojanje barem jednog od razloga taksativno nabrojanih u članku 123. stavku 1. ZKP/08.

1. »Zakonitost« istražnog zatvora od 9. srpnja 2014. do 17. srpnja 2014.

8. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je u razdoblju od 1. srpnja 2014. (kada je prestalo važiti rješenje suca istrage od 29. travnja 2014. odnosno kada je doneseno novo prvostupanjsko rješenje o produljenju istražnog zatvora koje je 9. srpnja 2014. ukinuto) pa do 17. srpnja 2014. (kada je u ponovljenom postupku doneseno prvostupanjsko rješenje o produljenju istražnog zatvora koje se osporava ovom ustavnom tužbom), to jest u razdoblju od 17 dana, bila u istražnom zatvoru »bez ikakvog pravnog osnova«, čime su joj povrijeđena ustavna prava iz članaka 16. i 22. Ustava.

Ustavni sud napominje da je navodno sporno razdoblje koje razmatra u okviru ovog prigovora trajalo od 9. srpnja 2014. do 17. srpnja 2014. To stoga što je rješenje o produljenju istražnog zatvora od 1. srpnja 2014. ukinuto, a ne poništeno, pa ne proizvodi pravne učinke od dana ukidanja, to jest od 9. srpnja 2014.

a) Načelna pravna stajališta

8.1. Navedeni prigovor podnositeljice Ustavni sud ispitao je s aspekta članka 22. Ustava u svjetlu stajališta ESLJP-a izraženih u predmetu Mooren protiv Njemačke (presuda, veliko vijeće, 9. srpnja 2009., zahtjev br. 11364/03), u kojoj su postavljena temeljna načela mjerodavna za tumačenje »zakonitosti« lišenja slobode u smislu članka 5. stavka 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija). Na ta stajališta ESLJP se pozvao i u presudama Bernobić protiv Hrvatske (2011., § 43.) i Hađi protiv Hrvatske (2010., § 24.), u kojima je razmatrao slične prigovore podnositelja zahtjeva.

U nastavku se navode opća načela iz presude Mooren protiv Njemačke [VV] (2009.), mjerodavna za ispitivanje prigovora podnositelja zahtjeva (preveo Ustavni sud):

»(i) Sažeto ponavljanje mjerodavnih načela

72. Kad je riječ o ‘zakonitosti’ pritvaranja, uključujući pitanje je li bio poštovan ‘postupak propisan zakonom’, Konvencija u biti upućuje na nacionalno pravo i postavlja obvezu da pritvaranje bude u skladu s njegovim materijalnim i postupovnim pravilima. Poštovanje nacionalnog prava nije, međutim, dostatno: članak 5. stavak 1. uz to traži da svako lišenje slobode bude u skladu sa svrhom zaštite pojedinca od arbitrarnosti (vidjeti, inter alia, Erkalo protiv Nizozemske, 2. rujna 1998., § 52., Izvješća o presudama i odlukama 1998-VI; Steel i drugi protiv Ujedinjenog Kraljevstva, 23. rujna 1998., § 54., Izvješća 1998-VII, i Saadi protiv Ujedinjenog Kraljevstva [VV], br. 13229/03, § 67., ESLJP 2008– ...). Sud dalje mora utvrditi s tim u vezi poštuje li samo domaće pravo Konvenciju, uključujući opća načela izražena ili implicirana u njoj, osobito načelo pravne sigurnosti (usporediti Baranowski protiv Poljske, br. 28358/95, §§ 51. – 52., ESLJP 2000– III; Ječius protiv Litve, br. 34578/97, § 56., ESLJP 2000-IX, i Nasrulloyev protiv Rusije, br. 656/06, § 71., 11. listopada 2007.).

(á) Načela koja se primjenjuju na ispitivanje poštovanja domaćeg prava

73. Iako je u prvom redu na domaćim vlastima, i to sudovima, tumačiti i primjenjivati domaće pravo, nepoštovanje domaćeg prava povlači za sobom, na temelju članka 5. stavka 1., povredu Konvencije i Sud stoga može i treba preispitati je li bilo poštovano to pravo (vidjeti, inter alia, Benham protiv Ujedinjenog Kraljevstva, 10. lipnja 1996., § 41., Izvješća 1996-III; Baranowski, naprijed citiran, § 50.; Ječius, naprijed citiran, § 68., i Ladent protiv Poljske, br. 11036/03, § 47., ESLJP 2008– ... (izvaci)).

74. Međutim, Sud je pojasnio, osobito u svojoj novijoj praksi, da svaki nedostatak otkriven u rješenju kojim se određuje pritvaranje ne čini samo to pritvaranje kao takvo nezakonitim u smislu članka 5. stavka 1. Razdoblje pritvaranja u načelu je ‘zakonito’ ako se temelji na sudskom rješenju/nalogu (court order). Naknadno utvrđenje višeg domaćeg suda da je niži sud pogriješio na temelju domaćeg prava kad je donio rješenje/nalog neće nužno retroaktivno utjecati na valjanost razdoblja pritvaranja u međurazdoblju (vidjeti, inter alia, Benham, naprijed citiran, § 42.; Douiyeb protiv Nizozemske [VV], br. 31464/96, § 45., 4. kolovoza 1999.; Minjat protiv Švicarske, br. 38223/97, § 41., 28. listopada 2003., i Khudoyorov protiv Rusije, br. 6847/02, § 128., ESLJP 2005-X (izvaci)).

75. U svojoj novijoj sudskoj praksi Sud je, pozivajući se na usporedivo razlikovanje koje je stvorilo englesko pravo (usporediti Benham, naprijed citiran, §§ 43. – 46., i Lloyd i drugi protiv Ujedinjenog Kraljevstva, br. 29798/96 i dr., §§ 102., 105. et seq., 1. ožujka 2005.), dalje konkretno odredio okolnosti pod kojima je pritvaranje ostalo zakonito u navedenom razdoblju u smislu članka 5. stavka 1.: za ocjenu poštovanja članka 5. stavka 1. Konvencije treba učiniti osnovno razlikovanje između ex facie nevaljanih rješenja/naloga kojima se određuje pritvaranje (ex facie invalid detention orders) – primjerice onih koje je donio sud u prekoračenju nadležnosti (vidjeti Marturana protiv Italije, br. 63154/00, § 78., 4. ožujka 2008.) ili onih u kojima zainteresirana stranka nije dobila pravilnu obavijest o ročištu (vidjeti Khudoyorov, naprijed citiran, § 129., i Liu protiv Rusije, br. 42086/05, § 79., 6. prosinca 2007.) – i rješenja/naloga o određivanju pritvaranja koja su prima facie valjana i djelotvorna, osim ako i sve dok ih ne ukine viši sud (ibid.). Rješenje/nalog o određivanju pritvaranja mora se smatrati ex facie nevaljanim ako nedostatak u rješenju/nalogu predstavlja ‘tešku i očiglednu nepravilnost’ (gross and obvious irregularity) u iznimnom smislu naznačenom u praksi Suda (usporediti Liu, naprijed citiran, § 81.; Garabayev protiv Rusije, br. 38411/02, § 89., 7. lipnja 2007., ESLJP 2007– ... (izvaci), i Marturana, naprijed citiran, § 79.). Stoga, osim ako ne konstituiraju tešku i očiglednu nepravilnost, nedostatke rješenja/naloga kojima je određeno pritvaranje (defects in a detention order) mogu ispraviti domaći žalbeni sudovi u tijeku sudskog preispitivanja postupka.

(â) Tražena kvaliteta domaćeg prava

76. Štoviše, Sud mora utvrditi poštuje li samo domaće pravo Konvenciju, uključujući opća načela izražena ili implicirana u njoj. Za ovu zadnju točku, Sud naglašava da je, što se tiče lišenja slobode, osobito važno osigurati provedbu općeg načela pravne sigurnosti (vidjeti Baranowski, naprijed citiran, §§ 51. – 52.; Ječius, naprijed citiran, § 56., i Khudoyorov, naprijed citiran, § 125.). Kad navodi da svako lišenje slobode mora biti ‘zakonito’ i provedeno ‘u skladu s postupkom propisanim zakonom’, članak 5. stavak 1. ne upućuje tek natrag na domaće pravo; kao i izrazi ‘u skladu sa zakonom’ i ‘propisan zakonom’ u stavcima 2. članaka 8. do 11., i oni se odnose na ‘kvalitetu zakona’ i traže da (zakon) bude u skladu s vladavinom prava, konceptom sadržanim u svim člancima Konvencije. ‘Kvaliteta zakona’ u tom smislu podrazumijeva da kad nacionalni zakon dopušta lišenje slobode, taj zakon mora biti dovoljno pristupačan, precizan i predvidljiv u svojoj primjeni kako bi se izbjegao rizik arbitrarnosti (vidjeti Amuur protiv Francuske, 25. lipnja 1996., § 50., Izvješća 1996-III, i Nasrulloyev, naprijed citiran, § 71.).

(ă) Načela koja se primjenjuju na pojam arbitrarnog pritvaranja

77. Nijedno pritvaranje koje je arbitrarno ne može biti u suglasnosti s člankom 5. stavkom 1., (pri čemu se) pojam ‘arbitrarnosti’ u ovom kontekstu proteže dalje od nepoštovanja nacionalnog prava. Kao posljedica toga, lišenje slobode koje je zakonito na temelju domaćeg prava još uvijek može biti arbitrarno i time protivno Konvenciji. Budući da sud prethodno nije formulirao opću definiciju vrsta ponašanja na strani vlasti koje mogu konstituirati ‘arbitrarnost’ u smislu članka 5. stavka 1., ključna načela razvijena su od slučaja do slučaja. Štoviše, iz sudske je prakse jasno da se pojam arbitrarnosti u kontekstu članka 5. razlikuje do određene mjere, ovisno o vrsti pritvaranja o kojem je riječ (vidjeti Saadi, naprijed citiran, § 67. – 68.).

78. Opće načelo ustanovljeno u sudskoj praksi jest da će pritvaranje biti ‘arbitrarno’ kad, usprkos tome što je u skladu sa slovom nacionalnog zakona, postoji element zle vjere (bad faith) ili varanja (deception) na strani vlasti (usporediti Bozano protiv Francuske, 18. prosinca 1986., § 59., Serija A br. 111; Saadi, naprijed citiran, § 69.) ili kad su domaće vlasti propustile pokušati pravilno primijeniti mjerodavno zakonodavstvo (vidjeti Benham, naprijed citiran, § 47.; Liu, naprijed citiran, § 82.; Marturana, naprijed citiran, § 80.).

79. Nadalje, u kontekstu točke (c) članka 5. stavka 1., obrazloženje odluke kojom je određeno pritvaranje jest relevantan čimbenik pri utvrđivanju mora li se pritvaranje neke osobe smatrati arbitrarnim. Sud je smatrao da je nedostatak bilo kakvih osnova koje bi dale sudske vlasti u svojim odlukama o odobrenju pritvaranja kroz produljeno razdoblje nesuglasan s načelom zaštite od arbitrarnosti zapisanim u članku 5. stavku 1. (vidjeti Stašaitis protiv Litve, br. 47679/99, § 67., 21. ožujka 2002.; Nakhmanovich protiv Rusije, br. 55669/00, § 70., 2. ožujka 2006.; Belevitskiy protiv Rusije, br. 72967/01, § 91., 1. ožujka 2007.). Suprotno tome, utvrdio je da se za pritvaranje podnositelja zahtjeva ne bi moglo reći da je arbitrarno ako je domaći sud dao određene osnove koje opravdavaju nastavak pritvaranja (usporediti Khudoyorov, naprijed citiran, § 131.), osim ako razlozi koji su dani nisu bili krajnje lakonski i bez pozivanja na bilo koju zakonsku odredbu prema kojoj bi pritvaranje podnositelja zahtjeva bilo dopušteno (usporediti Khudoyorov, naprijed citiran, § 157.).

80. Štoviše, Sud je potvrdio, osobito u kontekstu točaka (c) i (e) članka 5. stavka 1., da brzina kojom domaći sudovi zamjenjuju rješenja kojima se određuje pritvaranje, koje je ili isteklo ili je utvrđeno da je nevaljano (defective), jest daljnji relevantan element pri ocjeni treba li se pritvaranje osobe smatrati arbitrarnim. Tako je Sud smatrao u kontekstu točke (c) da razdoblje kraće od mjesec dana između isteka prvotnog rješenja o određivanju pritvaranja i izdavanja novog obrazloženog rješenja o određivanju pritvaranja, koje je uslijedilo poslije vraćanja predmeta na ponovljeni postupak sa žalbenog suda nižem sudu, nije učinilo pritvaranje podnositelja zahtjeva arbitrarnim (vidjeti Minjat, naprijed citiran, §§ 46. i 48.). Suprotno tome, razdoblje duže od godine dana koje je uslijedilo poslije vraćanja predmeta na ponovljeni postupak sa žalbenog suda na sud nižeg stupnja, u kojem je podnositelj zahtjeva ostao u stanju neizvjesnosti u pogledu osnova njegova produljenog istražnog zatvora (detention on remand), zajedno s nepostojanjem roka u kojem je niži sud trebao preispitati njegovo pritvaranje, učinili su pritvaranje podnositelja zahtjeva arbitrarnim (vidjeti Khudoyorov, naprijed citiran, §§ 136. – 137.).

81. U kontekstu točke (e) članka 5. stavka 1. Sud je smatrao da se vremensko razdoblje od dva tjedna između prestanka važenja ranijeg rješenja/naloga kojim je određeno pritvaranje u psihijatrijskoj bolnici i njegova ponovnog izdavanja (renewal) nakon toga ne može ni na koji način smatrati nerazumnim ili prekomjernim, tako da kod te odgode nije riječ o arbitrarnom lišenju slobode (vidjeti Winterwerp protiv Nizozemske, 24. listopada 1979., § 49., Serija A, br. 33). Suprotno tome, utvrđeno je da je odgoda od osamdeset i dva dana između prestanka važenja prvotnog rješenja/naloga kojim je određeno pritvaranje u psihijatrijskoj bolnici i njegovog ponovnog izdavanja nakon toga, te nepostojanje odgovarajućih zaštitnih garancija kojima bi se osiguralo da se pritvaranje podnositelja zahtjeva nerazumno ne odugovlači, nesuglasna sa svrhom članka 5. stavka 1. da zaštiti pojedince od arbitrarnog pritvaranja (vidjeti Erkalo, naprijed citiran, §§ 57. – 60. u odnosu na točke (a) i (e) članka 5. stavka 1.).«

8.2. Relevantni pravni standardi koji proizlaze iz presude ESLJP-a Mooren protiv Njemačke [VV] (2009.) mogu se, za potrebe ovog ustavnosudskog postupka, sistematizirati u tri skupine.

Prvo, Konvencija u članku 5. stavku 1. postavlja obvezu da pritvor mora biti u skladu materijalnim i postupovnim pravilima domaćeg prava; da domaće pravo mora biti određene kvalitete (to jest da samo domaće pravo mora poštovati zahtjeve Konvencije, uključujući opća načela izražena ili implicirana u njoj, osobito načelo pravne sigurnosti); da svako lišenje slobode mora biti u skladu sa svrhom zaštite pojedinca od arbitrarnosti.

Drugo, kad je riječ o načelima koja se primjenjuju na ispitivanje poštovanja domaćeg prava, relevantno je stajalište da nepoštovanje domaćeg prava povlači za sobom povredu Konvencije. Međutim, naknadno utvrđenje višeg domaćeg suda da je niži sud pogriješio na temelju domaćeg prava kad je donio rješenje/nalog o pritvaranju neće nužno retroaktivno utjecati na valjanost pritvaranja u međurazdoblju. Potrebno je utvrditi je li sudsko rješenje o pritvaranju (prema terminologiji ESLJP-a: sudski nalog o pritvaranju) ex facie nevaljano (to jest je li opterećeno »teškom i očiglednom nepravilnošću« u iznimnom smislu u kojem tu nepravilnost shvaća ESLJP) ili je riječ o rješenju koje je prima facie valjano i djelotvorno, osim ako i sve dok ga ne ukine viši sud.

Treće, kad je riječ o načelima koja se primjenjuju na ispitivanje arbitrarnog pritvaranja, relevantno je stajalište da se pojam »arbitrarnosti« u tom kontekstu proteže dalje od nepoštovanja domaćeg prava. Lišenje slobode, iako je zakonito na temelju domaćeg prava, još uvijek može biti arbitrarno i time protivno Konvenciji. Pritvaranje će biti arbitrarno kad postoji element zle vjere (bad faith) ili varanja (deception) na strani vlasti ili kad su domaće vlasti propustile pokušati pravilno primijeniti mjerodavno zakonodavstvo/pravo. Ostala dva relevantna čimbenika pri utvrđivanju je li lišenje slobode bilo arbitrarno jesu dostatnost i relevantnost obrazloženja rješenja kojim je određeno pritvaranje te brzina kojom su domaći sudovi zamijenili rješenja kojima se određuje pritvaranje, koje je ili isteklo ili je utvrđeno nevaljanim.

b) Primjena načelnih pravnih stajališta na konkretan slučaj

8.3. Podnositeljici je istražni zatvor određen pravomoćnim rješenjem od 3. travnja 2014. Istražni zatvor joj je prvi put produljen pravomoćnim rješenjem od 29. travnja 2014. po dvije zakonske osnove: opasnosti da će utjecati na svjedoke i da će ponoviti kaznena djela koja joj se stavljaju na teret. Drugi put je istražni zatvor produljen rješenjem od 1. srpnja 2014. po te iste dvije zakonske osnove. Međutim, vijeće Županijskog suda u Zagrebu utvrdilo je 9. srpnja 2014. da je donošenjem tog rješenja »učinjena bitna povreda odredaba kaznenog postupka iz članka 468. stavak 1. točka 11. ZKP/08, jer u rješenju nisu navedeni razlozi o odlučnim činjenicama, zbog čega se isto ne može ispitati«. Iz sadržaja rješenja vijeća Županijskog suda proizlazi da se uočena povreda odnosi samo na zakonsku osnovu iz članka 123. stavka 1. točke 2. ZKP/08 (opasnost od utjecaja na svjedoke). Vijeće Županijskog suda ocijenilo je, naime, da je sudac istrage propustio navesti poimence svjedoke koje treba ispitati u daljnjem tijeku postupka, kao i okolnosti na koje bi te svjedoke trebalo ispitati, iako je »vjerojatno imao na umu svjedoke koje je USKOK naveo u prijedlogu za produljenje istražnog zatvora protiv I-osumnjičene Marine Lovrić Merzel, a koji prijedlog je i citirao u pobijanom rješenju«. Ujedno je dalo uputu kako bi ubuduće trebalo obrazlagati produljenje istražnog zatvora po toj osnovi.

Ustavni sud ponavlja da predmet ovog ustavnosudskog postupka, u vezi s prigovorom podnositeljice da joj je u razdoblju od 9. srpnja 2014. do 17. srpnja 2014. povrijeđeno ustavno pravo na osobnu slobodu, nisu sama rješenja suca istrage od 1. srpnja 2014. i vijeća Županijskog suda od 9. srpnja 2014., osim u mjeri u kojoj je to potrebno za ocjenu o osnovanosti tog podnositeljičinog prigovora u smislu citiranih općih načela.

Iako je rješenje suca istrage od 1. srpnja 2014. ukinuto u cijelosti, vijeće Županijskog suda nije dovelo u pitanje drugu zakonsku osnovu po kojoj je podnositeljici produljen istražni zatvor.

Sudac istrage donio je »novo« rješenje o produljenju istražnog zatvora osam (8) dana nakon što je prethodno rješenje ukinuto.

8.4. Ustavni sud utvrđuje da »nedostatak« zbog kojeg je vijeće Županijskog suda ukinulo rješenje suca istrage od 1. srpnja 2014. o produljenju istražnog zatvora ne čini to rješenje ex facie nevaljanim. Naime, rješenje suca istrage nije sadržavalo »tešku i očiglednu nepravilnost« u iznimnom smislu u kojem tu nepravilnost shvaća ESLJP u svojoj praksi, koju Ustavni sud prihvaća.

Zaključno, sudac istrage produljio je istražni zatvor podnositeljici 1. srpnja 2013. po dvije zakonske osnove. Vijeće Županijskog suda ukinulo je to rješenje zbog nedostatnog obrazloženja u biti samo u odnosu na jednu zakonsku osnovu. Pri tome se nije ograničilo samo na ukidanje rješenja već je dalo i uputu kako ubuduće treba obrazlagati produljenje istražnog zatvora po toj osnovi, što može, prema ocjeni Ustavnog suda, povoljno djelovati na »unapređenje provođenja pravde« (improving the administration of justice). Sudac istrage donio je »novo« rješenje u roku od osam (8) dana. Uzimajući sve te činjenice u obzir, Ustavni sud utvrđuje da podnositeljici u razdoblju od 9. srpnja 2014. do 17. srpnja 2014. nije bilo povrijeđeno ustavno pravo na osobnu slobodu zajamčeno člankom 22. Ustava.

8.5. Stoga je na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) odlučeno kao u točki III. izreke ove odluke.

2. Produljenje istražnog zatvora na temelju članka 123. stavka 1. točke 2. ZKP/08

9. Ocjena je Ustavnog suda da osporena rješenja, u dijelu koji se odnosi na produljenje istražnog zatvora iz razloga navedenog u članku 123. stavku 1. točki 2. ZKP/08 (opasnost od utjecaja na svjedoke), ne dovode do povrede ustavnog prava podnositeljice na slobodu, zajamčenog člankom 22. Ustava.

Istražni sudac dostatno je objasnio relevantne razloge za produljenje istražnog zatvora podnositeljici po toj zakonskoj osnovi (v. točku 3. obrazloženja ove odluke). Te razloge prihvatilo je te obrazložilo i vijeće Županijskog suda (v. točku 4. obrazloženja ove odluke).

9.1. Ustavni sud nema razloga sumnjati u navedene činjenice kako su ih utvrdili istražni sudac i vijeće Županijskog suda u odnosu na produljenje istražnog zatvora na temelju članka 123. stavka 1. točke 2. ZKP/08. Razlozi na kojima su nadležna sudska tijela utemeljila obrazloženja svojih rješenja dostatni su i relevantni. Stoga Ustavni sud ocjenjuje i ovaj dio ustavne tužbe podnositeljice neosnovanim.

9.2. Na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki III. izreke ove odluke.

3. Produljenje istražnog zatvora na temelju članka 123. stavka 1. točke 3. ZKP/08

10. Uvažavajući okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni sud mora odgovoriti na dva pravna pitanja koja izviru iz ovog dijela ustavne tužbe: prvo, je li produljenje istražnog zatvora bilo »zakonito« odnosno u »skladu s postupkom propisanim zakonom« s aspekta ustavnih i konvencijskih zahtjeva vezanih uz opasnost od ponavljanja kaznenog djela i, drugo, je li redovni sud »zakonito« odlučio o primjeni mjera osiguranja koje ZKP/08 predviđa, a koje su blaže od najteže mjere – istražnog zatvora.

Navedena dva pitanja čine cjelinu i ne mogu se sagledavati odvojeno.

11. Polazeći od činjenice da je naglasak sudova pri ocjeni potrebe produljenja istražnog zatvora na temelju članka 123. stavka 1. točke 3. ZKP/08 u konkretnom slučaju politička dužnost na koju je izabrana i koju obnaša podnositeljica ustavne tužbe, Ustavni sud smatra potrebnim ponoviti nekoliko utvrđenja nadležnih sudova koja su sadržana u osporenim rješenjima, a koja se tiču političkog položaja podnositeljice ustavne tužbe i njegova utjecaja na potrebu produljenja istražnog zatvora po osnovi opasnosti od ponavljanja kaznenog djela:

– »... treba navesti da I okr. Marina Lovrić Merzel i nadalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije, a kaznena djela koja joj se stavljaju na teret počinila je kao županica Sisačko-moslavačke županije, koristeći upravo svoj autoritet županice i službeni položaj kako bi sebi i drugima pribavila protupravnu imovinsku korist, a sve na štetu Sisačko-moslavačke županije, a što i dalje čini, primjerice provođenjem odluka o imenovanju članova svog Savjeta«;

– »... obzirom da I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel i dalje obnaša dužnost županice Sisačko-moslavačke županije, a kaznena djela za koja se tereti u ovom kaznenom postupku počinila je upravo kao županica sisačko-moslavačke županije, ovo vijeće ocjenjuje, da se, iako I-osumnjičena Marina Lovrić Merzel do sada nije osuđivana, opisana opasnost od ponavljanja istih ili istovrsnih kaznenih djela ... može spriječiti samo primjenom mjere istražnog zatvora po zakonskoj osnovi iz članka 123. stavak 1. točka 3. ZKP/08«.

11.1. Kad u ovoj odluci općenito govori o funkciji koju obnaša podnositeljica ustavne tužbe, Ustavni sud koristi se izrazom »župan« u odgovarajućim brojevima i padežima, pri čemu se pod tim izrazom razumije izborna (mandatna) politička funkcija koju obnaša osoba neovisno o spolu.

12. U odluci broj: U-III-2747/2014 od 24. lipnja 2014. Ustavni sud naznačio je da postoji problem u pravnom sustavu kad je riječ o lišavanju slobode osoba u statusu državnih ili javnih dužnosnika. U toj je odluci naveo:

»Osobite okolnosti ovog slučaja otkrivaju problem u pravnom sustavu kad je riječ o lišavanju slobode osoba u statusu državnih ili javnih dužnosnika. Naime, Ustavni sud dužan je upozoriti na manjkavost zakonskog okvira kad je riječ o uređenju formalnog statusa podnositeljice ustavne tužbe kao dužnosnice lišene slobode zbog osnovane sumnje da je u obnašanju svoje dužnosti počinila kaznena djela. Taj je zakonski okvir manjkav ne samo s obzirom na neriješen formalni status same osumnjičene dužnosnice, nego i s obzirom na nejasnu situaciju vezanu uz upravljanje administrativno-teritorijalnom jedinicom (županijom) kojoj je podnositeljica ustavne tužbe, prema pozitivnim propisima, još uvijek na čelu.

U situaciji u kojoj ne postoji zakonski okvir koji bi precizno uređivao posljedice lišenja slobode državnih i javnih dužnosnika na obnašanje njihove dužnosti i na prava i obveze koji iz tih dužnosti proizlaze, a takva je osoba lišena slobode na temelju članka 123. stavka 1. točke 3. ZKP/08 (opasnost od ponavljanja kaznenog djela koje je moguće počiniti samo u funkciji državnog ili javnog dužnosnika), zahtjevi vladavine prava u demokratskom društvu, promatrani u svjetlu ustavne funkcije sudova, posve su jasni. Opasnost da će podnositeljica 'ponoviti kazneno djelo ili da će dovršiti pokušano kazneno djelo' ako nastavi obnašati dužnost županice sud je dužan rješavati tako da opasnost od ponavljanja kaznenog djela otkloni, a da pri tome ne pribjegava drastičnoj mjeri oduzimanja slobode osumnjičene dužnosnice ako to nije prijeko potrebno radi drugih objektivnih i opravdanih razloga koji dovode do aktiviranja drugih pritvorskih osnova.«

12.1. U istoj je odluci broj: U-III-2747/2014 od 24. lipnja 2014. Ustavni sud naznačio da su nadležni sudovi dužni ispitati sve pravne mogućnosti koje postoje u ZKP/08 za primjenu blažih mjera na konkretan slučaj podnositeljice, uključujući mjeru opreza propisanu člankom 98. stavkom 2. točkom 6. u vezi s člankom 99. stavkom 6. ZKP/08 koja se odnosi na zabranu obavljanja određene poslovne aktivnosti. Pri tome se Ustavni sud vodio pravnim stajalištem ESLJP-a da će pritvor biti »arbitraran« kada domaće vlasti ni ne pokušaju pravilno primijeniti mjerodavne propise (v. § 78. presude velikog vijeća Mooren protiv Njemačke /2009./ u točki 8.1. obrazloženja ove odluke). Ustavni sud je u odluci broj: U-III-2747/2014 od 24. lipnja 2014. u tom smislu naveo:

»Nadležna sudska tijela ocijenila su u osporenim rješenjima da u situaciji u kojoj se nalazi podnositeljica za sada ne postoje uvjeti za primjenu blažih mjera iz članka 98. stavaka 1. i 2. ZKP/08 (zabrana napuštanja boravišta i zabrana posjećivanja određenog mjesta ili područja).

Ustavni sud primjećuje, međutim, da u okviru svojih inherentnih sudskih ovlasti nadležna sudska tijela u svojim rješenjima nisu ni spomenula, a time ni razmatrala, mjeru opreza propisanu člankom 98. stavkom 2. točkom 6. u vezi s člankom 99. stavkom 6. ZKP/08 koja se odnosi na zabranu obavljanja određene poslovne aktivnosti, pri čemu je zakonska ovlast nadležnog tijela da ono samo potanje određuje vrstu i predmet takve poslovne aktivnosti.

Nije na Ustavnom sudu da u ovom ustavnosudskom postupku to učini umjesto nadležnih sudskih tijela. Stoga će pričekati obrazloženu ocjenu sudskih tijela o primjenjivosti i dosezima članka 98. stavka 2. točke 6. u vezi s člankom 99. stavkom 6. ZKP/08 na konkretan slučaj, odluče li ta tijela i u predstojećem rješenju odrediti produljenje istražnog zatvora podnositeljici po pritvorskoj osnovi iz članka 123. stavka 1. točke 3. ZKP/08.«

13. Ustavni sud primjećuje da su u predmetu koji razmatra u ovom ustavnosudskom postupku sudovi postupili prema pravnom shvaćanju Ustavnog suda jer su posebno razmotrili mogućnost primjene članka 98. stavka 2. točke 6. u vezi s člankom 99. stavkom 6. ZKP/08 na konkretan slučaj podnositeljice ustavne tužbe.

Zaključili su, međutim, da je ta mjera opreza neprimjenjiva na njezin slučaj jer je podnositeljica ustavne tužbe »izabrana neposrednim izborom na funkciju državnog, odnosno javnog dužnosnika te upravlja Županijom sisačko-moslavačkom kao administrativno-teritorijalnom jedinicom, obavljajući poslove iz samoupravnog djelokruga Županije sisačko-moslavačke, sukladno Statutu Županije. U tom svojstvu i na toj funkciji, ne postoji zakonska mogućnost da se I okr. Marini Lovrić Merzel zabrani obavljanje neke, točno određene poslovne aktivnosti, jer u prvom redu poslovi koje obavlja županica I okr. Marina Lovrić Merzel ne predstavljaju poslovnu aktivnost, već se radi o poslovima vezanima uz vršenje izvršne vlasti, koji su iz samoupravnog djelokruga Županije sisačko-moslavačke preneseni upravo na županicu I okr. Marinu Lovrić Merzel, kao nositelja te iste izvršne vlasti. Samim time, bilo kakvom zabranom obavljanja nekih ili svih poslova koje obavlja I okr. Marina Lovrić Merzel kao županica, došlo bi u pitanje funkcioniranje izvršne vlasti u Županiji sisačko-moslavačkoj« (v. točku 3.3. obrazloženja ove odluke). Pravilnost takvog stajališta potvrdilo je i vijeće Županijskog suda (v. točku 4.1. obrazloženja ove odluke).

14. U konkretnom slučaju, dakle, nadležni sudovi pokušali su obrazložiti razloge za produljenje istražnog zatvora zbog opasnosti od ponavljanja djela, utemeljujući svoj pravorijek na okolnosti da u podnositeljičinom slučaju, po analogiji, nije moguće primijeniti mjeru opreza iz članka 98. stavka 2. točke 6. ZKP/08 zato što poslovi koje obavlja župan ne predstavljaju poslovnu aktivnost koju ima u vidu ta odredba ZKP/08, već su to poslovi vezani uz vršenje »izvršne vlasti« na koju je župan izabran neposrednim izborom.

Ustavni sud naglašava da je zaključivanje po zakonskoj analogiji u kaznenom procesnom pravu dopušteno. To je metoda tumačenja prava prema sličnosti: u situaciji koju zakon nije predvidio, zaključuje se da neki (drugi) zakonski propis sadržava izvjesne karakteristike koje postoje i u slučaju koji se rješava. No, za pravilan zaključak po analogiji nije potrebna istovjetnost svih karakteristika slučajeva koji se razmatraju. S jedne strane, bitno je da onaj koji tumači kaznenu procesnopravnu normu (u konkretnom slučaju, pojam poslovne aktivnosti iz članka 98. stavka 2. točke 6. ZKP/08) ispravno rasuđuje prirodu stvari i svrhu drugih pravnih normi (u konkretnom slučaju, onih o funkciji i poslovima župana u smislu ZoLPS-a) koja se i u postojećoj situaciji želi postići odnosno na novu pravnu situaciju protegnuti, a s druge strane, ispravno isključi one karakteristike koje bi, zbog svojih suprotnosti u promatranim situacijama, spriječile primjenu zakonske analogije u konkretnom slučaju.

Sudac istrage u konkretnom slučaju nije tako postupio. Zadržao se isključivo na utvrđenju da je riječ o razlici između poslovne aktivnosti i izborne funkcije župana koja bi sama po sebi isključila primjenu analogije.

14.1. Takvo stajalište suca istrage zanemaruje ne samo ostale spomenute kriterije koji trebaju biti uzeti u obzir kod zaključivanja po analogiji, već i izričitu odredbu članka 98. stavka 3. ZKP/08 prema kojoj »zabrana obavljanja poslovne aktivnosti može obuhvatiti i zakonitu profesionalnu djelatnost ako se postupak vodi zbog kaznenog djela počinjenog u okviru te djelatnosti« (istaknuo Ustavni sud).

Ustavni sud primjećuje da iz članaka 90. stavka 1. i 90.a stavka 1. ZoLPS-a, koji su navedeni u točki 6.3. obrazloženja ove odluke, jasno proizlazi kako se izabrana dužnost župana može obavljati profesionalno. Sukladno tome, za vrijeme profesionalnog obavljanja dužnosti župan ostvaruje pravo na plaću kao i druga prava iz rada, a vrijeme obavljanja dužnosti uračunava mu se u staž osiguranja.

Te odredbe ZoLPS-a izražavaju sudsko stajalište, na koje je ESLJP uputio u predmetu Lykourezos protiv Grčke (presuda, 15. lipnja 2006., zahtjev br. 33554/03, § 12.), o tome da je pojam »obavljanja profesije« vrlo usko povezan s primanjem plaće, osobito kroz sustavnu i dugotrajnu aktivnost kojom se pojedinac bavi da bi osigurao sredstva za život (»… the concept of practising a profession is very closely linked to receipt of an income, particularly through a systematic and long-term activity carried out for the purpose of ensuring [the individual’s] livelihood«).

Dužnost župana u tome se razlikuje od dužnosti člana predstavničkog tijela koja se prema članku 31. ZoLPS-a »obavlja počasno«, pa član županijske skupštine »za to ne prima plaću«.

14.2. Kraj takvog stanja stvari, nije jasno zbog čega nadležni sudovi nisu ni pokušali razmotriti »obavljanje dužnosti župana« u svjetlu koncepta »zakonite profesionalne djelatnosti« u vezi s »kaznenim djelom počinjenim u okviru te djelatnosti« u smislu članka 98. stavka 2. točke 6. u vezi sa stavkom 3. ZKP/08.

Sudac istrage stoga je dužan u ponovljenom postupku prvo ispitati može li se zabrana obavljanja dužnosti županice podvesti pod zabranu obavljanja zakonite profesionalne djelatnosti iz članka 98. stavka 2. točke 6. u vezi sa stavkom 3. ZKP/08. i, drugo, odgovara li takva zabrana svrsi članka 98. stavka 3. ZKP/08 s obzirom da se ta odredba primjenjuje »ako se postupak vodi zbog kaznenog djela počinjenog u okviru te djelatnosti«.

14.3. Ustavni sud na kraju napominje da bi pozitivni odgovori na pitanja navedena u točki 14.2. obrazloženja ove odluke doveli do potrebe da sudac istrage – u nedostatku izričitih zakonskih odredaba o tome – protumači i pravne posljedice izrečene mjere zabrane obavljanja dužnosti županice na podnositeljičina prava iz članka 90.a stavka 1. odnosno stavka 2. ZoLPS-a, sve u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja i nužnosti izgradnje sudske prakse u skladu s demokratskom vizijom hrvatskog društva kakvu utjelovljuje Ustav.

Za svoja pravna stajališta sudac istrage dužan je navesti dostatne i relevantne razloge.

15. Ustavni sud dalje primjećuje da je sudac istrage u osporenom rješenju pogrešno utvrdio da bi »bilo kakvom zabranom obavljanja nekih ili svih poslova koje obavlja I okr. Marina Lovrić Merzel kao županica, došlo … u pitanje funkcioniranje izvršne vlasti u Županiji sisačko-moslavačkoj«. Na pogrešnost takvog stajališta jasno upućuju mjerodavne odredbe ZoLPS-a, navedene u točkama 6.1. i 6.2. obrazloženja ove odluke.

Zakonsko je pravilo da izvršne poslove u županiji obavlja župan, ali ih može obavljati i zamjenik koji obnaša dužnost župana u slučajevima predviđenim ZoLPS-om.

15.1. Sudac istrage, ali i vijeće Županijskog suda, dalje su pogrešno zaključili da je »sukladno Zakonu o lokalnoj i (područnoj) regionalnoj samoupravi, zamjenik župana u obavljanju povjerenih mu poslova dužan pridržavati se uputa župana, a povjeravanjem poslova iz svog djelokruga zamjeniku ne prestaje odgovornost župana za njihovo obavljanje«.

Podnositeljica je u ustavnoj tužbi osnovano prigovorila kako iz obrazloženja prvostupanjskog rješenja proizlazi da se sudac istrage ograničio samo na stavak 2. članka 43. ZoLPS-a koji propisuje mogućnost povjeravanja obavljanja određenih poslova zamjeniku u kojem slučaju se zamjenik dužan pridržavati uputa župana, dok je zanemarena odredba prema kojoj župana u slučaju duže odsutnosti ili drugih razloga spriječenosti u obavljanju svoje dužnosti, zamjenjuje zamjenik, u skladu sa statutom (članak 43. stavak 1. ZoLPS-a). Slične odredbe sadržane su i u člancima 50. i 51. Statuta Sisačko-moslavačke županije (http://www.smz.hr/site/statut-upanije). Podnositeljica je 4. travnja 2014. donijela odluku klasa: 080-02/14-01/01, ur. broj: 2176/01-02-14-1, koja je stupila na snagu danom donošenja, o određivanju njezinog zamjenika »za obavljanje dužnosti županice u slučaju duže odsutnosti ili drugih razloga spriječenosti u obavljanju dužnosti županice Sisačko-moslavačke županije« (http://www.smz.hr/site/images/stories/data91/zamjenika.jpg).

16. S obzirom na uočene propuste u osporenim rješenjima, Ustavni sud utvrđuje da produljenje istražnog zatvora podnositeljici ustavne tužbe nije bilo »zakonito« odnosno nije bilo u »skladu s postupkom propisanim zakonom« s aspekta ustavnih i konvencijskih zahtjeva vezanih uz opasnost od ponavljanja kaznenog djela.

Sukladno tome, i dalje postoji ustavna obveza sudova da opravdanost produljenja istražnog zatvora po osnovi opasnosti od ponavljanja kaznenog djela, odnosno mogućnost primjene mjere zabrane obnašanja dužnosti župana umjesto produljenja istražnog zatvora po toj osnovi, ispitaju u svjetlu mjerodavnog prava i pravnih stajališta izraženih u ovoj odluci.

17. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I. i II izreke ove odluke.

Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-5553/2014

Zagreb, 12. kolovoza 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.

Odluka, NN 107/2014-2084