### NN 126/2015 (20.11.2015.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-36/13-9 od 9. srpnja 2015 .

126 20.11.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-36/13-9 od 9. srpnja 2015 .

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2400

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Mire Kovačić, predsjednice vijeća, mr. sc. Ivice Kujundžića i Eveline Čolović Tomić, članova vijeća, te više sudske savjetnice Marine Zagorec, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Iskon Internet d.d., Savska cesta 41, Zagreb, kojeg zastupaju opunomoćenici odvjetnici Vončina, Grubišić, Lović, Lalić, odvjetnici u Zagrebu, Preradovićeva 13, protiv odluke tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, (sada: Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti), Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, radi nadzora maloprodajnih cijena na tržištu, na sjednici vijeća održanoj 9. srpnja 2015.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje odluke tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/12-05/17, urbroj: 376-11-13-22 od 18. travnja 2013.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanom odlukom tuženika Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (HAKOM), klasa: UP/I-344-01/12-05/17, urbroj: 376-11-13-22 od 18. travnja 2013., donesenom u postupku provođenja regulatorne obveze nadzora maloprodajnih cijena na tržištu maloprodaje širokopojasnog pristupa internetu i usko povezanog tržišta prijenosa televizijskih programa uz plaćanje naknade, odlučeno je da je trgovačko društvo Iskon Internet d.d. Zagreb, obvezno izmijeniti iznose mjesečnih naknada paketa usluga, odnosno određen je najniži iznos mjesečne naknade paketa usluga (točka I. izreke), a cijene se počinju primjenjivati od 1. lipnja 2013. (točka II. izreke).

Tužitelj u tužbi navodi da tužbu podnosi zbog pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog prava i to odredbi Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08, 90/11, 133/12, 80/13, u tekstu: ZEK) i povredu odredaba općeg upravnog postupka. Navodi da je trgovačko društvo koje djeluje na tržištu elektroničkih komunikacijskih usluga, a da mu je Odlukom o analizi tržišta širokopojasnog pristupa internetu HAKOM-a od dana 21. ožujka 2012., te pripadajućom Analizom tržišta maloprodaje širokopojasnog pristupa internetu, između ostalog određena regulatorna obveza nadzora pojedinačnih cijena usluga te s time povezana troškovna usmjerenost cijena usluga, što znači da je u slučaju izmjene cijena internetskih usluga i IPTV usluge iste obvezan dostaviti HAKOM-u na uvid najmanje 45 dana prije njihove objava a HAKOM može prije ili nakon objave tih cijena odlukom izmijeniti ili ukinuti cijene usluga ukoliko utvrdi da su u suprotnosti s regulatornim obvezama i mjerama iz članka 63. stavka 4. ZEK-a, koji članak i citira. Ističe da je dana 31. svibnja 2012. dostavio tuženiku dokaz da su postojeće cijene troškovno usmjerene, a nakon provedenog upravnog postupka tuženik je dana 18. travnja 2013. donio osporavanu odluku kojom da je odlukom tuženik naložio podići cijene tarifnih paketa usluga koji sadrže internetske usluge i televizije. Upire na povredu načela zakonitosti u postupku –
nepostojanje metode utvrđivanja obveze troškovne usmjerenosti. Navodi da tuženik nije naveo u osporavanoj odluci kojom metodom je ocjenjivao podatke koje mu je dostavio tijekom postupka. Smatra da je osporavana odluka donesena na temelju slobodne ocjene jer norma kojom se ima odrediti kriteriji i metodologija izračuna testa istiskivanja cijena ne postoji. Smatra da će izgubiti dio korisnika što će dovesti do gubitka prihoda. Upire na odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske glede obrazloženja rješenja, te smatra da obrazloženje odluke tuženika ne sadrži opis metodologije, navođenje i primjenu kriterija po kojima je tuženik proveo ocjenu rizika istiskivanja konkurencije od strane tužitelja pa obrazloženje sadrži nedostatke. Smatra pogrešnom primjenom vremena primjene Odluke o analizi tržišta maloprodaje široko pojasnog pristupa internetu od 21. ožujka 2012. jer prije stupanja na snagu te Odluke nije bio operator sa značajnom tržišnom snagom na tržištu maloprodaje širokopojasnog pristupa a od njega nije traženo poslovno izvješće za 2012. i 2013. godinu pa nije moguće razumjeti na kojim podacima je HAKOM zasnovao osporavanu odluku. Navodi da su povrijeđena načela izjašnjavanja stranke u postupku te da nije bio upoznat o načinu vođenja postupka, metodologiji, izračunu, sadržaju podataka koje je dužan dostaviti kao i načinu na koji će biti isti upotrijebljeni. Nije imao stručnjake na raspolaganju koji bi radili isključivo na predmetnom postupku, nije imao mogućnosti izjasniti se na okolnosti povećanja iznosa amortizacije za 15%. Poziva se na članak 17. stavak 5. ZEK-a glede sudjelovanja stranke u postupku. Povredu materijalnog prava tužitelj nalazi u tome da u obrazloženju osporavane odluke nedostaju očitovanja tuženika o metodologiji koju je primijenio, o izvorima na koje se oslanjao prilikom procjene podataka i izvore pravne na kojima temelji svoje zaključke. Ističe da postoji pravna regulativa EU kojom je regulirano postupanje nadležnih tijela EU prilikom ocjene troškovne usmjerenosti tijela Telekom operatora sa značajnom tržišnom snagom a koje nije tuženik koristio. Predlaže donijeti presudu kojom se usvaja tužbeni zahtjev i poništava osporavana odluka tuženika, te da tuženik naknadi trošak spora prema određenju Suda uvećan sa zakonskim zateznim kamatama od dana presuđenja do isplate. Tužitelj se u tužbi, u vezi prijedloga održavanja rasprave, poziva na odredbu članka 18. stavak 2. ZEK-a i na odgovarajuću primjenu ZUS-a, (članak 12. stavak 1. i stavak 3. točka 4. – nadležnost Suda), što obrazlaže nedostatkom detaljnih zakonskih odredbi o načinu rješavanja ovog upravnog spora.

U tužbi je podnio prijedlog za donošenje odluke o odgodnom učinku tužbe sukladno članku 26. stavku 2. Zakona o upravnim sporovima, o kojem je odlučeno ovosudnim rješenjem poslovni broj: UsII-36/13-2 od 23. svibnja 2013. kojim je odbijen prijedlog za odgodni učinak tužbe, koje rješenje je tužitelj primio dana 29. svibnja 2013. (dostavnica o izvršenoj dostavi prileži spisu).

Tuženik u odgovoru na tužbu (zaprimljen pri Sudu dana 26. lipnja 2013.) navodi da je osporavana odluka donesena u postupku provođenja regulatorne obveze nadzora maloprodajnih cijena na tržištu maloprodaje širokopojasnog pristupa Internetu i usko povezanog tržišta prijenosa televizijskih programa uz plaćanje naknade. Poziva se na Odluku vijeća HAKOM-a od 21. ožujka 2012., smatra da su ispunjeni uvjeti za primjenu članka 63. stavka 5. ZEK-a. U odnosu na nepravilnu primjenu zakona ističe da se u tužbi ne navodi da je došlo do povrede članka 63. stavka 5. ZEK-a nego se svi prigovori odnose na nepostupanje prema pravilima postupka i smatra da osporavana odluka ima sve elemente propisane člankom 98. stavkom 1. i 5. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09., u tekstu: ZUP-a). Ističe da su kriteriji koji se tiču određivanja regulatornih obveza predmet drugog spora. Tuženik ističe da troškovni modeli nisu relevantni jer se odnose na veleprodajne cijene a predmet spora je maloprodajna cijena. Upire na dopis od 31. svibnja 2012. prema kojem da je jasno da je Iskon prilično upoznat s metodologijom. U odnosu na podatke o troškovima za 2011. navodi da je koristio podatke iz te godine jer su to najnoviji službeni revidirani podaci ali i ističe da ne treba miješati podatke o troškovima i obvezu troškovne usmjerenosti propisane u osporavanoj odluci. Navodi da podaci za poslovanje Iskona u 2012. godini još nisu do danas službeno objavljeni. Glede sudjelovanja u postupku tuženik nabraja koliko puta je u postupku dopisom od Iskona zatraženo dostava podataka i produljenje rokova o istom. Dostavlja prijevod Odluke Komisije od 4. srpnja 2007. glede primjene WACC-a u svrhu određivanja minimalne margine maloprodajnih usluga koja je uobičajena u EU praksi određivanja minimalne margine maloprodajnih usluga odnosno ista je uobičajena a usmjerena je izbjegavanju istiskivanja konkurencije preniskim cijenama što se određivanjem odgovarajućih regulatornih obveza na predmetnom tržištu nastoji izbjeći. U odnosu na prijedlog za održavanje rasprave tuženik prepušta Sudu da odluči je li u ovom predmetu ista potrebna. Predlaže Sudu da tužbu odbije kao neosnovanu.

Sud ističe da je tužitelj izvršio uvid u ovaj ovosudni spis dana 15. listopada 2013., dana 21. listopada 2013., te dana 8. travnja 2014., dakle nakon dostavljenog odgovora tuženika (o izvršenim uvidima spisu prileže bilješke), čime je tužitelju dana mogućnost izjasniti se o navodima druge stranke i o svim činjenicama i pravnim pitanjima koja su predmet upravnog spora (članak 6. ZUS-a), a što nije učinio.

Imajući na umu navedeno, sve podatke spisa predmeta, uvide tužitelja u ovosudni spis, činjenicu da se rasprava mora održati samo u slučaju ukoliko to stranke traže izričito i bezuvjetno, Sud je ovaj spor riješio bez rasprave (članak 36. stavak 1. točka 4. Zakon o upravnim sporovima »Narodne novine«, 20/10., 143/12.,152/14, u tekstu: ZUS) jer i prema tužbenim navodima činjenice nisu sporne a tužitelj osporava samo primjenu prava.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Po ocjeni Suda osporavana odluka donesena je sukladno članku 17. stavku 5. ZEK-a, dakle uz sudjelovanje tužitelja u postupku, te članku 63. stavku 1. i 5., što je sve detaljno navedeno i u obrazloženju odluke.

Prema odredbi članka 63. stavka 1. i 5. ZEK-a, Agencija može odrediti operatorima sa značajnom tržišnom snagom na određenom maloprodajnom tržištu odgovarajuće regulatorne obveze u skladu s odredbama ovoga članka samo ako na temelju postupaka analize tržišta, provedenih u skladu sa člancima 52. do 57. ovoga Zakona, utvrdi da na tom maloprodajnom tržištu nema djelotvornoga tržišnog natjecanja te da regulatorne obveze iz članka 58. do 62. i članka 64. ovoga Zakona ne bi mogle osigurati ostvarivanje regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovoga Zakona (stavak 1). Operatori iz stavka 1. ovoga članka moraju maloprodajne cijene svojih usluga i načela obračunskog sustava na kojima ih temelje dostaviti Agenciji na uvid najmanje 45 dana prije njihove objave, a Agencija može, prije ili nakon objave tih cijena, odlukom izmijeniti ili ukinuti maloprodajne cijene usluga, ili odrediti načela obračunskog sustava, ako utvrdi da su u suprotnosti s regulatornim obvezama i mjerama iz ovoga članka ili s odredbama posebnog zakona kojim je uređena zaštita potrošača (stavak 5.).

U konkretnom slučaju, prema obrazloženju osporavane odluke, sukladno odluci Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elekroničke komunikacije (u tekstu: HAKOM) od 21. ožujka 2012. u postupku analize tržišta maloprodaje širokopojasnog pristupa internetu, Iskon Internet d.d. (u tekstu: Iskon) je kao operator sa značajnom tržišnom snagom na predmetnom tržištu bio obvezan najkasnije do 31. svibnja 2012. godine dostaviti HAKOM-u dokaz da su postojeće cijene za uslugu širokopojasnog pristupa internetu i IPTV usluga u skladu s regulatornim obvezama i mjerama koje su Iskonu određene na predmetnom tržištu, odnosno da su postojeće cijene troškovno usmjerene.

HAKOM je dana 4. lipnja 2012. zaprimio dopis Iskona koji je sadržavao jedinične troškove svih paketa usluga iz ponude Iskona koji u sebi sadrže ADSL i/ili IPTV uslugu. Kako je Iskon dostavio samo jedinične troškove svojih paketa usluga bez pripadajućih pojašnjenja to HAKOM na temelju dostavljenih podataka nije bio u mogućnosti provjeriti jesu li navedene cijene usluga troškovno usmjerene, pa je HAKOM 10. rujna 2012. od Iskona zatražio pojašnjenje dostavljenih jediničnih troškova koje je Iskon 2. listopada 2012. i dostavio.

Po zaprimljenim navedenim podacima, u prostorijama HAKOM-a 21. studenoga 2012., održan je sastanak na kojem su predstavnici Iskona pojasnili dio dostavljenih podataka za koja je HAKOM tražio dodatna pojašnjenja, te su predstavnici Iskona iznijeli razloge nedostavljanja podataka o troškovima sadržaja i pojasnili su kako su navedeni podaci obuhvaćeni institutom poslovne tajne, da su zbog sklapanja ugovora s međunarodnim dobavljačima sadržaja na iste primjenjivana različita mjerodavna prava te da ih stoga nisu u mogućnosti dostaviti HAKOM-u.

Dopisom od 27. studenoga 2012., HAKOM je zatražio dodatne podatke i pripadajuća pojašnjenja koja Iskon još nije bio dostavio te još jednom pozvao Iskon da dostavi jedinične troškove za svaki pojedini program iz osnovnog paketa IPTV usluge Iskona. Iskon je potom dana 10. prosinca 2012. dostavio dio podataka i pojašnjenja, ali je za određene troškove i dalje propustio dostaviti potrebna pojašnjenja i izračun, pa je HAKOM 18. prosinca 2012. uputio Iskonu još jedan dopis zahtijevajući od Iskona dostavu izračuna svih ranije dostavljenih troškova u elektroničkom obliku sa pripadajućim pojašnjenjima. Iskon je dopisima od 24. prosinca i 31. prosinca 2012. dostavio tražene podatke. Potom je HAKOM 11. veljače 2013. organizirao sastanak s Iskonom jer je i dalje postojala neusklađenost dostavljenih podataka s godišnjim financijskim izvještajima Iskona za 2011. godinu koje je HAKOM koristio kao kontrolu dostavljenih troškova od strane Iskona pa nastavno na zaključke s navedenog sastanka HAKOM je od Iskona dana 12. veljače 2013. zatražio ispravak određenih podataka te usklađenje istih s financijskim izvještajima. Iskon je 25. veljače 2013. dostavio zatražene podatke te je po zaprimanju navedenih podataka HAKOM uspio prikupiti podatke potrebne za provođenje analize troškovne usmjerenosti cijena postojećih paketa usluga iz ponude Iskona. Na temelju dostavljenih svih podataka HAKOM je dovršio analizu troškovne usmjerenosti postojećih paketa Iskona vezan uz uslugu širokopojasnog pristupa Internetu i IPTV uslugu.

O rezultatima analize i potrebi izmjene cijena pojedinih paketa usluga HAKOM je obavijestio Iskon i zatražio dodatno očitovanje prije donošenja konačne odluke u ovom postupku.

HAKOM je 8. travnja 2013. zaprimio dopis Iskona koji je sadržavao komentare na dostavljene rezultate analize. Određene komentare Iskona vezano uz IPTV platformu, NMS platformu, troškove donacija i sponzorstva, prihode od uspostave poziva na određene pakete te uočene pogreške u izračunu HAKOM je prihvatio kao i većinu glede raspodjele troškova vezano uz troškove osoblja i nekih drugih troškova kako je Iskon predložio. HAKOM nije prihvatio komentare Iskona kojima je tražio da se na ukupan trošak sadržaja IPTV usluge ne primjeni odgovarajuća margina u visini WACC-a (11,05%). HAKOM ističe da bi u slučaju ne primjene naveden margine od 11, 05% moglo doći do istiskivanja konkurencije preniskim cijenama što se želi izbjeći odnosno potrebno je primijeniti jednaku marginu na sve troškove unutar paketa usluga Iskona kako bi se zadovoljio uvjet troškovne usmjerenosti cijena navedenih paketa usluga. HAKOM nije prihvatio ni komentar Iskona koji se odnosi na trošak prodajnih partnera odnosno na razdoblje na koje se navedeni trošak raspodjeljuje, smatrao je opravdanim primijeniti razdoblje od 18 mjeseci kao krajnji rok u kojem Iskon mora biti u mogućnosti nadoknaditi troškove prodajnih partnera koji su nastali u trenutku sklapanja ugovora s krajnjim korisnikom. HAKOM je prihvatio zahtjev Iskona da se za korisničku opremu (modem i STB) primjenjuje stopa amortizacije od 7 godina pa je smatrao opravdanim iznose koji se dobiju primjenom navedene stope uvećati za 15% iz razloga što se povećanjem vijeka upotrebe navedene opreme povećava i vjerojatnost da će se ista kod određenog broja korisnika morati zamijeniti novom. HAKOM je smatrao opravdanim primijeniti trošak marketinga i na CARNet DUO i CARNet TRIO pakete.

Slijedom svega navedenoga HAKOM je sukladno članku 63. stavka 5. ZEK-a utvrdio da je na temelju dostavljenih podataka o troškovima potrebno izmijeniti postojeće cijene paketa usluga Iskona kako je navedeno u točki I. izreke osporavane odluke, te je utvrdio da će se nove cijene početi primjenjivati od 1. lipnja 2013. na način da se iste primjenjuju od navedenog datuma za korisnike bez ugovora s obveznim trajanjem ugovorne obveze, dok se za korisnike s ugovorom s obveznim trajanjem ugovorne obveze navedene izmjene počinju primjenjivati tek nakon isteka obveznog trajanja ugovorne obveze, pa je odlučeno kao u točki II. izreke osporavane odluke.

Imajući na umu sve navedeno, prigovori glede povrede načela izjašnjavanja stranke u provedenom postupku su neosnovani. Tuženik je obrazložio stajališta iznijeta u ovom osporavanom aktu koja nisu posljedica proizvoljnog tumačenja propisa već pravilne primjene materijalnog prava, pa se uz obrazloženje kakvo je dano, sukladno članku 98. ZUP-a, osporavana odluka ne može ocijeniti nezakonitim, stoga je Sud na temelju odredbe članka 57. stavak 1. Zakon o upravnim sporovima («Narodne novine« 20/10., 143/12., 152/14.) presudio kao u točki I. izreke presude.

Sud je utvrdio da ne postoje razlozi zbog kojih se odluka tuženika pobija, da rješavanje ovog konkretnog upravnog spora ne zahtijeva daljnja činjenična utvrđenja. Tužitelju je uvidima u spis nekoliko puta omogućeno izjašnjavanje o navodima tuženika danih u odgovoru na tužbu koji bi eventualno bili odlučni za rješavanje ovog upravnog spora a na koje se nije očitovao.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a (točka II. izreke presude).

Napominje se tužitelju, u odnosu na traženi trošak postupka od tuženika da, sukladno članku 79. Zakona o upravnim sporovima, u upravnim sporovima svaka stranka podmiruje svoje troškove.

Broj: UsII-36/13-9

Zagreb, 9. srpnja 2015.

Predsjednica vijeća
Mira Kovačić, v. r.