## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2638/2002 od 17. rujna 2004.

### NN 137/2004 (1.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2638/2002 od 17. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2419

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi D.O. iz Z., na sjednici održanoj dana 17. rujna 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: P-1789/91, u najkraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od šest (6)
mjeseci, računajući od prvoga iduće­g dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročšćeni
tekst) podnosite­lju ustavne tužbe, D.O., određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.150,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva podnosite­lja za ­njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustav­ni zakon), podnio je dana 12. studenoga 2002.
godine ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u razumnom roku.

Smatra
da je Općinski sud u Zagrebu, ne odlučivši o ­nje­go­vim pravima i obvezama u
razumnom roku u predmetu koji se vodi pod poslovnim brojem: P-1789/91,
povrijedio ­nje­govo ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava Repub­like Hrvatske.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu broj: P-1789/91,
utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o
povredi ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– tužba
Općinskom sudu u Zagrebu podnijeta je 26. ožujka 1991. godine protiv Z. S. »K.«
Z., radi isplate iznosa (obračun i isplata kamata na unaprijed uplaćena
sredstva) zbog kaš­nje­nja s predajom stana;

– dana
22. studenoga 1991. godine održano je ročište, na kojem je dan odgovor na tužbu,
a podnosite­lj je povisio tužbeni zahtjev i obvezao se dostaviti da­lj­nje
dokaze vezane uz poviše­nje tužbenog zahtjeva;

– rješe­njem
suda od 29. studenoga 1991. godine podnosite­lj je bio obvezan dostaviti broj
predmeta pod kojim pred Općinskim sudom u Zagrebu teče parnica između istih
stranaka, a što je učinio podneskom od 12. ve­ljače 1992. godine;

– dana 17. trav­nja 1992. godine održano je ročište,
na kojem je tuženi zatražio rok za očitova­nje na podnesak podnosite­lja i
predložio spaja­nje predmeta pod poslovnim brojem P-6241/91 s konkretnim
predmetom, jer se u predmetu broj: P-6241/91 radi o istoj pravnoj stvari s
istim strankama, ali u obrnutim procesnim situacijama;

– podneskom od 7. svib­nja 1992. godine tuženi se očitovao
na podnesak podnosite­lja, nakon če­ga je zakazano novo ročište za dan 1. srp­nja
1992. godine, na kojem je podnosite­lj ponovno uskla­dio svoj tužbeni zahtjev,
o kojem se tuženi naknadno očitovao podnes­kom od 7. srp­nja 1992. godine;

– rješe­njem suda od 14. srp­nja 1992. godine sud je
odredio spaja­nje spisa broj: P-624/91 na predmet broj: P-1789/91;

– za dan 6. listopada 1992. godine zakazano je ročište,
na kojem je na prijedlog tužite­lja određeno financijsko vještače­nje, koje je
proveo vještak M. Š., koji je svoj nalaz i miš­lje­nje dostavio 30. studenoga
1992. godine;

– novo ročište održano je 2. ožujka 1993. godine na
kojem je podnosite­lj zatražio revalorizaciju nalaza vještaka;

– ročište zakazano za dan 2. studenoga 1993. godine
nije održano, jer je sudac koji je do tada radio na rješava­nju predmeta
izabran za suca Županijskog suda u Zagrebu, te je spis presigniran na novu
referadu dana 17. siječ­nja 1997. godine;

– rješe­njem suda od 22. siječ­nja 1997. godine
podnosite­lj je pozvan očitovati se o da­lj­njoj dispoziciji tužbom, a što je i
učinio podneskom od 8. rujna 1997. godine, kojim je postavio konačni tužbeni
zahtjev;

– novo ročište zakazano je za dan 23. rujna 1999.
godine, ali zbog spriječenosti suca nije održano, te je zakazano novo za dan
26. listopada 1999. godine, na kojem su podnosite­lj i tuženi predložili novo
financijsko vještače­nje, jer je raniji vještak umro;

– zbog neplaća­nja predujma za vještače­nje unatoč
opetovanim pozivima suda (rješe­nje od 10. ožujka 2000., 23. svib­nja 2000., 6.
srp­nja 2000. i 14. rujna 2000. godine), sud je zakazao novo ročište za dan 12.
ožujka 2001. godine, na kojem je odlučeno da se tuženika ponovno pozove na
uplatu predujma, što je sud i učinio rješe­njem od 12. ožujka 2001. godine po
kojem tuženik nije postupio;

– dana 12. prosinca 2001. godine održano je ročište
na kojem je glavna rasprava zak­ljučena, nakon če­ga je trebala uslijediti
pisana odluka, a koja nije izrađena zbog smrti raspravnog suca;

– dana 26. trav­nja 2002. godine spis je dodije­ljen
novom sucu, a zbog izmjene sudskog vijeća glavna rasprava ponovno je otvorena i
određeno je ročište za dan 30. rujna 2002. godine, na koje nije pristupio tuženi–protutužite­lj,
pa je u odnosu na protutužbu od tog dana nastupilo mirova­nje postupka, a sud
je zadužio vještaka po tužbenom zahtjevu;

–
podneskom od 26. ožujka 2003. godine vještak je naveo da u ovoj pravnoj stvari
prvo treba provesti građevinsko vještače­nje, nakon če­ga je sud pozvao
podnosite­lja na uplatu predujma za provođe­nje građevinskog vještače­nja.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Predsjednik
Općinskog suda u Zagrebu je 10. trav­nja 2003. godine dostavio ovom Sudu očitova­nje
raspravnog suca u kojemu je navedena kronologija postupa­nja u predmetu. Uz očitova­nje
Sudu je dostav­ljen i spis broj: P-1789/91.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama
(...)«.

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana
od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga
pojedinog slučaja.

Razmatra­njem razloga ustavne tužbe podnosite­lja,
dostav­ljenog očitova­nja Općinskog suda u Zagrebu i uvida u preslik spisa Općinskog
suda u Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za ­nje­govo postupa­nje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog
zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Tužbom
podnosite­lja od 26. ožujka 1991. godine pokrenut je parnični postupak protiv
S. Z. »K.« Z. radi isplate kamata na unaprijed uplaćene iznose, zbog kaš­nje­nja
s predajom stana. Ustavna tužba podnijeta je dana 12. studenoga 2002. godine, a
do tog dana sudski postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u
ovom predmetu traje ukupno jedanaest (11) godina, sedam (7) mjeseci i petnaest
(15) dana.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdob­ljem, s aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu
traja­nja sudskog postupka, smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997. godine; to
jest, od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine – Među­narodni ugovori«,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu:
Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) do 12. studenoga 2002. godine; to jest, do
dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­lja, što ukupno iznosi pet (5) godina
i sedam (7) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno
relevantnom razdob­lju, Općinski sud u Zagrebu, od rad­nji koje su relevantne
za meritorno odlučiva­nje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku,
zakazao 11 ročišta, a održao 9 ročišta.

Međutim, dugotrajnost
konkretnoga parničnog postupka, u cjelokupnom traja­nju od jedanaest (11) godina
i sedam (7) mjeseci, ukazuje na potrebu da se istakne iznimno dugo traja­nje
postupka i prije 1997. godine. Međutim, niti nakon 1997. godine, odnosno unutar
pravno relevantnog razdob­lja za ocjenu razumnog roka glede traja­nja postupka,
sud nije postupao učinkovito niti je postupak dovršio.

Naime, parnični postupak je
pokrenut 26. ožujka 1991. godine, a sud do podnoše­nja ustavne tužbe nije odlučio
o tužbenom zahtjevu podnosite­lja. Razdob­lje neaktivnosti suda u razdob­lju od
2. ožujka 1993. do 22. siječ­nja 1997. godine, zbog izmjene raspravnog suca
dovelo je do nepravovremenog raspoređiva­nja pred­meta u rad, što je bitno
utjecalo na du­ljinu vođe­nja postupka.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom postupku, prema utvrđe­nju Ustavnog suda
svojim ponaša­njem nije pridonio du­ljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Polazeći od či­njenice da se predmet neprekidno
nalazi u postupku pred sudom prvog stup­nja, a imajući u vidu postupa­nje nadležnog
suda u razmatranom, pravno relevantnom razdob­lju, Ustavni sud nije našao
okolnosti koje bi u dosadaš­njem postupku ukazivale na složenost sudskog
predmeta, a koje bi opravdale dugotrajnost postupa­nja u tom predmetu.

6. Ustavni sud utvrđuje da
postupak u predmetu broj: P-1789/91, koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu traje više od jedanaest (11) godina. Dugotrajnost postupka u najvećoj
je mjeri pos­ljedica okolnosti koje se mogu pripisati neučinkovitom postupa­nju
nadležnog suda. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo
podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

U povodu istica­nja nadležnoga
prvostupa­njskog suda da se na predmetu izmijenilo više sudaca zbog odlaska
sudaca s dužnosti iz tog suda i iz drugih razloga, Ustavni sud utvrđuje da se
poziva­nje na organizacijske ili kadrovske probleme suda ne bi moglo smatrati
opravdanim razlogom za nerazumno dugo nepostupa­nje suda u ovom sudskom
postupku.

Napomi­nje se da je Europski
sud za ­ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da su države –
ugovornice ob­vezne organizirati svoje pravne poretke na način koji omogućava
sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođe­nje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u predmetima
Buchholz protiv Njemačke od 6. svib­nja 1981., Guincho protiv Portugala od 10.
srp­nja 1984., Union Alimentaria sanders SA od 7. srp­nja 1989., Brigandi
protiv Italije od 19. ve­ljače 1991. i dr.).

7. Iz tih razloga, na teme­lju odredbi članka 63.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

8.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama
III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu moguć­nost uvažava­nja nerazumnoga
dugog razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, teme­ljem članka
63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donoše­nje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i či­njenica
da je Općinskom sudu u Zagrebu, teme­ljem točke II. izreke ove odluke, određen
kratak rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu broj: P-1789/91,
čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samoga sudskog postupka.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2638/2002
Zagreb, 17. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 137/2004-2419