### NN 121/2015 (4.11.2015.), Presuda Upravnog suda u Zagrebu broj: UsI-4901/13-15 od 9. rujna 2015.

UPRAVNI SUD U ZAGREBU

2307

PRESUDA

Upravni sud u Zagrebu, po sucu toga suda Vlahu Bassegli Gozze te Danijele Šipušić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. u Zagrebu, Savska cesta 32, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti u Zagrebu, Ulica Roberta Frangeša Mihanovića 9, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Elizabete Petrunić iz Karlovca, Udbinja 37, radi rješavanja spora između korisnika i operatera, 9. rujna 2015.,

presudio je

I. Poništava se odluka Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/13-01/1233, urbroj: 376-05/SAH-13-05, od 31. siječnja 2013.

II. Nalaže se tuženiku da u roku od 30 dana, od dana zaprimanja prijepisa ove presude, donese novu odluku po prigovoru zainteresirane osobe.

III. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom I. osporene odluke djelomično je usvojen prigovor zainteresirane osobe, izjavljen protiv izdanog računa tužitelja te točkom II naloženo operatoru umanjenje iznosa iskazanog na računu za pružene usluge u travnju 2012. godine, na način da se izračun naplate naknade, radi prijevremenog raskida ugovora, prilagodi zakonom propisanom trajanju pretplatničkog ugovora.

Osporavajući zakonitost citirane odluke tužitelj smatra kako je ona donesena u stvari u kojoj tuženik nije nadležan postupati, jer ugovor o pružanju usluge najma informatičke opreme nije pretplatnički ugovor u smislu odredbe članka 41. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Navodi kako je Zakonom jasno razgraničena javna komunikacijska usluga, od usluge najma informatičke opreme koja je u konkretnom slučaju ugovorena i koja je naplaćivana posebnim računom. Ističe da Ugovor o najmu opreme nije utemeljen na Općim uvjetima poslovanja Hrvatskog Telekoma d.d. za pružanje usluga u javnoj nepokretnoj komunikacijskoj mreži, jer se ti uvjeti odnose na uslugu prijenosa obavijesti između pristupnih točaka mreže. Ukazuje i kako Ugovor nije sklopio u svojstvu operatora javnih komunikacijskih usluga, a koja usluga se odnosi na prijenos signala u elektroničkim komunikacijskim mrežama, već u svojstvu najmodavca informatičke opreme te se takav odnos regulira isključivo odredbama konkretnog ugovora i odredbama Zakona o obveznim odnosima. Iz ovog razloga smatra kako je tuženik rješavao u predmetu koji potpada pod nadležnost redovnog suda te predlaže Sudu da uvaži navode tužbe, usvoji tužbeni zahtjev i osporenu odluku oglasi ništavom.

Tuženik, u svom odgovoru na tužbu, ukazuje kako je tužitelj prigovore koji se odnose na povrede Zakona o općem upravnom postupku iznio tek u tužbi, iako je tijekom postupka, koji je prethodio osporenoj odluci, imao mogućnost aktivno sudjelovati. Predlaže Sudu da odbije tužbu iz razloga navedenih u obrazloženju osporene odluke.

Zainteresirana osoba, iako uredno pozvana rješenjem ovoga suda, Poslovni broj: UsI-4901/13-3, od 10. prosinca 2013., do dana zaključenja rasprave u ovom upravnom sporu, nije dostavila odgovor na tužbu.

Sud je 17. lipnja 2015. i 2. rujna 2015. održao usmenu i javnu raspravu, zaključenu u prisutnosti opunomoćenice tuženika, u prisutnosti opunomoćenika tužitelja i odsutnosti uredno pozvane zainteresirane osobe, čime je strankama, u skladu s odredbom članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10., 143/12. i 152/14.), dana mogućnost da se izjasne o zahtjevima i navodima drugih stranaka te o svim pitanjima koja su predmet ovog upravnog spora.

Radi ocjene zakonitosti osporene odluke Sud je u istu izvršio uvid te je, radi točnog utvrđenja činjeničnog stanja, izvršio uvid u spis tuženika i priložene isprave.

Na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja Sud je, sukladno članku 55. stavak 3. Zakona o upravnim sporovima, utvrdio da je tužbeni zahtjev osnovan.

Spisu prileži Ugovor o pružanju usluge informatičke opreme, broj: 31278752/10, od 24. kolovoza 2010., sklopljen između tužitelja kao pružatelja i zainteresirane osobe kao primatelja usluge, definirane člankom 1. istog kao »isporuka, instalacija, najam i održavanje informatičke opreme«. Na temelju ovog ugovora i radi njegovog prijevremenog raskida, sačinjen je račun tužitelja za travanj 2012. godine, broj: 5015725117, čija osnovanost izdavanja, u cjelokupnom iznosu, je predmet ovog upravnog spora.

Sud napominje i kako spisu tuženika prileži podnesak operatora, od 25. veljače 2013., kojim navodi da se u konkretnom ne radi o pretplatničkom ugovoru definiranom odredbama Zakona, već o ugovoru o najmu opreme. Stoga je evidentno kako je operator pravodobno prigovorio osnovanosti spornog utvrđenja, kao i da tuženik, u osporenoj odluci, nije otklonio upravo ovaj ključni prigovor.

Člankom 5. stavak 2. točka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08., 90/11. i 133/12. – u daljnjem tekstu Zakon), propisano je da je u obavljanju regulatornih poslova propisanih ovim Zakonom Agencija obvezna poduzimati sve primjerene mjere, primjenjujući načela objektivnosti, transparentnosti, nediskriminacije i razmjernosti, kako bi ostvarila regulatorna načela i ciljeve utvrđene u stavku 3., 4. i 5. ovoga članka i to zaštitom tržišnog natjecanja na dobrobit krajnjih korisnika usluga.

Člankom 12. stavak 1. točka 11. propisano je da je u nadležnosti Agencije rješavanje sporova između krajnjih korisnika usluga i operatora javnih komunikacijskih usluga.

Sud smatra kako je, sukladno naprijed navedenim odredbama, nadležnost agencije poduzimanje mjera ograničenja svakog oblika poslovanja operatora koje izravno, ili neizravno, utječe na zaštitu dobrobiti krajnjih korisnika javnih usluga propisanih zakonom. Stoga Sud smatra da je regulator ovlašten nadzirati i druge oblike poslovanja operatora, ukoliko takvo poslovanje može utjecati na ograničenje zakonom proklamiranih prava korisnika. Upravo iz ovog razloga kontrola poslovanja operatora, u smislu utvrđenja nezakonitog nametanja ograničavajućih uvjeta korisnicima javnih usluga, nekim drugim pravnim poslom, ne dovodi automatizmom do ništavosti takvog postupanja.

Člankom 41. stavak 1. Zakona propisano je da se prava i obveze iz pretplatničkog odnosa između operatora javnih komunikacijskih usluga i pretplatnika tih usluga uređuju njihovim međusobnim ugovorom.

Člankom 41. stavak 4. Zakona određeno je da su sastavni dio pretplatničkog ugovora opći uvjeti poslovanja, uvjeti korištenja usluga i cjenik usluga za koje se taj ugovor sklapa. Pretplatnički ugovor mora sadržavati odredbe koje su utvrđene posebnim zakonom kojim je uređena zaštita potrošača, te drugim posebnim propisima. Obvezno trajanje pretplatničkog ugovora ne može biti dulje od dvije godine, pri čemu operatori javnih komunikacijskih usluga moraju nuditi i pretplatničke ugovore u trajanju od jedne godine. Ugovori sklopljeni putem sredstava daljinske komunikacije ili elektroničke trgovine, kao i ugovori sklopljeni izvan poslovnih prostora operatora, moraju sadržavati odredbe u skladu s posebnim propisima.

Stoga je u ovom predmetu nužno ispitati da li Ugovor o pružanju usluge Informatičke opreme, broj: 31278752/10, od 24. kolovoza 2010., sklopljen na rok od 36 mjeseci, između tužitelja kao pružatelja i zainteresirane osobe kao primatelja usluge, utječe na prava korisnika komunikacijskih usluga iz ugovora o javnoj komunikacijskoj usluzi, odnosno da li se istim direktno, ili indirektno, krajnji korisnik prisiljava na produljenje, ili novo sklapanje ugovora protivno citiranom članku 41. Zakona.

Sud nalazi kako tuženik, u postupku koji je prethodio osporenoj odluci, ali ni tijekom ovog upravnog spora, nije dokazao uzročno posljedičnu vezu ova dva pravna posla.

Naime, tuženik je tek na raspravi održanoj 2. rujna 2015. (list 60 spisa), prvi put naveo stav kako se u konkretnom slučaju radi o »logički jedinstvenoj usluzi, neodvojivoj od javne usluge i to sve sukladno točki 2.1. Tehničkih preduvjeta za najam opreme, kao sastavnog dijela ugovora o najmu informatičke opreme, a kojom je navedeno kako lokacija na kojoj se instalira oprema ima pristup internetu putem javne IT adrese uvijek vidljive i dostupne, T-com administratorskoj platformi, po svim protokolima i portovima, nužnim za pružanje usluge«. S obzirom na ovaj, po tuženiku odlučan razlog za utvrđenje neodvojivosti usluga, Sud smatra kako je isti činjenično neutvrđen. Naime, zahtjev za odobrenjem administratorskih ovlasti na informatičkoj opremi koja se iznajmljuje, logičan je uvjet kod ugovaranja njenog najma, pogotovo u slučaju u kojem je ugovoreno i njeno održavanje, iz kojeg razloga automatizmom nema utjecaj na sklapanje ugovora o javnoj komunikacijskoj usluzi.

Imajući na umu i druge odredbe ugovora Sud ne može otkloniti prigovor tužitelja kako se u konkretnom radi o logički odvojenim uslugama, usluzi najma opreme i javnoj komunikacijskoj usluzi, a koje usluge ne utječu jedna na drugu i iz kojeg razloga ne postoji nadležnost tuženika za odlučivanje o usklađenosti tog ugovora sa Zakonom, iz kojeg razloga se osporena odluka ocjenjuje nezakonitom.

Stoga će tuženik, u postupanju nakon ove presude, utvrditi postojanje povezanosti ugovora o najmu informatičke opreme i javne komunikacijske usluge te donijeti novu odluku po prigovoru zainteresirane osobe, imajući na umu utvrđenja i mišljenja sadržana u ovoj presudi.

Trebalo je stoga, na temelju članka 58. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima, usvojiti tužbeni zahtjev tužitelja, poništiti pobijane odluke te odlučiti kao u izreci presude.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Sukladno članku 66.a. stavku 1. Zakona o upravnim sporovima protiv ove presude žalba nije dopuštena.

Broj: UsI-4901/13-15

Zagreb, 9. rujna 2015.

Sudac

Vlaho Bassegli Gozze, v. r.

121 04.11.2015 Presuda Upravnog suda u Zagrebu broj: UsI-4901/13-15 od 9. rujna 2015.