## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-503/1993 od 4

### NN 5/1997 (17.1.1997.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-503/1993 od 4

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući
o zahtjevu Gradskog vijeća Grada Rijeke za ocjenu ustavnosti Zakona o lokalnoj
samoupravi i upravi, na sjednici Suda održanoj dana 4. prosinca 1996. godine,
donio je slijedeću

## **ODLUKU**

1.a. Ukidaju se odredbe stavka 1. i stavka 3. članka 83. Zakona o lokalnoj
samoupravi i upravi ("Narodne novine", broj 90/1992, 94/1993 i 117/1993).

1.b. Ukida se odredba stavka 2. članka 87. Zakona o lokalnoj samoupravi
i upravi u dijelu koji glasi: "Protiv odluke arbitraže nije dozvoljena
sudska zaštita.".

1.c. Odredbe Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi ukinute pod točkama
1.a. i 1.b. izreke prestaju važiti 30. travnja 1997. godine.

2. Odbija se zahtjev Gradskog vijeća Grada Rijeke za ocjenu ustavnosti
postupka donošenja Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi.

3. Odbija se zahtjev Gradskog vijeća Grada Rijeke za ocjenu suglasnosti
s Ustavom Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi i to:

- odredaba članka 7., članka 12., članka 13., članka 14., članka 15.,
članka 45., članka 49. i stavka 2. članka 83.

- u odredbi stavka 2. članka 87. dijela koji glasi: "Sporove koji mogu
nastati u provedbi stavka 1. ovog članka, rješavaju sporazumno jedinice
lokalne samouprave. U slučaju izostanka sporazumnog rješenja odluku će
donijeti arbitraža koju imenuje Vlada Republike Hrvatske.".

## **RJEŠENJE**

1. Odbacuje se zahtjev Gradskog vijeća Grada Rijeke za ocjenu suglasnosti
Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi s Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi
("Narodne novine" - Međunarodni ugovori broj 1/1993).

2. Odluka i rješenje biti će objavljeni u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

1. Gradsko vijeće Grada Rijeke, temeljem ovlaštenja iz članka 13. alineja
7. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/1991, nastavno: Ustavni zakon), podnijelo je zahtjev za ocjenu
ustavnosti Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi (nastavno: Zakon).

Zahtjevom se navedeni Zakon osporava u pravcu ne poštivanja Ustavom
predviđenog postupka donošenja zakona (formalna protuustavnost) i u pravcu
sadržajnog proturječja pojedinih odredbi Zakona odredbama Ustava (materijalna
protuustavnost) uz isticanje suprotnosti pojedinih zakonskih odredbi odgovarajućim
odredbama Europske povelje o lokalnoj samoupravi (nastavno: Europska povelja).

U zahtjevu je stavljen prijedlog Sudu da ukine osporeni Zakon u cijelosti
ili pojedine, zahtjevom konkretno osporene odredbe.

2. Tijekom zahtjevom pokrenutog postupka, zatražen je odgovor od Zastupničkog
doma Sabora Republike Hrvatske i pribavljen je izvornik Zapisnika 6. izvanredne
sjednice Zastupničkog doma Sabora, održane 22., 23., 28., 29. i 30. prosinca
1992. godine i 5. siječnja 1993. godine (na kojoj je sjednici predmetni
Zakon donijet) potpisan po predsjedniku i tajniku Zastupničkog doma.

3. Zahtjev u dijelu kojim se Zakon osporava zbog formalne protuustavnosti
nije osnovan.

Zakon o lokalnoj samoupravi i upravi je zakon kojim se razrađuje ustrojstvo
lokalne samouprave i uprave.

Sažetak navoda zahtjeva o formalnoj protuustavnosti sadržan je u tvrdnji
da, unatoč Ustavom i Poslovnikom Zastupničkog doma propisane kvalificirane
većine (većina glasova svih zastupnika doma) za donošenje zakona kojim
se razrađuje ustrojstvo lokalne samouprave i uprave, osporeni je Zakon
donijet većinom glasova, dakle, na način propisan za donošenje drugih zakona,
budući nije konstatirano da je Zakon donijet potrebnim brojem glasova (kvalificiranom
većinom).

Odredbom članka 83. stavka 2. Ustava propisano je da većinom glasova
svih zastupnika donosi Zastupnički dom zakone kojima se razrađuje, između
ostalog, ustrojstvo lokalne samouprave i uprave.

Sadržajno isto određenje postupka donošenja zakona navedenog sadržaja
unijeto je i u odredbu članka 229. stavak 2. alineja 2. tada važećeg Poslovnika
Zastupničkog doma Sabora ("Narodne novine", broj 59/1992 i 89/1992).

U vrijeme donošenja osporenog Zakona Zastupnički dom Sabora (konstituiran
7. rujna 1992. godine) brojio je ukupno 138 zastupnika te su većinu glasova
svih zastupnika - kvalificiranu većinu iz članka 83. stavak 2. Ustava -
činili glasovi 70 zastupnika Zastupničkog doma.

Temelj za ocjenu tog dijela zahtjeva verificirani je zapisnik sjednice
Zastupničkog doma na kojoj je osporeni Zakon donijet.

Naime, verificirani zapisnik sjednice Zastupničkog doma pisani je dokument
o radu na sjednici, koji sadrži podatke o radu sjednice, o prijedlozima
iznijetim na sjednici, o provedenoj raspravi, o rezultatima glasovanja
o pojedinom predmetu te o donijetim odlukama, a njegov se izvornik trajno
čuva.

Verificirani Zapisnik 6. izvanredne sjednice Zastupničkog doma sadrži
uvodnu konstataciju o nazočnosti 108 zastupnika sjednici tog Doma, a na
strani 29. sadrži slijedeće utvrđenje: "Zastupnički dom je, većinom glasova
(2 "protiv", 2 "uzdržana") donio Zakon o lokalnoj samoupravi i upravi,
u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno s usvojenim amandmanima.".

Poslovnik Zastupničkog doma Sabora svojim je odredbama propisao, između
ostalog, i tijek i način glasovanja na sjednicama Doma kao i oblik, sadržaj
i usvajanje zapisnika o radu sjednica Doma. Slijedom tih poslovničkih odredbi
zapisnici moraju biti sastavljeni na propisani način, a to znači da moraju
sadržavati i konstataciju je li pojedina odluka dobila potrebnu (propisanu)
većinu te konstataciju o objavljenom rezultatu glasovanja.

Budući podnositelji zahtjeva kao oni koji izriču tvrdnju o neustavnom
donošenju osporenog Zakona i na kojima je obveza dokazivanja takve tvrdnje
nisu pružili dokaz u tom pravcu, to je zahtjev, u dijelu kojim je pokrenut
postupak ocjene ustavnosti postupka donošenja osporenog Zakona, odbijen
odlukom pod točkom 2. izreke.

4. Prvi oblik materijalne protuustavnosti osporenog Zakona podnositelji
nalaze u nesuglasnosti osporenog Zakona s Europskom poveljom.

Razlozi takvog osporavanja sadržani su u navodima podnositelja zahtjeva
da je prihvaćanjem Europske povelje od strane Zastupničkog doma Sabora,
zaključkom 6. izvanredne sjednice, ista postala dio unutarnjeg pravnog
poretka te je u skladu s člankom 134. Ustava, po pravnoj snazi iznad zakona
i osporeni Zakon mora biti suglasan navedenoj Povelji.

Zastupnički dom Sabora je doista na sjednici od 28. prosinca 1992. godine
jednoglasno donio zaključak o prihvaćanju i poštivanju načela i instituta
navedene Povelje.

Taj je zaključak objavljen u "Narodnim novinama" - Međunarodni ugovori
broj 1/1993 od 15. siječnja 1993. godine.

Činjenica objave u Službenom listu Republike Hrvatske nije, a prema
odredbi članka 134. Ustava, dovoljna da bi navedena Povelja po svojoj pravnoj
naravi za Republiku Hrvatsku bila međunarodni ugovor.

Članak 134. Ustava određuje dijelom unutarnjeg pravnog poretka Republike
one međunarodne ugovore koji su sklopljeni i potvrđeni u skladu s Ustavom.

Republika Hrvatska nije potpisnica (nije mogla ni biti) Europske povelje
o lokalnoj samoupravi niti je ista potvrđena (ratificirana) u skladu s
ustavnim i zakonskim odredbama.

Stoga Povelja nije akt pravne snage iz članka 134. Ustava.

Iz tih je razloga Sud taj dio zahtjeva ocijenio nedopuštenim te ga odbacio.

5. Drugi oblik materijalne protuustavnosti sadržan je u osporavanju
ustavnosti naziva osporenog Zakona.

Podnositelji navode da je naziv Zakona u suprotnosti s ustavnim odredbama
članka 114. stavak 1. i članka 128. stavak 3. a u svezi sa smislom odredbe
članka 131. Ustava.

Sažetak razloga takvog osporavanja sadržan je u tvrdnji podnositelja
da je, u smislu označenih odredbi Ustava, neustavno jednim zakonom sadržajno
uređivati i lokalnu samoupravu i državnu upravu uslijed čega je neustavan
i sam naziv osporenog Zakona te se u zahtjevu stavlja prijedlog za njegovom
izmjenom.

Ustav u članku 125., određujući nadležnost Ustavnog suda, alinejom 1.
određuje odlučivanje o suglasnosti zakona s Ustavom.

Ustavni zakon određuje da će Ustavni sud ukinuti zakon ili pojedine
njegove odredbe ako utvrdi da su nesuglasne s Ustavom (članak 21. stavak
1.).

Poslovnik Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/1994,
nastavno: poslovnik Suda) propisuje obvezu podnositelja zahtjeva za ocjenu
ustavnosti na označavanje odredbi čija se ustavnost usporava i označavanje
odredbi Ustava za koje se u zahtjevu tvrdi da su povrijeđene (članak 37.
stavak 1.).

Stoga navode dijela zahtjeva u svezi s nazivom osporenog Zakona Sud
nije razmatrao kao zahtjev za ocjenu ustavnosti.

6. Treći oblik materijalne protuustavnosti sadržan je u dijelu zahtjeva
kojim se obrazlaže neustavnost određenih zakonskih odredbi u svezi s određenim
ustavnim odredbama.

Navodi podnositelja su većim dijelom apstraktni i sadržani u ocjenama
i mišljenjima podnositelja o koncepciji osporenog Zakona te o onome što
bi taj Zakon još trebao razraditi.

Podnositelji osporavaju odredbe članaka 7., 12., 13., 14., 15., 45.
i 49. Zakona navodeći da tim odredbama Zakona pravo odlučivanja nije razrađeno
onako kako je određeno člankom 128. stavak 2. Ustava te da iste nisu u
suglasnosti s člankom 128. a u svezi članaka 1., 3., 5., 129. i 130. Ustava.

Prema navodima podnositelja navedenim odredbama nisu uređena pitanja
u svezi s pravom odlučivanja jedinica lokalne samouprave, a koje pravo
znači da su jedinice lokalne samouprave subjekt koji odlučuje i stvara
odnose u kojima se mogu ostvariti interesi i stvarati preduvjeti za zadovoljavanje
potreba građana lokalnog značenja.

U svezi ovakvog stajališta izraženog u zahtjevu, a iz kojeg podnositelji
izvode zaključak o neustavnosti navedenih zakonskih odredbi, bitno je navesti
slijedeće:

Odredbom članka 128. Ustava određeno je da pravo na lokalnu samoupravu
obuhvaća pravo odlučivanja o potrebama i interesima građana lokalnog značenja,
poglavito uređenja prostora i urbanističkog planiranja, uređenja naselja
i stanovanja, komunalne djelatnosti, brige o djeci, socijalne skrbi, kulture,
tjelesne kulture, športa, tehničke kulture, zaštite i unapređenja životnog
prostora te da se o lokalnoj samoupravi donosi zakon.

Osporenim odredbama Zakona, u skladu sa navedenom ustavnom odredbom,
određena su na najopćenitiji način prava i interesi građana koja se u navedenim
oblastima smatraju lokalnim te u kojoj se od samoupravnih jedinica ostvaruju.
Istim odredbama također se upućuje na daljnje zakonsko uređivanje u smislu
podjele na lokalne i druge poslove kroz posebne zakone koji se donose u
oblastima navedenim u ustavnoj odredbi.

Stoga Ustavni sud, protivno stajalištu iz zahtjeva, nalazi da način
uređivanja samoupravnog djelokruga lokalnih jedinica sadržan u osporenim
odredbama nije u nesuglasnosti s Ustavom.

Daljnje osporavanje ustavnosti sadržano je u navodu podnositelja da
stavak 3. članka 7. Zakona nije u suglasnosti s člankom 131. stvavak 3.
Ustava.

Prema označenoj ustavnoj odredbi, ustrojstvo i djelokrug županijskih
tijela određuju se zakonom. Podnositelji zaključuju da se statutom županije
ne može uređivati unutarnji ustroj i način rada tijela županije.

Podnositelji označeno osporavanje ustavnosti zakonske odredbe temelje
na strogom odjeljivanju jedinica lokalne samouprave - koje se imaju pravo,
na temelju zakona, samoorganizirati svojim temeljnim aktima (statutima)
od jedinica lokalne uprave, koje su vezane zakonom.

Prema odredbama Ustava, jedinice lokalne samouprave su općina i kotar
ili grad (članak 129. Ustava).

Međutim, županija je jedinica lokalne samouprave, ali je po ustavnom
uređenju jedinica lokalne uprave i samouprave (članak 131. stavak 1. Ustava).

Osporeni je Zakon u cjelini, kao i konkretna odredba članka 7. stavak
3., uredio zakonski položaj i zakonska ovlaštenja tih jedinica u skladu
s različitim uređenjem u članku 129. (one jedinice koje imaju isključivo
svojstvo jedinica lokalne samouprave) i članku 131. (jedinica lokalne uprave
i samouprave - županija) Ustava.

U tom smislu odredba članka 7. stavak 3. Zakona odnosi se na tijela
županije kao samoupravne jedinice (skupština, poglavarstvo, upravni odjeli),
a ne i na tijela županije kroz koja se ostvaruje funkcija državne uprave
(župan, županijski uredi), a na koje se odnosi odredba članka 131. stavak
3. Ustava.

Ocjena je Suda da osporena odredba Zakona, prema kojoj se statutom županije
podrobnije uređuje (zakonom) određeno ustrojstvo županijskih tijela te
način rada (zakonom određenog djelokruga) županijskih tijela, nije suprotna
ustavnoj odredbi niti je zakonodavac određivanjem predmeta statutarnog
uređivanja županije prešao granice ustavnog određenja iz članka 131. stavak
3. Ustava.

7. Nastavno je osporena ustavnost članka 83. Zakona.

Navod o neustavnosti stavka 1. i stavka 2. članka 83. Zakona podnositelji
vežu uz odredbu članka 130. stavak 1. u svezi članka 5. Ustava.

Ustavnost stavka 3. članka 83. Zakona osporava se u svezi s "... člancima
128-130. a u svezi s člankom 1., 3. i 5. Ustava Republike Hrvatske.".

Razlozi ovog dijela zahtjeva sadržani su u stajalištu podnositelja da
općinski načelnik, odnosno gradonačelnik za ustavnost i zakonitost obavljanja
poslova trebaju biti odgovorni tijelu koje ih je izabralo, da pitanje odgovornosti
može i mora biti u svezi s provedbom ustavnosti i zakonitosti, a ne ustavnosti
i zakonitosti obavljanja poslova te da Ustav republičkim tijelima daje
ovlast samo na nadzor zakonitosti.

7/1. Stavak 2. članka 83. Zakona glasi:

"Nadležno ministarstvo može, u obavljanju poslova državne uprave koji
su preneseni na tijela općine, odnosno grada davati općinskom načelniku,
odnosno gradonačelniku opće i pojedinačne naredbe.".

U postupku ocjene ustavnosti stavka 2. osporenog članka 83. Zakona ocjena
je Suda da je odredba tog stavka zakonskog članka ustavna te da, protivno
navodima zahtjeva, nije u suprotnosti s odredbama članka 130. Ustava, a
njome nije povrijeđeno ni načelo ustavnosti iz članka 5. Ustava.

Naime, prema odredbi stavka 3. članka 130. Ustava određeni se poslovi
državne uprave mogu zakonom prenijeti u djelokrug tijela jedinica lokalne
samouprave. U obavljanju tih poslova tijela jedinica lokalne samouprave
podređena su, u skladu sa zakonom, tijelima državne uprave.

Ovlast nadležnog ministarstva u pravcu davanja općih i pojedinačnih
naredbi iz stavka 2. osporenog članka, stavljena je u kontekst povjeravanja
obavljanja određenih poslova općini (gradu), a iz djelokruga državne uprave,
pri čemu je nužna kontrola i nadzor od strane tijela središnje državne
uprave.

Iz tih je razloga zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredaba članaka
7., 12., 13., 14., 15., 45., 49. i stavka 2. članka 83. Zakona odbijen
odlukom pod točkom 3. alineja 1. izreke

7/2. Stavak 1. članka 83. Zakona glasi:

"Općinski načelnik, odnosno gradonačelnik odgovoran je Ministarstvu
pravosuđa i uprave za ustavnost i zakonitost obavljanja poslova koji su
u njegovu djelokrugu kao i za ustavnost i zakonitost akata i rada općinskog
odnosno gradskog poglavarstva i upravnih tijela.".

Stavak 3. članka 83. Zakona glasi:

"Ministarstvo pravosuđa i uprave može razriješiti općinskog načelnika,
odnosno gradonačelnika ako on ili općinska odnosno gradska tijela iz stavka
1. ovoga članka učestalo krše ustavnost, odnosno zakonitost ili ako učestalo
ne postupaju po naredbama iz stavka 2. ovog članka."

U postupku ocjene ustavnosti odredaba stavka 1. i stavka 3. osporenog
članka 83. Zakona ocjena je Suda da te odredbe nisu u suglasnosti s odredbama
članaka 128., 129. i 130. Ustava.

Prema ustavnim odrednicama, lokalna samouprava predstavlja najviši stupanj
samostalnosti lokalnih tijela koja je lokalnom stanovništvu u određenom
djelokrugu poslova lokalne naravi zajamčena Ustavom.

Tijela jedinica lokalne samouprave u obavljanju lokalnih poslova su
samostalna u skladu sa zakonom i statutom.

Lokalna samouprava uključuje pravo izbora ili imenovanja lokalnih tijela
i dužnosnika, što znači da općinskog načelnika, odnosno gradonačelnika
(kao nositelje izvršne ovlasti) bira predstavničko tijelo jedinice lokalne
samouprave.

Država ima pravo nadzora (putem tijela središnje državne uprave prema
djelokrugu) koje je Ustavom ograničeno na kontrolu zakonitosti.

Konkretna zakonska uređenja dana u stavku 1. i stavku 3. članka 83.
Zakona, proširuju to pravo nadzora izvan ustavnih odrednica i to u dva
pravca:

- davanjem ovlasti tijelu središnje državne uprave na ocjenu i ustavnosti
(a ne samo zakonitosti) i to obavljanja poslova, rada i donijetih akata
tijela jedinice lokalne samouprave,

- davanjem ovlasti tijelu središnje državne uprave na razrješenje općinskog
načelnika odnosno gradonačelnika, koji su birani na temelju ustavnog jamstva
prava na lokalnu samoupravu, pri čemu zakonodavac nije odredio postupak
u kojem se ima utvrditi odgovornost lokalnih tijela i dužnosnika i u kojem
se ima provesti ocjena donijetih akata.

Slijedi da se postojećim zakonskim određenjem omogućuje način korištenja
instituta koji je u suprotnosti sa svrhom zaštite funkcioniranja lokalne
samouprave, a u svezi s ostvarenjem Ustavom zajamčenog prava na lokalnu
samoupravu, a da pri tome navedene odredbe nisu ni u pogledu sadržaja niti
u pogledu postupka precizno određene.

Iz tih je razloga ocjena Suda da su odredbe članka 83. stavak 1. i stavak
3. Zakona po načinu uređenja odnosa između tijela jedinica lokalne samouprave
i tijela središnje državne uprave protivne smislu odredbi članka 128.,
članka 129. i članka 130. Ustava te nisu u suglasnosti s Ustavom.

Uslijed takve ocjene Suda, odredba članka 83. stavak 1. i stavak 3.
Zakona je ukinuta odlukom pod točkom 1.a. izreke (članak 126. stavak 1.
Ustava).

8. Završno, podnositelji zahtjeva osporavaju ustavnost odredbe članka
87. stavak 2. Zakona, a u smislu ustavnih određenja iz članka 128. Ustava
te prava zajamčenih odredbama članka 18. i članka 19. stavak 2. Ustava.

Osporenom zakonskom odredbom, za slučaj izostanka sporazumnog rješenja
i nastanak spora između novonastalih općina, gradova i županija o preuzimanju
i raspodjeli nekretnina, pokretnina, financijskih sredstava te drugih prava
i obveza dotadašnjih općina - do 31. ožujka 1994. godine - za rješavanje
takvih sporova propisano je arbitražno tijelo koje imenuje Vlada Republike
Hrvatske, a protiv odluke tog tijela nije dozvoljena sudska zaštita.

Zakonom propisano arbitražno tijelo ustanovljeno je, na temelju osporene
odredbe Zakona, Uredbom o Komisiji Vlade Republike Hrvatske za rješavanje
sporova o pravima općina, gradova i županija od 10. svibnja 1994. godine
("Narodne novine", broj 37/1994).

Zakonskim određenjem protiv odluke navedene Komisije sudska zaštita
nije dozvoljena.

Odredbama Ustava glede prava žalbe i kontrole zakonitosti, zajamčeno
je pravo na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku
prvog stupnja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom, a to pravo može
biti samo iznimno isključeno u slučajevima određenim zakonom ako je osigurana
druga pravna zaštita (članak 18. Ustava). U članku 19. stavak 2. Ustava
izričito se zajamčuje sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih
vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.

Navedene ustavne odredbe zajamčuju: pravo na žalbu te sudsku kontrolu
zakonitosti. Ta ustavna jamstva su oživotvorena i djelotvorna samo u slučaju
postojanja pravnog sredstva za njihovu zaštitu.

Osiguranje pravne zaštite tih ustavnih jamstva pretpostavka je ispunjenja
drugog ustavnog jamstva, onog iz članka 128. Ustava, jamstva prava na lokalnu
samoupravu.

U skladu s navedenim, polazeći od činjenice da su navedeni sporovi mogući
jedino u direktnoj svezi s vremenski ograničenim tranzicijskim postupkom
teritorijalnog ustrojavanja lokalne samouprave, te cijeneći razloge ekonomičnosti
i svrhovitosti Sud ne ocjenjuje neustavnim zakonsko određenje glede ustanovljenja
arbitražnog tijela imenovanog od Vlade Republike Hrvatske.

Stoga je zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbe stavka 2. članka
87. Zakona odbijen u dijelu označenom pod točkom 3. alineje 2. izreke odluke.

Međutim, dio osporene zakonske odredbe o isključenju sudske zaštite
u svezi odluka tog tijela, dakle, zakonsko neosiguravanje djelotvornih
sredstava zaštite ustavnih zajamčenja (prava na žalbu, sudsku kontrolu
zakonitosti te prava na lokalnu samoupravu), Sud ocjenjuje nesuglasnim
članku 18., članku 19. stavak 2. i članku 128. Ustava.

Stoga je odredba stavka 2. članka 87. Zakona ukinuta u dijelu označenim
pod točkom 1.b. izreke odluke (članak 126. stavak 1. Ustava).

9. Uslijed iznijetih razloga Sud je odlučio i riješio kao u izreci na
temelju članka 21. stavak 1. u svezi članka 19. Ustavnog zakona i u svezi
članka 49. stavak 1. Poslovnika suda.

Odredbe Zakona, ukinute odlukom Suda pod točkama 1.a. i 1.b. izreke,
u funkciji su zaštite lokalne samouprave. Prestankom njihova važenja danom
objave ustavnosudske odluke o ukidanju u "Narodnim novinama" nastala bi
pravna praznina koju Sud otklanja odgodom prestanka važenja ukinutih odredbi
Zakona do 30. travnja 1997. godine, kako bi zakonodavac u tom roku mogao
otkloniti neustavne odredbe.

Stoga je, na temelju odredbi članka 21. stavak 2. Ustavnog zakona odlučeno
kao pod točkom 1. c. izreke.

Odluka o objavi utemeljena je na odredbi članka 20. stavak 1. Ustavnog
zakona.

Broj: U-I-503/1993
Zagreb, 4. prosinca 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 5/1997-83