## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIB-1005/2004 od 8. srpnja 2004.

### NN 96/2004 (14.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIB-1005/2004 od 8. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1828

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu Željko Potočnjak, predsjednik
Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i
Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom D. L. iz
O., kojeg zastupa M. L., odvjetnik iz Osijeka, na sjednici Vijeća održanoj 8.
srpnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– rješenje Upravnog odbora Hrvatske odvjetničke
komore, broj: 1484/2001 od 13. svibnja 2004. godine;

– rješenje Izvršnog odbora Hrvatske odvjetničke
komore, broj: 1484/2001 od 19. siječnja 2004. godine.

III. Predmet se vraća Hrvatskoj odvjetničkoj
komori na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je 22. ožujka 2004. godine podnio
ustavnu tužbu temeljem drugog dijela odredbe članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) protiv rješenja Izvršnog odbora
Hrvatske odvjet­ničke komore, broj: 1484/2001 od 19. siječnja 2004. godine. Tim
rješenjem odbijen je zahtjev podnositelja za upis u Imenik odvjetnika i
odvjetničkih vježbenika Hrvatske odvjetničke komore (u daljnjem tekstu: Imenik
odvjetnika) sa sjedištem ureda u Osijeku.

Podnositelj smatra potpuno razvidnim da su mu
tim rješe­njem grubo povrijeđena njegova ustavna prava zajamčena člancima 14.
stavkom 2., 29. stavkom 1., 44. i 54. stavkom 2. Ustava Republike Hrvatske, te
da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka prije iscrpljivanja pravnog puta za
njega mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

U ustavnoj tužbi u bitnome ističe da Izvršni
odbor Hrvatske odvjetničke komore u ponovljenom postupku nije poštivao pravna
stajališta Ustavnog suda izražena u odluci U-III-706/2003 od 8. srpnja 2003.
godine (»Narodne novine«, broj 120/03.) kojom je Ustavni sud, utvrdivši povrede
ustavnih prava, usvojio ustavnu tužbu istog podnositelja, ukinuo presudu
Vrhovnog suda Repub­like Hrvatske i rješenja Upravnog i Izvršnog odbora
Hrvatske odvjetničke komore, te predmet vratio Hrvatskoj odvjetničkoj komori na
ponovni postupak. Podnositelj ističe da je Izvršni odbor Hrvatske odvjetničke
komore u ponovljenom postupku iznova donio negativno rješenje, s obrazloženjem
koje je gotovo istovjetno onom sadržanom u ranijem rješenju koje je Ustavni sud
svojom odlukom ukinuo.

Nadalje, podnositelj smatra da osporeno rješenje
– prihvati li se njegovo obrazloženje, odnosno razlozi kojima se nadležno
tijelo vodilo pri njegovom donošenju – za njega znači apsolutnu zapreku
bavljenja odvjetništvom u Republici Hrvatskoj, pa postupanje nadležnog tijela
Hrvatske odvjetničke komore »... otvara sumnju da se kandidat nastoji spriječiti
u obavljanju odvjetničkog zvanja, a što za imenovanog predstavlja tešku i
nepopravljivu štetu, jer u Republici Hrvatskoj on nema nikakvoga drugog
zaposlenja niti izvora prihoda«. Osim toga, s obzirom na životnu dob i
zdravstveno stanje njegovog oca, odvjetnika M. L., podnositelj »... gubi sve
izglede da održi odvjetnički ured«.

Dana 17. lipnja 2004. godine podnositelj je
podnio dopunu ustavne tužbe proširujući ustavnu tužbu i na rješenje Upravnog
odbora Hrvatske odvjetničke komore, broj: 1484/2001 od 13. svib­nja 2004.
godine kojim je odbijena njegova žalba podnijeta protiv navedenog rješenja Izvršnog
odbora Hrvatske odvjetničke ko­mo­re. S obzirom na obrazloženje
drugostupanjskog rješenja, koje se, prema mišljenju podnositelja ne razlikuje
od obrazloženja ranijih, odlukom Ustavnog suda ukinutih rješenja, podnositelj
smatra da mu je rješenjem Upravnog odbora Hrvatske odvjet­ničke komore, osim
ustavnih prava navedenih u ustavnoj tužbi, povrije­đeno i ustavno pravo zajamčeno
člankom 35. Ustava Republike Hrvatske.

Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu,
ukine osporena rješenja Hrvatske odvjetničke komore i predmet vrati Hrvat­skoj
odvjetničkoj komori na ponovno odlučivanje.

*Ustavna tužba je osnovana.*

2. Odredbama članka 62. stavaka 1. i 2. Ustavnog
zakona propisano je:

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrije­đeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom (...).

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten
drugi prav­ni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni
put iscrpljen.

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put (...) u slučaju kad se
osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno je
razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne tužbe
mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

3. Odlukom broj:
U-III-706/2003 od 8. srpnja 2003. godine Ustavni sud je usvojio ustavnu tužbu
podnositelja, ukinuo presudu Vrhovnog suda Republike Hrvatske i rješenja nadležnih
tijela Hrvatske odvjetničke komore kojima je odbijen zahtjev podnositelja za
upis u Imenik odvjetnika, te je predmet vratio Hrvatskoj odvjetničkoj komori na
ponovni postupak.

Ustavni sud je u odluci
utvrdio da je u aktima nadležnih tijela Hrvatske odvjetničke komore, koja su
bila predmetom tog ustavnosudskog postupka, utvrđena jedino činjenica
podnositeljeva neobavljanja odvjetničke dužnosti duže od šest mjeseci tijekom
1991. godine (koje su ponašanje nadležna tijela Hrvatske odvjetničke komore
utvrdila neopravdanim) kao pravno relevantna za primjenu dispozicije sadržane u
odredbi članka 49. stavka 2. Zakona o odvjetništvu (»Narodne novine«, broj
9/94.).

Prema odredbi članka
49. stavka 2. Zakona o odvjetništvu nije dostojna za obavljanje odvjetništva
osoba čije ranije pona­ša­nje ili djelatnost ne jamči da će ona savjesno
obavljati odvjet­ničko zvanje.

Ukidajući presudu
Vrhovnog suda i rješenja nadležnih tijela Hrvatske odvjetničke komore, Ustavni
sud je ponovio svoja ranija pravna stajališta, te je u navedenoj odluci broj:
U-III-706/2003 od 8. srpnja 2003. godine istaknuo »... da se utvrđenje
dostojnosti osobe za bavljenje odvjetništvom ne može temeljiti na jednom životnom
postupku osobe u prošlosti, jer ono na taj način može prerasti u apsolutnu
zapreku za stjecanje prava na bavljenje odvjetništvom kao javnom službom, što
je suprotno članku 49. Zakona o odvjetništvu, ali i člancima 44. i 54. Ustava«.

4. U obrazloženju osporenog rješenja Izvršnog
odbora Hrvat­ske odvjetničke komore, donijetog u ponovljenom postupku nakon
odluke Ustavnog suda, navedeno je da se rješenje temelji na negativnom mišljenju
Upravnog odbora Odvjetničkog zbora Osijek od 5. prosinca 2003. godine o upisu
podnositelja u Imenik odvjetnika Hrvatske odvjetničke komore, te na negativnom
miš­lje­nju Komisije za ispitivanje dostojnosti kandidata za upis u Imenik
odvjetnika i odvjetničkih vježbenika od 19. siječnja 2004. godine.

U obrazloženju se nadalje ističe da je Izvršni
odbor Hrvatske odvjetničke komore pri ponovnom rješavanju o zahtjevu
podnositelja za upis u Imenik odvjetnika prihvatio stajališta Ustavnog suda o
tumačenju pravno neodređenih pojmova, konkretno pojma dostojnosti, a koja su
izražena u odluci Ustavnog suda broj: U-III-439/1995 od 20. prosinca 1995.
godine. Sukladno tomu, u obrazloženju se navodi da se rješenje o odbijanju
zahtjeva za upis u Imenik odvjetnika u ponovljenom postupku ne temelji samo i
isključivo na činjenici da podnositelj tijekom 1991. godine nije obavljao
odvjetničku  dužnost dulje od šest
mjeseci.

Stajalište je Izvršnog odbora Hrvatske odvjetničke
komore da se u konkretnom slučaju ne radi samo o tome da podnositelj nije
obavljao odvjetničku dužnost tijekom 1991. godine u trajanju duljem od šest
mjeseci, nego i o tome da je podnositelj napustio svoje stranke i otišao u
nepoznatom pravcu u ratnim uvjetima u kojima je strankama bila potrebna pojačana
skrb za njihove interese. »U cijelom tom periodu, od ratnog stanja, stanja
primirja i stanja mira, D. L. ne pokazuje nikakvu brigu za stranke koje su mu
dale povjerenje, a kojima je on za svoj rad i odgovoran i obvezan, kako po
Ustavu RH i Zakonu o odvjetništvu, tako i po Kodeksu odvjetničke etike«.

Izvršni odbor Hrvatske odvjetničke komore u
obrazloženju osporenog rješenja također dodaje da je podnositelj izbivanjem iz
Republike Hrvatske otklonio mogućnost obrane svoje zemlje od nametnutog rata,
jer nije bio dostupan državnim tijelima, te da je obvezu obrane zemlje
zamijenio poduzetničkom djelatnošću u svojim tvrtkama u M.

U obrazloženju osporenoga prvostupanjskog rješenja
se zak­lju­čuje: »Uzimajući u obzir sve te činjenice, Izvršni odbor smatra da
D. L. nije dostojan za obavljanje odvjetničke djelatnosti jer njegovo sveukupno
ranije ponašanje i djelatnost ne jamče da će savjesno obavljati odvjetničko
zvanje«.

Rješavajući o žalbi podnositelja Upravni odbor
Hrvatske odvjet­ničke komore je ocijenio da razlozi žalbe ne dovode u sum­nju
obrazloženje i valjanost odluke Izvršnog odbora. Pri tom je ocijenio, prihvaćajući
u potpunosti razloge prvostupanjskog tijela, da je Izvršni odbor razloge
odbijanja zahtjeva podnositelja za upis u Imenik odvjetnika detaljno obrazložio.
Upravni odbor naime smatra »... da ponašanje žalitelja jeste takvo da ga čini
nedostojnim za obavljanje odvjetničke djelatnosti«.

5. Razmatrajući obrazloženje rješenja koje su
Izvršni i Up­rav­ni odbor Hrvatske odvjetničke komore donijeli u ponovljenom
postupku nakon odluke Ustavnog suda broj: U-III-706/2003 od 8. srpnja 2003.
godine, a koja rješenja su predmetom ovoga ustavnosudskog postupka, Ustavni sud
utvrđuje:

Razlozi zbog kojih je Izvršni odbor Hrvatske
odvjetničke ko­more odbio zahtjev podnositelja za upis u Imenik odvjetnika, a
Upravni odbor prihvatio ih u potpunosti, vezani su uz razlog koji je Ustavni
sud u svojoj odluci broj: U-III-706/2003 od 8. srpnja 2003. godine ocijenio
nedostatnim za utvrđenje da podnositelj nije dostojan za obavljanje odvjetničke
dužnosti. Osporeno rješe­nje, kao i prethodna rješenja koja je Ustavni sud
ukinuo, temelji se na činjenici podnositeljevoga neopravdanog odlaska iz zemlje
tijekom 1991. godine. U osporenom je rješenju ta činjenica do­datno obrazložena
i vrijednosnom ocjenom o ljudskim i profesionalnim osobinama podnositelja i o
značenju njegovih postupaka tijekom 1991. godine na način koji Ustavni sud
smatra neprihvat­ljivim.

Ponovno, osim ponašanja
podnositelja u 1991. godini, dakle, od prije gotovo trinaest godina, osporeno
rješenje ne sadrži ni jedan drugi razlog (činjenicu ili okolnost) zbog kojega
bi podnositelj bio nedostojan za obavljanje odvjetničke dužnosti temeljem članka
49. stavka 2. Zakona o odvjetništvu.

Obrazlažući na taj način
svoju ocjenu da podnositelj nije dostojan za obavljanje odvjetničke dužnosti,
Izvršni odbor Hrvat­ske odvjetničke komore ponovo zanemaruje činjenicu (iako je
na­vodi u rješenju), da je podnositelj zbog svojih neopravdanih postupaka
tijekom 1991. godine, odnosno neobavljanja odvjetničke dužnosti dulje od šest
mjeseci, 1992. godine brisan iz Imenika od­vjet­nika.

Ustavni sud posebno neprihvatljivim ocjenjuje
dio obrazlo­že­nja osporenog rješenja, u kojem Izvršni odbor Hrvatske odvjet­ničke
komore utvrđuje da »u cijelom tom periodu, od ratnog stanja, stanja primirja i
stanja mira, D. L. ne pokazuje nikakvu brigu za stranke koje su mu dale povjerenje«.
Brisanjem iz Imenika odvjetnika 1992. godine, naime, podnositelj je prestao
biti odvjetnik. Stoga je isticanje njegove dužnosti da se brine za stran­ke u
razdoblju nakon 1992. godine (»u stanju primirja i stanju mira«), zasnovano na
nedopustivom stupnju samovoljnog odluči­vanja nadležnog tijela.

Konačno, povezivanje
ocjene dostojnosti da se bavi odvjet­niš­tvom s poslom kojim se podnositelj počeo
baviti nakon što je brisan iz Imenika odvjetnika, sve u kontekstu navoda nadležnog
tijela da je »obvezu obrane zemlje zamijenio poduzetničkom djelatnošću«, nije i
ne može biti opravdan razlog za odbijanje njegova zahtjeva za upis u Imenik
odvjetnika sve dok podnositelj svoj novi posao obavlja u skladu sa zakonom, a
nadležna tijela državne vlasti njegovo izbivanje iz zemlje 1991. godine ne sank­ci­o­niraju
kao protupravno ponašanje.

6. Odredbom članka 31.
stavka 1. Ustavnog zakona propisano je:

Odluke i rješenja
Ustavnog suda obvezatni su i dužna ih je poštovati svaka fizička i pravna
osoba.

Odredbama članka 77.
Ustavnog zakona propisano je:

(1) Kada ustavnu tužbu
usvoji i osporeni akt ukine, Ustavni sud u obrazloženju navodi koje je ustavno
pravo povrijeđeno i u čemu se povreda sastoji.

(2) Pri donošenju novog
akta iz članka 76. stavka 2. ovoga Ustavnog zakona, nadležno sudbeno ili
upravno tijelo, tijelo jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili
pravna osoba s javnim ovlastima obvezni su poštivati pravna stajališta Ustavnog
suda izražena u odluci kojom se ukida akt kojim je povrije­đeno ustavno pravo
podnositelja ustavne tužbe.

7. Polazeći od
navedenih odredbi Ustavnog zakona, a ima­jući u vidu navode sadržane u točki 5.
obrazloženja ove odluke, Ustavni sud utvrđuje da Izvršni i Upravni odbor
Hrvatske odvjet­ničke komore nisu poštivali pravna stajališta Ustavnog
suda  izra­žena u odluci broj:
U-III-706/2003 od 8. srpnja 2003. godine. Iako u osporenom rješenju Izvršni
odbor Hrvatske odvjetničke komore navodi da prihvaća stajalište Ustavnog suda o
tumačenju pravno neodređenog pojma dostojnosti, izraženo u odluci broj:
U-III-439/1995 od 20. prosinca 1995. godine, iz sadržaja rješenja razvidno je
suprotno.

Nepoštivanjem pravnih stajališta Ustavnog suda i
neuvaža­vanjem ustavnosudskom praksom ustanovljenih obvezujućih prav­nih
standarda za primjenu članka 49. stavka 2. Zakona o odvjet­ništvu, Izvršni
odbor Hrvatske odvjetničke komore osporenim rješenjem grubo je povrijedio
ustavna prava podnositelja zajam­čena člancima 14. stavkom 2., 29. stavkom 1.,
44. i 54. Ustava.

Navedena ustavna prava
grubo je povrijedio i Upravni odbor Hrvatske odvjetničke komore prihvativši u
potpunosti razloge zbog kojih je prvostupanjsko tijelo odbilo zahtjev
podnositelja za upis u imenik odvjetnika, ocijenivši ih pri tom valjanim,
zakonitim i dostatnim razlozima.

Povredu ustavnog prava
zajamčenog člankom 35. Ustava na koju podnositelj ukazuje u dopuni ustavne tužbe,
Ustavni sud nije utvrdio.

8. Odredbom članka 63.
stavka 1. Ustavnog zakona utvrđena je iznimka od nužnosti iscrpljivanja dopuštenoga
pravnog puta kao postupovne pretpostavke za podnošenje ustavne tužbe, te je
Ustavni sud ovlašten pokrenuti postupak i postupati, između osta­log, u
situaciji kada se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a
potpuno je razvidno da bi nepo­kretanjem ustavnosudskog postupka za
podnositelja ustavne tužbe mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

Razloge koje
podnositelj navodi u ustavnoj tužbi obrazlažući nastanak teških i
nepopravljivih posljedica Ustavni sud ocijenio je samo djelomično ustavnopravno
relevantnima. Činjenica da podnositelj u Republici Hrvatskoj nema nikakvoga
drugog zaposlenja niti izvora prihoda, kao i eventualna nemogućnost preuzimanja
odvjetničkog ureda svoga oca, ne upućuje na ispunjenje pretpostavke nastupanja
teških i nepopravljivih posljedica u smislu odredbe članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona, kao uvjeta za pokretanje ustavnosudskog postupka i prije
iscrpljivanja dopuš­tenoga pravnog puta. S druge strane, činjenica da osporena
rješenja – prihvate li se razlozi kojima se prvostupanjsko tijelo vodilo pri
njegovom donošenju – za podnositelja prerasta u apsolutnu zapreku bavljenja
odvjetništvom u Republici Hrvatskoj predstavljala bi tešku i nepopravljivu
posljedicu zbog koje dolazi u pitanje i podnositeljevo ustavno pravo da pod
jednakim uvjetima za sve bude primljen u javne službe u Republici Hrvatskoj,
zajamčeno člankom 44. Ustava.

Konačno, uzimajući u
obzir postupanje Izvršnog i Upravnog odbora Hrvatske odvjetničke komore
suprotno izričitim odredbama članka 77. Ustavnog zakona, a kojima su ponovno
grubo povrijedili ustavna prava podnositelja, Ustavni sud smatra opravdanim
pokretanje ustavnosudskog postupka prije iscrpljivanja pravnog puta i ukidanje
osporenih rješenja Izvršnog i Upravnog odbora Hrvatske odvjetničke komore.

9. Slijedom navedenog, na temeljučlanaka
73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci. Odluka o objavi temelji se
na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIB-1005/2004
Zagreb, 8. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 96/2004-1828