## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-493/2002 od 13. listopada 2004.

### NN 150/2004 (27.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-493/2002 od 13. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2621

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom »D.« d.o.o.
Z., kojeg zastupa direktor H. M., a ovoga I. G., odvjetnik iz Z., na sjednici
održanoj dana 13. listopada 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zadru, broj: Gž-52/99
od 27. studenoga 2001. godine i presude Općinskog suda u Zadru, broj: P-530/98
od 17. studenoga 1998. godine, donesenih u parničnom postupku radi utvrđenja i
predaje u posjed.

2. Podnositelj ističe da su osporenim presudama
povrijeđene ustavne odredbe članaka 3., 14. stavka 2., 16. stavka 1., 29. stav­ka
1. i 48. stavka 1. Ustava. Obrazlažući svoju tvrdnju o povredi ustavnih prava,
podnositelj navodi da je ugovorom od 8. listopada 1997. godine, kupio
nekretninu (kuću) od osobe koja je u zemljišnim knjigama bila upisana kao
isključivi vlasnik nekretnine. Podnositelj se uknjižio kao vlasnik kupljene
nekretnine, te u objekt uložio oko 750.000 DEM. Nakon toga uslijedila je tužba
Lj. F. (prodavateljeve bivše supruge) kojom je tražila da se utvrdi da je
prodana nekretnina zajednička imovina bivših bračnih drugova s kojom je
prodavatelj neovlašteno raspolagao, i da je stoga ništav ugovor kojim je B. F.
raspolagao nekretninom, te je zatražila posjed nekretnine.

Podnositelj ističe da se od samog početka parničnog
pos­tupka pozivao na načelo povjerenja u zemljišne knjige koje štiti savjesnog
stjecatelja nekretnine, ali su sudovi otklonili njegovu primjenu. Stoga smatra
da su sudovi u konkretnom slučaju, propustivši primijeniti odredbe Zakona o
vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine«, broj 91/96, 137/99 i
73/00) i Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne novine«, broj 91/96, 139/99 i
114/01, u daljnjem tekstu: ZZK) kojima je uređeno stjecanje prava vlasništva na
temelju povjerenja u zemljišne knjige, povrijedili njegova ustavna prava.

3. Predmet spora u parničnom postupku koji je
prethodio ustavnosudskom postupku bio je zahtjev Lj. F. za utvrđenje da određena
nekretnina predstavlja zajedničku imovinu tužiteljice i prvotuženika (B. F.);
da je ugovor o prodaji predmetne nekretnine, sklopljen između prvotuženika i
drugotuženika (podnositelja ustavne tužbe) ništav; da se izvrši uknjižba
brisanja prava vlasništva s imena drugotuženika i uknjiži pravo zajedničkog
vlas­ništva na ime tužiteljice i prvotuženika; te zahtjev za predaju posjeda
predmetne nekretnine tužiteljici.

U parničnom
postupku utvrđeno je:

– da je
nekretnina koja je predmet ugovora o prodaji između prvotuženika i drugotuženika
kupljena za vrijeme trajanja braka tužiteljice i prvotuženika, pa u smislu
odredbe članka 277. Zakona o braku i porodičnim odnosima (»Narodne novine«,
broj 51/89 i 59/90, u daljnjem tekstu: ZBPO) predstavlja zajedničku imovinu tužiteljice
i prvotuženika stečenu u braku;

– da je
prvotuženik jedini bio upisan u zemljišnoj knjizi kao vlasnik zemljišta na
kojemu je izgrađena kuća;

– da je
ugovor o prodaji predmetne nekretnine između prvotuženika i drugotuženika
sklopljen za vrijeme trajanja braka tužiteljice i prvotuženika (8. listopada
1997. godine).

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

4. Polazeći od odredaba članka 283. ZBPO i članka
103. stav­ka 1. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91,
73/91, 3/94, 7/96 i 112/99, u daljnjem tekstu: ZOO), prvostupanjski sud je
zauzeo stajalište da je ugovor o prodaji predmetne nekretnine sklopljen između
prvotuženika i podnositelja ustavne tužbe, ništav. Slijedom toga, usvojio je tužbeni
zahtjev tužiteljice, osim u dijelu kojim je od prvotuženika zatražena predaja
posjeda nekretnine.

Županijski sud je odbio podnositeljevu žalbu kao
neosnovanu i potvrdio prvostupanjsku presudu, prihvativši stajalište
prvostupanjskog suda da je prvotuženik, sklopivši ugovor o prodaji s drugotuženikom,
raspolagao zajedničkom imovinom protivno kogentnoj normi iz članka 283. ZBPO, što
ima za posljedicu ništavost tog pravnog posla. U odnosu na žalbeni navod
podnositelja da je u konkretnom slučaju stekao pravo vlasništva na temelju
povjerenja u zemljišne knjige, Županijski sud ističe da zemljišnoknjižni upis
ima svoj učinak samo u slučaju ispunjenja općih i posebnih pretpostavki za
uknjižbu propisanih odredbama ZZK. Kako jedna od tih pretpostavki nije
ispunjena (valjanost pravnog posla), stajalište je tog suda da se u konkretnom
slučaju ne može steći pravo vlasništva niti na temelju povjerenja u zemljišne
knjige.

5. Prema odredbi članka 277. ZBPO, imovina koju su
bračni drugovi stekli radom za vrijeme trajanja bračne zajednice ili potječe iz
te imovine njihova je zajednička imovina.

Uporište za tvrdnju da je ugovor o prodaji nekretnine
sklopljen između B. F. i podnositelja ništav, sudovi nalaze u odredbama članka
283. ZBPO i članka 103. stavka 1. ZOO-a.

Odredbom članka 283. stavka 1. ZBPO propisano je da
zajedničkom imovinom bračni drugovi raspolažu sporazumno, dok je stavkom 2.
istog članka propisano da svojim udjelom u zajedničkoj imovini jedan bračni
drug ne može samostalno raspolagati niti ga opteretiti pravnim poslom među živima.

Prema odredbi članka 103. stavka 1. ZOO-a, ugovor
koji je protivan Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima te moralu društva
ništav je ako cilj povrijeđenog pravila ne upućuje na neku drugu sankciju ili
ako zakon u određenom slučaju ne propisuje što drugo.

Polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u parničnom
postupku, kao i navedenih zakonskih odredaba, Ustavni sud je utvrdio da su
sudovi, usvojivši tužbeni zahtjev tužiteljice, postupili sukladno mjerodavnim
propisima.

6. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da su mu
osporenim presudama povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14.
stavka 2., 16. stavka 1., 29. stavka 1. i 48. stavka 1. Ustava.

Glede istaknute povrede ustavnog prava zajamčenog
odred­bom članka 14. stavka 2. Ustava, valja istaknuti da podnositelj nije
naveo niti jedan ustavnopravno relevantan razlog koji bi upućivao na postojanje
povrede ustavnog prava kojim se jamči jednakost pred zakonom.

Odredba članka 16. stavka 1. Ustava propisuje da se
slobode i prva mogu ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava
drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje. Ustav­ni sud nije našao
da bi osporenim presudama, utemeljenim na mjerodavnim zakonskim odredbama,
podnositelju bile po­vrijeđene slobode i prava koja proizlaze iz te ustavne
odredbe.

Budući da je u parničnom postupku koji je prethodio
ustavnosudskom postupku podnositelj aktivno sudjelovao i imao ravnopravan položaj
s drugom stranom, te da su sudovi u konkretnom slučaju primijenili mjerodavne
zakonske odredbe, Ustavni sud je utvrdio da podnositelju nije povrijeđeno
ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava, na čiju povredu ukazuje.

Polazeći od činjenice da je osporenim presudama,
sukladno mjerodavnim propisima, utvrđena ništavost kupoprodajnog ugovora te
naložena uknjižba brisanja prava vlasništva s podnositeljevog imena i uknjižba
prava zajedničkog vlasništva na ime tužiteljice i prvotuženika, Ustavni sud je
utvrdio da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo vlasništva zajamčeno
odredbom članka 48. stavka 1. Ustava na čiju povredu podnositelj također
ukazuje.

7. Odredba članka 3. Ustava, koju podnositelj također
smatra povrijeđenom, ne sadrži ustavna prava u smislu članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), pa se na toj
odredbi ne može temeljiti ustavna tužba.

8.
Slijedom iznijetog, temeljem odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno
je kao pod točkom I. izreke.

9.
Objava ove odluke (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-493/2002.
Zagreb, 13. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 150/2004-2621