## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-578/1994 od 3

### NN 19/1999 (25.2.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-578/1994 od 3

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Mladen Žuvela, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović i Ivan Marijan Severinac u povodu ustavne tužbe I. Š. i D. Š.
iz Z., K. 5, koje zastupa I. S., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj
3. veljače 1999. godine, donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se usvaja.

2. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzz 62/93
od 10. veljače 1994. godine te se predmet vraća Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske na ponovni postupak.

3. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Ustavna tužba je podnijeta u povodu rješenja navedenog u točki 2. izreke.
Tim rješenjem prihvaćen je zahtjev za zaštitu zakonitosti Državnog odvjetništva
Republike Hrvatske i preinačeno rješenje Općinskog suda u Z. broj: Pp-653/92
od 17. srpnja 1992. godine, kao i rješenje tadašnjeg Okružnog suda Z. broj:
Gž-8349/92 od 6. listopada 1992. godine, na način da je odbijen zahtjev
podnositelja ustavne tužbe, podnijet u parnici zbog smetanja posjeda stana.

Podnositelji ustavne tužbe smatraju da im je navedenim rješenjem Vrhovnog
suda Republike Hrvatske povrijeđeno ustavno pravo vlasništva, zajamčeno
u članku 48. stavak 1. Ustava, a osnovom članka 3. Ustava, u kojem su nepovredivost
vlasništva i vladavina prava utvrđene kao najveće vrednote ustavnog poretka.

Svoje tvrdnje podnositelji ustavne tužbe obrazlažu navodima da je riječ
o protupravnom i neovlaštenom smetanju posjeda stana koje ne uživa posjedovnu
zaštitu, budući da je predmetni stan u privatnom vlasništvu podnositelja
i njime se nije moglo raspolagati na način da se podnositeljima oduzme
posjed stana i na taj način ograniče vlasnička prava.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema ustavnoj tužbi te spisu Općinskog suda u Z. broj: Pp-653/92, predmet
raspravljanja pred sudom prvog stupnja bio je tužbeni zahtjev tužitelja
I. Š. i D. Š. protiv tuženih D. i J. G., zbog smetanja posjeda stana u
Z., D. 81b/I, koji je u privatnom vlasništvu tužitelja.

Sudovi prvog i drugog stupnja su u tom postupku utvrdili da je tužbeni
zahtjev osnovan jer su tužitelji kao vlasnici stana bili u posljednjem
posjedu svoga stana, a da su tuženi počinili smetanje toga posjeda na način
da su u stan ušli nasilno promijenivši bravu stana. Stoga su ovi sudovi
temeljem članka 78. stavak 1. tada važećeg Zakona o osnovnim vlasničkopravnim
odnosima ("Narodne novine", broj 53/91), tužiteljima pružili posjedovnu
zaštitu na način da je tuženima naložena uspostava prijašnjeg posjedovnog
stanja.

Okolnost da su tuženi u stan tužitelja uselili na temelju rješenja Komisije
za privremeno korištenje stanova Ministarstva obrane Republike Hrvatske
od 13. travnja 1992. godine, donijetog na temelju odredbi Zakona o privremenom
korištenju stanova ("Narodne novine", broj 66/91, 26/93 i 76/93), prema
stajalištu sudova prvog i drugog stupnja nije bila odlučna za rješavanje
navedene pravne stvari, budući da to ne isključuje protupravnost u postupanju
tuženika.

Vrhovni sud Republike Hrvatske, suprotno navedenom stajalištu nižestupanjskih
sudova, osporenim rješenjem je tužiteljima uskratio posjedovnu zaštitu,
smatrajući da za nju nema osnove upravo stoga što smetanje posjeda nije
učinjeno samovlasno i protupravno, jer su tuženi, smatra taj sud, za to
imali zakonsko ovlaštenje (rješenje nadležnog državnog tijela donijetog
na temelju zakona).

Zakonom o privremenom korištenju stanova su utvrđeni uvjeti i način
privremenog korištenja stanova koji se nalaze u društvenom vlasništvu,
zatim u vlasništvu poduzeća i drugih pravnih osoba ili u vlasništvu Republike
Hrvatske, odnosno na kojima Republika Hrvatske ima pravo korištenja i raspolaganja
(članak 1.). Prema članku 2. stavak 1. istoga Zakona, odredbe toga Zakona
ne primjenjuju se na stanove u vlasništvu fizičkih osoba na kojima postoji
stanarsko pravo.

Kako se prema dokumentaciji spisa Općinskog suda u Z. broj Pp-653/92,
navedeni stan doista nalazi u privatnom vlasništvu podnositelja ustavne
tužbe, a koja činjenica u tom postupku nije niti bila sporna, tim stanom
se nije moglo raspolagati primjenom odredbi navedenog Zakona.

Stoga je Ustavni sud utvrdio da navedeno rješenje o privremenom korištenju
stana nije ona odluka koja daje zakonsku ovlast tuženima za smetanje podnositelja
ustavne tužbe u posjedu njihovog stana odnosno odluka koja takvom postupanju
otklanja svojstvo protupravnosti. Učinjeno smetanje posjeda od strane tuženih
zbog toga nije bilo pravno dopušteno i ne može uživati zakonom utvrđenu
posjedovnu zaštitu.

Pored toga, tuženi zbog načina smetanja nisu niti stekli posjed stana
na zakonom propisan način unatoč aktu o davanju predmetnog stana njima
na korištenje. Oni su naime u stan ušli nasilno tako da su u stan provalili
te promijenili bravu jer su nižestupanjski sudovi kao nesporno utvrdili
da se čin smetanja posjeda (promjena brave) prvi put zbio 9. travnja 1992.,
a 13. travnja 1992. da su tuženi i uselili u stan tužitelja.

Ustavni sud je utvrdio da su osporenim rješenjem Vrhovnog suda Republike
Hrvatske prije svega povrijeđene odredbe članka 3. Ustava kojima se jamči
nepovredivost vlasništva i vladavina prava, budući da je vlasnicima protupravnim
ponašanjem trećih na navedeni način povrijeđeno ustavno pravo vlasništva
zajamčeno u članku 48. stavak 1. Ustava. Kada i na koji način je moguće
zadirati u vlasništvo i vlasnička prava određeno je u članku 50. Ustava,
prema kojem je samo zakonom moguće ograničiti ili oduzeti vlasništvo uz
naknadu tržišne vrijednosti ako je to u interesu Republike Hrvatske, odnosno
samo iznimno je moguće ograničiti vlasnička prava radi zaštite interesa
i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.

Stoga je Vrhovni sud odlučujući kao u osporenom rješenju postupio protivno
ustavnom načelu iz članka 115. stavak 3. Ustava, prema kojem sudovi sude
na temelju Ustava i zakona, zbog čega je povrijeđeno i ustavno jamstvo
jednakosti svih pred zakonom iz članka 14. stavka 2. Ustava.

U svezi s navedenom pravnom situacijom valja imati na umu da je prema
članku 3. tada važećeg Zakona o osnovnim vlasničkopravnim odnosima vlasnik
imao pravo posjedovati svoju stvar, koristiti se i raspolagati njome u
granicama određenim zakonom te je svatko bio dužan suzdržavati se od povrede
prava vlasništva druge osobe. Prema odredbama sada važećeg Zakona o vlasništvu
i drugim stvarnim pravima ("Narodne novine", broj 91/96), pravo vlasništva
i drugih stvarnih prava mogu se protiv vlasnikove volje oduzeti ili ograničiti
samo pod pretpostavkama i na način određen zakonom (članak 1. stavak 3.),
odnosno vlasnik u granicama svojih vlasničkih ovlasti ima i pravo posjedovanja
svojom stvari (članak 30. stavak 2.).

To su bili razlozi zbog kojih je Ustavni sud Republike Hrvatske primjenom
članka 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 13/91), odlučio kao pod 1. i 2. izreke.

Objava odluke (t. 3. izreke) temelji se na odredbi iz članka 20. stavak
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91).

Broj: U-III-578/1994
Zagreb, 3. veljače 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Mladen Žuvela,** v. r.

Odluka, NN 19/1999-423