## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-793/2009 od 17. svibnja 2012.

### NN 66/2012 (15.6.2012.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-793/2009 od 17. svibnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1563

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula R.S. iz D.G., koju zastupaju M.K., Ž.R. i S.K., odvjetnici u Zajedničkom odvjetničkom uredu iz K., na sjednici održanoj 17. svibnja 2012. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Županijskog suda u Koprivnici broj: Gž-2170/08-2 od 12. prosinca 2008.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Koprivnici na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnijela je R.S. iz D.G., koju u postupku pred Ustavnim sudom zastupaju M.K., Ž.R. i S. K., odvjetnici u Zajedničkom odvjetničkom uredu iz K.

Podnositeljica u ustavnoj tužbi navodi da su joj rješenjem Županijskog suda u Koprivnici broj: Gž-2170/08-2 od 12. prosinca 2008. (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko rješenje) povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Drugostupanjskim rješenjem prihvaćena je žalba tuženika D.K. te je preinačeno rješenje Općinskog suda u Križevcima broj: P-191/08-23 od 29. kolovoza 2008. (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko rješenje), na način da je odbijen podnositeljičin tužbeni zahtjev.

Prvostupanjskim rješenjem prihvaćen je podnositeljičin tužbeni zahtjev podnesen protiv tuženika zbog smetanja posjeda pobliže opisanog u izreci.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Križevcima broj: P-191/08 (ranije P-634/06).

3. U obrazloženju prvostupanjskog rješenja navedeno je:

»(...)

Tužiteljica R.S. podnijela je ovom sudu tužbu protiv tuženika D.K. radi smetanja posjeda ...

(...)

Odlučujući o ovako postavljenom tužbenom zahtjevu tužitelja ovaj sud je donio odluku pod brojem P-634/06-15 od 30.03.2007.g. kojom je usvojio ovako postavljeni tužbeni zahtjev tužitelja u cijelosti.

Odlučujući povodom žalbe tuženika izjavljene protiv citirane odluke, Županijski sud u Koprivnici je rješenjem broj Gž-1927/07-2 ukinuo odluku prvostupanjskog suda uz uputu da činjenično stanje za sada nije potpuno utvrđeno, te da će u ponovljenom postupku prvostupanjski sud utvrditi da li je tuženik nakon što je zatvorio otvor, ponovno otvorio taj otvor i omogućio ponovno otjecanje tužiteljičinih voda, te potom donijeti novu odluku. Također je iznijeto stanovište da se u konkretnom slučaju radi o oduzimanju posjeda te je potrebno naložiti uspostavu ranijeg posjedovnog stanja, a da je pružanje posjedovne zaštite na način da se samo zabranjuje buduće smetanje moguće samo kod uznemiravanja, dakle kod vršenja nekih radnji kojim se smeta posjed ali se ne oduzima.

(...)

U ponovljenom postupku tužiteljica je uskladila tužbeni zahtjev prema činjeničnim utvrđenjima drugostupanjskog suda navodeći (35-36) da ju je tuženik faktički uznemiravao u vršenju posjeda prava služnosti ispuštanja oborinskih voda sa njene nekretnine preko nekretnina tuženika kao poslužnog dobra. (...)«

Nadalje:

»(...)

Tijekom postupka je nesporno da je tužiteljica vršila posljednji mirni posjed prava služnosti odvođenja oborinskih voda kanalom koji prolazi preko njenog dvorišta na dvorište tuženika jer tu činjenicu tuženik tijekom postupka nije osporavao, a i neposrednim opažanjem suca prilikom očevida je utvrđeno da na betonskom parapetu na ogradi koja dijeli nekretnine stranaka, a koji betonski parapet je tuženik izrađivao neposredno u vrijeme samog čina smetanja, je tuženik ostavio otvor upravo na mjestu kojim prolazi kanal. Iz toga sud zaključuje, a koju činjenicu ponavlja tuženik, da ne osporava da je tužiteljica vršila posjed prava na odvod oborinskih voda sa svoje nekretnine na tuženikovu, a da joj je taj posjed tuženik oduzeo time što je zatvorio otvor na betonskom parapetu drvenom daskom koja je zatečena prilikom očevida. Prilikom očevida je konstatirano da je tuženik prilikom izrade betonskog parapeta u sredini istog napravio utor u koji se drvena daska kojom se zatvara otvor za prolaz oborinskih voda vrlo jednostavno i lako može staviti i izvaditi iz čega sud zaključuje da je tuženik imao namjeru taj čin smetanja vršiti češće.

(...)«

Također:

»(...)

Iako se tuženik u ponovljenom postupku nije očitovao na konačno postavljeni tužbeni zahtjev tužiteljice, valja istaknuti da u smislu odredbe čl. 191. st. 2. ZPP-a, u konkretnom slučaju se upravo radi o preinaci zbog okolnosti koje su nastale nakon podnošenja tužbe, te tužiteljica postavljenim zahtjevom traži iz iste činjenične osnove – dakle zbog zatvaranja propusta na ogradi uslijed čega joj je bilo onemogućeno korištenje služnosti prava na odvod oborinskih voda preko dvornog mjesta tuženika, da sud naloži tuženiku da ju prestane uznemiravati u posjedu njenog prava služnosti na odvod oborinskih voda preko dvornog mjesta tuženika. Stoga u ovom konkretnom slučaju za preinaku tužbenog zahtjeva nije potreban pristanak tuženika.

Naime, tijekom postupka je nesporno da je tuženik doista, a kako je to ranije navedeno, 05.11.2006. g. zatvorio postojeći propust u ogradi preko kojeg je tužiteljica vršila svoje pravo služnosti na odvod oborinskih voda sa svog dvornog mjesta preko dvornog mjesta tuženika. Također je nesporno da je tuženik taj isti propust na ogradi otvorio i omogućio tužiteljici ponovno vršenje služnosti prava na odvod oborinskih voda preko njenog dvornog mjesta nakon što je primio tužbu. Upravo je opisano ponašanje tuženika razlog za preinačenje tužbe, jer je od čina smetanja – kojeg je nedvojbeno počinio 05.11.2006.g. na opisani način, vraćajući tužiteljici mogućnost vršenja posjeda prava služnosti odvoda vode preko njegovog dvornog mjesta iz postupka smetanja na taj način da je oduzeo posjed, prešao u uznemiravanje posjeda, jer je nakon izvršenog oduzimanja posjeda isti vratio. No, kako je to konstatirano prilikom očevida, prilikom betoniranja parapeta za ogradu tuženik je pripremio kod otvora kojim teče odvod oborinskih voda drvenu dasku s kojom u bilo koje doba može brzo i bez posebnih zahvata ponovno zatvoriti propust na ogradi i ponovno spriječiti tužiteljicu u vršenju njenog posjeda prava služnosti na odvod oborinskih voda preko njegovog dvornog mjesta.

(...)«

U obrazloženju drugostupanjskog rješenja istaknuto je:

»(...)

Prvostupanjski sud nije pravilno primijenio materijalno pravo jer je pogrešno ocijenio da je tuženik uznemiravao tužiteljičin posjed.

Zatvaranjem otvora na ogradi tuženik tužiteljicu nije uznemiravao u njezinom posjedu prava odvođenja oborinskih voda već joj je taj posjed oduzeo. Ukoliko je on naknadno otvorio otvor, tada joj je ponovno vratio posjed te stoga više ne postoje uvjeti za pružanje posjedovne zaštite. Naime, kod oduzimanja posjeda nije moguće pružiti posjedovnu zaštitu na način da se utvrdi da je posjed u jednom trenutku bio oduzet te da se onome koji je oduzeo posjed samo zabrani takvo buduće oduzimanje posjeda. Kod oduzimanja posjeda se posjedovna zaštita pruža vraćanjem oduzetog posjeda tj. naređivanjem uspostave posjedovnog stanja kakvo je bilo u času smetanja, u smislu čl. 22. st. 1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima a ako je posjed vraćen prije presuđenja, tada ne postoje uvjeti za pružanje posjedovne zaštite. Pružanje posjedovne zaštite samo zabranom budućeg smetanja je moguće jedino kod uznemiravanja posjeda, dakle vršenja nekih radnji kojim se smeta posjed ali se ne oduzima, a što ovdje nije slučaj.

(...)«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

4. Podnositeljica u ustavnoj tužbi navodi:

»(...)

Smisao sudske zaštite posjeda sastoji se, dakle i u vraćanju posjeda, uspostavi posjedovnog stanja kakvo je bilo prije, ali i zabrani smetanja ubuduće. Zbog čega je drugostupanjski sud odbio tužbeni zahtjev koji se sastoji u zabrani uznemiravanja daljnjeg sličnog smetanja nije jasno budući navedena odredba čl. 22. jasno propisuje da svaki posjednik može tražiti i uspostavu ranijeg posjedovnog stanja ali i zabranu budućeg smetanja.

Prema tome, iako se u ovakvim i sličnim sporovima usvajaju zahtjevi upravo kako ga interpretira navedena odredba čl. 22. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, Županijski sud u Koprivnici je suprotno ovoj odredbi uskratio tužiteljici pravnu zaštitu bez ikakovog razloga i time je povrijedio ustavno načelo jednakosti pred zakonom iz citirane odredbe čl. 14. Ustava.

Kada bi se u ovakovim i konkretnim slučajevima donosile odluke kao što je to učinio Županijski sud u Koprivnici, tada odredba čl. 22. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima ne bi imala nikakovog smisla, a jasno je da se u smislu ove odredbe posjed može i oduzeti, ali se može i uznemiravati. Upravo je zato zakonodavac i predvidio da se to uznemiravanje utvrdi što je iz spisa parničnog predmeta jasno te da se smetanje zabrani ubuduće.

(...)«

Podnositeljica smatra da su joj osporenim rješenjem povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 14. Ustava, a iz navoda i razloga ustavne tužbe razvidno je da smatra povrijeđenim pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavna tužba je osnovana.

5. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), glasi:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

(...)«

IV. MJERODAVNO PRAVO

6. Člancima 21. stavkom 1. i 22. stavkom 1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 114/01., 79/06., 141/06., 146/08., 38/09. i 153/09.), propisano je:

»Pravo na zaštitu posjeda

Članak 21.

(1) Koga drugi samovlasno smeta u posjedu, bilo da ga uznemirava u posjedu ili mu ga je oduzeo, ima pravo na zaštitu posjeda.

(...)

Sudska zaštita

Članak 22.

(1) Posjednik kojemu je posjed samovlasno smetan ovlašten je svoj posjed štititi putem suda, zahtijevajući da se utvrdi čin smetanja njegova posjeda, naredi uspostava posjedovnoga stanja kakvo je bilo u času smetanja, te zabrani takvo ili slično smetanje ubuduće.

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

7.1. Ustavni sud ističe da je sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava ograničen na postupovna jamstva pravičnog suđenja. Sukladno tome, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositeljici osigurao pravično suđenje.

Ustavni sud nadalje ističe da postupci pred sudbenim tijelima moraju biti u skladu s načelima vladavine prava, koja se može poistovjetiti i s dobrim radom pravosuđa pa bi prava zajamčena u tom smislu Ustavom i međunarodnim pravnim aktima koji obvezuju Republiku Hrvatsku bila iluzorna i teorijska (umjesto stvarna i učinkovita), kada ne bi postojala obveza sudbene vlasti da obrazlaže svoje odluke. U protivnom, riječ je o arbitrarnoj odluci, koja dovodi u pitanje načela dobrog rada pravosuđa i pravičnost suđenja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni sud također podsjeća da nije njegova zadaća preuzeti ulogu sudova, koji su prvi pozvani interpretirati zakone. Zadaća Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takve interpretacije sudova suglasni s Ustavom s aspekta zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda.

7.2. Razmatrajući konkretan slučaj, Ustavni sud utvrđuje da u drugostupanjskom rješenju nisu obrazloženi razlozi na temelju kojih je drugostupanjski sud preinačio rješenje prvostupanjskog suda i odbio tužbeni zahtjev. Ustavni sud prihvaća stajalište drugostupanjskog suda da razlozi za pružanje posjedovne zaštite prestaju ako je posjed vraćen prije presuđenja, međutim u okolnostima konkretnog slučaja, drugostupanjski sud je očito zanemario utvrđenja iz prvostupanjskog postupka, detaljno navedena u obrazloženju prvostupanjskog rješenja, da je u razdoblju nakon podnošenja tužbe, a prije donošenja prvostupanjskog rješenja oduzimanje posjeda prešlo u uznemiravanje i to iz iste činjenične osnove. U bitnome, da nije došlo do prestanka smetanja posjeda pa se stoga ne može govoriti ni o prestanku potrebe za pružanje posjedovne zaštite zbog takvog smetanja.

Ustavni sud ocjenjuje kako se, u konkretnom slučaju, zbog navedenog nedostataka obrazloženja razloga, ne može otkloniti sumnja da je osporeno rješenje rezultat arbitrarnog i samovoljnog tumačenja i primjene mjerodavnog prava.

Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da su učinci osporenog rješenja takvi da je podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7.3. Ustavni sud nije razmotrio u ustavnoj tužbi istaknutu povredu prava zajamčenih člankom 14. Ustava, jer je ustavnu tužbu usvojio zbog povrede prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

8. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I., II., i III. izreke.

9. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-793/2009

Zagreb, 17. svibnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 66/2012-1563