## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-37/2006 i dr. od 5. srpnja 2011.

### NN 89/2011 (29.7.2011.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-37/2006 i dr. od 5. srpnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1916

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u povodu zahtjeva za ocjenu suglasnosti drugog propisa s Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.) i zakonom i prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti drugog propisa s Ustavom i zakonom, na sjednici održanoj 5. srpnja 2011. donio je

ODLUKU

I. Utvrđuje se da je u razdoblju od 16. kolovoza 2005. do 28. prosinca 2005. Pravilnik o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 97/05.), u dijelu koji se odnosi na propisivanje vrste i visine naknade za zbrinjavanje ambalaže i ambalažnog otpada (članak 1. stavak 1. podstavci 3., 6. i 7., članak 2. podstavci 23., 24., 25. i 26., članak 4., članak 5., članak 12., članak 13., članak 16., članak 17. i članak 28.), bio u suprotnosti s člankom 3. i člankom 5. stavkom 1. Ustava, kao i s člankom 104. stavkom 3. Zakona o otpadu (»Narodne novine« broj 178/04., 111/06., 60/08. i 87/09.).

II. Utvrđuje se da je u razdoblju od 30. rujna 2005. do 28. prosinca 2005. Pravilnik o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 115/05.), u dijelu koji se odnosi na propisivanje vrste i visine naknade za zbrinjavanje ambalaže i ambalažnog otpada, bio u suprotnosti s člankom 3. i člankom 5. stavkom 1. Ustava, kao i s člankom 104. stavkom 3. Zakona o otpadu (»Narodne novine« broj 178/04., 111/06., 60/08. i 87/09.).

III. Utvrđuje se da točke I. i II. odluke nisu osnova za primjenu članka 58. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst).

IV. Odbija se zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom članka 1. stavka 1. podstavaka 3., 6. i 7., članka 2. podstavaka 23., 24., 25. i 26., članka 4., članka 5., članka 12., članka 13., članka 16., članka 17. i članka 28. Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 97/05.).

V. Odbija se zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom Pravilnika o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 115/05.).

VI. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

i

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 97/05., 115/05., 81/08., 31/09., 156/09. i 38/10.) u cijelosti.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Upravni sud Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: podnositelj zahtjeva), na temelju članka 35. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) podnio je zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom:

– članka 1. stavka 1. podstavaka 3., 6. i 7., članka 2. podstavka 23., članka 4., članka 5., članka 12. stavka 1. podstavka 1., članka 13., članka 16., članka 17. i članka 28. Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 97/05., u daljnjem tekstu: Pravilnik o ambalaži) i Pravilnika o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu (»Narodne novine« broj 115/05., u daljnjem tekstu: PID Pravilnik o ambalaži) – (U-II-64791/2009).

2. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom Pravilnika o ambalaži u cijelosti podnijeli su:

a) – Hrvatska udruga poslodavaca,

– Bavaria Adria d.o.o.,

– Billa d.o.o.,

– Cedevita d.o.o.,

– Coca-Cola Beverages Hrvatska d.d.,

– Dona trgovina d.o.o.,

– Đakovačka vina d.d.,

– Đakovština d.d.,

– Fliba d.o.o.,

– Iločki podrumi d.d.,

– Istravino d.d.,

– Jamnica d.d.,

– Karlovačka pivovara d.d.,

– Lura d.d.,

– Magma d.d.,

– Maraska d.d.,

– Podravka d.d.,

– Red Bull Adria d.o.o.,

– Renci d.o.o.,

– Unilever Croatia d.o.o.,

– Valentić d.o.o.,

– Zvijezda d.d., i

– Zvir d.o.o.,

koje sve zastupaju odvjetnici u odvjetničkom društvu Porobija & Porobija iz Zagreba – (U-II-37/2006) i

b) – AWT International d.o.o.,

– Badel 1862 d.d.,

– Dalmacijavino d.d.,

– Fructal Zagreb d.o.o.,

– Magros d.o.o.,

– Rauch Croatia d.o.o. i

– Roto-promet d.o.o.,

koje sve zastupaju odvjetnici u odvjetničkom društvu Porobija & Porobija iz Zagreba – (U-II-265/2006).

3. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom članka 11. Pravilnika o ambalaži podnio je Sindikat trgovine Hrvatske (U-II-1131/2006).

4. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona, od Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva (u daljnjem tekstu: Ministarstvo), zatraženo je i dobiveno očitovanje.

II. PRIGOVORI PODNOSITELJA ZAHTJEVA I PREDLAGATELJA

A. Prigovori podnositelja zahtjeva

5. Podnositelj zahtjeva navodi da je u upravnom sporu broj: Us-3426/2006, pokrenutom povodom tužbe Zvijezda d.d. iz Zagreba, utvrdio da odredbe Pravilnika o ambalaži koje se odnose na naknadu za zbrinjavanje ambalažnog otpada nisu suglasne Zakonu o otpadu (»Narodne novine« broj 178/04., 111/06., 60/08. i 87/09., u daljnjem tekstu: ZoO).

U zahtjevu navodi članke 37. stavke 1. i 2., članak 38. stavak 1. i članak 104. stavak 1. točku 3. i stavak 3. ZoO-a, te ističe da iz navedenih članaka proizlazi da, u vrijeme donošenja Pravilnika o ambalaži, 27. srpnja 2005., i PID Pravilnika o ambalaži, 23. rujna 2005., ministrica zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva (u daljnjem tekstu: nadležni ministar) nije bila zakonom ovlaštena propisati naknadu za zbrinjavanje ambalažnog otpada, iz čega proizlazi da je prekoračeno ovlaštenje iz članka 104. stavka 3., u vezi članka 104. stavka 1. točke 3. alineje 1. ZoO-a. Ističe da je ta ovlast nadležnom ministru dana tek Uredbom o izmjeni i dopuni Zakona o otpadu (»Narodne novine« broj 153/05., u daljnjem tekstu: UID ZoO/05), koja je donesena na temelju članka 1. Zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora (»Narodne novine« broj 115/05. i 121/05.). Međutim, ističe da je ta Uredba donesena 23. prosinca 2005., a da je, na temelju članka 4. Uredbe, stupila na snagu danom objave u »Narodnim novinama«, 28. prosinca 2005.

Podnositelj zahtjeva navodi da prema članku 88. stavku 2. Ustava, uredbe na temelju zakonske ovlasti ne mogu djelovati unatrag. Ističe da je naknada na temelju Pravilnika o ambalaži određena za prosinac 2005. godine, a da nije bilo moguće propisati naknadu za zbrinjavanje ambalažnog otpada za razdoblje prije stupanja na snagu propisa koji je nadležnog ministra ovlastio na propisivanje vrsta i iznosa naknada koje plaćaju obveznici plaćanja naknada na posebne kategorije otpada, načina i rokova obračunavanja i plaćanja naknada, te načina postupanja s posebnim kategorijama otpada (članak 2. Uredbe).

Podnositelj zahtjeva zaključuje da su odredbe Pravilnika o ambalaži koje se odnose na naknadu za zbrinjavanje ambalažnog otpada u nesuglasju sa ZoO-om, jer nadležni ministar nije bio ovlašten propisati tu naknadu.

Ustavnom sudu predlaže da donese odluku kojom će ukinuti odnosno poništiti navedene članke Pravilnika o ambalaži.

B. Prigovori predlagatelja

6. Predlagatelji, u prvom redu, kao i podnositelj zahtjeva, osporavaju zakonsku ovlast nadležnog ministra za donošenje osporenog Pravilnika o ambalaži.

Predlagatelji ponavljaju razloge podnositelja zahtjeva, ističući da je zakonodavac ovlastio nadležnog ministra da (sa stanjem na dan 28. prosinca 2005., ali ne i u trenutku donošenja Pravilnika o ambalaži, 27. srpnja 2005.) Pravilnikom o ambalaži uredi sljedeća pitanja:

– način i postupak obavještavanja prodavača i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže glede opasnih i onečišćujućih tvari koje oni sadrže, te o načinu postupanja s proizvodom i ambalažom kada postanu otpad (članak 37. stavci 1. i 2. ZoO-a),

– mogućnost povrata uporabljenih proizvoda, odnosno ambalaže koja se nakon odgovarajuće obrade može ponovno uporabiti (članak 38. stavak 1. točka 1. i stavak 2. ZoO-a),

– mogućnost isplate naknade za uporabljivi otpad nakon iskorištenja proizvoda (članak 38. stavak 1. točka 2. i stavak 2. ZoO-a), te

– vrste i iznose naknade koje plaćaju obveznici plaćanja naknada na posebne kategorije otpada, znači i rokove obračunavanja i plaćanja naknada, te način postupanja s ambalažom i ambalažnim otpadom (članak 104. stavak 1. točka 3. ZoO-a) što treba tumačiti sukladno članku 37. stavcima 1. i 2. ZoO-a, tj. da je nadležni ministar ovlašten propisati način postupanja s ambalažom kada postane otpad.

6.1. Predlagatelji u predmetima broj: U-II-37/2006 i U-II-265/2006 (radi se o istovjetnim prijedlozima) osporavaju ustavnost odnosno zakonitost svih odredbi Pravilnika o ambalaži. Smatraju da je u suprotnosti sa:

1. člancima 5. stavkom 1., 14. stavkom 2., 49. stavcima 1. i 2., 50. stavkom 2. i 115. stavcima 1. i 2. Ustava,

2. člancima 17. i 18. stavkom 1. Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne novine« 75/93., 92/96., 48/99., 15/00., 127/00., 59/01., 109/03. i 199/03., u daljnjem tekstu: ZSDU),

3. Zakonom o otpadu,

4. Zakonom o Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost (»Narodne novine« broj 107/03., u daljnjem tekstu: ZoFZOEU) u cijelosti, a napose s člancima 1., 4. stavkom 1., 5. stavkom 1., 12., 17., 18. stavkom 3., 21. stavkom 1., 26. stavcima 1., 2., 3. i 4., 27. i 28.

Predlagatelji smatraju da su Pravilnikom o ambalaži uređena i pitanja u pogledu kojih ovlast za njihovo uređivanje podzakonskim aktom ne proizlazi iz mjerodavnih odredbi ZoO-a.

6.2. Predlagatelji osobito ističu neustavnost i nezakonitost pojedinih članaka Pravilnika o ambalaži: članka 11. te članka 2. u vezi s člancima 12. do 17.

6.3. Obrazlažući nesuglasnost članka 11. Pravilnika o ambalaži sa ZSDU-om, u vezi sa ZoO-om, ZoFZOEU-om i Ustavom, predlagatelji navode da su tim člankom propisane detaljne obveze prodavatelja koji prodaje ili daje potrošaču proizvod u ambalaži (maloprodaja), npr. obveza postavljanja spremnika, opreme za sakupljanje otpada, obveze skladištenja, obveze prijevoza skupljenog otpada, obveza isplate naknade potrošačima, obveze sakupljanja otpada, obveze vođenja očevidnika, sortiranja i sl.

Ističu da iz članaka 37. i 38. ZoO-a proizlazi da se Pravilnikom o ambalaži ne mogu detaljnije uređivati obveze prodavatelja, već samo obveze proizvođača. Stoga da članak 11. Pravilnika o ambalaži nema potporu u ZoO-u, već prodavateljima propisuje detaljne obveze, sa znatnim financijskim opterećenjem, bez zakonskog ovlaštenja i protivno Ustavu.

To, prema mišljenju predlagatelja, predstavlja ograničenje slobode poduzetništva tim prodavateljima, a što dovodi i do neizravnih obveza; proširenja predmeta poslovanja u sudskom registru, nabavke dodatne opreme, smanjivanja prodajnog prostora u korist skladišnog i sl. Smatraju da se poduzetnicima ne može nametati bavljenje određenom djelatnošću.

Napominju da se ograničenje, propisano člankom 50. stavkom 2. Ustava, može propisati isključivo zakonom, no i tada na način koji je najmanje otegotan za onoga čije se ustavno pravo ograničava. Smatraju da se takva ograničenja nisu mogla propisati osporenim Pravilnikom o ambalaži, te da je članak 11. Pravilnika o ambalaži nesuglasan članku 50. stavku 2. Ustava.

Dodaju da su time pojedini prodavatelji stavljeni u nejednak položaj, jer su obveze iz tog članka propisane samo za prodavatelje s prodajnim prostorom iznad 200 četvornih metara.

6.4. Predlagatelji posebno obrazlažu nesuglasnost članaka 2. i 12. do 17. Pravilnika o ambalaži s Ustavom zajamčenim pravom na jednakost pred zakonom (članak 14. Ustava), te na jednaki pravni položaj na tržištu (članak 49. stavak 2. Ustava).

Tim člancima propisana je obveza proizvođača ambalaže i ambalažnog otpada na plaćanje naknade za gospodarenje otpadom (proizvođači ambalaže i ambalažnog otpada dužni su prema navedenim odredbama Pravilnika o ambalaži plaćati i/ili tri vrste naknada: naknadu za zbrinjavanje, povratnu i poticajnu naknadu).

U odnosu na te članke Pravilnika o ambalaži predlagatelji navode »da su u nestandardno provedenom procesu podzakonskog normiranja ozbiljno povrijeđene citirane odredbe ZSDU, a time i Ustava, pri čemu je takav način odlučivanja posebno eskalirao na području propisivanja naknada, iskazan u čl. 12. – 17. Pravilnika.«

Ističu da u člancima 2., te 12. do 17. Pravilnik o ambalaži propisuje obvezu plaćanja naknade za zbrinjavanje te povratnu naknadu za pića i napitke i poticajnu naknadu za pića i napitke, te time uvodi cijeli novi broj značajnih obveza, isključivo za proizvođače pića i napitaka, iako bi prema člancima 17.a, 37., 38. i 104. stavak 1. točka 3. ZoO-a takve naknade za posebne kategorije otpada trebali plaćati svi proizvođači takvog otpada jednako, a ne pojedine naknade samo proizvođači pića i napitaka. Time se, navode predlagatelji, narušava pravo na jednakost pred zakonom i na jednaki pravni položaj na tržištu, te se Pravilnikom o ambalaži ovo područje uređuje u prekoračenju izričitih ovlasti propisanih ZoO-om.

Predlagatelji naglašavaju da:

»Naknadu zbrinjavanja propisanu člankom 13. osporenog Pravilnika svi proizvođači ambalaže plaćaju po toni evidentirane količine ambalaže stavljene na tržište, dok proizvođači pića i napitaka naknadu zbrinjavanja plaćaju i po jedinici proizvoda stavljene na tržište (0,1 kuna po jedinici), te povratnu naknadu za pića i napitke propisanu člankom 14. osporenog Pravilnika i poticajnu naknadu za pića i napitke propisanu člankom 15. osporenog Pravilnika plaćaju samo proizvođači pića i napitka, dok su svi ostali proizvođači ambalaže izuzeti od plaćanja takve naknade.«

Smatraju da nema opravdanja da proizvođači pića i napitaka plaćaju veće naknade od primjerice proizvođača destilirane vode ili jestivog ulja, koji proizvodi se također stavljaju na tržište u istoj ili usporedivoj PET ambalaži, te na isti način utječu na okoliš.

Predlagatelji, u cilju detaljnijeg obrazlaganja nejednakosti između proizvođača pića i napitaka u odnosu na druge proizvođače koji svoje proizvode pune u istu ili usporedivu ambalažu, prilažu i usporedbu između naknada koje se plaćaju na pića i napitke i na destiliranu vodu u PET ambalaži, te naknada koje se plaćaju na pića i napitke u PET ambalaži i naknada koje se plaćaju na tzv. brik ambalažu.

Navode da su navedene naknade, člancima 16. i 17. Pravilnika o ambalaži, usmjerene u Fond (a što bi proizlazilo tek iz naknadno propisanog članka 17.a ZoO-a), kao što se, u odnosu na Fond, u članku 16. propisuje čitav niz upravnih ovlasti i zadaća, premda je to u suprotnosti s izričitim člancima ZoO-a, odnosno ZoFZOEU-a, a time i Ustavu.

6.5. Smatraju da uvođenje istaknutih mjera i obveza propisanih Pravilnikom o ambalaži značajno utječu na trgovinu između Europske unije i Republike Hrvatske, na način da otežava uvoz i promet robe iz Europske unije u Republiku Hrvatsku, što je protivno članku 33. stavku 2. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Hrvatske i Europskih zajednica (»2. Danom stupnja na snagu ovog Sporazuma u trgovini između Zajednice i Hrvatske neće biti uvedena nova količinska ograničenja uvoza ili izvoza ni mjere s jednakim učinkom niti će se one koje već postoje učiniti restriktivnijima.«)

Predlagatelji smatraju da navedene mjere (iz članaka 3., 4. stavka 2., 6., 7., 9. i 10.) koje su uvedene Pravilnikom o ambalaži predstavljaju mjere s jednakim učinkom kao ograničenja uvoza, te ih smatraju trgovinskim barijerama, što smatraju protivnim i Direktivi o ambalaži i ambalažnom otpadu, kao i praksi Europske komisije i Europskog suda.

6.6. Predlagatelji zaključno navode da nadležni ministar nije imao zakonsko ovlaštenje za donošenje osporenog Pravilnika o ambalaži, te da je njegovo postupanje protivno ZSDU-u, ZoO-u, ZoFZOEU-u i Ustavu. Time je »uspostavljen potpuno samostalan okvir odnosno sustav za postupanje s ambalažom i ambalažnim otpadom, odnosno preciznije selektivan i diskriminatoran sustav u odnosu na ambalažu za pića i napitke...«.

Predlagatelji ukazuju i na negativne gospodarske učinke primjene Pravilnika o ambalaži.

7. Sindikat trgovine Hrvatske, u svom prijedlogu (U-II-1131/2006) osporava članak 11. Pravilnika o ambalaži, navodeći da taj članak nije u skladu s člancima 4. stavkom 2., 22. stavkom 1. i 38. stavkom 1. ZoO-a, člancima 2. i 24. stavcima 1., 2. i 3. Zakona o trgovini (»Narodne novine« broj 11/96. i dr., u daljnjem tekstu: ZoT), te člancima 5. stavkom 1., 14. stavkom 2., 58. i 69. stavkom 1. Ustava.

Obrazlažu da je člankom 11. Pravilnika o ambalaži prodavatelju određena obveza skupljanja ambalažnog otpada ukoliko je njegov prodajni prostor veći od 200 m2. Navode određenje prostora u kojem je prodavatelj dužan skupljati ambalažni otpad, prema ZoT-u i Pravilniku o minimalnim tehničkim uvjetima za poslovne prostorije u kojima se obavlja trgovina i posredovanje u trgovini i uvjetima za prodaju robe izvan prostorija. Prodajni prostor nije ZoT-om određen kao prostor u kojem je dozvoljeno skupljanje ambalažnog otpada, niti su radnici zaposleni u trgovini, ovlašteni sakupljati otpad, i sortirati ga unutar osnovnih kvalifikacija.

Međutim, osporenim člankom 11. Pravilnika o ambalaži nije određena obveza prodavatelja da na poslovima sakupljanja ambalažnog otpada zaposli nove radnike, čime je postojećim radnicima nametnuta dodatna obveza. Time smatra predlagatelj, dodatno je ugroženo ustavno pravo radnika na zdrav život, jer za nove obveze nemaju posebne zaštitne mjere, jer oni istodobno obavljaju i druge poslove u trgovini.

Ističu da je oznaka za povratnu ambalažu objavljena mjesec dana nakon donošenja osporenog Pravilnika o ambalaži, te su u prodaji i dalje razna pića i proizvodi čija je ambalaža proizvedena prije početka primjene Pravilnika o ambalaži. To je dodatni problem, jer su radnici u trgovinama izloženi dodatnim poteškoćama radi toga što ambalažni otpad koji potrošači donesu ne odgovara naputku nadležnih institucija. Time se rizik od zaraze povećava. Predlagatelj postavlja pitanje čemu sanitarni pregledi radnika u trgovinama, kada istodobno svaki dan dolaze u kontakt s nečistom ambalažom.

Predlagatelj smatra da djelatnost trgovine određena člankom 2. Zakona o trgovini ne sadrži u sebi obvezu sakupljanja ambalažnog otpada, s obzirom da nije njihova registrirana djelatnost.

III. OSPORENI PRAVILNIK O AMBALAŽI (S IZMJENAMA I DOPUNAMA)

8. Ustavni sud utvrđuje da je Pravilnik o ambalaži objavljen u »Narodnim novinama« broj 97 od 8. kolovoza 2005. i da je stupio na snagu osmog dana od dana objave, 16. kolovoza 2005.

Nakon njegova stupanja na snagu Pravilnik o ambalaži je pet puta mijenjan i dopunjavan:

– Pravilnikom o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu, »Narodne novine« broj 115 od 30. rujna 2005.,

– Pravilnikom o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu, »Narodne novine« broj 81 od 14. srpnja 2008.,

– Pravilnikom o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu, »Narodne novine« broj 31 od 11. ožujka 2009.,

– Pravilnikom o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu, »Narodne novine« broj 156 od 29. prosinca 2009. i

– Pravilnikom o izmjenama i dopunama Pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu, »Narodne novine« broj 38 od 31. ožujka 2010.

Budući da većina predlagatelja osporava ustavnost odnosno zakonitost Pravilnika o ambalaži u cijelosti, posebno ističući samo članak ili pojedine članke, to se Pravilnik o ambalaži sa svim svojim izmjenama i dopunama citira u cijelosti (s tim što su radi preglednosti posebno označeni pojedini članci koje predlagatelji osporavaju).

8.1. Na temelju članka 104. stavka 3., a u svezi članka 37. stavka 2. i članka 38. stavka 2. ZoT-a, ministrica zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, uz suglasnost ministra gospodarstva, rada i poduzetništva donijela je:

»PRAVILNIK

**O AMBALAŽI I AMBALAŽNOM OTPADU**

I. OPĆE ODREDBE

Članak 1.

(1) Ovim Pravilnikom uređuje se način postupanja s ambalažom i ambalažnim otpadom, a osobito:

– obveze proizvođača, uvoznika, ambalažera i prodavatelja u proizvodnji, na tržištu i uporabi ambalaže i ambalažnog otpada,

– obavješćivanje proizvođača i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže,

– način naplate naknade za ambalažu i ambalažni otpad,

– prikupljanje i gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom,

– povrat uporabljenih proizvoda odnosno ambalaže za ponovnu uporabu,

– isplata naknade na oporabljivi otpad nakon iskorištenja proizvoda,

– namjena i korištenje sredstava naknada koje se plaćaju na ambalažu i ambalažni otpad.

(2) Odredbe ovoga Pravilnika odnose se na svu ambalažu i na sav ambalažni otpad.

(3) Iznimno, odredbe ovoga Pravilnika ne odnose se i na gospodarenje ambalažnim otpadom od opasnih tvari.

Članak 2.

Pojmovi navedeni u ovom Pravilniku imaju sljedeće značenje:

'Ambalaža' predstavlja sve proizvode bez obzira na prirodu materijala od kojeg su izrađeni ili su korišteni za sadržavanje, čuvanje, rukovanje, isporuku i predstavljanje robe, od sirovina do gotovih proizvoda, od proizvođača do korisnika ili potrošača, a može biti:

• prodajna ili primarna ambalaža – najmanja ambalažna jedinica u kojoj se proizvod prodaje konačnom kupcu,

• skupna ili sekundarna ambalaža – ambalažna jedinica koja sadrži više proizvoda u primarnoj ambalaži tako da je proizvod pristupačan kupcu u skupini, a može se izdvojiti i uzeti pojedinačno,

• transportna ili tercijarna ambalaža – zaštitna ambalaža koja omogućava prijevoz, pretovar i rukovanje određenom količinom proizvoda pakiranog samo u prodajnoj ili i u prodajnoj i skupnoj ambalaži; u ovu vrstu ambalaže ne spadaju spremnici (kontejneri) za cestovni, željeznički, prekomorski i zračni prijevoz robe.

Ambalaža su i nepovratni predmeti uporabljeni za namjenu iz prvog stavka ovoga članka, kao i pomoćna sredstva za pakiranje, koja služe za omatanje ili povezivanje robe, pakiranje, nepropusno zatvaranje, pripremu za otpremu i označavanje robe.

'Ambalažni materijal' je svaki materijal od kojeg se proizvodi ambalaža kao što su: staklo, plastika, papir, karton, drvo, metal, višeslojni miješani materijali i drugi materijali.

'Ambalažni otpad' definiran u kategorijama Kataloga otpada predstavlja svaku ambalažu ili ambalažni materijal koji ostane nakon što se proizvod otpakira i odvoji od ambalaže, isključujući proizvodne ostatke.

'Sprečavanje' predstavlja smanjenje količine i štetnosti za okoliš:

– od materijala i tvari sadržanih u ambalaži i ambalažnom otpadu;

– od ambalaže i ambalažnog otpada u fazi proizvodnog postupka i u promociji, distribuciji, korištenju te fazi uništenja, razvojem 'čistih' proizvoda i tehnologija.

'Gospodarenje ambalažnim otpadom' je skup mjera koje podrazumijevaju 'odvojeno skupljanje ambalažnog otpada' i 'obrađivanje ambalažnog otpada'.

'Odvojeno skupljanje ambalažnog otpada' je skup organiziranih djelatnosti skupljanja, razvrstavanja i prijevoza ambalažnog otpada, organiziranih izvan ili u sklopu mjera gospodarenja otpadom propisanih u Zakonu o otpadu.

'Obrađivanje ambalažnog otpada' je postupak kojim se u mehaničkom, fizikalnom, termičkom, kemijskom ili biološkom procesu, uključujući razvrstavanje mijenjaju svojstva otpada u svrhu smanjivanja količine te olakšava rukovanje i poboljšava iskoristivost otpada.

'Oporaba' je svaki postupak ponovne obrade otpada radi njegova korištenja u materijalne i energetske svrhe, ovaj pojam obuhvaća i pojam 'recikliranje'.

'Recikliranje' je ponovna uporaba u proizvodnom procesu, osim uporabe otpada u energetske svrhe.

'Povratna ambalaža' je ona ambalaža koja se, nakon što se isprazni, ponovno uporabljuje u istu svrhu.

'Višeslojna ambalaža' je ambalaža načinjena iz različitih materijala koji se ne mogu odvojiti ručno.

'Gospodarski subjekti' prema ovom Pravilniku su:

'Ambalažer' je pravna ili fizička osoba koja proizvodi ili uvozi ambalažu

'Proizvođač i uvoznik' (u daljnjem tekstu: Proizvođač) je pravna ili fizička osoba koja u RH pakira proizvode u ambalažu ili uvozi proizvode u ambalaži i stavlja ih na tržište

'Mali proizvođač' je pravna ili fizička osoba koja u RH pakira proizvode u ambalažu i stavlja ih na tržište u malim količinama.

'Prodavatelj' je pravna ili fizička osoba koja prodaje ili daje potrošaču proizvod u ambalaži.

'Potrošač' je pravna ili fizička osoba koja odvaja proizvod od ambalaže te koristi proizvod za krajnju potrošnju.

'Osobe ovlaštene za skupljanje neopasnog i komunalnog otpada' su pravne i fizičke osobe koje na temelju ovlaštenja sukladno posebnom propisu obavljaju poslove skupljanja ambalažnog otpada neposredno i/ili iz komunalnog otpada.

'Osobe ovlaštene za zbrinjavanje i oporabu ambalažnog otpada' su pravne i fizičke osobe koje na temelju ovlaštenja sukladno posebnom propisu obavljaju poslove obrade ili odlaganja ambalažnog otpada.

'Prijevoznik' je pravna ili fizička osoba koja se bavi prijevozom otpada prema članku 28. Zakona o otpadu

'Fond' je Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koji je pravna osoba s javnim ovlastima i obavlja poslove u svezi gospodarenja ambalažom i ambalažnim otpadom sukladno ovom Pravilniku i Zakonu o otpadu.

'Naknade' su novčani iznosi koje proizvođač mora uplatiti u Fond prilikom stavljanja proizvoda upakiranog u ambalažu na tržište. Naknade prema ovom Pravilniku su:

'Naknada zbrinjavanja' predstavlja naknadu prema vrsti materijala ambalaže i prema jedinici proizvoda u svrhu pokrića troškova zbrinjavanja: prikupljanja, skladištenja i transporta do mjesta oporabe;

'Povratna naknada' predstavlja naknadu samo za ambalažu za pića i napitke s jednokratnom uporabom u svrhu poticanja povratka iskorištene ambalaže – troškovi ove naknade imaju privremeni karakter i vraćaju se proizvođaču nakon prodaje proizvoda;

'Poticajna naknada' predstavlja naknadu samo za ambalažu za pića i napitke u svrhu poticanja korištenja višekratno primjenjive odnosno povratne ambalaže. Poticajnu naknadu plaćaju samo oni proizvođači koji u svom proizvodnom programu nemaju višekratno iskoristivu, povratnu ambalažu.

II. OBVEZE AMBALAŽERA, PROIZVOĐAČA, PRODAVATELJA U PROIZVODNJI, STAVLJANJU NA TRŽIŠTE I UPORABI AMBALAŽE I AMBALAŽNOG OTPADA TE OBAVJEŠĆIVANJE POTROŠAČA O BITNIM SVOJSTVIMA PROIZVODA I AMBALAŽE

1. OBVEZE PROIZVOĐAČA I AMBALAŽERA

Članak 3.

(1) Ambalažer je dužan u skladu s najboljim dostupnim tehnologijama proizvoditi ambalažu koju je moguće ponovno uporabiti i/ili reciklirati kako bi se nepovoljni utjecaj na okoliš od ambalaže i ambalažnog otpada sveo na najmanju moguću mjeru.

(2) Proizvođač je dužan na primjeren način na prodajnom mjestu obavještavati prodavatelja i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže glede opasnih i onečišćujućih tvari koje oni sadrže te o načinu postupanja s proizvodom i ambalažom kada postanu otpad.

Članak 4.

(1) Proizvođač je dužan snositi troškove skupljanja, zbrinjavanja i oporabe otpadne primarne ambalaže od proizvoda koje je stavio na tržište na teritoriju Republike Hrvatske, sukladno člancima 12.; 13.; 14.; 15. i 16. ovog Pravilnika.

(2) Proizvođač je dužan osigurati na vlastiti trošak obilježavanje ambalaže odnosno proizvoda koje je stavio na tržište odgovarajućim barkodom sukladno međunarodnom sustavu kodiranja i identifikacije proizvoda EAN (Europsko udruženje za označavanje proizvoda).

Članak 5.

(1) Obveza iz članka 4. ovoga Pravilnika nastaje kad proizvođač stavlja na tržište više od godišnje količine pojedine vrste ambalaže, i to:

• 800 kg stakla;

• 300 kg papira, kartona i višeslojne ambalaže s pretežno papir-kartonskom komponentom;

• 100 kg metala;

• 100 kg plastike;

• 100 kg drva;

• 100 kg ostalih ambalažnih materijala.

(2) Proizvođač koji stavlja na tržište manje od godišnje količine pojedine vrste ambalaže iz stavka 1. ovog članka je mali proizvođač u smislu ovoga Pravilnika.

Članak 6.

(1) Proizvođač je dužan voditi očevidnik o vrsti i količini ambalaže koju je stavio na tržište u pisanom i elektronskom obliku.

(2) Svi proizvođači dužni su najkasnije do 1. ožujka tekuće godine, osim u prvoj godini primjene ovoga Pravilnika, dostaviti Fondu godišnje izvješće po vrstama i količinama ambalaže stavljene na tržište na teritoriju Republike Hrvatske u prethodnoj godini u pisanom i elektronskom obliku.

(3) Za proizvođače koji na vrijeme ne dostave podatke iz stavka 1. i 2. ovoga članka, Fond će narediti vođenje očevidnika i dostavljanje podataka.

(4) Sadržaj očevidnika o količini i vrsti ambalaže stavljene na tržište propisan je na obrascu u Dodatku I. koji je prilog ovoga Pravilnika i čini njegov sastavni dio.

Članak 7.

(1) Proizvođač je dužan za svaku vrstu ambalažnog materijala u koji pakira proizvode osigurati dokaze o količinama teških metala propisanih člankom 9. ovoga Pravilnika.

(2) Dokazi iz stavka 1. ovoga članka su certifikati koje pribavljaju proizvođači od ambalažera.

(3) Podaci iz stavka 1. ovoga članka unose se u očevidnik.

Članak 8.

(1) Proizvođač koji stavlja na tržište povratnu ambalažu dužan je voditi očevidnik o količinama novonabavljene povratne ambalaže u pisanom i elektronskom obliku.

(2) Količina novonabavljene povratne ambalaže iz stavka 1. ovoga članka umanjuje se za količinu koju proizvođač kao svoj proizvodni otpad direktno preda obrađivaču, što dokazuje potvrdom obrađivača.

(3) Dužnost je proizvođača iz stavka 1. ovoga članka godišnje izvješće o količinama novonabavljene povratne ambalaže u prethodnoj godini prema stavku 2. ovog članka najkasnije do 31. ožujka tekuće godine dostavljati Fondu u pisanom i elektronskom obliku.

(4) Za proizvođače koji na vrijeme ne dostave podatke iz stavka 3. ovoga članka, Fond će narediti vođenje očevidnika i dostavljanje podataka.

Članak 9.

(1) Ambalažer je dužan osigurati:

– da ukupan sadržaj teških metala: olova, kadmija, žive i šesterovalentnog kroma u ambalažnom materijalu, ne smije prelaziti 100 mg po kilogramu mase,

– certifikat o sadržaju teških metala iz podstavka 1. ovoga članka.

(2) Iznimno od stavka 1. ovoga članka, sadržaj teških metala može biti i veći od 100 mg po kilogramu mase do 2009. godine kod staklene ambalaže, plastičnih sanduka i paleta koji potječu od recikliranog materijala.

Članak 10.

(1) Proizvođač je dužan označiti ambalažu propisanim a po potrebi i posebnim barkodom koji će se koristiti u evidenciji ambalaže kod prodaje i prilikom povratka. Uvjete označavanja propisat će Fond.

(2) Sustav označavanja ambalaže, ovisno o vrsti materijala, određen je Dodatkom V. koji je prilog ovoga Pravilnika i čini njegov sastavni dio.

2. OBVEZE PRODAVATELJA

Članak 11.

(1) Prodavatelj je dužan omogućiti postavljanje i manipulaciju spremnicima ili drugom opremom za skupljanje ambalažnog otpada (u daljnjem tekstu: spremnici) ako je njegov prodajni prostor veći od 200 četvornih metara.

(2) Prodavatelj može sakupljeni ambalažni otpad privremeno skladištiti u okviru svog zatvorenog ili otvorenog poslovnog prostora ili ga predavati na privremeno skladištenje u ovlaštena privremena skladišta.

(3) Prodavatelj je dužan organizirati prijevoz skupljenog ambalažnog otpada iz svojeg prodajnog prostora i privremenih skladišta prema ovlaštenoj osobi za zabrinjavanje i oporabu ili do privremenog skladišta za ambalažni otpad.

(4) Prodavatelj je dužan isplatiti naknadu potrošačima za vraćenu otpadnu ambalažu iz članka 25. stavka 5. ovoga Pravilnika na prodajnim mjestima po jedinici prodajne ambalaže za piće (PET boca, staklena boca za jednokratnu upotrebu ili Al-Fe limenke).

(5) Prodavatelj čiji je prodajni prostor površine manje od 200 četvornih metara nije obvezan, ali može preuzeti ambalažu uz povrat naknade kupcu u smislu odredbi ovog Pravilnika.

(6) Prodavatelj čiji je prodajni prostor površine veće od 200 četvornih metara obvezan je preuzimati ambalažu svih proizvoda za koje se kupcu, u skladu s odredbama ovog Pravilnika vraća naknada prilikom povrata iskorištene ambalaže, kao i ambalažu ostalih proizvoda koje drži u svom prodajnom programu, bez obzira na proizvođača. Ova odredba ne odnosi se na prodavatelje koji u svom programu nemaju pića ili napitke.

(7) Količinu vraćene ambalaže i isplaćene iznose naknade potrošačima prodavatelj je dužan posebno evidentirati putem elektroničke blagajne ili drugim sredstvom elektroničke pohrane podataka.

(8) Za sve količine sekundarne i tercijarne ambalaže koja postane ambalažni otpad u poslovnom prostoru prodavatelj je dužan voditi očevidnik te na svoj trošak osigurati odvojeno skupljanje, privremeno skladištenje i predaju otpada ovlaštenoj osobi na zbrinjavanje i oporabu.

(9) Prodavatelj je dužan od potrošača primljeni otpad od ambalaže za jednokratnu uporabu sortirati prema osnovnoj klasifikaciji:

– staklo

– papir i karton

– višeslojna ambalaža

– metal

– PET

– Al

– polimerni materijali

– drvo

– tekstil

– ostalo.

(10) Ako prodavatelj ne sortira ambalažni otpad unutar osnovne klasifikacije nema pravo na naknadu za djelomično pokrivanje troškova preuzimanja ambalažnog otpada iz članka 25. stavka 3. ovoga Pravilnika.

(11) Prodavatelj je dužan na vidljivom mjestu natpisom obavijestiti potrošača o načinu preuzimanja ambalažnog otpada i svim ostalim uvjetima.

(12) Prodavatelji su dužni najmanje tromjesečno dostaviti Fondu izvješće o skupljenim vrstama i količinama ambalažnog otpada i isplaćenim naknadama potrošačima za vraćenu otpadnu ambalažu za pića (PET boca, staklena boca za jednokratnu upotrebu ili Al-Fe limenke) u pisanom i elektronskom obliku.

(13) Fond je dužan prodavatelju nadoknaditi isplaćene naknade potrošačima za vraćenu ambalažu za piće u roku od 30 dana od dana dostavljanja izvješća o vrstama i količinama skupljenog ambalažnog otpada.

(14) Prodavatelji mogu samostalno, ili u suradnji s ovlaštenom osobom za sakupljanje neopasnog i komunalnog otpada organizirati prikupljanje povratne i nepovratne ambalaže izvan vlastitih prostora i površina, s obvezom povrata posebne naknade potrošačima, za što trebaju pribaviti suglasnost Ministarstva za zaštitu okoliša, prostorno uređenje i graditeljstvo (u daljnjem tekstu Ministarstvo) da bi ostvarili pravo na naplatu isplaćene naknade od Fonda.

III. NAČIN NAPLATE NAKNADE ZA AMBALAŽU I AMBALAŽNI OTPAD

NAKNADE

Članak 12.

Proizvođač koji ambalažu stavlja na tržište plaća:

– naknadu zbrinjavanja prema vrsti materijala ambalaže i po jedinici proizvoda, (u daljem tekstu naknada zbrinjavanja) u svrhu pokrića troškova zbrinjavanja ambalažnog otpada;

– povratnu naknadu za ambalažu za pića i napitke s jednokratnom uporabom (u daljnjem tekstu: povratna naknada) u svrhu poticanja povratka iskorištene ambalaže – troškovi ove naknade imaju privremeni karakter i vraćaju se proizvođaču nakon prodaje proizvoda;

– poticajnu naknadu za ambalažu za pića i napitke u svrhu poticanja korištenja višekratno primjenjive odnosno povratne ambalaže (u daljnjem tekstu: poticajna naknada) – ovu naknadu plaćaju samo oni proizvođači koji u svom proizvodnom programu nemaju višekratno iskoristivu, povratnu ambalažu u skladu s Nacionalnim ciljevima iz čl. 26. ovog pravilnika.

Članak 13.

Naknada zbrinjavanja

(1) Naknada zbrinjavanja se plaća prema količini ambalažnog materijala za evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište i prema jedinici proizvoda

(2) Naknada zbrinjavanja prema vrsti materijala za evidentirane količine ambalaže stavljene na tržište iznosi:

|  |  |
| --- | --- |
| PET | 410,00 kn/t |
| Al limenke | 410,00 kn/t |
| Fe limenke | 225,00 kn/t |
| Papir, karton | 375,00 kn/t |
| Višeslojna ambalaža s pretežno papir-kartonskom komponentom | Za pića i napitke: 410,00 kn/t |
| Za ostale namjene: | 750,00 kn/t |
| Drvo | 150,00 kn/t |
| Tekstil | 150,00 kn/t |
| Ostali polimerni materijali | 750,00 kn/t |
| Staklo | 150,00 kn/t |

(3) Naknada zbrinjavanja po jedinici proizvoda plaća se u iznosu od 0,1 kn po jedinici prodajne ambalaže za sva pića, te za mliječne napitke, u staklenoj, višeslojnoj kartonskoj, PET ili drugoj plastičnoj ili metalnoj ambalaži, osim za povratnu ambalažu čiju višekratnu uporabu osigurava proizvođač sustavom pologa (kaucije) ili na neki drugi način.

Članak 14.

Povratna naknada za pića i napitke

(1) Povratna naknada plaća se po jedinici prodajne ambalaže na evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište za sve vrste napitaka i pića: sokova, mineralnih i drugih voda, piva, vina, žestokih pića i mliječnih i drugih napitaka.

(2) Povratna naknada u iznosu od 0,5 kn po jedinici prodajne ambalaže plaća se za sva pića, te za mliječne napitke zapremnine veće od 0,20 lit u staklenoj, PET, Al, Fe i limenoj ambalaži, osim za povratnu ambalažu čiju višekratnu uporabu osigurava proizvođač sustavom pologa (kaucije) ili na neki drugi način.

(3) Za novonabavljenu povratnu ambalažu plaća se naknada prema količini sukladno članku 8. stavak 2. ovoga Pravilnika.

Članak 15.

Poticajna naknada za pića i napitke

(1) Poticajna naknada plaća se po jedinici prodajne ambalaže na evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište prema vrsti i veličini ambalaže za sve vrste pića: sokova, mineralnih i drugih voda, piva, vina, žestokih pića, mliječnih napitaka i dr.

(2) Poticajna naknada plaća se do ostvarenja godišnjeg Nacionalnog cilja udjela povratne ambalaže za određeni proizvod u pojedinoj godini utvrđenoj člankom 26. stavkom 5. i to:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | Poticajna naknada |
| Materijal | volumen  litara | kn/jedinici  prodajne ambalaže |
|  | do 0,25 | 0,3 |
|  | 0,25 – 0,5 | 0,5 |
|  | 0,5 – 1,5 | 0,7 |
| STAKLO i PET | više od 1,5 | 1,0 |
| Al-Fe lim. |  | 1,0 |

(3) Proizvođač koji je u prethodnoj godini ostvario Nacionalni cilj iz članka 26., stavka 5. ovoga Pravilnika nije obavezan plaćati poticajnu naknadu za određenu vrstu pića u tekućoj kalendarskoj godini.

Članak 16.

(1) Ukupna naknada za ambalažu za piće je zbroj naknade zbrinjavanja, povratne naknade i poticajne naknade osim u slučaju ostvarenja Nacionalnog cilja iz članka 26., stavka 5. ovoga Pravilnika kada se ne plaća poticajna naknada.

(2) Na temelju očevidnika o vrsti i količini ambalaže koju je stavio na tržište proizvođač plaća naknade iz čl.12. ovog Pravilnika Fondu sukladno odredbama članka 13., 14. i 15. ovoga Pravilnika.

(3) Naknade se plaćaju kvartalno na temelju ispostavljenog računa Fonda za prethodno kvartalno razdoblje na poseban račun Fonda koji je namijenjen za potrebe gospodarenja ambalažnim otpadom prema članku 25. ovog Pravilnika.

(4) Ako je iznos naknada uplaćenih u prethodnom obračunskom razdoblju veći od obračuna za prethodno obračunsko razdoblje Fond će za utvrđeni preplaćeni iznos umanjiti privremeni obračun naknade za naredno obračunsko razdoblje.

(5) Ako je iznos naknada uplaćenih u prethodnom obračunskom razdoblju manji od obračuna za prethodno obračunsko razdoblje Fond će za utvrđeni manje uplaćeni iznos uvećati privremeni obračun naknade za naredno obračunsko razdoblje.

(6) Uplatu naknada provodi Fond i nadzire njeno ostvarenje.

(7) Ako Fond u nadzoru utvrdi da proizvođač nije platio propisanu naknadu sukladno ovom Pravilniku donijet će rješenje kojim će narediti plaćanje propisane naknade.

(8) Žalba na rješenje podnosi se Ministarstvu.

(9) Ako proizvođač ne plati naknadu i nakon što je rješenje konačno, Fond naplatu naknade obavlja ovršnim prijedlogom sukladno odredbama Zakona o Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost.

(10) Mali proizvođači, određeni čl. 5. ovog Pravilnika, ne plaćaju poticajnu naknadu.

(11) Na proizvode namijenjene izvozu ne plaća se naknada iz stavka 1. ovog članka.

(12) U slučaju izvoza uvezenih proizvoda na koje je plaćena naknada prema stavku 1. ovog članka Fond će proizvođaču vratiti uplaćeni iznos.

Članak 17.

(1) Sustav naplate naknada sukladno ovom Pravilniku može prestati godinu dana nakon ostvarenja Okvirnog cilja utvrđenog člankom 27. ovoga Pravilnika.

(2) Nakon ostvarenja Okvirnog cilja utvrđenog člankom 27. ovoga Pravilnika može se uvesti sustav pologa (kaucije) na ambalažu za piće, promjenom ovog Pravilnika.

IV. PRIKUPLJANJE I GOSPODARENJE AMBALAŽOM I AMBALAŽNIM OTPADOM

Članak 18.

(1) Fond obavlja i provodi aktivnosti i mjere usmjerene na gospodarenje ambalažnim otpadom ako te poslove ne obavlja proizvođač.

(2) Proizvođač koji organizirano putem kaucije ili na drugi odgovarajući način sam skuplja povratnu ambalažu i time ostvaruje visoki stupanj povrata, nije obvezan plaćati povratnu naknadu. Smatra se da je visoki stupanj povrata ostvaren ako se prikuplja više od 50% ambalaže koju je proizvođač stavio na tržište.

(3) Proizvođač koji u smislu ovog članka organizira prikupljanje ambalažnog otpada mora imati suglasnost Ministarstva.

(4) Proizvođač iz stavka 2. ovog članka dužan je voditi evidenciju o prikupljenom ambalažnom otpadu i o tome podnositi polugodišnje i godišnje izvješće Fondu.

(5) Ako proizvođač koji u smislu ovog članka organizira prikupljanje ambalažnog otpada ne ostvaruje ciljeve određene stavkom 2. ovoga članka, gubi pravo na prikupljanje otpada, a Fond preuzima organiziranje poslova prikupljanja i gospodarenja ambalažnim otpadom sukladno ovom Pravilniku.

Članak 19.

(1) Ambalažni otpad se skuplja, ovisno o vrstama ambalaže, u spremnike ili drugu adekvatnu opremu koja mora imati oznaku vrste i naziva ambalažnog otpada koji se u njima sprema, uputu potrošaču o načinu spremanja, osnovne informacije o pravnoj ili fizičkoj osobi odgovornoj za pražnjenje spremnika (telefonski broj, adresa, e-mail i sl.). Trgovine koje su dužne preuzimati ambalažu za piće i napitke uz povrat dijela cijene ili kaucije kupcu, organiziraju preuzimanje ambalaže na način koji im najbolje odgovara.

(2) Osobe ovlaštene za skupljanje ambalažnog otpada dužne su tromjesečno dostaviti Fondu izvješće o skupljenim vrstama i količinama ambalažnog otpada u pisanom i elektronskom obliku.

(3) Osobe ovlaštene za skupljanje ambalažnog otpada odnosno osobe ovlaštene za skupljanje neopasnog i komunalnog otpada dužne su organizirati prijevoz sakupljenog ambalažnog otpada do osobe ovlaštene za oporabu i zabrinjavanje ili do privremenog skladišta za ambalažni otpad, osim ako to za posebne vrste ambalažnog otpada nije drugačije određeno.

(4) Ovlaštene osobe mogu odstupiti od odredbi iz stavka 1. ovoga članka ako raspolažu rješenjima koja su učinkovitija, jeftinija ili pogodnija za okoliš i ako za to pribave suglasnost ministra nadležnog za zaštitu okoliša.

(5) Ovlaštene osobe za skupljanje neopasnog i komunalnog otpada odnosno ambalažnog otpada koje skupljaju papirnu, kartonsku i višeslojnu otpadnu ambalažu s pretežno papirnom komponentom mogu skupljati u iste spremnike i ostale vrste papira, ali ih ne smiju prikazati kao ambalažni otpad.

(6) Za skupljeni ambalažni otpad ovlaštene osobe imaju pravo na naknadu troškova sukladno članku 25. stavku 7. i 8. ovoga Pravilnika.

Članak 20.

(1) Sakupljenim otpadom od ambalaže za koju se plaća povratna i poticajna naknada raspolaže Fond radi ostvarivanja Okvirnog cilja utvrđenog ovim Pravilnikom.

(2) Fond sklapa ugovor s ovlaštenom osobom za oporabu i zbrinjavanje ambalažnog otpada o preuzimanju otpadne ambalaže i naknadi koju ovlaštena osoba daje za preuzeti ambalažni otpad.

(3) Cijena preuzimanja otpadne ambalaže za zbrinjavanje i oporabu ugovara se prema tržišnim cijenama koje u posebnom postupku utvrđuje Fond za razdoblje od jedne godine uzimajući u obzir troškove zbrinjavanja i oporabe.

(4) Fond obavlja stalnu kontrolu učinkovitosti oporabe i zbrinjavanja preuzetog ambalažnog otpada i ispunjenja ugovornih obveza ovlaštene osobe.

Članak 21.

Ovlaštena osoba za zbrinjavanje i oporabu ambalažnog otpada može biti samo pravna ili fizička osoba koja udovoljava uvjetima propisanim Zakonom o otpadu i na temelju njega donesenim propisima.

Članak 22.

(1) Ovlaštena osoba za zbrinjavanje i oporabu ambalažnog otpada mora imati prostor i opremu kojom se osigurava maksimalni stupanj oporabe određenog materijala za izradu ambalaže sukladno Zakonu o otpadu i na temelju njega donesenim propisima.

(2) Ovlaštena osoba može odložiti samo ambalažni otpad za kojeg ne postoje uvjeti za oporabu sukladno Zakonu o otpadu i na temelju njega donesenim propisima.

Članak 23.

(1) Skladište za privremeno skladištenje ambalažnog otpada je mjesto gdje se organizirano skuplja, sortira otpadna ambalaža po vrstama i privremeno skladišti, balira i priprema za odvoz na zbrinjavanje i oporabu.

(2) Skladište za privremeno skladištenje ambalažnog otpada organizira ovlaštena osoba uz odobrenje nadležnog tijela jedinice lokalne samouprave na mjestima na kojima postoji potreba.

Članak 24.

(1) Osoba koja je organizirala privremeno skladištenje ambalažnog otpada obvezna je voditi evidenciju o količini prihvaćenog i sortiranog ambalažnog otpada, te o količini otpada kojeg je preuzela ovlaštena osoba za zbrinjavanje i oporabu ambalažnog otpada.

(2) Osoba koja ima skladište za privremeno skladištenje sakupljenog ambalažnog otpada ima pravo na naknadu troškova sukladno članku 25., stavak 7. ovoga Pravilnika.

V. OKVIRNI CILJ, NAMJENA I KORIŠTENJE SREDSTAVA NAKNADA KOJE SE PLAĆAJU NA AMBALAŽU I AMBALAŽNI OTPAD

Članak 25.

(1) Fond vodi evidenciju o proizvođačima, vrsti i količini ambalaže stavljene na tržište.

(2) Fond vodi evidenciju o prodavateljima, ovlaštenim osobama za skupljanje ambalažnog otpada, ovlaštenim osobama za oporabu i zabrinjavanje ambalažnog otpada, prijevoznicima ambalažnog otpada i skladištima za privremeno skladištenje ambalažnog otpada sukladno dozvolama izdanim prema Zakonu o otpadu.

(3) Fond isplaćuje naknade prodavateljima za pokriće poslova skupljanja ambalaže za pića i napitke (PET, staklene boce za jednokratnu upotrebu i Al-Fe limenke) na prodajnim mjestima po jedinici prikupljene ambalaže (boce) dostavljene na privremeno skladištenje ili ovlaštenim tvrtkama za oporabu i zbrinjavanja u iznosu od 0,15 kn/boci.

(4) Pravo na naknadu iz stavka 3. ovog članka ima prodavatelj koji ne obračunava svoju maržu na iznos poticajne naknade.

(5) Kupac ima pravo na naknadu u iznosu 0,5 kn/boci za svaku u trgovinu vraćenu bocu od pića i napitaka za koju je prema čl. 14. st. 2. proizvođač obvezan platiti 0,5 kn/boci na ime povratne naknade.

(6) Fond nadoknađuje prodavateljima sredstva isplaćena na prodajnom mjestu potrošačima kao naknadu za vraćeni prodajni ambalažni otpad od ambalaže za pića i napitke – PET boce, staklene boce za jednokratnu upotrebu i Al-Fe limenke u iznosu od 0,5 kn po jedinici prodajne ambalaže.

(7) Fond isplaćuje ovlaštenim tvrtkama za sakupljanje i skladištenje neopasnog otpada 20 kn/t za skupljeni ambalažni otpad, a prijevozniku naknadu za prijevoz skupljenog ambalažnog otpada od pića od mjesta sakupljanja do privremenog skladišta ili do ovlaštene osobe za zbrinjavanje ambalažnog otpada, ovisno o načinu pripreme otpada za prijevoz i udaljenosti prijevoza, u iznosu od:

100 kn/t za udaljenosti prijevoza do 100 km

200 kn/t za udaljenosti 0d 100 – 200 km

300 kn/t za udaljenosti od 200 – 300 km

400 kn/t za udaljenosti veće od 400 km

(8) Fond isplaćuje naknadu osobama ovlaštenim za skupljanje neopasnog i komunalnog otpada, a koje skupljaju papirnu, kartonsku i višeslojnu otpadnu ambalažu s pretežno papirnom komponentom naknadu u iznosu od 225 kn/t za evidentirane količine dostavljene ovlaštenoj osobi za zbrinjavanje i oporabu ambalažnog otpada.

Članak 26.

(1) Proizvođač može ambalažu staviti na tržište ako zadovoljava uvjete u pogledu proizvodnje i sastava ambalaže te njezine pogodnosti za ponovnu uporabu i obradu, uključivo i recikliranje.

(2) Zahtjevi kojima mora udovoljiti proizvođač utvrđeni su Dodatkom IV. u prilogu ovoga Pravilnika i čine njegov sastavni dio.

(3) Ministar odlukom za svaku godinu postavlja ciljeve skupljanja, oporabe i zbrinjavanja ambalažnog otpada u tekućoj godini kao nacionalne ciljeve. Odluka se objavljuje u 'Narodnim novinama'.

(4) U slučaju potrebe usklađivanja s postignutim rezultatima ministar u tijeku kalendarske godine može određivati nove Nacionalne ciljeve.

(5) Nacionalni ciljevi udjela povratne ambalaže po proizvodima su:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  | Godišnji ciljevi udjela povratne ambalaže u % |
| VRSTA  PROIZVODA | 2005. | 2006. | 2007. | 2008. | 2011. | 2012. | 2013. |
| Vino | 10 | 10 | 15 | 25 | 40 | 50 | 60 |
| Pivo | 55 | 65 | 70 | 75 | 80 | 85 | 90 |
| Sokovi | 10 | 10 | 15 | 25 | 40 | 50 | 60 |
| Voda mineralna i stolna gazirana  i negazirana | 10 | 10 | 15 | 25 | 40 | 50 | 60 |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
| Gazirana i negazirana bezalkoholna pića | 10 | 10 | 15 | 25 | 40 | 50 | 60 |
| Mliječni napitci | 0 | 0 | 5 | 15 | 30 | 40 | 60 |

Udjel povratne ambalaže je odnos jedinične ambalaže određene vrste proizvoda stavljene na tržište u povratnoj ambalaži u odnosu na ukupnu količinu jedinične ambalaže (boce) određene vrste proizvoda stavljene na tržište, izraženo u postocima.

Članak 27.

Okvirni cilj prema ovom Pravilniku je ostvarenih 55% mase recikliranog ambalažnog otpada do 31. prosinca 2008., odnosno 80% mase recikliranog ambalažnog otpada do 2015. godine, a od toga reciklirano najmanje 60% mase svakog ambalažnog materijala sadržanog u ambalažnom otpadu osim drva.

VI. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 28.

(1) Naplata naknade zbrinjavanja iz članka 13. stavka 1. ovog Pravilnika počet će se obračunavati i naplaćivati od 1. listopada 2005. godine.

(2) Proizvođač je dužan do 30. rujna 2005. godine dostaviti Fondu izvješće s podacima o proizvedenim vrstama i količinama ambalaže stavljene na tržište za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja 2005. godine na obrascima iz Dodatka I. i Dodatka II. ovoga Pravilnika. Ovi podaci bit će osnovica za naplatu akontacije naknade zbrinjavanja za obvezni period naplate iz 2005. godine i prvo obračunsko razdoblje u 2006. godini.

(3) Proizvođač je dužan do 15. veljače 2006. godine dostaviti Fondu izvješće s podacima o proizvedenim vrstama i količinama ambalaže stavljene na tržište za razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2005. godine na obrascima iz Dodatka I. i Dodatka II. ovoga Pravilnika. Ovi podaci bit će osnovica za naplatu naknade zbrinjavanja i poticajne naknade za obračunsko razdoblje u 2006. godini.

(4) Na temelju dostavljenih podataka sukladno stavku 2. ovoga članka Fond će svakom proizvođaču izdati račun do 30. listopada 2005. godine radi naplate akontacije naknade zbrinjavanja iz članka 13. ovog Pravilnika za 2005. godinu.

(5) Obračun i naplata naknade zbrinjavanja za sljedeća obračunska razdoblja obavlja se sukladno članku 16. ovog Pravilnika.

(6) Proizvođač je dužan plaćati povratnu naknadu prema članku 14. i poticajnu naknadu sukladno članku 15. ovog Pravilnika od 1. siječnja 2006. godine na temelju izvješća o podacima iz stavaka 2. i 3. ovog članka i ispostavljenih računa Fonda.

(7) Obračun i naplata poticajne i povratne naknade zbrinjavanja za sljedeća obračunska razdoblja obavlja se sukladno članku 16. ovog Pravilnika.

(8) Proizvođači koji nisu uspostavili očevidnik o vrstama i količini ambalaže koju stavljaju na tržište dužni su ga uspostaviti u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovoga Pravilnika.

(9) Radi naplate naknada iz članka 12. ovoga Pravilnika od proizvođača koji uvoze proizvode u ambalaži Fond će u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog Pravilnika sklopiti ugovor s Ministarstvom financija – Carinska uprava u cilju uređivanja međusobnih odnosa radi naplate naknade prilikom uvoza i carinjenja proizvoda u ambalaži.

Članak 29.

(1) Fond će zaključiti odgovarajuće ugovore s osobama ovlaštenim za skupljanje i privremeno skladištenje ambalažnog otpada, te osobama ovlaštenim za oporabu i reciklažu ambalažnog otpada do 31. prosinca 2005. godine, odnosno u svako vrijeme nakon što ovlaštena osoba dobije odgovarajuću koncesiju Ministarstva.

(2) Prodavatelji koji prodaju ili daju potrošaču proizvod u ambalaži dužni su započeti s prikupljanjem ambalažnog otpada i isplatama naknada za vraćenu ambalažu za pića prema članku 25. stavku 5. ovog Pravilnika od 1. siječnja 2006. godine.

Članak 30.

(1) Proizvođači koji su s proizvodnjom pića ili napitaka započeli nakon stupanja na snagu ovoga Pravilnika, kao i proizvođači koji u svom proizvodnom pogonu nemaju ugrađen sustav prihvata i pripreme povratne ambalaže, a do 31. listopada 2005. donesu odluku o uvođenju povratne ambalaže sa svrhom postizanja Nacionalnih ciljeva, poticajnu naknadu dužni su plaćati u iznosu od 10% one određene člankom 15. stavkom 2. ovoga Pravilnika u 2006. godini i 20% u 2007. godini o čemu moraju pribaviti suglasnost Ministarstva.

(2) Ukoliko u međuvremenu dokažu da mogu ispuniti Nacionalne ciljeve, Ministarstvo će donijeti odluku o oslobađanju obveze plaćanja poticajne naknade najduže do 1. siječnja 2008. godine, nakon čega su svi proizvođači dužni plaćati sve obveze u punom iznosu u skladu s odredbama ovog Pravilnika.

(3) Proizvođači iz stavka 1. ovog članka koji ostvaruju najmanje 50% od Nacionalnih ciljeva iz članka 26. ovog Pravilnika plaćat će poticajnu naknadu u iznosu od 5% one određene člankom 15. stavkom 2. ovog Pravilnika u 2006. i 2007. godini.

(4) Nakon 1. siječnja 2008. poticajna naknada obračunavat će se u punom iznosu.

(5) Proizvođač koji ima organizirano skupljanje povratne ambalaže sukladno članku 18, stavku 2. i stavku 3. ovog Pravilnika, dužan je u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog Pravilnika pribaviti suglasnost Ministarstva.

Članak 31.

Danom stupanja na snagu ovoga Pravilnika, prestaje važiti Pravilnik o postupanju s ambalažnim otpadom (‘Narodne novine’, br. 53/96).

Članak 32.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu osmog dana od dana objave u ‘Narodnim novinama’.«

8.2.

»PRAVILNIK

O IZMJENAMA I DOPUNAMA PRAVILNIKA O AMBALAŽI I AMBALAŽNOM OTPADU

Članak 1.

U Pravilniku o ambalaži i ambalažnom otpadu (‘Narodne novine’ br. 97/05) u članku 28. stavku 1. riječi ‘1. listopada 2005.’ zamjenjuju se riječima ‘1. prosinca 2005.’.

U stavku 4. riječi ‘30. listopada 2005.’ zamjenjuju se riječima ‘30. studenoga 2005.’.

Članak 2.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu danom objave u ‘Narodnim novinama’.«

8.3.

»PRAVILNIK

O IZMJENAMA I DOPUNAMA PRAVILNIKA O AMBALAŽI I AMBALAŽNOM OTPADU

Članak 1.

U Pravilniku o ambalaži i ambalažnom otpadu (‘Narodne novine’, broj 97/05, 115/05) u članku 2. podstavak 18. mijenja se i glasi:

‘Osoba ovlaštena za skupljanje neopasnog i/ili komunalnog otpada’ (u daljnjem tekstu: Ovlašteni skupljač) je pravna ili fizička osoba-obrtnik koja sukladno Zakonu o otpadu ima dozvolu za skupljanje neopasnog i/ili komunalnog otpada i ovlaštenik je koncesije za skupljanje ambalažnog otpada.’

Iza podstavka 24. dodaju se podstavci 25., 26. i 27.:

‘Energetska oporaba’ je upotreba gorivog ambalažnog otpada u svrhu stvaranja energije kroz neposredno spaljivanje sa ili bez drugog otpada, ali s iskorištenjem topline.

‘Organsko recikliranje’ su aerobni (kompostiranje) ili anaerobni (biometanizacija) postupci obrade biorazgradivih dijelova ambalažnog otpada, pod kontroliranim uvjetima i korištenjem mikroorganizama, tako da nastaju stabilizirani organski ostaci ili metan.

‘Centar za gospodarenje ambalažnim otpadom’ (u daljnjem tekstu: Centar) je pravna ili fizička osoba-obrtnik ovlaštena za skupljanje neopasnog i/ili komunalnog otpada, kojoj je dodijeljena koncesija za obavljanje djelatnosti skupljanja ambalažnog otpada, a ima odgovarajući skladišni prostor i uređaje (strojeve i opremu za vaganje, brojenje, prešanje i baliranje ambalažnog otpada) i odgovarajući ugovor s Fondom.’

Članak 2.

U članku 4. stavku 1. riječ ‘primarne’ briše se.

Stavak 2. mijenja se i glasi:

‘Proizvođač je dužan osigurati na vlastiti trošak obilježavanje ambalaže propisanim oznakama za proizvode koje je stavio na tržište na području Republike Hrvatske.’

Članak 3.

Članak 6. mijenja se i glasi:

‘(1) Proizvođač je dužan voditi očevidnik o vrsti i količini ambalaže koju je stavio na tržište u pisanom i elektronskom obliku na obrascima OONZ i OONZPPN koji su prilog ovog Pravilnika i čine njegov sastavni dio.

(2) Godišnje izvješće s podacima iz očevidnika na obrascima iz stavka 1. ovog članka proizvođač je dužan najkasnije do 1. ožujka tekuće godine dostaviti Fondu, te na isti način tromjesečna izvješća do 10. u tekućem mjesecu za prethodno tromjesečje.

(3) Fond prikupljene podatke o proizvedenoj, uvezenoj i izvezenoj količini ambalaže te podatke o skupljenoj, obrađenoj i izvezenoj količini ambalažnog otpada dostavlja Agenciji za zaštitu okoliša jednom godišnje, najkasnije do 1. svibnja za prethodnu godinu na obrascima KPPSTA i KSOIAO koji su prilog ovoga Pravilnika i čine njegov sastavni dio.’

Članak 4.

U članku 7. stavak 3. briše se.

Članak 5.

U članku 13. stavku 2. iza retka 7. dodaje se novi redak 8. koji glasi:

Plastične vrećice 1500,00 kn/t

Redak 8. i 9. postaju redak 9. i 10.

Članak 6.

Članak 15. mijenja se i glasi:

‘(1) Poticajna naknada plaća se po jedinici prodajne ambalaže na evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište prema vrsti i veličini ambalaže za sve vrste pića.

(2) Poticajna naknada plaća se do ostvarenja godišnjeg Nacionalnog cilja udjela povratne ambalaže za određeni proizvod u pojedinoj godini utvrđenoj člankom 26. stavkom 5. Pravilnika i to:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | Poticajna naknada do  31. 12. 2008. | Poticajna naknada od  1. 1. 2009. |
| Materijal | Volumen (litara) | kn/jedinici prodajne ambalaže | kn/jedinici prodajne ambalaže |
|  | do 0,25 | 0,09 | 0,12 |
|  | 0,26 – 0,50 | 0,15 | 0,20 |
|  | 0,51 – 1,5 | 0,21 | 0,28 |
| PET,  Višeslojni (kompozitni),  Ostali polimerni materijali, Staklo | više od 1,5 | 0,30 | 0,40 |
| Al-Fe lim. |  | 0,30 | 0,40 |

(3) Proizvođač koji je u prethodnoj godini ostvario Nacionalni cilj iz članka 26. stavka 5. Pravilnika, za određenu vrstu proizvoda, nije obavezan plaćati poticajnu naknadu za tu vrstu proizvoda u tekućoj kalendarskoj godini.

(4) Proizvođač koji u tekućoj kalendarskoj godini ostvaruje propisani Nacionalni cilj udjela povratne ambalaže za jednu vrstu proizvoda koja je zastupljena u proizvodnom odnosno uvoznom asortimanu pića od minimalno 70%, računajući ukupni zbroj jedinica ambalaže svih proizvoda stavljenih na tržište, smatra se da ostvaruje Nacionalni cilj za sve vrste proizvoda.’

Članak 7.

U članku 19. stavak 3. mijenja se i glasi:

‘(3) Ovlašteni skupljač dužan je s Fondom zaključiti ugovor o obavljanju poslova skupljanja, privremenog skladištenja i prijevoza ambalažnog otpada do centra odnosno do ovlaštene osobe za zbrinjavanje i oporabu. Ugovorom se pobliže uređuju pitanja koja se odnose na dostavu Izvješća o skupljenim i predanim vrstama i količinama ambalažnog otpada, visine naknade za pokriće troškova obavljenih poslova te ostala pitanja koja nisu uređena ovim Pravilnikom.’

Stavak 6. mijenja se i glasi:

‘(6) Za skupljeni ambalažni otpad ovlašteni skupljač ima pravo na naknadu troškova sukladno članku 9. stavcima 7., 9. i 10. ovoga Pravilnika.’

Članak 8.

Iza članka 19. dodaje se članak 19. a koji glasi:

Članak 19.a

‘(1) U centru se obavljaju poslovi preuzimanja, vaganja, brojenja, evidentiranja, vođenja baze podataka, skladištenja, prešanja i baliranja ambalažnog otpada za koje se isplaćuje povratna naknada te otpremanja ovlaštenoj osobi za zbrinjavanje i oporabu radi utvrđivanja nadzora količine i kvalitete ukupno zaprimljene otpadne ambalaže.

(2) Mreža centara utvrđuje se odlukom Fonda uz prethodno pribavljenu suglasnost Ministarstva. Udaljenost između dva centra može iznositi najviše 150 kilometara.

(3) Na temelju odluke iz stavka 2. ovoga članka Fond sa svakim centrom zaključuje ugovor o obavljanju poslova preuzimanja otpadne ambalaže za koje se isplaćuje povratna naknada na vrijeme koliko traje ugovor o koncesiji za skupljanje ambalažnog otpada. Ugovorom se pobliže uređuju pitanja u vezi kontrole, količine i kvalitete prikupljenog ambalažnog otpada te ostala pitanja koja nisu uređena ovim Pravilnikom.

(4) Centar ima pravo na naknadu troškova sukladno članku 9. stavcima 8. i 9. ovoga Pravilnika.’

Članak 9.

U članku 25. stavci 2., 3., 4., 5., 6., 7. i 8. mijenjaju se i glase:

‘(2) Fond vodi evidenciju o prodavateljima, ovlaštenim skupljačima, ovlaštenim osobama za oporabu i zbrinjavanje ambalažnog otpada, skladištima za privremeno skladištenje staklenog ambalažnog otpada i centrima.

(3) Fond isplaćuje naknade prodavateljima za pokriće poslova skupljanja ambalaže za pića, mlijeko i ostale tekuće mliječne proizvode (PET, staklene boce za jednokratnu upotrebu i Al-Fe limenke) u iznosu od 0,15 kn po jedinici prikupljene ambalaže (boce) na prodajnim mjestima, a koje su predane ovlaštenim skupljačima.

(4) Pravo na naknadu iz stavka 3. ovog članka ima prodavatelj koji ne obračunava svoju maržu na iznose naknada.

(5) Potrošač ima pravo na naknadu u iznosu 0,5 kn za svaku bocu vraćenu prodavatelju za koju je prema članku 14. stavku 2. Pravilnika proizvođač obvezan platiti 0,5 kn/boci na ime povratne naknade. Prodavatelj je dužan od potrošača preuzeti do 80 boca dnevno.

(6) Fond nadoknađuje prodavateljima sredstva isplaćena potrošačima na prodajnom mjestu kao naknadu za vraćeni ambalažni otpad od ambalaže za pića, mlijeka i ostalih tekućih mliječnih proizvoda (PET boce, staklene boce za jednokratnu upotrebu i Al-Fe limenke) u iznosu od 0,5 kn po jedinici prodajne ambalaže.

(7) Ovlašteni skupljač ima pravo na naknadu od Fonda za pokriće troškova skupljanja otpadne ambalaže za koje se isplaćuje povratna naknada od prodavatelja, troškove vaganja kod preuzimanja ambalažnog otpada u trgovinama te prijevoza pri skupljanju ambalažnog otpada do 1.150,00 kn/t, ovisno vrsti ambalaže, sadržaju i opsegu poslova, u skladu s odlukom Fonda.

(8) Centar ima pravo na naknadu od Fonda za pokriće troškova obavljenih poslova iz članka 8. stavka 1. ovog Pravilnika u iznosu do 1.550,00 kn/t, ovisno vrsti ambalaže, sadržaju i opsegu poslova, u skladu s odlukom Fonda. Ako centar na zahtjev Fonda, a uz prethodno pribavljenu suglasnost ministarstva, obavlja i druge poslove, ima pravo na naknadu za pokriće dodatnih troškova prema posebnoj odluci Fonda.’

Iz stavka 8. dodaje se novi stavak 9. koji glasi:

(9) Ovlašteni skupljač ima pravo na naknadu od Fonda za skupljanje ostale otpadne ambalaže koja nije obuhvaćena sustavom povratne naknade iz članka 14. stavka 2. Pravilnika (ambalaža za pića te mlijeko i ostale tekuće mliječne proizvode volumena manjeg od 0,2 l te za ambalažu ostalih proizvoda) u iznosima kako slijedi:

– 400 kn/t za višeslojnu (kompozitnu) ambalažu s pretežno papir – kartonskom komponentom,

– 550 kn/t za ambalažu od ostalih polimernih materijala,

– 300 kn/t za Al i Fe ambalažu,

– 270 kn/t za papirnu i kartonsku ambalažu,

– 225 kn/t za drvenu, tekstilnu i staklenu ambalažu

i to za evidentirane količine dostavljene ovlaštenoj osobi za zbrinjavanje i oporabu.’

Članak 10.

U članku 26. stavak 5. mijenja se i glasi:

‘(5) Nacionalni ciljevi udjela povratne ambalaže po proizvodima su:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | Godišnji ciljevi  udjela povratne ambalaže u % |
| Vrsta proizvoda | 2008. | od 2009. – 2013. |
| Vino | 15 | 25 |
| Ostala alkoholna pića | 15 | 25 |
| Pivo | 70 | 75 |
| Sokovi i ostala pića | 15 | 25 |
| Voda mineralna, izvorska i stolna | 15 | 25 |

Udjel povratne ambalaže je odnos jedinične ambalaže određene vrste proizvoda stavljene na tržište u povratnoj ambalaži u odnosu na ukupnu količinu jedinične ambalaže (boce) stavljene na tržište, izraženo u postocima.’

Članak 11.

Članak 27. mijenja se i glasi:

‘(1) Do dana pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji utvrđuju se okvirni ciljevi kako slijedi:

a) oporabiti materijalno ili energetski od 60% mase ambalažnog otpada;

b) reciklirati između 55% i 80% mase skupljenog ambalažnog otpada;

c) razina recikliranih materijala sadržanih u ambalažnom otpadu po vrsti i to:

– 60% mase za staklo;

– 60% mase za papir i karton;

– 50% mase za metale;

– 22,5% mase za plastiku, računajući isključivo materijal koji je recikliran natrag u plastiku;

– 15% mase za drvo.’

Članak 12.

U cijelom tekstu Pravilnika riječi ‘pića i napitci’ zamjenjuju se riječju ‘pića.’

U cijelom tekstu Pravilnika riječi ‘mliječni napitci’ zamjenjuju se riječima ‘mlijeko i ostali tekući mliječni proizvodi.’

U cijelom tekstu Pravilnika riječi ‘Osobe ovlaštene za skupljanje neopasnog i komunalnog otpada zamjenjuju se riječima ‘Ovlašteni skupljač.’

U cijelom tekstu Pravilnika iza riječi ‘višeslojna’ dodaje se riječ ‘(kompozitna).’

Članak 13.

Poticajna naknada za razdoblje od 1. 1. 2008. godine do dana stupanja na snagu ovoga Pravilnika za proizvođače koji su ostvarili Nacionalni cilj sukladno odredbi članka 26. stavka 5. Pravilnika obračunat će se prema kriterijima iz članka 6. stavka 4. ovog Pravilnika, a za proizvođače koji nisu ostvarili Nacionalni i cilj prema kriterijima utvrđenim člankom 6. stavkom 2. ovog Pravilnika ukoliko je to za obveznika plaćanja povoljnije.

Članak 14.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu osmog dana od dana objave u ‘Narodnim novinama’.«

8.4.

»PRAVILNIK

O IZMJENAMA I DOPUNAMA PRAVILNIKA O AMBALAŽI I AMBALAŽNOM OTPADU

Članak 1.

U Pravilniku o ambalaži i ambalažnom otpadu (‘Narodne novine’, broj 97/05, 115/05, 81/08) u članku 2. podstavak 24. mijenja se i glasi:

‘Povratna naknada’ predstavlja naknadu za ambalažu za alkoholna pića, bezalkoholna pića, stolnu, mineralnu i izvorsku vodu, mlijeko i tekuće mliječne proizvode, voćne sirupe i ostale tekuće proizvode na voćnoj, mliječnoj i drugoj bazi (u daljnjem tekstu: pića) s jednokratnom uporabom u svrhu poticanja povratka iskorištene ambalaže.

Članak 2.

U članku 13. stavku 3. iza riječi: ‘pića’ briše se zarez i riječi: ‘te za mlijeko i ostale tekuće mliječne proizvode’.

Članak 3.

Članak 14. mijenja se i glasi:

‘(1) Povratna naknada plaća se u iznosu od 0,5 kn po jedinici prodajne ambalaže na evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište za sva pića zapremine veće od 0,20 l u staklenoj, PET, Al, Fe i limenoj ambalaži, osim za povratnu ambalažu čiju višekratnu uporabu osigurava proizvođač sustavom pologa (kaucije) ili na neki drugi način.

(2) Za novonabavljenu povratnu ambalažu plaća se naknada prema količini sukladnu članku 8. stavku 2. ovoga Pravilnika.’

Članak 4.

U članku 15. stavak 2. mijenja se i glasi:

‘(2) Poticajna naknada plaća se do ostvarenja godišnjeg Nacionalnog cilja udjela povratne ambalaže za određeni proizvod u pojedinoj godini utvrđenoj člankom 26. stavkom 5. ovoga Pravilnika i to:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | Poticajna naknada od  1. 1. 2009. |
| Materijal | Volumen  (litara) | kn/jedinici prodajne ambalaže |
|  | do 0,25 | 0,09 |
|  | 0,26 – 0,50 | 0,15 |
|  | 0,51 – 1,5 | 0,21 |
| PET,  Višeslojni (kompozitni),  Ostali polimerni materijali, Staklo | više od 1,5 | 0,30 |
| Al-Fe lim. |  | 0,30 |

Članak 5.

U članku 19. stavak 6. mijenja se i glasi:

‘(6) Za skupljeni ambalažni otpad ovlašteni skupljač ima pravo na naknadu troškova sukladno članku 25. stavcima 7., 9. i 10. Pravilnika.’

Članak 6.

Članak 22. mijenja se i glasi:

‘(1) Ovlaštena osoba za oporabu ambalažnog otpada mora imati prostor i opremu kojom se osigurava oporaba određenog ambalažnog otpada izradom sirovine ili proizvoda.

(2) Iznimno, ovlaštena osoba koja obavlja niži stupanj oporabe sukladno dodijeljenoj koncesiji dužna je obrađeni ambalažni otpad predati ovlaštenoj osobi iz stavka 1. ovog članka.

(3) Ovlaštena osoba može odložiti samo ambalažni otpad koji se ne može oporabiti.

(4) Iznimno, obrađeni ambalažni otpad koji nije postao sirovina ili proizvod, a ne može se oporabiti na području RH, može se izvoziti uz prethodnu suglasnost Fonda. Fond je dužan izvijestiti Ministarstvo o izdanim suglasnostima i razlozima izvoza.

(5) Ovlaštena osoba za oporabu sekundarne papirne i kartonske otpadne ambalaže ima pravo na naknadu od Fonda za pokriće troškova oporabe u iznosu od 100 kn/t.’

Članak 7.

(1) U članku 25. stavku 3. iza riječi: ‘pića’ briše se zarez i riječi: ‘mlijeko i ostale tekuće mliječne proizvode’.

U stavku 6. iza riječi: ‘pića’ briše se zarez i riječi: ‘mlijeka i ostalih tekućih mliječnih proizvoda’.

U stavku 9. iza riječi: ‘pića’ brišu se riječi: ‘te mlijeko i ostale tekuće mliječne proizvode’.

(2) Iza stavka 9. dodaje se novi stavak 10. koji glasi:

‘Ovlašteni skupljač ima pravo na naknadu troškova prijevoza od centra do ovlaštene osobe za oporabe u iznosu 1 kn/km,t.’

Članak 8.

U članku 26. stavak 5. mijenja se i glasi:

‘(5) Nacionalni ciljevi udjela povratne ambalaže po proizvodima su:

|  |  |
| --- | --- |
|  | Godišnji ciljevi udjela povratne ambalaže u % |
| Vrsta proizvoda | od 2009. – 2013. |
| Vino | 25 |
| Ostala alkoholna pića | 25 |
| Pivo | 65 |
| Sokovi i ostala pića | 25 |
| Voda mineralna, izvorska i stolna | 25 |

Udjel povratne ambalaže je odnos jedinične ambalaže određene vrste proizvoda stavljene na tržište u povratnoj ambalaži u odnosu na ukupnu količinu jedinične ambalaže (boce) stavljene na tržište, izraženo u postocima.’

Članak 9.

Odredbe članka 6. stavka 5. ovoga Pravilnika primjenjuju se za 2009. godinu.

Članak 10.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu osmog dana od dana objave u ‘Narodnim novinama’.«

8.5.

»PRAVILNIK

O IZMJENAMA I DOPUNAMA PRAVILNIKA O AMBALAŽI I AMBALAŽNOM OTPADU

Članak 1.

(1) U Pravilniku o ambalaži i ambalažnom otpadu (‘Narodne novine’, broj 97/05, 115/05, 81/08 i 31/09) članak 22. stavak (5) mijenja se i glasi:

‘(5) Ovlaštena osoba za oporabu sekundarne papirne i kartonske otpadne ambalaže ima pravo na naknadu od Fonda za pokriće troškova oporabe u iznosu od 100 kn/t od 1. siječnja 2010. godine.’

(2) Iza stavka 5. dodaje se stavak 6. koji glasi:

‘(6) Ministrica posebnom odlukom može odrediti za svaku sljedeću kalendarsku godinu visinu naknade iz stavka 5. ovoga članka do 31. prosinca tekuće godine za sljedeću godinu.’

Članak 2.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu danom objave u ‘Narodnim novinama’.«

8.6.

»PRAVILNIK

O IZMJENI I DOPUNI PRAVILNIKA O AMBALAŽI I AMBALAŽNOM OTPADU

Članak 1.

U Pravilniku o ambalaži i ambalažnom otpadu (‘Narodne novine’, broj 97/05, 115/05, 81/08, 31/09 i 156/09) u članku 13. iza stavka 3. dodaje se stavak 4. koji glasi:

‘(4) Iznimno, naknada zbrinjavanja iz stavka 3. ovoga članka za mlijeko i ostale tekuće mliječne proizvode plaća se u iznosu od 0,02 kn za razdoblje od 1. travnja 2010. do 31. prosinca 2010.’

Članak 2.

Ovaj Pravilnik stupa na snagu danom objave u ‘Narodnim novinama’.«

IV. OČITOVANJE MINISTARSTVA

9. U obrazloženju Ministarstvo početno navodi potrebu usklađivanja nacionalnog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije. U tom pogledu zakonodavni okvir pravnog područja zaštite okoliša i gospodarenja otpadom uređen je ZoO-om, Zakonom o zaštiti okoliša, ZoFZOEU-om, provedbenim propisima donesenim na temelju tih zakona, te drugim propisima koji sadrže ekološke norme. Na temelju ZoO-a, Hrvatski sabor 2005. godine donio je Strategiju gospodarenja otpadom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 130/05.), koja definira ciljeve gospodarenja otpadom i predlaže mjere za njihovo postupno ostvarivanje do 2025. godine.

ZoO-om je u cijelosti uređen način gospodarenja otpadom, u skladu s politikom Europske unije u sektoru gospodarenja otpadom, sukladno OKVIRNOJ DIREKTIVI O OTPADU (75/442/EZZ) i Direktivi o opasnom otpadu (91/692/EEZ), te daje ovlaštenje Vladi Republike Hrvatske i nadležnom ministru za donošenje provedbenih propisa kojima će se prenijeti zahtjevi direktiva o brojnim kategorijama otpada u nacionalno zakonodavstvo. Izjavu o usklađenosti s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe i nacrt prijedloga ZoO-a potvrdilo je Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija.

Naglašava se da su ciljevi gospodarenja otpadom sadržani u člancima 4. i 5. ZoO-a te da se u gospodarenju otpadom moraju uvažiti općeprihvaćena načela zaštite okoliša, međunarodnog prava zaštite okoliša, a osobito načela »onečišćivač plaća« i »odgovornost proizvođača otpada« (članak 6. ZoO-a), te uvažiti najbolja svjetska praksa, odnosno iskustva razvijenih zemalja. Troškovi gospodarenja otpadom obračunavaju se prema kriteriju količine i svojstvu otpada, uz primjenu načela »onečišćivač plaća« (članak 17. ZoO-a).

Ministarstvo navodi da ZoO postavlja odgovarajuća ograničenja prava vlasništva i poduzetničkih sloboda gospodarskim subjektima, djelovanje kojih, posredno ili neposredno, uzrokuje onečišćavanje okoliša radi očuvanja njega samog, smanjenje rizika za život i zdravlje ljudi, osiguranje i poboljšanje kakvoće okoliša te dobrobit sadašnjih i budućih generacija, te ističe:

»Prema Zakonu o otpadu posebna kategorija otpada jest otpad za kojega se gospodarenje propisuje provedbenim propisom iz članka 104. stavka 1. točke 3. zakonodavac izdvaja ambalažu i ambalažni otpad kao posebnu kategoriju otpada. Zakon u članku 36. propisuje obveze proizvođača proizvoda i proizvođača ambalažnog otpada. Proizvodnja proizvoda i ambalaže za proizvode mora se unapređivati primjenom čistih tehnologija odnosno s najboljim dostupnim tehnologijama. Očita je, dakle namjera zakonodavca posebno tretirati ambalažu i ambalažni otpad s obzirom što ovaj otpad predstavlja prema volumenu visoko opterećenje odlagališta, on je i sporo razgradiv i kao takav izravno povećava vrijeme opterećenja odlagališta. Njegova oporaba recikliranjem odnosno postupak koji omogućava izdvajanje sekundarnih sirovina je jedno od mjerila kojom se može prosuđivati ne samo civilizacijska već i gospodarska razina nekog društva. Od devedesetih godina pa nadalje, količina ambalažnog otpada sustavno se povećava zbog rasta udjela nepovratne ambalaže, posebice plastične PET-ambalaže i limenki ...«

Prilikom izrade Pravilnika o ambalaži razmatrani su modeli gospodarenja ambalažnim otpadom u Europskoj uniji i razvijenim zemljama svijeta te je izabran model »sustav nagrađivanja kupca za povrat ambalaže kroz trgovine«. Ovaj model se koristi u zemljama Europe, od kojih su šest članice Europske unije (Njemačka, Norveška, Švedska, Danska, Finska, Nizozemska i Estonija). Napominje se da je taj model pokazao veći učinak povrata ambalaže od modela koji primjenjuju neke druge zemlje Europe, tzv. model »zelene točke«, koji se temelji na dobrovoljnom predavanju ambalaže na posebna mjesta gdje se ambalažni otpad odvojeno skuplja u različite kontejnere. Kako su za ovaj drugi model potrebna izuzetna ulaganja u opremu za odlaganje otpada, edukaciju stanovništva, proizvođača itd., Ministarstvo navodi da je procijenjeno da je model koji se propisuje Pravilnikom o ambalaži efikasniji i ekonomski povoljniji.

Pojašnjava se da su svi proizvođači, bez razlike, obuhvaćeni plaćanjima naknade zbrinjavanja. Međutim, za pojedine vrste ambalažnog otpada, a to je ambalažni otpad od pića i napitaka, zbog posebnih troškova prikupljanja određene su i dodatne naknade, kako bi se pokrili troškovi prikupljanja i oporabe i osigurali uvjeti za uspostavu cjelovitog sustava. Kako su troškovi oporabe bitno različiti po pojedinim materijalima, tako je trebalo uzeti u obzir različite visine naknade:

»Pojedine vrste ambalaže kao što su tehničke tekućine i kemikalije ne mogu se, za razliku od boca od pića i napitaka, uz sve mjere sigurnosti, prikupljati kroz trgovačku mrežu široke potrošnje, pa je ta ambalaža opterećena samo naknadom prema vrsti materijala, dakle naknadom primjerenom troškovima skupljanja, čime se izbjegava uvođenje diskriminacije koja bi nastala kad bi pojedini proizvođači bili opterećeni naknadom koja se neće koristiti za pokriće troškova skupljanja i oporabe, za razliku od onih proizvođača čija naknada u potpunosti se koristi za pokriće prikupljanja troškova i oporabe.

Posebno treba istaknuti financijsko opterećenje povratnom naknadom ili kaucijom koja u principu predstavlja prividni porast cijene od 0,5 kn po jedinici prodajne ambalaže od pića i napitaka, koju kupac dobiva natrag povratom iskorištene ambalaže, a proizvođač činom prodaje u trgovini. To je cirkulacija novca koja u vidu kaucije daje poticaj korisniku da vrati u trgovinu povratnu ambalažu i ne predstavlja nikakav trošak za proizvođača niti kupca tako da se ne može govoriti o poskupljenju proizvoda. Povratna naknada predstavlja kauciju za povrat ambalaže i ona jednako ne opterećuje cijene pića niti u količinskom smislu, dakle niti u velikim niti u malim bocama.

Pravilnikom se obuhvaća skupljanje svih vrsta ambalaže počevši od primarne, sekundarne pa sve do transportne ili tercijarne ambalaže. Način prikupljanja određen je sukladno opterećenju koji ta ambalaža predstavlja za okoliš, kao i iskustvu i praksi drugih razvijenih zemalja. Tako se primarna ambalaža od pića prikuplja povratom u trgovine uz povrat (‘kauciju’), ostali dio u posebno označene kontejnere, a sekundarna i tercijarna ambalaža od posjednika nakon iskorištavanja (trgovina, ugostiteljstvo i slično)...«

Navodi se da su u pripremi izrade Pravilnika o ambalaži, predstavnici trgovaca ukazivali na moguće poteškoće u pomanjkanju prostora za preuzimanje iskorištene ambalaže od kupaca, pa je u Pravilniku o ambalaži određeno da trgovine s manje od 200 m2 nisu obvezne preuzimati ambalažni otpad, a kako je to određeno i u drugim državama Europske unije, koje koriste ovakav model prikupljanja ambalaže. Tako je trgovinama s površinom manjom od 200 m2 ostavljena mogućnost priključenja sustavu prikupljanja, kako bi se izbjegla diskriminacija malih trgovaca, koji bi bez mogućnosti prikupljanja mogli ostati bez određenog broja kupaca. U očitovanju se navodi da je u praksi veći broj malih trgovaca ušao u sustav povrata ambalaže.

U odnosu na Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, Ministarstvo navodi da taj Fond ima javne ovlasti za obavljanje poslova u području aktivnosti očuvanja održivog korištenja, zaštite i unapređenja okoliša.

Ministarstvo ističe da se, u određivanju nacionalnih obveza prema Direktivi, uvođenjem jednakih obveza za domaćeg ili stranog proizvođača posebno vodilo računa da one ne izazovu diskriminacijske učinke ili ugroze promet roba i usluga u prekograničnom prometu.

Završno se naglašava:

»Pravilnikom se određuju nacionalni ciljevi postupnog uvođenja povratne ambalaže, rokovi za ostvarivanje mase recikliranog ambalažnog otpada zbog koji je, između ostaloga, potrebno adresatima nametnuti obvezu izvješćivanja o ambalaži i ambalažnom otpadu. Na taj način uspostavit će se baza podatka koja će sadržavati podatke o volumenu i karakteristikama ambalažnog otpada. Dostava navedenih podatka nadležnom tijelu Europske unije, po prijemu u članstvo, postaje obveza Republike Hrvatske. Odredbe Pravilnika odnose se na svu ambalažu i na sav ambalažni otpad s time što se određuju vrste i iznos naknada te ovisno od toga način i rokovi obračunavanja i plaćanja naknada sukladno zakonskom nalogu koji se temelji, između ostaloga, i na zahtjevu razmjernosti između opterećenja koja se nameću gospodarstvenim subjektima i općih interesa očuvanja prirode, zdravlja ljudi i ljudskog okoliša.

(...)«

Zahtjev nije osnovan.

Prijedlozi nisu osnovani.

V. MJERODAVNE ODREDBE USTAVA REPUBLIKE HRVATSKE

10. Neposredno mjerodavne odredbe Ustava za ocjenu ustavnosti Pravilnika o ambalaži su članci 3., 14. stavak 2., 16., 49. stavci 1. i 2., 50. stavak 2. i 69. Ustava, koji glase:

»Članak 3.

... očuvanje prirode i čovjekova okoliša najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

»Članak 14.

(...)

Svi su pred zakonom jednaki.«

»Članak 16.

Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.«

»Članak 49.

Poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike Hrvatske.

Država osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu. Zabranjena je zlouporaba monopolskog položaja određenog zakonom.

(...)

Članak 50.

(...)

Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.«

»Članak 69.

Svatko ima pravo na zdrav život.

Država osigurava uvjete za zdrav okoliš.

Svatko je dužan, u sklopu svojih ovlasti i djelatnosti, osobitu skrb posvećivati zaštiti zdravlja ljudi, prirode i ljudskog okoliša.«

VI. MJERODAVNE ZAKONSKE ODREDBE

11. Zakon o sustavu državne uprave

Članci 17. i 18. ZSDU-a glase:

»Članak 17.

Ministri, državni tajnici središnjih državnih ureda i ravnatelji državnih upravnih organizacija donose pravilnike, naredbe i naputke za provedbu zakona i drugih propisa kad su na to izrijekom ovlašteni, u granicama date ovlasti.

Članak 18.

Pravilnikom se potanje razrađuju pojedine odredbe zakona radi njihove primjene.

Naredbom se naređuje ili zabranjuje određeno postupanje.

Naputkom se propisuje način rada u tijelima državne uprave, tijelima jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnim osobama koje imaju javne ovlasti.

Pravilnici, naredbe i naputci objavljuju se u ‘Narodnim novinama’, a stupaju na snagu najranije osmoga dana od dana objave, ako tim propisima nije iznimno određeno da zbog naročito važnih razloga stupaju na snagu danom objave.«

12. Zakon o otpadu

ZoO donio je Hrvatski sabor na sjednici održanoj 3. prosinca 2004. i objavljen je u »Narodnim novinama« broj 178 od 16. prosinca 2004., a stupio je na snagu osmog dana od dana objave 24. prosinca 2004.

Ustavni sud napominje da je ZoO više puta mijenjan i dopunjavan, uključujući i odredbe mjerodavne u ovom ustavnosudskom postupku:

– Uredbom o izmjeni i dopuni Zakona o otpadu, koji je Vlada Republike Hrvatske donijela 23. prosinca 2005. na temelju članka 1. Zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora (»Narodne novine« broj 115/05. i 121/05. – ispravak), objavljenom u »Narodnim novinama« broj 153 od 28. prosinca 2005., na snazi od dana objave,

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, objavljenim u »Narodnim novinama« broj 111 od 11. listopada 2006., na snazi od 19. listopada 2006. (u daljnjem tekstu: ZID ZoO/06),

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, objavljenim u »Narodnim novinama« broj 60 od 28. svibnja 2008., na snazi od 6. lipnja 2008. (u daljnjem tekstu: ZID ZoO/08) i

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, objavljen u »Narodnim novinama« broj 87 od 21. srpnja 2009., na snazi od 29. srpnja 2009. (u daljnjem tekstu: ZID ZoO/09).

Stoga su u mjerodavnim člancima ZoO-a posebno označene izmjene i/ili dopune tih članaka u odnosu na njihov izvorni tekst (u dijelu mjerodavnom za ovaj ustavnosudski postupak).

Članak 1. glasi:

»Članak 1.

(1) Ovim se Zakonom uređuje način gospodarenja otpadom: načela i ciljevi gospodarenja, planski dokumenti, nadležnosti i odgovornosti u svezi s gospodarenjem, troškovi, informacijski sustav, uvjeti za građevine u kojima se obavlja gospodarenje otpadom, način obavljanja djelatnosti, prekogranični promet otpadom, koncesije i nadzor nad gospodarenjem otpadom.

(2) Odredbe ovoga Zakona ne primjenjuju se na:

– radioaktivni otpad,

– otpadne vode,

– plinovite tvari koje se ispuštaju u atmosferu,

– otpad životinjskog porijekla, fekalije i druge prirodne neopasne tvari koje se koriste u poljoprivredi,

– otpad koji nastaje pri traženju, iskapanju, prijevozu i konačnoj obradi ili uništavanju minsko-eksplozivnih i drugih ubojnih naprava i eksploziva.

(3) Gospodarenje otpadom iz stavka 2. ovoga članka uređuje se posebnim propisima.«

Članak 2. glasi:

»Članak 2.

(1) Otpad je svaka tvar ili predmet određen kategorijama otpada propisanim provedbenim propisom ovoga Zakona, koje posjednik odbacuje, namjerava ili mora odbaciti.

(2) Na temelju kategorija otpada iz stavka 1. ovoga članka utvrđuje se lista otpada – katalog, u kojem se vrste otpada svrstavaju u grupe prema svojstvima i mjestu nastanka.

(3) Propis iz stavka 1. i 2. ovog članka donosi Vlada Republike Hrvatske.«

Članak 3. glasi:

»Članak 3.

Pojedini pojmovi uporabljeni u ovom Zakonu imaju sljedeće značenje:

(...)

9. oporaba otpada jest svaki postupak ponovne obrade otpada radi njegova korištenja u materijalne i energetske svrhe propisan propisom iz članka 104. stavka 1. točke 1. ovoga Zakona,

10. posebna kategorija otpada jest otpad za kojega se gospodarenje propisuje posebnim propisom iz članka 104. stavka 1. točke 3. ovoga Zakona,

11. posjednik otpada jest proizvođač otpada ili pravna ili fizička osoba koja ga posjeduje,

(...)

13. proizvođač otpada jest svaka osoba čijom aktivnošću nastaje otpad (izvorni proizvođač) i/ili koja prethodnom obradom, miješanjem ili drugim postupkom, mijenja sastav ili svojstva otpada,

(...)«

Članak 6. glasi:

»Članak 6.

(1) Gospodarenje otpadom se temelji na uvažavanju općeprihvaćenih načela zaštite okoliša, uređenih posebnim propisima, poštivanju načela međunarodnog prava zaštite okoliša, uvažavanju znanstvenih spoznaja i najbolje svjetske prakse, a osobito na sljedećim načelima:

1. onečišćivač plaća – posjednik otpada snosi sve troškove preventivnih mjera i mjera zbrinjavanja otpada, troškove gospodarenja otpadom koji nisu pokriveni prihodom ostvarenim od prerade otpada te je financijski odgovoran za provedbu preventivnih i sanacijskih mjera zbog štete za okoliš koju je prouzročio ili bi je mogao prouzročiti otpad,

2. odgovornost proizvođača – proizvođač proizvoda od kojega otpad potječe odgovoran je za odabir rješenja najprihvatljivijeg za okoliš prema svojstvima proizvoda i tehnologiji proizvodnje, uključujući vijek trajanja proizvoda i uporabu najbolje dostupne tehnologije,

3. blizina – oporaba i/ili zbrinjavanje otpada treba se obavljati u najbližoj odgovarajućoj građevini ili uređaju, uzimajući u obzir gospodarsku učinkovitost i prihvatljivost za okoliš.

(2) Građevine namijenjene skladištenju, oporabi i/ili zbrinjavanju otpada potrebno je planirati na način da se zadovolje potrebe na nacionalnoj razini.«

Članak 13. glasi:

»2. Odgovornost u gospodarenju otpadom

Članak 13.

(1) Gospodarenje otpadom je od interesa za Republiku Hrvatsku.

(2) Država je odgovorna za gospodarenje opasnim otpadom i za spaljivanje otpada.

(3) Vlada Republike Hrvatske osigurava uvjete i propisuje mjere za gospodarenje otpadom iz stavka 2. ovoga članka u skladu s odredbama ovoga Zakona.

(4) Županija i Grad Zagreb dužni su na svom području osigurati provedbu propisanih mjera za gospodarenje otpadom iz stavka 3. ovoga članka.«

Članak 17. glasi:

»3. Troškovi gospodarenja otpadom

Članak 17.

(1) Troškovi gospodarenja otpadom obračunavaju se prema kriteriju količine i svojstvu otpada uz primjenu načela ‘onečišćivač plaća’.

(2) Iznimno od stavka 1. ovoga članka, za komunalni otpad iz kućanstva mogu se primijeniti i drugi obračunski kriteriji u skladu s propisom kojim se uređuje komunalno gospodarstvo.

(3) Troškovi gospodarenja otpadom moraju obuhvatiti:

1. troškove odvojenog skupljanja otpada,

2. troškove prijevoza otpada,

3. troškove drugih mjera gospodarenja otpadom koje nisu pokrivene prihodom ostvarenim prometom otpada i

4. procijenjene troškove uklanjanja otpada koji je nepoznata osoba odložila izvan odlagališta otpada,

5. troškove odlaganja otpada koji obuhvaćaju troškove projektiranja i gradnje građevina za odlaganje otpada, troškove rada odlagališta te procjenu troškova zatvaranja odlagališta, njegovog naknadnog održavanja i gradnje nove građevine koja će se koristiti nakon prestanka rada postojeće.«

ZID ZoO/06 izmijenjen je stavak 3. članka 17.:

»Članak 6.

U članku 17. stavku 3. točke 4. i 5. mijenjaju se i glase:

‘4. procijenjene troškove uklanjanja otpada koji je nepoznata osoba odbacila u okoliš,

5. troškove oporabe i/ili zbrinjavanja otpada koji obuhvaćaju troškove projektiranja i gradnje građevina za oporabu i /ili zbrinjavanje otpada, troškove rada građevina za oporabu i/ili zbrinjavanje otpada te procjenu troškova zatvaranja građevina za oporabu i/ili zbrinjavanje otpada, njihovog naknadnog održavanja i gradnje nove građevine koja će se koristiti nakon prestanka rada postojeće’.«

UID ZoO/05 (članak 1.), odnosno ZID ZoO/06 (članak 7.), iza članka 17. dodan je članak 17.a koji glasi:

»Članak 17.a

(1) Proizvođač i uvoznik proizvoda od kojeg potječu posebne kategorije otpada dužan je plaćati naknade za gospodarenje s tim kategorijama otpada.

(2) Naknade iz stavka 1. ovoga članka uplaćuju se u korist Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost radi pripreme, provedbe i razvoja sustava povrata, prikupljanja i zbrinjavanja posebnih kategorija otpada.

(3) U pogledu naplate naknada iz stavka 1. ovoga članka i naplate dospjelih nenaplaćenih iznosa naknada zajedno s pripadajućim kamatama primjenjuje se članak 26. stavci 1., 2., 3. i 4., članak 27. i članak 28. Zakona o Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost.«

ZID ZoO/09 izmijenjen je članak 17.a te dodan članak 17.b:

»Članak 1.

U Zakonu o otpadu (‘Narodne novine’, br. 178/04., 111/06. i 60/08.) u članku 17.a u stavku 2. iza riječi: ‘energetsku učinkovitost’ dodaju se riječi: ‘(u daljnjem tekstu: Fond)’.

Stavak 3. mijenja se i glasi:

‘(3) Obveza plaćanja naknade iz stavka 1. ovoga članka nastaje na temelju rješenja koje donosi Fond’.

Iza stavka 3. dodaju se stavci 4., 5. i 6. koji glase:

‘(4) Protiv rješenja Fonda može se izjaviti žalba ministarstvu nadležnom za poslove zaštite okoliša u roku od osam dana od dana dostave rješenja.

(5) Obračunati i dospjeli iznosi naknada uplaćuju se na račun Fonda.

(6) Naplata dospjelih nenaplaćenih iznosa naknada zajedno s pripadajućim kamatama provodi se sukladno članku 27. i 28. Zakona o Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost’.«

»Članak 2.

Iza članka 17.a dodaje se članak 17.b koji glasi:

‘Članak 17.b

(1) Fond iz iznosa naknada iz članka 17.a ovoga Zakona isplaćuje cijenu usluge za obavljanje djelatnosti skupljanja, oporabe i zbrinjavanja posebnih kategorija otpada.

(2) Provedbenim propisima kojima se uređuje gospodarenje posebnim kategorijama otpada iz članka 104. ovoga Zakona, uređuje se način isplate cijene usluge te dostava podataka o količinama skupljenog, odnosno obrađenog ili oporabljenog otpada’.«

Članak 32. glasi:

»9. Oporaba i zbrinjavanje otpada

Članak 32.

(1) Otpad čija se vrijedna svojstva mogu iskoristiti mora se oporabiti.

(2) Postupke oporabe otpada posebnim propisom propisuje ministar.«

Članak 36. glasi:

»10. Obveze i odgovornost proizvođača proizvoda i proizvođača otpada

Članak 36.

(1) Proizvođač i uvoznik proizvoda i proizvođač i uvoznik otpada (u daljnjem tekstu: Proizvođači) moraju planirati proizvodnju proizvoda i ambalažu za proizvode na način da se proizvodnja unapređuje primjenom čistih tehnologija, te na način koji omogućuje učinkovitu uporabu materijala i energije, potiče ponovnu uporabu i reciklažu proizvoda (ako je to po svojstvu proizvoda moguće) i uzima u obzir najprimjereniji postupak oporabe, obrade i/ili odlaganja proizvoda kojem je istekao rok odnosno vijek trajanja, kako bi se nepovoljni utjecaj na okoliš sveo na najmanju moguću mjeru.

(2) Proizvođači moraju koristiti sirovine i materijale, poluproizvode i ambalažu koji smanjuju uporabu energije i materijala i čijim se korištenjem smanjuje nastajanje otpada.

(3) Proizvođači moraju uvoditi i koristiti ambalažu koja duže traje i ne ugrožava okoliš kad postane otpad.

(4) Proizvođači su dužni izbjegavati uporabu materijala, tvari i/ili predmeta koji sadrže opasne tvari u količinama i/ili koncentracijama koje bi mogle nepovoljno utjecati na zdravlje ljudi i/ili na okoliš u procesu proizvodnje, uporabe i zbrinjavanja proizvoda kada postane otpad.«

ZID ZoO/06 izmijenjen je članak 36.:

»Članak 17.

Članak 36. mijenja se i glasi:

‘(1) Proizvođač i uvoznik proizvoda (u daljnjem tekstu: Proizvođači) moraju planirati proizvodnju proizvoda i ambalažu za proizvode na način da se proizvodnja unapređuje primjenom čistih tehnologija, te na način koji omogućuje učinkovitu uporabu materijala i energije, potiče ponovnu uporabu i reciklažu proizvoda (ako je to po svojstvu proizvoda moguće) i uzima u obzir najprimjereniji postupak oporabe i/ili zbrinjavanja proizvoda kojem je istekao rok, odnosno vijek trajanja, kako bi se nepovoljni utjecaj na okoliš sveo na najmanju moguću mjeru.

(2) Proizvođači moraju koristiti sirovine i materijale, poluproizvode i ambalažu koji smanjuju uporabu energije i materijala i čijim se korištenjem smanjuje nastajanje otpada.

(3) Proizvođači u najvećoj mogućoj mjeri moraju uvoditi i koristiti povratnu ambalažu koja smanjuje opterećenja okoliša otpadom u odnosu na ambalažu za jednokratnu uporabu.

(4) Proizvođači su dužni izbjegavati uporabu materijala, tvari i/ili predmeta koji sadrže opasne tvari u količinama i/ili koncentracijama koje bi mogle nepovoljno utjecati na zdravlje ljudi i/ili na okoliš u procesu proizvodnje, uporabe i zbrinjavanja proizvoda kada postane otpad.

(5) Zabranjuje se na tržište stavljanje ambalaže koja sadrži materijale i opasne tvari u količinama i/ili koncentracijama koje bi mogle nepovoljno utjecati na zdravlje ljudi i/ili okoliš.

(6) Proizvođači su dužni na propisan način označavanjem obavještavati potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže glede opasnih i onečišćujućih tvari koje oni sadrže, te o načinu gospodarenja s proizvodom i ambalažom kada postanu otpad.

(7) Način i postupak označavanja i obavještavanja potrošača o bitnim svojstvima proizvoda, dijelova proizvoda i ambalaže glede opasnih i onečišćujućih tvari te zabranu stavljanja na tržište proizvoda i dijelova proizvoda koji sadrže opasne tvari u količinama i/ili koncentracijama koje bi mogle nepovoljno utjecati na zdravlje ljudi i/ili na okoliš propisuje ministar’.«

ZID ZoO/08 dopunjen je članak 36.

»Članak 18.

U članku 36. dodaje se novi stavak 7. koji glasi:

‘(7) Proizvođači koji stavljaju u promet opasne tvari dužni su na vlastiti trošak organizirati odvojeno skupljanje otpadne ambalaže onečišćene opasnim tvarima i korištenje njezinih vrijednih svojstava predajom ovlaštenim osobama za skupljanje, obradu, oporabu i/ili zbrinjavanje takve ambalaže.’

Dosadašnji stavak 7. postaje stavak 8.«

Članak 37. glasi:

»Članak 37.

(1) Proizvođači su dužni na primjeren način obavještavati prodavača i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže glede opasnih i onečišćujućih tvari koje oni sadrže, te o načinu postupanja s proizvodom i ambalažom koji i kada postanu otpad.

(2) Način i postupak obavještavanja prodavača i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže u smislu odredbe stavka 1. ovoga članka posebnim propisom propisuje ministar.«

ZID ZoO/06 (članak 18.) brisan je članak 37.

Članak 38. glasi:

»Članak 38.

(1) Proizvođači su dužni kupcu i/ili korisniku proizvoda osigurati:

1. mogućnost povrata uporabljenih proizvoda odnosno ambalaže koja se nakon odgovarajuće obrade može ponovno uporabiti,

2. mogućnost isplate naknade za oporabljivi otpad nakon iskorištenja proizvoda.

(2) Propisom iz članka 37. stavka 2. ovoga Zakona ministar podrobnije propisuje i obveze proizvođača proizvoda u smislu odredbi stavka 1. ovoga članka.«

ZID ZoO/08 izmijenjen je članak 38.:

»Članak 19.

Članak 38. mijenja se i glasi:

‘(1) Proizvođači i prodavatelji dužni su kupcu i/ili korisniku proizvoda osigurati:

1. mogućnost povrata uporabljenih proizvoda, odnosno ambalaže koja se nakon odgovarajuće obrade može ponovno uporabiti i

2. mogućnost isplate naknade za oporabljivi otpad nakon iskorištenja proizvoda.

(2) Propisom iz članka 36. stavka 8. ovoga Zakona ministar pobliže propisuje i obveze proizvođača i prodavatelja u smislu odredbi stavka 1. ovoga članka’.«

Članak 104. glasi:

»Članak 104.

(1) Ovlašćuje se ministar nadležan za zaštitu okoliša na donošenje pravilnika kojima se uređuje:

1. načini i postupci zbrinjavanja, oporabe i skladištenja otpada; sadržaj i način vođenja podataka o gospodarenju otpadom, sadržaj i oblik obrazaca za prijave i izvješćivanja o otpadu; način i oblik izvješćivanja i davanja izjave o ispitivanju fizikalnih i kemijskih svojstava otpada, stručni zahtjevi kojima moraju udovoljavati osobe koje gospodare otpadom, tehničko-tehnološki uvjeti za građevine i uređaje u kojima se obavlja skladištenje, obrada i/ili odlaganje otpada te rokovi provedbe,

2. mjerila, postupak i način određivanja iznosa naknade vlasnicima nekretnina,

3. način postupanja s posebnim kategorijama otpada i to:

– ambalažom i ambalažnim otpadom,

– otpadnim električkim i elektroničkim uređajima i opremom,

– vozilima kojima je istekao vijek trajanja,

– otpadnim baterijama i akumulatorima koji sadrže određene opasne tvari,

– otpadnim gumama,

– infektivnim otpadom iz zdravstvenih ustanova,

– otpadom iz rudarstva i eksploatacije mineralnih sirovina i

– otpadnim uljima;

4. način i uvjeti odlaganja otpada, kategorije i uvjeti za odlagališta, vrste otpada koje se ne smiju odlagati i uvjeti za izdavanje dozvola za odlagališta;

5. način i uvjeti termičke obrade otpada s maksimalnim koncentracijama opasnih tvari i graničnim vrijednostima emisija,

6. način i uvjeti postupanja s muljem iz uređaja za pročišćavanje otpadnih voda kad se mulj koristi u poljoprivredne svrhe.

(2) Ovlašćuje se ministar da u propisima iz stavka 1. ovoga članka propiše djelo prekršaja i prekršajnu sankciju za ta djela u skladu s odredbama ovoga Zakona.

(3) Pravilnik iz stavka 1. točke 1. i 3. alineje prve ovog članka ministar će, uz suglasnost ministra nadležnog za gospodarstvo, donijeti u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(4) Pravilnik iz stavka 1. točke 2. ovoga članka ministar će donijeti u roku od godine dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(5) Pravilnike iz stavka 1. točke 3. podstavka 4., 6. i 8., te točke 4. ovoga članka ministar će, uz suglasnost ministra nadležnog za zdravstvo, donijeti u roku od godine dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(6) Pravilnik iz stavka 1. točke 6. ovoga članka ministar će, uz suglasnost ministra nadležnog za poljoprivredno zemljište, donijeti u roku od dvije godine od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(7) Pravilnike iz stavka 1. točke 3. podstavka 2., 3., 5. i 7. ministar će, uz suglasnost ministra nadležnog za gospodarstvo, donijeti u roku od dvije godine od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«

Člankom 2. UID ZoO/05 u članku 104. stavku 1. točki 3. riječi:

» ‘način postupanja s posebnim kategorijama otpada’ zamjenjuju se riječima: ‘vrste i iznose naknada koje plaćaju obveznici plaćanja naknada na posebne kategorije otpada, način i rokove obračunavanja i plaćanja naknada, te način postupanja s posebnim kategorijama otpada’.«

ZID ZoO/06 izmijenjen je članak 104.:

»Članak 33.

Članak 104. mijenja se i glasi:

‘(1) Ovlašćuje se ministar nadležan za zaštitu okoliša na donošenje pravilnika kojima se uređuje:

1. gospodarenje otpadom: postupci oporabe i/ili zbrinjavanja otpada, kategorije i tehničko-tehnološki uvjeti kojima moraju udovoljavati građevine za skladištenje otpada, potrebna stručna sprema radnika za obavljanje poslova skladištenja, oporabe i/ili zbrinjavanja otpada te način vođenja i dostave podataka o gospodarenju otpadom.

2. mjerila, postupak i način određivanja iznosa naknade vlasnicima nekretnina i jedinicama lokalne samouprave.

3. vrste naknada i iznosi naknada koje plaćaju obveznici plaćanja naknada na posebne kategorije otpada, način i rokove obračunavanja i plaćanja naknada te način gospodarenja pojedinim posebnim kategorijama otpada i to:

– ambalažom i ambalažnim otpadom,

– otpadnim električnim i elektroničkim uređajima i opremom,

– otpadnim vozilima

– otpadnim baterijama i akumulatorima,

– otpadnim gumama,

– otpadom iz rudarstva i eksploatacije mineralnih sirovina, uz suglasnost ministra nadležnog za gospodarstvo,

– otpadnim uljima,

– otpadom iz industrije titanovog dioksida, uz suglasnost ministra nadležnog za gospodarstvo,

– polikloriranim bifenilima (PCB) i polikoloriranim terfenilima (PCT), uz suglasnost ministra nadležnog za gospodarstvo,

(...)’.«

13. Zakon o Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost

Članci 1., 2., 12. stavak 1., 19. stavak 1. i 26. stavci 1., 2., 3. i 4. glase:

»Članak 1.

Ovim se Zakonom osniva Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost (u daljnjem tekstu: Fond), uređuje njegovo ustrojstvo, djelatnost, izvori sredstava, namjena i način korištenja sredstava Fonda te druga pitanja u svezi s ostvarivanjem djelatnosti Fonda.«

»Članak 2.

(1) U Fondu se obavljaju poslovi utvrđeni ovim Zakonom radi financiranja pripreme, provedbe i razvoja programa, projekata i sličnih aktivnosti u području:

– očuvanja, održivog korištenja, zaštite i unaprjeđivanja okoliša,

– energetske učinkovitosti i korištenja obnovljivih izvora energije.

(2) Fond u svom poslovanju razdvaja poslove pripreme, provedbe i razvoja programa, projekata i sličnih aktivnosti područja očuvanja, održivog korištenja, zaštite i unaprjeđivanja okoliša, i područja energetske učinkovitosti i korištenja obnovljivih izvora energije.«

»IV. OSTVARIVANJE PRIHODA FONDA

1. Izvori sredstava

Članak 12.

(1) Sredstva za financiranje zaštite okoliša i energetske učinkovitosti sukladno ovom Zakonu osiguravaju se iz namjenskih prihoda Fonda od:

– naknada onečišćivača okoliša,

– naknade korisnika okoliša,

– naknada na opterećivanje okoliša otpadom,

– posebne naknade za okoliš na vozila na motorni pogon.

(...)«

»4. Korištenje sredstava Fonda

Članak 19.

(1) Sredstva Fonda koriste se za financiranje zaštite okoliša i energetske učinkovitosti, a osobito za:

– zaštitu, očuvanje i poboljšanje kakvoće zraka, tla, voda i mora te ublažavanje klimatskih promjena i zaštitu ozonskog omotača,

– saniranje odlagališta otpada, poticanje izbjegavanja i smanjivanja nastajanja otpada, obradu otpada i iskorištavanje vrijednih svojstava otpada,

– poticanje čistije proizvodnje, odnosno izbjegavanje i smanjenje nastajanja otpada i emisija u proizvodnom procesu,

– zaštitu i očuvanje biološke i krajobrazne raznolikosti,

– provedbu nacionalnih energetskih programa,

– poticanje korištenja obnovljivih izvora energije (sunce, vjetar, biomasa i dr.),

– poticanje održive gradnje,

– poticanje čistijeg transporta,

– poticanje održivog korištenja prirodnih dobara,

– poticanje održivog razvoja ruralnog prostora,

– poticanje održivih gospodarskih djelatnosti, odnosno održivoga gospodarskog razvoja,

– unaprjeđivanje sustava informiranja o stanju okoliša, praćenja i ocjenjivanja stanja okoliša te uvođenje sustava upravljanja okolišem,

– poticanje obrazovnih, istraživačkih i razvojnih studija, programa, projekata i drugih aktivnosti, uključujući i demonstracijske aktivnosti,

– ostvarivanje djelatnosti Fonda.

(...)«

»Članak 26.

(1) Obračun radi naplate naknada i posebne naknade obavlja Fond.

(2) Obveznici plaćaju naknade i posebnu naknadu na temelju rješenja kojeg donosi Fond.

(3) Protiv rješenja Fonda može se izjaviti žalba ministarstvu nadležnom za poslove zaštite okoliša u roku od osam dana od dana dostave rješenja.

(4) Obračunati i dospjeli iznosi naknada i posebne naknade uplaćuju se na račun Fonda.

(...)«

14. Zakon o trgovini

Članak 5. glasi:

»Članak 5.

Aktima državnih tijela ne može se trgovcu ograničavati pravo slobodnog nastupanja na tržištu, zabranjivati tržišno natjecanje ili dovoditi u nejednak položaj na tržištu pojedine trgovce i potrošače, osim u slučajevima propisanim zakonom.«

VII. OCJENA USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

15. O suglasnosti zakona s Ustavom, odnosno drugih propisa s Ustavom i zakonom, odlučuje Ustavni sud Republike Hrvatske na temelju članka 125. alineja 1. i 2. Ustava, na način i u postupku koji su propisani Ustavom i Ustavnim zakonom.

Ako je predmet ustavnosudske ocjene drugi propis, koji se u pravilu donosi radi provedbe zakona, on mora biti u skladu sa zakonom na temelju kojega je donesen, a potom i s Ustavom. U postupku ocjene zakonitosti i ustavnosti takvog propisa ispituje se, stoga, je li on donesen od strane ovlaštenog tijela, je li donositelj imao zakonsko ovlaštenje za njegovo donošenje (pravna osnova donošenja) te je li propis po svom sadržaju u granicama koje je odredio zakon.

15.1. Polazeći od navoda podnositelja zahtjeva u ovom ustavnosudskom postupku trebalo je, prije svega, utvrditi jesu li navedene pretpostavke bile ispunjene u konkretnom slučaju.

Podnositelj zahtjeva, naime, tvrdi da u vrijeme donošenja Pravilnika o ambalaži, 27. srpnja 2005. i PID Pravilnika o ambalaži, 23. rujna 2005., nadležni ministar nije bio zakonom ovlašten propisati naknadu za zbrinjavanje ambalaže i ambalažnog otpada, iz čega proizlazi da je prekoračio ovlaštenje iz članka 104. stavka 3. u vezi članka 104. stavka 1. točke 3. alineje 1. ZoO-a. Dakle, osporava njihovu formalnu ustavnost (točka 5.A ovog obrazloženja). Navodi podnositelja zahtjeva u ovom dijelu podudaraju se sa tvrdnjama podnositelja prijedloga (točka 6.1.B ovog obrazloženja).

Pravilnik o ambalaži donio je 27. srpnja 2005. nadležni ministar (uz suglasnost ministra gospodarstva, rada i poduzetništva), pozivom na članak 104. stavak 3., a u svezi s člancima 37. stavak 2. i 38. stavak 2. ZoO-a. Objavljen je u »Narodnim novinama« broj 97 od 8. kolovoza 2005., a stupio je na snagu 16. kolovoza 2005.

PID Pravilnik o ambalaži nadležni ministar donio je 23. rujna 2005. pozivom na iste odredbe ZoO-a. Objavljen je u »Narodnim novinama« broj 115 od 30. rujna 2005., a stupio je na snagu danom objave.

Iz sadržaja navedenih zakonskih odredbi, citiranih u točki 12. ovog obrazloženja, proizlazi da je prema članku 104. stavku 1. točki 3. ZoO-a, u tekstu važećem u vrijeme donošenja odnosno stupanja na snagu Pravilnika o ambalaži i PID Pravilnika o ambalaži iz 2005. godine, nadležni ministar bio ovlašten, između ostalog, propisati:

»(...)

3. način postupanja s posebnim kategorijama otpada i to:

- ambalažom i ambalažnim otpadom,

(...)«

Prema članku 37. stavku 1. ZoO-a nadležni ministar bio je ovlašten popisati i način i postupak po kojem će proizvođači:

»... na primjeren način obavještavati prodavača i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže glede opasnih i onečišćujućih tvari koje oni sadrže, te o načinu postupanja s proizvodom i ambalažom koji i kada postanu otpad.«,

odnosno osigurati kupcu i/ili korisniku proizvoda (članak 38. stavak 1. ZoO-a):

»(...)

1. mogućnosti povrata upotrijebljenih proizvoda odnosno ambalaže koja se nakon odgovarajuće obrade može ponovno uporabiti,

2. mogućnost isplate naknade za oporabljivi otpad nakon iskorištenja proizvoda,

(...)«

Slijedi da u vrijeme donošenja (27. srpnja 2005.) odnosno stupanja na snagu Pravilnika o ambalaži (16. kolovoza 2005.) i PID Pravilnika o ambalaži (30. rujna 2005.), nadležni ministar nije imao ovlast za obvezivanje proizvođača na plaćanje naknade za pokriće troškova skupljanja, zbrinjavanja i oporabe otpadne (primarne) ambalaže. Ustavni sud primjećuje da se naknada iz članka 38. stavak 1. ZoO-a odnosi (samo) na kupce koji nakon uporabe vrate ambalažu.

Međutim, osporeni Pravilnik o ambalaži sadrži i odredbe o obvezi proizvođača na plaćanje naknade za ovu kategoriju otpada. One se nalaze u članku 1. stavku 1. podstavku 3., članku 2. podstavcima 23., 24., 25. i 26., članku 4., članku 5., te u Glavi III. – Način naplate naknade za ambalažu i ambalažni otpad, članci 12. do 17. Pravilnika o ambalaži. Na temelju članka 4. stavka 1. Pravilnika o ambalaži proizvođač je dužan snositi troškove skupljanja, zbrinjavanja i oporabe otpadne (primarne) ambalaže od proizvoda koje je stavio na tržište na teritoriju Republike Hrvatske, sukladno člancima 12., 13., 14., 15. i 16. Pravilnika o ambalaži. Prema navedenim odredbama Pravilnika o ambalaži, u bitnome, proizvođač koji ambalažu stavlja na tržište dužan je plaćati i/ili naknadu zbrinjavanja, povratnu naknadu te poticajnu naknadu.

Zakonsko ovlaštenje za određivanje naknada (i) za ovu kategoriju otpada, nadležni ministar stekao je 28. prosinca 2005., stupanjem na snagu UID ZoO/05 (navedena Uredba kao uredba sa zakonskom snagom kasnije je osnažena ZID ZoO/06).

UID ZoO/05, članak 104. stavak 1. točka 3., izmijenjen je na način da je nadležni ministar ovlašten pravilnikom urediti i:

»(...)

3. vrste i iznose naknada koje plaćaju obveznici plaćanja naknada za posebne kategorije otpada (proizvođač i uvoznik otpada – op. Ustavnog suda), način i rokove obračunavanja i plaćanja naknade, te način postupanja s posebnim kategorijama otpada i to:

– ambalažom i ambalažnim otpadom,

(...)«

Uz to, iza članka 17. dodan je članak 17.a ZoO-a, stavak 1. kojeg glasi:

»... proizvođač i uvoznik proizvoda od kojeg potječu posebne kategorije otpada dužan je plaćati naknade za gospodarenje s tim kategorijama otpada.«

15.2. Slijedom svega navedenog, Ustavni sud utvrđuje da na dan stupanja na snagu Pravilnika o ambalaži, 16. kolovoza 2005. i PID Pravilnika o ambalaži, 30. rujna 2005., nadležni ministar nije imao zakonsko ovlaštenje (nije postojala pravna osnova) za propisivanje proizvođačima vrste i visine naknade za zbrinjavanje i druge mjere gospodarenja ambalažom i ambalažnim otpadom.

Zakonska ovlast za njezino utvrđivanje dana mu je stupanjem na snagu UID ZoO/05. Naknadna ovlast za propisivanje naknade za ove kategorije otpada otklonila je neustavnost i nezakonitost mjerodavnih odredbi Pravilnika o ambalaži i PID Pravilnika o ambalaži samo za ubuduće, od dana stupanja na snagu UID ZoO/05. Međutim, navedena zakonska ovlast ne djeluje unatrag.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da su odredbe Pravilnika o ambalaži, koje se odnose na naknadu za ambalažu i ambalažni otpad (članak 1. stavak 1. podstavak 3., članak 2. podstavci 23., 24., 25. i 26., članak 4., članak 5., Glava III. – Način naplate naknade za ambalažu i ambalažni otpad, članci 12. do 17., te članak 28. stavak 1.), u razdoblju od 16. kolovoza 2005. do 28. prosinca 2005. bile neustavne.

U skladu s navedenim utvrđenjem Ustavnog suda, osnovani su i prigovori predlagatelja da je zakonska obveza proizvođača na uplatu u korist Fonda naknade za zbrinjavanje odnosno gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom nastala 28. prosinca 2005., stupanjem na snagu UID ZoO/05.

16. Polazeći od navedenog u točki 14. ovog obrazloženja, a vezano za navode predlagatelja o nesuglasnosti Pravilnika o ambalaži ne samo s mjerodavnim člancima ZoO-a, već i s člancima 17. i 18. ZSDU-a, Ustavni sud ponavlja da je nadležni ministar imao zakonsku ovlast utvrđenu posebnim zakonom (u konkretnom slučaju to je ZoO), donijeti (poseban) pravilnik kojim će se urediti sva pitanja vezana za način postupanja s ambalažom i ambalažnim otpadom (članak 1. Pravilnika o ambalaži), osim za propisivanje naknade za gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom, i to samo u razdoblju od 16. kolovoza do 28. prosinca 2005.

17. Stoga, u daljnjem tijeku ustavnosudskog postupka, a vezano za ostale prigovore predlagatelja, ostaje preispitati je li osporeni Pravilnik o ambalaži po svom sadržaju u granicama koje je odredio zakon.

Prigovori predlagatelja (detaljno navedeni u točkama 6. i 7. ovog obrazloženja) mogu se sažeti na tvrdnje da se Pravilnikom o ambalaži, osobito člankom 11., ograničava sloboda poduzetništva i poduzetnicima stvaraju neizravne obveze. Pri tome se pojedini prodavatelji stavljaju u nejednak položaj, jer su obveze iz tog članka propisane samo za prodavatelje s prodajnim prostorom iznad 200 m2. Osim toga, ističu da se članci 37. i 38. ZoO-a odnose samo na proizvođače, a ne i na prodavatelje pa u odnosu na njih ne mogu stvarati obveze. Sindikat trgovine Hrvatske ističe da je ugroženo i ustavno pravo radnika na zdrav život, jer za nove obveze poslodavci nisu uveli posebne zaštitne mjere, a radnici istodobno obavljaju i druge poslove u trgovini.

Naglašavaju da su Pravilnikom o ambalaži, osobito člancima 12. do 17., u nejednak položaj stavljeni proizvođači pića u odnosu na druge proizvođače koji svoje proizvode pune u istu ili usporedivu ambalažu te prilažu usporedbu u odnosu na naknade koje se plaćaju na druge tekućine u PET ambalaži i onih koje se plaćaju na tzv. brik ambalažu.

17.1. Po ocjeni Ustavnog suda odgovor na ovo pitanje, pa samim time i osnovanost prigovora predlagatelja, ovisi od prethodnog odgovora na sljedeća pitanja:

– Ima li Pravilnik o ambalaži legitiman cilj?

18. Ustavni sud podsjeća da se ustavne slobode i prava mogu ograničiti samo iznimno zakonom da bi se zaštitile slobode i prava drugih ljudi, pravni poredak, javni moral i zdravlje (članak 16. stavak 1. Ustava). Međutim, i toj iznimnoj dopuštenosti ograničenja ustavnih sloboda i prava ustavotvorac je kroz načelo razmjernosti dao okvire, jer je u članku 16. stavku 2. Ustava utvrđeno da svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.

Navedeno načelo odnosi se i na (druge) propise iz članka 125. stavka 1. alineje 3. Ustava. O tome je Ustavni sud izrazio pravno shvaćanje u više svojih odluka (U-II-929/03, U-II-269/07 i dr.).

18.1. U odnosu na legitimnost cilja, iz očitovanja Ministarstva proizlazi da je već samim ZoO-om provedeno ograničenje poduzetničkih sloboda gospodarskih subjekata – onečišćivača upravo radi postizanja legitimnog cilja (točka 9. ovog obrazloženja):

»ZoO postavlja odgovarajuća ograničenja prava vlasništva i poduzetničkih sloboda gospodarskim subjektima, djelovanje kojih, posredno ili neposredno, uzrokuje onečišćavanje okoliša radi očuvanja njega samog, smanjenje rizika za život i zdravlje ljudi, osiguranje i poboljšanje kakvoće okoliša te dobrobit sadašnjih i budućih generacija.«

Iz navedenog očitovanja, kao i mjerodavnih zakonskih odredbi citiranih u Glavi VI. ovog obrazloženja, gospodarenje otpadom predstavlja jedno od najsloženijih područja zaštite okoliša obzirom na različitost utjecaja i štetnost koju otpad može imati na ljudsko zdravlje i okoliš te je stoga ta djelatnost ZoO-om utvrđena djelatnošću od interesa za Republiku Hrvatsku. Tako je ZoO-om, kao općeniti cilj gospodarenja otpadom, određeno, na najmanju moguću mjeru, smanjiti utjecaj otpada na okoliš kroz propisane aktivnosti, odluke i mjere usmjerene na izbjegavanje i smanjivanje nastajanja otpada i smanjivanje opasnih svojstava otpada, poticanje njegove daljnje oporabe – recikliranjem, ponovnom uporabom ili obnovom odnosno drugim postupkom koji omogućava izdvajanje sekundarnih sirovina, te poticanje čistije proizvodnje.

Ambalaža i ambalažni otpad spadaju u posebne kategorije otpada (članak 104. stavak 1. točka 3. ZoO) u odnosu na koje je zakonodavac propisao posebne obveze proizvođačima otpada u pogledu proizvodnje i gospodarenja tom kategorijom otpada. Prema članku 36. ZoO-a, proizvođači su dužni planirati proizvodnju proizvoda i ambalažu za proizvode na način da se proizvodnja unaprijedi primjenom čistih tehnologija te na način koji omogućuje učinkovitu uporabu materijala i energije, potiče ponovnu uporabu i reciklažu proizvoda (ako je to po svojstvu proizvoda moguće) i uzima u obzir najprimjereniji postupak oporabe i/ili zbrinjavanja proizvoda kojim je istekao rok, odnosno vijek trajanja kako bi se nepovoljni utjecaj na okoliš sveo na najmanju moguću mjeru. Proizvođači moraju koristiti sirove materijale, poluproizvode i ambalažu koja smanjuje uporabu energije i materijala i čijim se korištenjem smanjuje nastajanje otpada. Proizvođači u najvećoj mogućoj mjeri moraju uvoditi i koristiti povratnu ambalažu koja smanjuje opterećenja okoliša u odnosu na ambalažu za jednokratnu uporabu.

Očita je, dakle, namjera zakonodavca posebno tretirati ambalažu i ambalažni otpad, budući da je ovaj otpad, osim što po svojoj količini i volumenu visoko opterećuje odlagališta, i sporo razgradiv pa kao takav izravno povećava vrijeme opterećenja odlagališta i time dodatno zagađuje okoliš.

Nadalje, uz navedene zakonske odredbe ZoO-a zaštita okoliša predmet je uređenja posebnog zakona – Zakona o zaštiti okoliša (»Narodne novine« broj 110/07.).

Članci 1., 2. i 6. glase:

»Članak 1.

Ovim se Zakonom uređuju: načela zaštite okoliša i održivog razvitka, zaštita sastavnica okoliša i zaštita okoliša od utjecaja opterećenja, subjekti zaštite okoliša, dokumenti održivog razvitka i zaštite okoliša, instrumenti zaštite okoliša, praćenje stanja u okolišu, informacijski sustav, osiguranje pristupa informacijama o okolišu, sudjelovanje javnosti u pitanjima okoliša, osiguranje prava na pristup pravosuđu, odgovornost za štetu, financiranje i instrumenti opće politike zaštite okoliša, upravni i inspekcijski nadzor.

Članak 2.

(1) Zaštitom okoliša osigurava se cjelovito očuvanje kakvoće okoliša, očuvanje biološke i krajobrazne raznolikosti, racionalno korištenje prirodnih dobara i energije na najpovoljniji način za okoliš, kao osnovni uvjet zdravog života i temelj održivog razvitka.

(2) Okoliš je dobro od interesa za Republiku Hrvatsku (u daljnjem tekstu: Država) i ima njezinu osobitu zaštitu.

(3) Zahvatima u okoliš smije se utjecati na kakvoću življenja, zdravlje ljudi, biljni i životinjski svijet u okvirima održivog razvitka.

(4) Cjelovito upravljanje zaštitom okoliša provodi se na način da se ostvari održivi razvitak sukladno ovom Zakonu i posebnim propisima.«

»Članak 6.

(1) Ciljevi zaštite okoliša u ostvarivanju uvjeta za održivi razvitak jesu:

– zaštita života i zdravlja ljudi,

– zaštita biljnog i životinjskog svijeta, biološke i krajobrazne raznolikosti te očuvanje ekološke stabilnosti,

– zaštita i poboljšanje kakvoće pojedinih sastavnica okoliša,

– zaštita ozonskog omotača i ublažavanje klimatskih promjena,

– zaštita i obnavljanje kulturnih i estetskih vrijednosti krajobraza,

– sprječavanje velikih nesreća koje uključuju opasne tvari,

– sprječavanje i smanjenje onečišćenja okoliša,

– trajna uporaba prirodnih izvora,

– racionalno korištenje energije i poticanje uporabe obnovljivih izvora energije,

– uklanjanje posljedica onečišćenja okoliša,

– poboljšanje narušene prirodne ravnoteže i ponovno uspostavljanje njezinih regeneracijskih sposobnosti,

– ostvarenje održive proizvodnje i potrošnje,

– napuštanje i nadomještanje uporabe opasnih i štetnih tvari,

– održivo korištenje prirodnih dobara, bez većeg oštećivanja i ugrožavanja okoliša,

– unapređenje stanja okoliša i osiguravanje zdravog okoliša.

(2) Ciljevi iz stavka 1. ovoga članka postižu se primjenom načela zaštite okoliša i instrumenta zaštite okoliša propisanih ovim Zakonom i propisima donesenim na temelju ovoga Zakona.«

Proizlazi da je, u konkretnom slučaju, ograničenje poduzetničke slobode učinjeno radi zaštite vrijednosti sadržanih u članku 50. stavku 2. (prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi), u svezi s člankom 3. (očuvanja prirode i čovjekova okoliša) i člankom 69. Ustava (jamstvo prava na zdrav život, te dužnosti svakog da u sklopu svojih ovlasti i djelatnosti, osobitu skrb posvećuje zaštiti zdravlja ljudi, prirode i ljudskog okoliša).

Pravilnik o ambalaži odnosi se na svu ambalažu i ambalažni otpad (osim na opasne tvari) i njime se cjelovito uređuje način postupanja s ambalažom i ambalažnim otpadom, a osobito:

– obveze proizvođača, uvoznika, ambalažera i prodavatelja u proizvodnji, na tržištu i uporabi ambalaže i ambalažnog otpada,

– obavješćivanje proizvođača i potrošača o bitnim svojstvima proizvoda i ambalaže,

– način naplate naknade za ambalažu i ambalažni otpad,

– prikupljanje i gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom,

– povrat uporabljenih proizvoda odnosno ambalaže za ponovnu uporabu,

– isplata naknade na oporabljivi otpad nakon iskorištenja proizvoda,

– namjena i korištenje sredstava naknada koje se plaćaju na ambalažu i ambalažni otpad.

Stoga, polazeći od predmeta uređenja Pravilnika o ambalaži, kao i svega naprijed navedenog, Ustavni sud utvrđuje da se Pravilniku o ambalaži ne može osporiti legitimnost cilja kako u cjelini, tako i u odnosu na pojedine odredbe.

18.2. U odnosu na pojedine odredbe ostaje odgovoriti na pitanje:

– Jesu li pojedinim odredbama Pravilnika o ambalaži, a osobito u pogledu visine i načina prikupljanja naknade pojedini proizvođači (proizvođači pića) stavljeni u neravnopravan položaj u odnosu na druge proizvođače koji robu pakiraju u istu ili sličnu ambalažu odnosno je li im nametnut prekomjeran teret?

– Je li pojedinim odredbama Pravilnika o ambalaži pojedinim prodavateljima (trgovcima s prodajnim prostorom većim od 200 m2) nametnut prekomjeran teret?

Odredbe o načinu naplate naknade za ambalažu i ambalažni otpad nalaze se u Glavi III. Pravilnika o ambalaži, članci 12. do 17. Iz očitovanja Ministarstva proizlazi, u odnosu na ove odredbe Pravilnika o ambalaži, da su svi proizvođači koji stavljaju ambalažu na tržište obveznici plaćanja naknade za ambalažu i ambalažni otpad. Međutim, ne plaćaju naknadu u jednakom iznosu, budući njezina visina ovisi o nizu činjenica: materijalu od kojeg je izrađena ambalaža, njezinoj veličini, mogućnosti i načinima njezine daljnje oporabe (recikliranjem, daljnjom jednokratnom/višekratnom upotrebom), tehnologijama oporabe i njezinim troškovima, kao i troškovima prijevoza ambalažnog otpada od mjesta nastanka (npr. trgovine) do mjesta daljnje oporabe ili do odlagališta, štetnosti na zdravlje i okoliš, vremenu razgradnje, itd.

Pojedine vrste ambalaže kao što su tehničke tekućine i kemikalije ne mogu se, za razliku od boca od pića prikupljati kroz trgovačku mrežu široke potrošnje, a ograničena je i njihova mogućnost daljnje oporabe. Stoga je ta ambalaža opterećena samo naknadom prema vrsti materijala – naknadom koja obuhvaća troškove zbrinjavanja, ali ne i troškove njezina skupljanja i oporabe.

Međutim, za pojedine vrste ambalažnog otpada – od pića (voda, sokovi, vino, pivo, mliječni napitci i sl.) zbog posebnih troškova prikupljanja (po modelu sustava nagrađivanja kupca za povrat ambalaže kroz trgovinu) određene su dodatne naknade radi pokrića troškova prikupljanja, oporabe i osiguranja uvjeta za uspostavu cjelovitog sustava. Nadalje, kako troškovi oporabe ovise o vrsti materijala od kojeg je izrađena ambalaža te kako troškovi prikupljanja ovise o mjestu i načinu njegova prikupljanja (treba li ga i gdje prevoziti) to su određene različite vrste i visine naknade za pojedine kategorije ambalaže i ambalažnog otpada (limenke, papir, karton, staklo...).

Prema članku 12. Pravilnika o ambalaži, proizvođač koji ambalažu stavlja na tržište plaća jednu od ili sve tri naknade:

– naknadu zbrinjavanja prema vrsti materijala ambalaže i po jedinici proizvoda, (naknadu zbrinjavanja) u svrhu pokrića troškova zbrinjavanja ambalažnog otpada;

– povratnu naknadu za ambalažu za pića s jednokratnom uporabom (povratna naknada) u svrhu poticanja povratka iskorištene ambalaže;

– poticajnu naknadu za ambalažu za pića u svrhu poticanja korištenja višekratno primjenjive odnosno povratne ambalaže (poticajna naknada) – ovu naknadu plaćaju samo oni proizvođači koji u svom proizvodnom programu nemaju višekratno iskoristivu, povratnu ambalažu u skladu s Nacionalnim ciljevima skupljanja, oporabe i zbrinjavanja ambalažnog otpada koje, sukladno članku 26. Pravilnika o ambalaži, nadležni ministar utvrđuje za svaku kalendarsku godinu.

Naknada zbrinjavanja plaća se prema količini ambalažnog materijala za evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište i prema jedinici proizvoda, dok se povratna i poticajna naknada plaćaju po jedinici prodajne ambalaže na evidentiranu ambalažu stavljenu na tržište prema vrsti i veličini ambalaže za sve vrste pića.

Ukupna naknada za ambalažu za piće je zbroj naknade zbrinjavanja te povratne i poticajne naknade.

U očitovanju Ministarstva posebno se naglašava da model stimuliranja kupaca na vraćanje primarne ambalaže od pića u trgovine uz povrat kaucije predstavlja samo prividni porast cijena od 0,5 kuna po jedinici prodajne ambalaže pića. Riječ je, naime, o cirkulaciji novca koja kroz kauciju daje poticaj korisniku da vrati u trgovinu povratnu ambalažu i ne predstavlja trošak ni za proizvođača ni za trgovca pa stoga ni na koji način ne može biti razlog poskupljenju proizvoda. Povratna naknada predstavlja kauciju za povrat ambalaže i ona ni na koji način ne opterećuje cijenu pića u količinskom smislu.

18.3. Polazeći od svega navedenog, Ustavni sud utvrđuje da proizvođači pića jesu odnosno mogu doći u neravnopravan položaj u odnosu na ostale proizvođače koji proizvode pakiraju u istu ili sličnu ambalažu. Međutim, polazeći od činjenice da gospodarenje otpadom počiva na općeprihvaćenim načelima zaštite okoliša, a osobito na načelima: onečišćivač plaća, odgovornosti proizvođača i posjednika otpada na snošenje troškova preventivnih mjera i troškova gospodarenja otpadom (članak 6. ZoO-a), te imajući u vidu da proizvođači pića proizvode znatne količine ambalažnog otpada (sudjeluju s više od 20% po težini odnosno 40% po volumenu u ukupno proizvedenom), što znači da se i velike količine raznih pića prodaju, kao i da je radi podizanja opće i pojedinačne svijesti o štetnosti otpada na zdravlje i okoliš, s jedne strane te nužnosti odgovornog sudjelovanja svih u njegovom učinkovitom i ekonomičnom zbrinjavanju, s druge strane, iz kojih razloga je za zbrinjavanje ambalaže odabran model poticanja krajnjeg potrošača na povrat ambalaže uz naknadu (vraćanje kaucije), Ustavni sud utvrđuje da je ta nejednakost ustavnopravno prihvatljiva odnosno da se time proizvođačima pića ne stavlja prekomjeran teret.

18.4. Ustavni sud ističe da su neosnovani navodi pojedinih predlagatelja da se Pravilnikom o ambalaži mogu propisivati obveze samo proizvođačima, a ne i prodavateljima jer se ZoO-om propisuju obveze samo proizvođačima. ZoO u člancima 2., 3. i 6. uređuje obveze »za posjednike otpada (onečišćivače)«, a to su svi proizvođači otpada te pravne ili fizičke osobe koje ga posjeduju. Prodavatelji koji u svojim prodajnim prostorima skladište i prodaju pića i druge proizvode iz kojih nastaje ambalažni otpad, svakako spadaju u krug posjednika otpada. Međutim, prodavatelji za razliku od proizvođača otpada nisu obveznici plaćanja posebne naknade za zbrinjavanje i oporabu ambalaže i ambalažnog otpada (članci 12. do 14. Pravilnika o ambalaži), već su obveznici osiguranja prostora za postavljanje i manipulaciju spremnika ili druge opreme za skupljanje ambalažnog otpada (članak 11. Pravilnika o ambalaži).

18.5. U pogledu obveze prodavatelja (trgovca) prema kojoj su dužni omogućiti postavljanje i manipulaciju spremnicima ili drugom opremom za skupljanje ambalažnog otpada, Pravilnikom o ambalaži (članak 11.) ta obveza propisana je samo za prodavatelje čiji je prodajni prostor veći od 200 m2. Prema tome, ta obveza ne odnosi se na one kojima je prodajni prostor manji od navedene površine. Nadalje, prodavatelj čiji je prodajni prostor površine veće od 200 m2 dužan je preuzeti ambalažu svih proizvoda za koje se kupcu vraća naknada prilikom povrata iskorištene ambalaže, a onima čiji je prostor manji od te površine ostavljena je mogućnost, ako to žele, preuzimanja ambalaže uz vraćanje naknade (kaucije).

Nesporno je, dakle, da postoji razlika između pojedinih prodavatelja (trgovaca) ovisno o veličini prodajnog prostora. Međutim, imajući u vidu objektivnu činjenicu da mogućnost postavljanja i manipulacije opreme za skupljanje ambalažnog otpada, u bitnome ovisi i o veličini prostora, Ustavni sud smatra navedeno razlikovanje ustavnopravno prihvatljivim. Pri tome ističe da su u slučaju da se opredijele za model preuzimanja ambalažnog otpada uz kauciju, mali trgovci dužni u pogledu preuzimanja ambalaže ispuniti sve obveze koje su propisane za trgovce s prostorom većim od 200 m2.

Slijedom navedenog, a polazeći od legitimnosti cilja utvrđenog u točki 18.1. ovog obrazloženja, Ustavni sud smatra da se navedenim mjerama pojedinim prodavateljima (onima s prodajnim prostorom većim od 200 m2) ne stavlja prekomjeran teret odnosno da je on razmjeran legitimnom cilju koji se tim mjerama nastoji postići.

18.6. U odnosu na prigovore da se radnicima, uz dosadašnje radne zadatke, dodaju i novi, skupljanje ambalaže i ambalažnog otpada koji može biti štetan za njihovo zdravlje, Ustavni sud napominje da se Pravilnikom o ambalaži ne dira u prava radnika, budući oni i dalje podliježu pod kontrolu zdravstvenih i higijenskih uvjeta propisanih za rad trgovaca. Isto tako, ne zadire se u prava iz radnih odnosa, jer se navedeni poslovi obavljaju u okviru radnog vremena trgovca i vezani su za njihovu djelatnost.

Stoga, svaki poslodavac, pa tako i trgovac, mora osigurati provedbu mjera propisanih Pravilnikom o ambalaži, na način da se ne dovode u pitanje prava radnika propisana općim propisima o radu, uključujući sigurnost i zaštitu na radu.

18.7. Prema načelnom stajalištu Ustavnog suda, iznesenom, među ostalim, i u odluci broj: U-I-1156/1999 (»Narodne novine« broj 14/00.), ograničenje poduzetničkih sloboda i vlasničkih prava, premda je poduzeto s legitimnim ciljem, povrijedit će gospodarska prava u svakom onom slučaju kad je očito da ne postoji razuman odnos između načina ili opsega ograničenja poduzetničkih sloboda i vlasničkih prava pojedinca i ciljeva koji se žele postići u javnom interesu. Razmjernost postoji samo u slučaju ako poduzete mjere nisu restriktivnije no što je potrebno da bi se osigurao pravovaljan (legitiman) cilj.

Polazeći od načela razmjernosti (testa proporcionalnosti), Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju Pravilnikom o ambalaži propisane mjere nisu restriktivnije no što je potrebno da bi se postigao legitiman cilj, određen ZoO-om.

19. Zaključno, Ustavni sud utvrđuje da uvidom u sadržaj Okvirne direktive o otpadu (75/442/EZ) nije našao da bi odredbe Pravilnika o ambalaži bile protivne toj Direktivi odnosno praksi Europske komisije i Europskog suda, te da bi predstavljale mjere s jednakim učinkom kao ograničenje uvoza.

20. Slijedom navedenog, na temelju članka 56. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke odluke.

21. Polazeći od legitimnosti cilja osporenog Pravilnika utvrđenog u točki 18. obrazloženja ove odluke i rješenja, kao i činjenice da utvrđenje njegove neustavnosti u točkama I. i II. izreke odluke iz formalnih razloga nije predlagateljima prouzročilo štetne posljedice, riješeno je kao u točki III. izreke odluke.

22. Ustavni sud utvrdio je da nema osnove za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti i zakonitosti osporenog Pravilnika o ambalaži te je, na temelju članka 43. Ustavnog zakona, riješeno kao u točkama IV. i V. izreke odluke i točki I. izreke rješenja.

23. Odluka o objavi odluke i rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-II-37/2006

U-II-265/2006

U-II-1131/2006

U-II-64791/2009

Zagreb, 5. srpnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 89/2011-1916