## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-684/1994, U-I-505/1998 od 8

### NN 80/1999 (30.7.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-684/1994, U-I-505/1998 od 8

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadransko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Ivan Marijan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, u povodu prijedloga za ocjenu
ustavnosti zakona, na sjednici održanoj dana 8. srpnja 1999.
godine, donio je

## RJEŠENJE

1. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za
ocjenu ustavnosti odredaba članaka 114., 115. i 172a. stavka
2. točke 1. Zakona o industrijskom vlasništvu (»Narodne
novine«, broj 53/91, 19/92, 61/92. i 26/93).

2. Ovo rješenje će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti odredbe
članka 172a. stavka 2. točke 1. Zakona o industrijskom
vlasništvu (»Narodne novine«, broj 53/91, 19/92,
61/92. i 26/93) podnio je Dragutin Hamilton, odvjetnik iz Karlovca.

Odredbe spomenutog članka 172a. glase:

*»Fizičke i pravne osobe koje se bave zastupanjem
u postupku zaštite izuma i znakova razlikovanja moraju biti
upisane u registar zastupnika koji vodi Zavod.*

*U registar iz stavka 1. ovoga članka mogu se upisati:*

*1) odvjetnici upisani u imenik Odvjetničke komore Hrvatske
s posebnim stručnim ispitom položenim pri Zavodu;*

*2) druge fizičke osobe, državljani Republike Hrvatske
koje imaju završen pravni fakultet ili fakultet iz različitih
znanstvenih područja koja pripadaju prirodnim, tehničkim
i biotehničkim znanstvenim oblastima i poseban stručni
ispit položen pri Zavodu;*

*3) pravne osobe sa sjedištem u Republici Hrvatskoj, koje
zapošljavaju najmanje jednu osobu iz točke 2. ovoga
stavka.*

*Pobliže propise o polaganju posebnog stručnog ispita
i o upisu u registar iz ovoga članka donijet će Vlada
Republike Hrvatske«.*

Podnositelj prijedloga smatra da je osporena odredba Zakona o
industrijskom vlasništvu u suprotnosti s člankom 27.
Ustava Republike Hrvatske prema kojemu odvjetništvo, kao
samostalna i neovisna služba osigurava građanima pravnu
pomoć, u skladu sa zakonom.

Obrazlažući prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti Zakona o industrijskom vlasništvu s Ustavom,
podnositelj ističe da je zakon po kojemu odvjetništvo
kao samostalna i neovisna služba, osigurava građanima
pravnu pomoć u suglasnosti s Ustavom, Zakon o odvjetništvu
(»Narodne novine«, broj 9/94.) prema kojemu je odvjetnik
ovlašten, između ostalog, pružati pravnu pomoć
u obliku zastupanja stranaka, a za koje nije dužan polagati
poseban stručni ispit.

Stoga, smatrajući da je osporena odredba u nesuglasnosti
s člankom 27. Ustava, predlaže pokretanje postupka
za ocjenu ustavnosti te odredbe.

Stanko Šarić iz Zagreba, po Danaji Debicki, odvjetnici
iz Zagreba, podnio je prijedlog za ocjenu ustavnosti odredaba
članaka 114. i 115. Zakona o industrijskom vlasništvu,
koje glase:

*»Rješenje o priznanju prava kojima se štiti
izum odnosno znak razlikovanja proglasit će se ništavim
ako se utvrdi da nisu postojali uvjeti predviđeni ovim zakonom
za priznanje tog prava, a osobito ako upis izuma uz prijavu patenta
nije jasan i potpun, tako da ga prosječan stručnjak
ne može prema opisu primijeniti u proizvodnji«* -
članak 114.

*»Rješenje o priznanju prava kojima se štiti
izum odnosno znak razlikovanja može se proglasiti ništavim
za sve vrijeme trajanja zaštite i to po službenoj dužnosti,
na prijedlog zainteresirane osobe ili na prijedlog državnog
odvjetnika.*

*Uz prijedlog za proglašavanje ništavim rješenja
iz stavka 1. ovog članka podnose se potrebni dokazi«*
- članak 115.

Podnositelj prijedloga smatra da su osporene odredbe u nesuglasju
s odredbom članka 3. Ustava Republike Hrvatske kojom je
vladavina prava utvrđena kao jedna od najviših vrednota
ustavnog poretka Republike Hrvatske.

Obrazlažući prijedlog za ocjenu ustavnosti navedenih
odredaba Zakona o industrijskom vlasništvu, predlagatelj
navodi da iz osporenih odredaba proizlazi da Državni zavod
za intelektualno vlasništvo Republike Hrvatske može
poništiti svoje rješenje o priznanju prava kojima se
štiti izum odnosno znak razlikovanja, za sve vrijeme trajanja
zaštite, a koje se vrijeme utvrđuje samim tim rješenjem,
neovisno o odredbama Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91, nastavno: ZUP), unatoč činjenici
da je to rješenje u međuvremenu postalo konačno
i pravomoćno.

Na taj način je, po mišljenju podnositelja prijedloga,
faktički uveden poseban postupak, te je određen i posebni
pravni lijek obnove upravnog postupka, što je protivno načelima
konačnosti i pravomoćnosti upravnog postupka, a koja
načela zastupaju i osiguravaju pravnu sigurnost a time
i vladavinu prava.

Osporene norme, podnositelj smatra nedorečenima, što
može dovesti do pravnog nereda i nezakonitosti. Mišljenja
je da osporene odredbe djeluju kao novi pravni institut, međutim,
nejasnog domašaja, a bez konkretnog upućivanja na odgovarajuće
odredbe ZUP-a, unoseći zabunu i neizvjesnost u pravne odnose
i pravni položaj svih zainteresiranih.

Stoga takve odredbe, po mišljenju podnositelja, ugrožavaju
vladavinu prava a time i pravnu sigurnost sudionika, ne samo u
postupku zaštite industrijskog odnosno intelektualnog vlasništva,
nego i onih koji stječu prava i ulaze u pravne odnose utemeljene
na konačnim i pravomoćnim rješenjima iz članka
87. Zakona o industrijskom vlasništvu.

Predlaže Sudu pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti navedenih
odredaba Zakona o industrijskom vlasništvu s Ustavom.

Na sjednici Suda održanoj 15. srpnja 1998. godine, zaključeno
je da se od Hrvatskog državnog sabora zatraži odgovor
na prijedloge, a od Ministarstva uprave i Državnog zavoda
za intelektualno vlasništvo stručno mišljenje
o prijedlozima.

Tajnik Zastupničkog doma Hrvatskog državnog sabora
izvijestio je Sud da su prijedlozi upućeni Odboru za Ustav,
Poslovnik i politički sustav, koji na prijedloge nije odgovorio.

Ministarstvo uprave i Državni zavod za intelektualno vlasništvo
dostavili su svoja stručna mišljenja.

Ministarstvo uprave u bitnom navodi da su razlozi zbog kojih se
rješenje proglašava ništavim, propisani člankom
267. ZUP-a. Točkom 5. članka 267. ZUP-a propisano
je da se ništavim proglašava rješenje koje sadrži
nepravilnost koja je po nekoj izričnoj zakonskoj odredbi
predviđena kao razlog ništavosti, dok je točkom
6. istog članka propisano proglašavanje ništavim
rješenja čije bi izvršenje bilo protivno osnovnim
načelima pravnog poretka. Ministarstvo smatra da je proglašavanje
rješenja ništavim, temeljem osporene odredbe članka
114. Zakona o industrijskom vlasništvu, sukladno članku
267. točkama 5. i 6. ZUP-a, jer rješenje o priznanju
prava kojima se štiti izum odnosno znak razlikovanja, za
koje nisu postojali uvjeti za priznanje tog prava predviđeni
posebnim zakonom, nedvojbeno predstavlja rješenje koje imaju
u vidu odredbe članka 267. točke 5. i 6. ZUP-a.

Ministarstvo uprave nadalje ističe da osporenim odredbama
Zakona o industrijskom vlasništvu, pitanja proglašavanja
rješenja ništavim nisu uređena drugačije
nego što su uređena ZUP-om, tako da ne može biti
govora o njihovoj suprotnosti načelima ZUP-a, a uslijed
koje bi moglo biti povrijeđeno načelo vladavine prava
iz članka 3. Ustava.

Glede postupka proglašavanja rješenja ništavim,
Ministarstvo smatra da je taj postupak zakonski dostatno uređen.
Postupak se provodi po pravilima Zakona o industrijskom vlasništvu,
a u onim pitanjima koja nisu uređena tim Zakonom, postupa
se po odredbama ZUP-a. Protiv rješenja kojim se proglašava
rješenje ništavim, stranka u konkretnom slučaju
ima pravo pokretanja upravnog spora, čime je osigurana
sudska kontrola zakonitosti upravnog akta sukladno odredbi članka
19. stavka 2. Ustava.

Prema stajalištu Ministarstva, kad bi se za rješenje
iz članka 114. Zakona o industrijskom vlasništvu,
omogućilo poništavanje ili ukidanje po pravu nadzora
(članak 263. ZUP-a), tada bi, protekom zakonskih rokova
u kojima je moguće poništavanje odnosno ukidanje konačnog
rješenja, rješenje o priznanju prava kojima se štiti
izum odnosno znak razlikovanja, imalo pravnu snagu unatoč
činjenici što za priznavanje prava nisu postojali
zakonski uvjeti.

Zaključno, Ministarstvo iznosi mišljenje da osporena
zakonska odredba nije u suprotnosti s načelima ZUP-a, niti
je u nesuglasju s ustavnim načelom vladavine prava iz članka
3. Ustava.

U odnosu na prijedlog za ocjenu ustavnosti odredbe članka
172a. stavka 2. točke 1. Zakona o industrijskom vlasništvu,
Ministarstvo uprave navodi da ne nalazi razloge zbog kojih bi
osporena odredba bila u nesuglasju s Ustavom, dodajući da
s obzirom na specifičnost i složenost područja
industrijskog vlasništva, propisivanje polaganja ispita iz
tog područja može imati samo pozitivan učinak
na neposredno ostvarivanje prava stranaka u postupku zaštite
izuma i znakova razlikovanja.

Državni zavod za intelektualno vlasništvo (nastavno:
Zavod), u svom stručnom mišljenju o podnesenim prijedlozima,
između ostalog, navodi da provodeći postupak u svezi
s ostvarivanjem pravne zaštite izuma i znakova razlikovanja,
Zavod postupa po odredbama Zakona o industrijskom vlasništvu,
te po odredbama odgovarajućih provedbenih pravilnika. U
svim postupovnim pitanjima koja nisu uređena Zakonom o industrijskom
vlasništvu, Zavod postupa sukladno odredbama ZUP-a. Ističu
nužnost različitog reguliranja pojedinih pitanja postupka
priznanja prava industrijskog vlasništva u odnosu na ZUP,
zbog specifičnosti materije, te zbog međunarodnih ugovora
sklopljenih radi unifikacije i harmonizacije osnovnih instituta
prava industrijskog vlasništva, te pojedinih postupovnih
pitanja u svezi s priznavanjem predmetnih prava, a koji obvezuju
Republiku Hrvatsku.

U odnosu na podneseni prijedlog za ocjenu ustavnosti odredaba
članaka 114. i 115. Zakona o industrijskom vlasništvu,
Zavod navodi da se konačna rješenja mogu poništavati,
ukidati ili mijenjati samo putem izvanrednih pravnih lijekova
predviđenih ZUP-om.

Odredbama članaka 267. i 268. ZUP-a, reguliran je institut
proglašavanja rješenja ništavim, kao izvanredni
pravni lijek.

Točkom 5. stavka 1. članka 267. ZUP-a, izričito
je propisana mogućnost propisivanja razloga ništavosti
rješenja posebnim zakonom.

Zavod je mišljenja da osporena odredba članka 114.
Zakona o industrijskom vlasništvu, kojom su utvrđeni
uvjeti pod kojima se rješenje Zavoda o priznanju prava kojim
se štiti izum ili znak razlikovanja, može proglasiti
ništavim, nije u suprotnosti s načelom konačnosti
i pravomoćnosti rješenja u upravnom postupku, nego
naprotiv, navedena odredba nalazi svoje uporište u odredbi
članka 267. stavka 1. točke 5. ZUP-a.

Odredbe članka 115. Zakona o industrijskom vlasništvu,
po mišljenju Zavoda, nalaze svoje uporište i u odredbi
članka 268. stavka 1. ZUP-a, koja izričito propisuje
da se rješenje može proglasiti ništavim u svako
doba po službenoj dužnosti, na prijedlog stranke ili
državnog odvjetnika.

Zaključno Zavod iznosi mišljenje da osporene odredbe
članaka 114. i 115. Zakona o industrijskom vlasništvu,
ne dovode u pitanje pravnu sigurnost građana i vladavinu prava,
već naprotiv, njihovo postojanje i primjena trebaju omogućiti
i doprinijeti ostvarivanju najviših vrednota ustavnog poretka
Republike Hrvatske iz članka 3. Ustava.

Glede prijedloga za ocjenu ustavnosti odredbe članka 172a.
stavak 2. točke 1. Zakona, Zavod ističe sljedeće:

Imajući u vidu odredbu članka 27. Ustava Republike
Hrvatske kojom je propisano da odvjetništvo kao samostalna
i neovisna služba osigurava građanima pravnu pomoć
u skladu sa zakonom, te odredbu članka 7. stavka 1. Zakona
o odvjetništvu, prema kojoj su odvjetnici dužni pružati
pravnu pomoć savjesno, sukladno Ustavu Republike Hrvatske,
zakonima, statutu i drugim općim aktima Komore te Kodeksu
odvjetničke etike, proizlazi zaključak da se način
i uvjeti pružanja pravne pomoći mogu urediti posebnim
zakonima u odgovarajućim pravnim područjima.

Zavod ukazuje i na odredbe članaka 69. i 70. Zakona o odvjetništvu
kojima se utvrđuje mogućnost specijalizacije odvjetnika
za pojedina pravna područja kao i uvjeti za priznanje specijalnosti.
Navodi i neke primjere propisivanja posebnih uvjeta za zastupanje
u pojedinim postupcima, te zaključuje da se osporena odredba
članka 172a. stavka 2. točka 1. Zakona o industrijskom
vlasništvu ne može dovesti u pitanje s aspekta ustavnosti,
nego bi, naprotiv, osporenu odredbu trebalo tumačiti u
smislu osiguranja pružanja što kvalitetnije pravne pomoći
fizičkim i pravnim osobama u predmetnom specifičnom
i složenom pravnom području.

Ukazuju i na činjenicu da na međunarodnoj razini postoje
propisi sa sadržajem sličnim osporenoj odredbi.

Slijedom iznijetog, smatraju da osporena odredba nije u nesuglasju
s Ustavom Republike Hrvatske.

Prijedlozi nisu osnovani.

Osporavana odredba članka 172a. stavak 2. točka
1. Zakona o industrijskom vlasništvu, po ocjeni Suda, nije
u neskladu s odredbom članka 27. Ustava Republike Hrvatske,
niti su odredbe članaka 114. i 115. Zakona o industrijskom
vlasništvu u nesuglasju s odredbom članka 3. Ustava,
prema kojoj je vladavina prava temeljna vrednota ustavnog poretka.

U odnosu na prijedlog za ocjenu ustavnosti odredbe članka
172a. stavak 2. točka 1. Zakona o industrijskom vlasništvu,
potrebno je navesti da je odredbom članka 27. Ustava propisano
da odvjetništvo kao samostalna i neovisna služba, osigurava
građanima pravnu pomoć u skladu sa zakonom. Iz te ustavne
odredbe kao i odredbe članka 7. stavka 1. Zakona o odvjetništvu,
prema kojoj su odvjetnici dužni pružati pravnu pomoć
savjesno, sukladno Ustavu Republike Hrvatske, zakonima, statutu
i drugim općim aktima Komore te Kodeksu odvjetničke
etike, proizlazi zaključak da se način i uvjeti
pružanja pravne pomoći mogu urediti posebnim zakonima
u odgovarajućim pravnim područjima. Stoga, imajući
u vidu navedene odredbe kao i činjenicu da je područje
industrijskog vlasništva specifično i složeno
pravno područje, može se zaključiti da je svrha
propisivanja polaganja posebnog ispita za zastupanje u postupku
zaštite izuma i znakova razlikovanja, osigurati pružanje
što kvalitetnije pravne pomoći fizičkim i pravnim
osobama u tom složenom pravnom području, te osporena
odredba nije u nesuglasju s Ustavom.

Ocjenjujući osnovanost prijedloga za ocjenu ustavnosti odredaba
članaka 114. i 115. Zakona o industrijskom vlasništvu,
valja poći od članka 2. ZUP-a kojim je propisano
da se pojedina pitanja postupka za određenu upravnu oblast
mogu posebnim zakonom urediti drugačije nego što su
uređena ZUP-om, ako je to nužno za postupanje u toj upravnoj
oblasti i nije protivno načelima ZUP-a.

Kada je posebnim zakonom, u smislu navedene odredbe, za pojedina
pitanja postupka propisan postupak kojim se odstupa od odredaba
ZUP-a, tada pri rješavanju upravnih stvari na koju se odnosi
taj posebni zakon, valja postupati prema odredbama tog zakona.
Prema tome, opći upravni postupak propisan ZUP-om u odnosu
na posebne postupke ima supsidijarni karakter. Svrsishodnost općih
procesnih odredaba ne može biti potpuna za sve upravne oblasti,
te je stoga omogućeno (kao što je učinjeno i
osporenim odredbama Zakona o industrijskom vlasništvu) propisivanje
posebnih procesnih odredaba kojima se, s obzirom na specifičnost
određenih upravnih oblasti, daje mogućnost odstupanja
od općih odredaba u jedinstvenom zakonu.

Razlozi zbog kojih se rješenje proglašava ništavim,
propisani su člankom 267. ZUP-a. Točkom 5. toga
članka propisano je da se ništavim proglašava
rješenje koje sadrži nepravilnost koja je po nekoj izričnoj
zakonskoj odredbi predviđena kao razlog ništavosti, dok
je točkom 6. istog članka propisano proglašavanje
ništavim rješenja čije bi izvršenje bilo
protivno osnovnim načelima pravnog poretka. Rješenje
o priznanju prava kojima se štiti izum odnosno znak razlikovanja,
za koje nisu postojali uvjeti za priznanje tog prava, nedvojbeno
predstavlja rješenje koje imaju u vidu odredbe članka
267. točaka 5. i 6. ZUP-a.

U tom smislu neosnovanima se ukazuju tvrdnje podnositelja prijedloga
o suprotnosti osporenih odredaba osnovnim načelima ZUP-a,
a slijedom toga i jednoj od najviših vrednota ustavnog poretka
Republike Hrvatske - vladavini prava. U prilog ovakvoj tvrdnji
može se navesti i činjenica da osporenom odredbom
kojom se omogućava proglašavanje ništavim rješenja
o priznavanju prava za koje nisu postojali uvjeti propisani Zakonom,
nije povrijeđeno načelo zakonitosti, nego se to načelo
ostvaruje jer omogućava stavljanje izvan snage akta kojim
je izvršena povreda zakonitosti.

Što se tiče postupka proglašavanja rješenja
ništavim, valja reći da je taj postupak uređen
Zakonom o industrijskom vlasništvu, dok se u pitanjima koja
nisu uređena tim Zakonom primjenjuje ZUP. Protiv rješenja
kojim se proglašava rješenje ništavim, stranka
u konkretnom slučaju ima pravo pokretanja upravnog spora,
čime je osigurana sudska kontrola zakonitosti upravnog
akta sukladno odredbi članka 19. stavka 2. Ustava. Slijedom
iznijetog, Ustavni sud Republike Hrvatske je ocijenio da osporene
odredbe članaka 114. i 115. Zakona o industrijskom vlasništvu
ne ugrožavaju vladavinu prava i pravnu sigurnost sudionika
u postupku zaštite industrijskog odnosno intelektualnog vlasništva,
kao ni onih koji stječu prava i ulaze u pravne odnose utemeljene
na konačnim i pravomoćnim rješenjima iz članka
87. Zakona o industrijskom vlasništvu.

Stoga je, na temelju odredbe članka 45. stavka 1. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 29/94), riješeno kao u izreci.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 20. stavka
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 13/91).

Broj: U-I-684/1994
   U-I-505/1998
Zagreb, 8. srpnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Rješenje, NN 80/1999-1469