## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1961/2003 od 11. siječnja 2005.

### NN 14/2005 (28.1.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1961/2003 od 11. siječnja 2005.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

243

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Željko Potočnjak,
Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i
Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi A. M. iz K., zastupanoj od
odvjetnika Odvjetničkog društva R. i O. iz K., na sjednici održa­noj dana 11.
siječnja 2005. godine, je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Županijski sud u Karlovcu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom po žalbi tužitelja protiv presude Općinskog suda u Karlovcu, broj:
P-43/04 (P-1572/92) od 1. rujna 2004. godine, u najkraćemu mogućem roku, ali ne
duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana od dana objave ove
odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljici
ustavne tužbe A. M. iz K. određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 7.200,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijela je dana 2. lipnja 2003. godine
ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka koji se tog trenutka vodio pred
Vrhovnim sudom Republike Hrvatske, smatrajući da je time povrijeđeno njezino
ustavno pravo na suđenje u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, na temelju uvida u spis predmeta
i očitovanja predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Su-1084-IV/03
od 2. prosinca 2003. godine, u predmetu tog suda broj: Rev-650/02, koji se pred
Općinskim i      Županijskim sudom u
Karlovcu vodio pod brojem: P-1572/92, utvrdio sljedeće činjenice, koje su
pravno relevantne za odlu­čivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– 29. listopada 1992. godine Republika Hrvatska za
Ministarstvo unutarnjih poslova Republike Hrvatske zastupano od Jav­nog
pravobraniteljstva Republike Hrvatske podnijela tužbu protiv tuženice A. – A.
K. rođ. M., podnositeljice ustavne tužbe, radi otkaza stanarskog prava na stanu
u K., V. 5,

– u tijeku 1993. godine održana su dva ročišta glavne
rasprave, u 1994. godini jedno ročište, 1995. godine dva ročišta te u tijeku
1997. godine četiri ročišta glavne rasprave.

U pravno relevantnom razdoblju za odlučivanje o ovoj
ustav­noj tužbi sud je imao sljedeće aktivnosti:

– 16. prosinca 1997. godine donesena je
prvostupanjska presuda kojom je usvojen otkaz stanarskog prava podnositeljice,

– Županijski sud u Karlovcu donio je presudu 7.
listopada 1998. godine, kojom je odbio žalbu podnositeljice,

– Općinski sud u Karlovcu zaprimio je reviziju
podnositeljice 14. siječnja 1999. godine,

– Vrhovni sud Republike Hrvatske dana 16. siječnja
2002. godine dostavlja Općinskom sudu pismo kojim traži da taj sud odluči o
prijedlogu za oslobađanje od sudske pristojbe temeljem članka 173. stavak 1.
Zakona o parničnom postupku,

– dana 18. ožujka 2002. godine Općinski sud odbija
prijed­log podnositeljice za oslobađanjem od plaćanja sudske pristojbe,

– ustavna tužba podnesena je 2. lipnja 2003. godine,
jer o izjav­ljenoj reviziji 1999. godine Vrhovni sud još nije donio odluku,

– Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučio je o
reviziji izjav­ljenoj 14. siječnja 1999. godine nakon četiri godine i jedanaest
mjeseci, rješenjem broj: Rev-650/02 dana 17. prosinca 2003. godine, kojim
prihvaća reviziju podnositeljice i ukida drugostupanjsku i prvostupanjsku
presudu, te vraća predmet sudu prvog stupnja na ponovno suđenje

– nakon toga ukidnog rješenja Općinski sud u Karlovcu
održao je tijekom 2004. godine tri ročišta glavne rasprave (u svib­nju,
kolovozu i rujnu) te donio presudu broj: P-43/04 dana 1. rujna 2004. godine,
kojom odbija tužitelja s tužbenim zahtjevom za otkaz stanarskog prava podnositeljici

– na tu presudu tužitelj je podnio žalbu
drugostupanjskom sudu koja je zaprimljena u Općinskom sudu 13. listopada 2004.
godine.

OČITOVANJE
VRHOVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud je zatražio od Vrhovnog suda da se izjasni o navodima ustav­ne
tužbe, jer je podnositeljica podnijela ustavnu tužbu iz razloga što se nije
odlučilo o izjavljenoj reviziji u razumnom roku.

U očitovanju od 2. prosinca 2003. godine Vrhovni sud
je naveo kronologiju postupanja u predmetu pred Vrhovnim sudom, trajanje
postupka pred tim sudom obrazlaže činjenicom da Općinski sud nije riješio
prijedlog podnositeljice za oslobođenje od plaćanja pristojbe.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvat­ske, propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj
tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i
obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Karlovcu broj:
P-1572/92, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 29.
listopada 1992. godine, tužbom Republike Hrvatske za Ministarstvo unutarnjih
poslova zastupano od Javnog pravobraniteljstva Republike Hrvatske, protiv
podnositeljice ustavne tužbe.

Ustavna tužba podnesena je dana 2. lipnja 2003.
godine, a do tog dana Vrhovni sud nije odlučio o izjavljenoj reviziji, pa Ustav­ni
sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje
ukupno deset (10) godina, sedam (7) mjeseci i tri (3) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjega pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostalog propisuje:

Radi utvrđivanja svojih prava
i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske
odluke u razumnom roku čini dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske
od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997.
godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u
Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena
Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga
1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem prav­nom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se
u ovom slučaju pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997.
godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do
2. lipnja 2003. godine (to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno
iznosi pet (5) godina, sedam (7) mjeseci i dvadeset i osam (28) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju, u postupku pred prvostupanjskim sudom razdob­lje
relativne neaktivnosti suda pet (5) godina tri (3) mjeseca i deset (10) dana,
računajući datum donošenja drugostupanjske presude (7. listopada 1998. godine)
i revizijskog rješenja Vrhovnog suda (7. prosinca 2003. godine).

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Prema utvrđenju Ustavnog suda, podnositeljica ustavne
tužbe, kao tuženica u sudskom postupku, svojim ponašanjem tijekom postupka nije
bitno pridonijela duljini trajanja sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Navodi tužbe ne ukazuju da bi se radilo o složenom
predmetu.

6. U konkretnom slučaju,
odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne tužbe Ustavnom sudu,
pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu ustav­nog
prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo od 5.
studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne tužbe 2. lipnja 2003. godine.

Posebno valja napomenuti da
Ustavni sud razmatra razumnost duljine odlučivanja o pravima i obvezama
stranaka kao jedinstvenu cjelinu, te stoga činjenica da se predmet na
Županijskom sudu nalazi radi odluke o žalbi tek nekoliko mjeseci, ne otklanja
povredu ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, jer sveukupno sudski
postupak traje preko deset godina, a ustavna tužba je podnijeta u 2003. godini
u vrijeme kada postupak pred Vrhovnim sudom još nije bio okončan.

Trajanje sudskog revizijskog postupka pred Vrhovnim
su­dom, prema ocjeni Ustavnog suda, bez obzira na doprinos prvostupanjskog suda
koji nije odlučio o prijedlogu stranke za oslobođenje od pristojbe, prije nego
je to tražio od njega Vrhovni sud, a što je pridonijelo duljini revizijskog
postupka, uzimajući trajanje tog postupka u cjelini, nije udovoljilo zahtjevu
suđenja u razumnom roku zajamčenom člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stoga,
Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo pod­nositeljice da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njenim pravima
ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Za navedeno razdoblje, u
kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo na primjerenu naknadu.
Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i
vrstu postupka o kojem se radi.

Stoga je, u smislu odredbe
članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke
odluke.

Visinu naknade zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u
pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost
uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5.
studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog
slučaja.

Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj. U ovom predmetu Ustavni sud je
osobito imao u vidu doprinos podnositelja duljini postupka.

8. Predsjednik Županijskog
suda u Karlovcu dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima
donošenja i otpreme odluke osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije
osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke. Ovaj
nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustav­nog zakona.

9. Odluka o objavi (točka IV.
izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1961/2003
Zagreb, 11. siječnja 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 14/2005-243