## Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2005. - 2006.

### NN 31/2005 (7.3.2005.), Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2005. - 2006.

# HRVATSKI SABOR

548

Na
temelju članka 96. stavka 1. Zakona o zaštiti potrošača (»Narodne novine«, br. 96/03.),
Hrvatski sabor na sjednici 25. veljače 2005., donio je

## NACIONALNI PROGRAM

### ZAŠTITE POTROŠAČA ZA RAZDOBLJE 2005. – 2006.

I.
UVOD

1.
OPĆE ODREDNICE

Nacionalni
interes i strateški cilj Vlade Republike Hrvatske je punopravno članstvo u Europskoj
uniji. Ispunjavanje uvjeta za punopravno članstvo u Europskoj uniji –
stabilnost institucija koje osiguravaju demokraciju, vladavinu prava i
poštivanje demokratskih načela i ljudskih prava, međunarodnog prava te tržišnog
gospodarstva, čine temelje unutarnje i vanjske politike Republike Hrvatske.

U uvjetima stvaranja nužnih pretpostavki za
punopravno članstvo u Europskoj uniji, Vlada Republike Hrvatske prihvatila je
razvojni okvir za preobražaj Republike Hrvatske u civilno, ekonomski uspješno i
demokratsko društvo. Uvažavajući takvo određenje Hrvatske uočena je potreba
sustavnog rješavanja problematike određenih kategorija stanovništva, osobito
onih kojima se u demokratskom društvu jamči posebna zaštita.

S obzirom na širenje područja djelovanja Europske
unije ujedinjenjem europskih država, Europska unija svojim je zemljama
članicama dala smjernice za stvaranje jedinstvene politike za ona područja koja
su do tada bila isključivo u nacionalnoj nadležnosti. U skladu s time, javila
se i potreba za propisivanjem pravnih odredbi koje proklamiraju poštivanje
osnovnih ljudskih prava, što je jedno od temeljnih načela djelovanja Europske
unije.

Na početku stvaranja samostalne države već je bilo
vid­ljivo opredjeljenje za demokratsku i socijalnu državu, što je nedvojbeno
naznačeno i u Ustavu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, br. 41/01. i
55/01.), koji u članku 16., 22., 50. i 69. u poglavlju »ZAŠTITA LJUDSKIH PRAVA
I TEMELJNIH SLOBODA« propisuje da je »čovjekova sloboda i osobnost nepovrediva«
i da svatko ima pravo na zdrav život. Državna tijela osiguravaju uvjete za
zdrav okoliš. Svatko je dužan, u sklopu svojih ovlasti i djelatnosti, osobitu
skrb posvećivati zaštiti zdravlja ljudi, prirode i ljudskog okoliša. Stoga se
pristupa objedinjavanju propisa važnih za potrošače, što bi trebalo rezultirati
usuglašavanjem postojećih pravnih propisa i stvaranjem novih, sukladno među­narodnim
dokumentima osobito onim koji su prihvaćeni u Europskoj uniji.

Opredjeljenje Republike Hrvatske da se razvija prema
civilnom društvu te demokratskoj i tržišno orijentiranoj državi s težnjom
integriranja u Europsku uniju dovodi do stvaranja zakonodavstva kojim se
poboljšava položaj najugroženije i najslabije strane na tržištu, pojedinaca –
potrošača, koji nastupaju na tržištu bez namjere stjecanja profita, ali sa
željom da ostvare svoj osobni interes. Potrebno je zaštitu potrošača sustavno
uključivati u sva važna područja života i osigurati njeno provođenje.

Ovaj
Nacionalni program izraz je nastojanja da se rastuća svijest o potrebi zaštite
potrošača pretvori u jasan i cjelovit dokument, kojim se sustavno kreira
politika zaštite potrošača i određuju prioriteti kao i mjere za njihovo
ostvarenje u razdoblju od 2005. do 2006. godine.

2. Razvoj sustava zaŠtite potroŠaČa

Generalna
skupština Ujedinjenih naroda donijela je, Rezolucijom broj 39/248 iz 1985.
godine, smjernice o zaštiti potrošača kojima je potaknula zemlje članice na
zakonsko uređivanje ovog područja te razvoj institucija koje će potrošače
obavješćivati i poučavati, te djelotvorno štititi njihova prava. Europske
države potpisnice Ugovora o osnivanju Europske zajednice, potpisanog u Rimu
1957. godine, donijele su potkraj 1973. godine Europsku povelju o
obavješćivanju i zaštiti potrošača s njihovim pravima, koja se sastoje od prava
na zaštitu gospodarskih interesa, prava na zaštitu od opasnosti za život,
zdravlje i imovinu prilikom stjecanja proizvoda i usluga na tržištu, prava na
pravnu zaštitu i potporu države, prava na obavješćivanje i poduku potrošača, te
prava na udruživanje sa svrhom zaštite njihovih interesa, prava na
predstavljanje u tijelima koja odlučuju o stvarima od interesa za potrošače. Od
tada do danas, na ovim principima u Europskoj zajednici je nastalo bogato
zakonodavstvo zaštite potrošača. U Sjedinjenim Američkim Državama donesen je
Zakon o zaštiti potrošača 1972. godine i na temelju tog Zakona osnovana je
posebna savezna komisija za sigurnost potrošačke robe.

Zajedničko obilježje svih modernih demokratskih
država je zaštita interesa gospodarski slabije strane u poslovnim transakcijama
na tržištu, stoga se i zakonima o zaštiti potrošača u tim zemljama, štite
fizičke osobe, potrošači, na tržištu proizvoda i usluga koje kupuju za svoje
neprofesionalne svrhe, odnosno za osobne ili obiteljske potrebe.

Sa zaštitom potrošača Europska unija započela je u
70-im godinama dvadesetog stoljeća. Do danas je to područje uređeno brojnim
aktima što ukazuje na veliku važnost koja se pridaje ovoj problematici, to više
što moderno tržište zahtijeva visoku razinu zaštite potrošača. Ugovorom o
Europskoj uniji, kojim je izmijenjen Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
politika zaštite potrošača postaje službena politika Europske unije. Daljnje
promjene izvršene su tzv. Ugovorom iz Amsterdama, odnosno Ugovorom o izmjenama
Ugovora o osnivanju Europske zajednice. Tim ugovorom, između ostalog, izvršena
je renumeracija postojećeg teksta Ugovora o osnivanju Europske zajednice, pa je
dotadašnji članak 129.a, kojim je bila uređena zaštita potrošača, postao članak
153. i njime se navodi da se prava potrošača temelje na pet osnovnih prava
ugrađenih u nacionalne politike njezinih članica, kako slijedi:

• zaštita zdravlja i sigurnost potrošača,

• zaštita gospodarskih interesa potrošača,

• pravo potrošača da budu informirani i educirani,

• pravo na naknadu štete i

• udruživanje, zastupanje i sudjelovanje potrošača,
radi os­tva­renja svojih prava.

Zaštita potrošača iznimno je dinamično područje koje
je u Europskoj uniji podvrgnuto donošenju učestalih novih mjera, stoga bi
trebala predstavljati osnovu za usklađeno djelovanje svih nacionalnih tijela na
području zaštite potrošača, vladinih i nevladinih organizacija.

Suvremeno
tržište omogućava široku ponudu uz potrebno postizanje visoke i jedinstvene
razine zaštite potrošača, kako bismo našu državu pripremili za ravnopravno
nastupanje na jedinstvenom tržištu Europske unije. To podrazumijeva stvaranje
jedinstvene i kvalitetne institucionalne strukture kao temelja pro­vođenja
učinkovite zaštite potrošača, čime bi Republika Hrvat­ska pokazala da zaslužuje
povjerenje potrošača na konkurentnom unu­tarnjem tržištu uz jasna pravila i
dosljedno provođenje zakona, bez obzira, gdje se potrošač ili gospodarski
subjekt nalaze. Da bi se sve to moglo ostvariti potrebna su i značajna
materijalna sredstva koja bi u konačnici dovela do značajne koristi ne samo
gospodarskim subjektima, nego i potrošačima u njihovom svakidašnjem životu, s
obzirom na veći izbor robe i usluga uz bolju kvalitetu i niže cijene.

Potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i
pridruživanju izme­đu Republike Hrvatske i Europskih zajednica i njihovih
država članica u Luksemburgu 29. listopada 2001. godine čije je potvrđivanje od
strane Hrvatskoga sabora objavljeno u »Narodnim novinama – Međunarodni
ugovori«, br. 14/01.), otpočeo je proces pridruživanja Republike Hrvatske
europskim integracijama. Jedna od posebno važnih obveza koju Republika Hrvatska
mora ispuniti do kraja tog procesa je i prilagodba nacionalnog zakonodavstva
pravnoj stečevini Europske unije *(acquis communautaire).*

Člankom 74. Sporazuma u dijelu 23*.* pod nazivom
ZAŠTITA POTROŠAČA dogovoreno je da će Hrvatska i Europska zajednica surađivati
kako bi uskladile standarde za zaštitu potrošača u Republici Hrvatskoj s onima
u Europskoj uniji. Učinkovita zaštita potrošača je nužna kako bi se osiguralo
primjereno funkcioniranje tržišnoga gospodarstva te će ta zaštita ovisiti i o
razvoju upravne infrastrukture, koja će osigurati nadzor nad tržištem i
provedbom zakona na tom području. U tu će svrhu i u njihovu zajedničkom
interesu stranke posebno poticati i osigurati:

– usklađiva­nje zakonodavstva i prilagođava­nje
zaštite potrošača u Hrvatskoj sukladno zaštiti koja je na snazi u Europskoj
uniji,

– politiku aktivne zaštite potrošača, uključujući
veću informiranost i razvoj neovisnih organizacija,

– učinkovitu pravnu zaštitu potrošača radi pobo­ljša­nja
kakvoće potrošačke robe i održava­nja odgovarajućih sigurnosnih normi.

Sukladno preuzetim obvezama iz Sporazuma o
stabilizaciji i pridruživanju, Republika Hrvatska obvezna je preuzeti smjernice
Europske unije zaštite potrošača u nacionalno zakonodavstvo.

Pri preuzimanju smjernica i njihovoj ugradnji u
nacionalni pravni sustav provodi se podjela smjernica na dvije skupine. U prvoj
su skupini smjernice koje uređuju, isključivo ili pretežito, zaštitu interesa neprofesionalnog
djelovanja fizičkih osoba na tržištu. Ta je skupina smjernica ugrađena u Zakon
o zaštiti potrošača, koji tako postaje opći propis za zaštitu potrošača. U
drugu skupinu, razvrstane su smjernice koje uređuju zaštitu i drugih interesa i
drugih osoba. Smjernice iz druge skupine bit će ugrađene u novi Zakon o
obveznim odnosima, te donošenjem novih ili izmjenom drugih već postojećih
propisa.

*Mišljenje
KOMISIJE EUROPSKIH ZAJEDNICA vezano uz zahtjev Republike Hrvatske za članstvo u
Europskoj uniji koje se odnosi na zaštitu potrošača i zdravlja, (Bruxelles, 20.
travnja 2004.) je sljedeće:*

»Pravna
stečevina Zajednice obuhvaća zaštitu gospodarskih interesa potrošača (u odnosu
na zavaravajuće oglašavanje i komparativno oglašavanje, isticanje cijena na proizvodima,
potrošački zajam, nepoštene uvjete u prodaji na daljinu i od vrata do vrata,
putovanja u paket aranžmanima, kupovinu prava na vremenski ograničenu uporabu
nekretnina (timeshare), sudske naloge za zaštitu interesa potrošača, određene
aspekte prodaje potrošačke robe i popratna jamstva, te prodaju na daljinu
potrošačkih financijskih usluga), kao i opću sigurnost proizvoda (odgovornost
za neispravne proizvode, opasne kopije proizvoda i opću sigurnost proizvoda).
Države članice Europske unije trebaju učinkovito provoditi pravnu stečevinu
Zajednice putem odgovarajućih instrumenata rješavanja sudskih i izvansudskih
sporova kao i sustava administracije, uključujući tržišni nadzor i ulogu udruga
za zaštitu potrošača.

U
pogledu mjera koje su vezane uz sigurnost proizvoda**,** rješenje za
usklađivanje s odredbama sadržanim u Direktivi EZ-a o općoj sigurnosti
proizvoda potraženo je u donošenju Zakona o općoj sigurnosti proizvoda u rujnu
2003. godine, koji će biti dopunjen Pravilnikom o uzajamnom izvješćivanju. Hrvatski
pravni okvir koji se odnosi na odgovornost za neispravne proizvode obuhvaća i
načelo objektivne odgovornosti, definiciju štete, izuzeće od odgovornosti i
teret dokaza, a temelji se na Zakonu o obveznim odnosima. U ovom trenutku
regulativa u ovom područ­ju u više aspekata odstupa od pravne stečevine i bit
će potrebne njene izmjene i dopune.

U pogledu mjera koje nisu vezane uz sigurnost
proizvodaZakon o zaštiti potrošača, usvojen 2003. godine ima za cilj
preuzeti Direktive EZ-a koje se odnose na: zavaravajuće i komparativ­no
oglašavanje, ugovore sklopljene izvan poslovnih prostorija, potrošačke zajmove,
nepoštene uvjete u potrošačkim ugovorima, kupnju prava na vremenski ograničenu
uporabu nekretnina (timeshare), ugovore sklopljene na daljinu i na isticanje
cijena na proizvodima. Zakon o turističkoj djelatnosti i Zakon o obveznim
odnosima djelomično su usklađeni s Direktivom EZ-a koja obuhvaća putovanja,
odmore i kružna putovanja u paket aranžmanima i bit će ih potrebno izmijeniti i
dopuniti. Hrvatsko zakonodavstvo ne pokriva Direktive EZ-a o sudskim nalozima
za zaštitu interesa potrošača, o nekim aspektima prodaje potrošačke robe i
popratnim jamstvima te o prodaji na daljinu potrošačkih financijskih usluga. Za
navedena pitanja potrebna je daljnja prilagodba s pravnom stečevinom Zajednice.

U području tržišnog nadzorapostojeći je
sustav, koji se temelji na odobrenju proizvoda prije njihovog stavljanja na
tržište, daleko od postavljenih zahtjeva Europske unije. Državni inspektorat odgovoran
je u suradnji s ostalim javnim institucijama za provedbu propisa tržišnog
nadzora. Na snazi su osnovne odredbe o metodologiji procjene rizika, prijavi
opasnih proizvoda i surad­nji s proizvođačima i distributerima. Određene
aktivnosti nadzora tržišta poduzimaju se za određene kategorije proizvoda.
Međutim, za veliki broj ostalih proizvoda nedostaje tržišni nadzor zbog
nepostojanja normi, nedostatka sredstava za izvođenje ispitivanja ili
nedostatnih zakonskih ovlasti Državnog inspektorata. Jedino na razini Vlade i
ostalih država postoji oblik razmjene informacija. Hrvatska bi imala koristi
postati članicom TRAPEX-a (Sustava za prijenos i brzu razmjenu podataka o
štetnim posljedicama uporabe određenih proizvoda na tržištu).

Posebni
pravni propisi koji bi potrošačima olakšali pristup pravosuđu ne postoje.
Primjenjuju se odredbe s područja građan­skog prava. Još uvijek nije razvijen
poseban sustav alternativnog rješavanja sporova koji se odnose na zaštitu
potrošača, koji bi bio usklađen s postojećim Preporukama Europske komisije.
Udruge za zaštitu potrošača ovlaštene su pokrenuti postupke na nadležnom sudu
protiv nezakonitih poslovnih aktivnosti i zavara­vajućeg oglašavanja, ali
slabosti hrvatskoga pravosudnog sustava predstavljaju prepreku za učinkovitu
provedbu. U odnosu na obavješćivanje i izobrazbu potrošača Republika Hrvatska
nema odgovarajućih programa, iako se predviđa izrada jednoga takvog programa pa
bi s tim u vezi aktivnosti na tom području trebale biti značajno pojačane.

Zaključak

Hrvatska
će morati na ovom području poduzeti dodatne napore u usklađivanju svog
zakonodavstva s pravnom stečevinom Zajednice u cilju njegovoga učinkovitog
preuzimanja i provedbe u srednjoročnom razdoblju. Posebni se napori trebaju
usmjeriti na zakonske odredbe o odgovornosti za proizvod i mjere koje nisu
vezane uz sigurnost proizvoda te provedbu sustava nadzora tržišta koji bi bili
usklađeni sa zahtjevima Europske unije. Posebnu pozornost također treba
posvetiti jačanju udruga za zaštitu potrošača i promicati razvoj neovisnog i
reprezentativnog pokreta za zaštitu potrošača, kao i promicanju aktivnosti
obavješćivanja i edukacije potrošača.«

Zaštita
potrošača određena je težnjom Hrvatske da poveća kvalitetu življenja,
uravnoteži i unaprijedi učinkovitost gospodarstva prilagođavajući ga tržišnim
uvjetima te za uključivanjem u europske razvojne sustave i svjetsku razmjenu.

Nadalje
u »Strategiji politike zaštite potrošača za razdoblje 2002.–2006.«, koju je
donijela Europska komisija u veljači 2002. godine, u poglavlju 3.2.3.2.
spominju se Europski centri za zaštitu potrošača (ECC), odnosno Mreža europskih
centara za zaštitu potrošača (ECC – Network). Europska komisija navela je da
oče­kuje osnivanje po jednoga Europskog centra za zaštitu potrošača u državama
članicama i što je prije moguće, u državama kandi­dat­kinjama.

Europski centri za zaštitu potrošača predstavljaju
vezu između Komisije i potrošača u Europskoj uniji, a uloga centara je
omogućiti potrošačima bolje snalaženje na unutarnjem tržištu, te da Europskoj
komisiji osiguraju informacije o problemima na tržištu. Europski centri daju
podatke o zakonodavstvu i sudskoj praksi, kako na europskoj tako i na razini
država članica. Centri, također, pružaju pravnu pomoć i savjetuju o
proceduralnim pitanjima, u postupcima izvansudskog rješavanja sporova, upućuju
na nadležna tijela, te usko surađuju unutar svoje Mreže s drugim sličnim
mrežama. (EEJ – net, FIN – net).

Uloga države cijenit će se kroz stvaranje tržišnog
gospodarstva, omogućavanje gospodarskog rasta i razvoja zemlje, ali uveliko će
ovisiti i o povjerenju potrošača. Cijene robe i usluga u Republici Hrvatskoj
formiraju se slobodno prema uvjetima tržišta. Međutim, postoje izuzeća za
pojedine gospodarske djelatnosti u kojima formiranje cijena još uvijek
kontroliraju državna tijela na nacionalnoj ili lokalnoj razini čiji je cilj
sprječavanje pojave monopola i zaštite potrošača posebno onih s niskim
dohotkom. Zakonom o zaštiti potrošača omogućava se potroša­čima da štite svoje
gospodarske interese i u slučajevima kada se radi o javnim uslugama koje se
pružaju potrošačima (električna energija, plin, javne telekomunikacijske
usluge, poštanske usluge, itd.).

Zaštita
potrošača provodi se u javnom interesu, a izvršenje ove zaštite osigurava
Republika Hrvatska. Zakon o zaštiti potro­šača daje okvir za sadržaj
Nacionalnog programa za zaštitu po­trošača (u daljnjem tekstu: »Nacionalni
program«) kojim se razrađuju svi aspekti politike zaštite potrošača u Republici
Hrvat­skoj, te određena pravila ponašanja svih subjekata aktivno uklju­čenih u
provođenje te politike.

II.
OCJENA STANJA NA PODRUČJU ZAŠTITE POTROŠAČA U REPUBLICI HRVATSKOJ

Današnji
trenutak razvijenosti sustava zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj definiran
je spoznajama uočenim kroz jedno­godišnju primjenu Zakona o zaštiti potrošača,
višegodišnju primjenu drugih propisa koji sadrže odredbe o zaštiti potrošača,
kao i rezultate djelovanja udruga. Postoji zaokružen zakonski okvir koji
osigurava implementaciju najviših vrijednosti zaštite potro­šača Europske unije
u praksu hrvatskog tržišta robe i usluga. Nažalost, značajan dio postojeće
regulative, neovisno o tome što je u njoj cijeli niz slabosti i nedorečenosti,
ne provodi se, što koči ostvarenje temeljnih prava potrošača, njegovo
dostojanstvo i gospodarske interese.

Na
temelju provedenih inspekcijskih nadzora i utvrđenih nepravilnosti u područjima
nadzora, može se generalno ocijeniti da, unatoč velikom broju obavljenih
inspekcijskih nadzora nad primjenom odredbi propisa kojima se štite interesi
potrošača i poduzetih upravnih i kaznenih mjera, stanje u području zaštite
potrošača u nadziranim područjima nije zadovoljavajuće.

Temeljni
uzroci takvog stanja su:

–
nejasni, nepotpuni, neprecizni i neprimjenjivi propisi (primjerice kod Zakona o
zaštiti potrošača: odredba o isticanju cijena na svim proizvodima, nepotpuno
uređenje odredaba o javnim uslugama, nedovoljna zaštita u području kvalitete
obavljenih us­lu­ga, nedostatne ovlasti inspekcije),

– donošenje propisa od strane jedinica lokalne
samouprave koji su suprotni zakonima (posebno kod komunalnih usluga npr. voda,
naknade za priključak na komunalnu infrastrukturu),

– neprovođenje, odnosno nedovoljno provođenje
upravnog nadzora nadležnih ministarstava nad provedbom propisa iz svog
djelokruga,

– sporo rješavanje prekršajnih prijava i blaga
kaznena politika,

– nedovoljne ovlasti nadležnih inspekcijskih tijela
koja trebaju provoditi inspekcijski nadzor u većini propisa kojima se po bilo
kojem pitanju uređuje zaštita potrošača (primjerice: u Zakonu o zaštiti
potrošača nema ovlasti inspektora da naredi zamjenu neispravnog proizvoda, da
zabrani promet nedeklariranih proiz­voda, u propisima koji uređuju djelatnost
distribucije /opskrbe/ plina nisu predviđena zakonska rješenja kojima bi se
osigurala provedba odredaba o pravima i obvezama potrošača i distributera
plina),

– u manjoj mjeri nedovoljna aktivnost inspekcijskih
tijela u području zaštite potrošača zbog nedovoljnog broja inspektora, slabe
mobilnosti i nedostatka sredstava za ispitivanje kvalitete,

– nedovoljna informiranost i edukacija potrošača o
njihovim pravima,

– nedovoljna organiziranost potrošača na cijelom
teritoriju Republike Hrvatske.

Tijela lokalne samouprave, uz časne iznimke, ne
pridržavaju se, kada je u pitanju izgradnja sustava zaštite potrošača, svojih
obveza definiranih Ustavom Republike Hrvatske i Zakonom o lokalnoj i područnoj
(regionalnoj) samoupravi.

Dnevne
pritužbe potrošača upozoravaju na visoku razinu kršenja »dobrih poslovnih
običaja«, a time i narušavanje zakonskog okvira koji uređuje zaštitu potrošača
u Republici Hrvatskoj.

Činjenica
kako je tek oko 20% građana-potrošača u dostatnoj mjeri svjesno svojih
zakonskih prava, a slična ocjena vrijedi i za značajan dio trgovaca, davatelja
usluga i proizvođača, razlog je čestog kršenja temeljnih prava potrošača i
zakona kojima se u Republici Hrvatskoj uređuje područje zaštite potrošača.
Nedostatna je i razina suradnje i partnerstva između nositelja zaštite
potrošača definiranih zakonom, a neriješeno je i pitanje sustavnog financiranja
javnoga djelovanja udruga za zaštitu potrošača.

1.
Zakonodavstvo

Zaštita
potrošača provodi se u javnom interesu. Provođenje ove zaštite osigurava
Republika Hrvatska i uređena je Zakonom o zaštiti potrošača (»Narodne novine«,
br. 96/03.) koji je temeljni Zakon i u primjeni je od 8. rujna 2003. godine.
Ovaj je Zakon jedan od propisa kojim je započeo postupak implementacije
smjernica Europske unije s područja zaštite potrošača u hrvatski pravni sustav,
kojim se preuzimaju europske norme ponašanja na tržištu, kako u pogledu
obavješćivanja, tako i same zaštite potro­šača.

Zakon o
zaštiti potrošača na sustavan način uređuje zaštitu osnovnih prava potrošača
pri kupnji proizvoda i usluga, kao i pri drugim oblicima stjecanja proizvoda i
usluga na tržištu u svrhe koje nisu namijenjene njihovoj poslovnoj, a ni
poduzetničkoj djelatnosti. Naime, Zakonom je uređeno pravo na zaštitu
gospodarskih interesa potrošača, pravo na zaštitu od opasnosti za život,
zdravlje i imovinu, pravo na pravnu zaštitu potrošača, pravo na obavješćivanje
i izobrazbu potrošača i pravo na udruživanje potrošača sa svrhom zaštite
njihovih interesa.

Smjernice
Europske unije koje su ugrađene u Zakon o zaštiti potrošača osobito se odnose:
na isticanje cijena proizvoda koji se nude potrošačima na prodaju izvan poslovnih
prostorija trgovca; na prodaju na daljinu (putem kataloga, tiskanih
promidžbenih poruka s narudžbenicom, televizije, elektroničke pošte i slično);
na korištenje potrošačkog zajma; na zavaravajuće oglašavanje; na nepoštene
odredbe u potrošačkim ugovorima i na ugovore o pravu na vremenski ograničenu
uporabu nekretnine (timesharing). Direktiva o univerzalnoj usluzi i pravima
korisnika elektronske komunikacijske mreže i usluga preuzeta je djelomično i to
u djelu koji se odnosi na ugovorne obveze davatelja usluge.

Interesi potrošača štite se još i nizom propisa koji
pravno uređuju različita prava potrošača – primjerice: Zakon o trgovini
(»Narodne novine«, br. 49/03. – pročišćeni tekst, 96/03., 103/03.,170/03. i
55/04. – Odluka Ustavnog suda broj U-I-3824/2003; U-I-4094/2003; U-I-418/2004
od 28. travnja 2004. kojom je ukinut Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o
trgovini), Zakon o državnom inspektoratu (»Narodne novine«, br. 76/99. i
96/03.), Zakon o pošti (»Narodne novine«, br. 172/03. i 15/04.), Zakon o
komunalnom gospodarstvu (»Narodne novine«, br. 26/03. – pročišćeni tekst i
82/04.), Zakon o normizaciji (»Narodne novine«, br. 55/96. i 163/03.), Zakon o
tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjeni sukladnosti (»Narodne novine«, br.
158/03.), Zakon o hrani (»Narodne novine«, br. 117/03., 130/03. i 48/04.),
Zakon o zdravstvenoj ispravnosti i zdravstvenom nadzoru nad namirnicama i
predmetima opće uporabe (»Narodne novine«, br. 1/97. – pročišćeni tekst), Zakon
o energiji (»Narodne novine«, br. 68/01.), Zakon o regulaciji energetskih
djelatnosti (»Narodne novine«, br. 68/01. i 109/01.), Zakon o tržištu
električne energije (»Narodne novine«, br. 68/01.), Zakon o tržištu plina
(»Narodne novine«, br. 68/01.), Zakon o općoj sigurnosti proizvoda (»Narod­ne
novine«, br. 158/03.), Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«,
br. 122/03.), Zakon o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 29/78., 39/85.,
46/85., 57/89., 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 107/95., 7/96., 91/96., 112/99.
i 88/01.) kojim se ne štiti potrošača kao posebnu društvenu skupinu već kao
jednu od ugovornih strana, Zakon o pravu na pristup informacijama (»Narodne
novine«, br. 172/03.), Zakon o zaštiti osobnih podataka (»Narodne novine«, br.
103/03.), Zakon o zaštiti prirode (»Narodne novine«, br. 162/03.) i drugi.

Implementacijom
jednog dijela smjernica Europske unije o zaštiti potrošača u hrvatsko
zakonodavstvo postavljen je pravni okvir za uspostavu sustava koji se sastoji
od upravnih tijela i samostalnih, neovisnih tijela kojima je cilj izgradnja i
sustavno ostvarivanje aktivne zaštite potrošača.

Europska
unija je strategiju o zaštiti potrošača za razdoblje 2002. – 2006. usvojila s
namjerom da realizira svoju dugoročnu viziju, da sistematski pristupi
problematici i usredotoči se na opće ciljeve zaštite potrošača. Istodobno,
Europska je unija ostavila prostor za kontinuiranu prilagodbu godišnjih
planova. Strateško pozicioniranje Europske unije na zaštitu potrošača povezano
je s proračunskim sredstvima za ovu namjenu. Za razdoblje 2002. – 2006. predviđeno
je 54 milijuna EUR, odnosno 18 milijuna EUR godišnje za izravno financiranje
aktivnosti na području zaštite potrošača.

U
praksi je bilo problema i nesnalaženja u primjeni Zakona o zaštiti potrošača.

Kad se
radi o provedbiZakona o zaštiti potrošača**,** najveći broj pitanja
u početnoj fazi njegove primjene nije upućen od potrošača već od trgovaca,
posebno u odnosu na obvezu isticanja cijena na svakom proizvodu, isticanju
cijena za jedinicu mjere, vrećice s logotipom proizvođača ili trgovca,
deklariranje – adresa proizvođača i drugo.

Najveći
broj reklamacija od potrošača odnosi se na neisticanje ili nepravilno isticanje
cijena, isprave koje prate proizvode, a nisu na hrvatskom jeziku,
nedeklariranje ili nepotpuno deklariranje proizvoda, neisticanje općih i
posebnih uvjeta prodaje, neizdavanje računa, prodaju proizvoda trajnije uporabe
bez jamstvenog lista, tehničke upute, rasprodaje robe suprotno propisu, način
obračunavanja komunalnih usluga u pojedinim jedinicama lokalne samouprave,
način obračuna telekomunikacijskih usluga, izdavanje računa na tržnicama i
drugim otvorenim prostorima, kvalitetu obavljenih usluga, odbijanje pružanja
jamstva za teh­ničke proizvode.

Razvojem sustava zaštite potrošača u Republici
Hrvatskojbazirano na Zakonu o zaštiti potrošača i Zakonu o obveznim
odnosima uočilo se najčešće kršenje odredbe članka 488. Zakona o obveznim
odnosima kojim je propisano pravo kupca da po vlastitom izboru može od trgovca
tražiti ispunjenje, sniženje cijene, raskid ugovora ili naknadu štete u slučaju
nedostatka prodanog proizvoda. U Zakonu o zaštiti potrošača uočilo se najčešće
kršenje odredbe članka 8. koji propisuje isticanje cijena proizvoda i pružanje
usluga, odredbe članka 10. koji propisuje isticanje cijene pri oglašavanju,
odredbe članka 17. koji propisuje način deklariranja proizvoda, članak 22.
kojim se propisuju javne usluge koje se pružaju potrošačima posebno vezano uz
uključivanje predstavnika udruga potrošača pri savjetodavnim tijelima i
povjerenstvima za reklamacije potrošača, te odnos jedinica lokalne i područne
(regionalne) samouprave u odnosu na obveze sukladno navedenom Zakonu, članak od
89. do 95. kojima se propisuje oglašavanje proizvoda i usluga, a pogotovo
zabrana zavarava­ju­ćeg oglašavanja.

Tijekom
2004. godine ministar gospodarstva, rada i poduzet­ništva donio je Pravilnik o
postupku ocjenjivanja stručne osposobljenosti osoba za rad u Savjetovalištima
za zaštitu potrošača (»Narodne novine«, br. 106/04.), te je ujedno izrađena
Odluka o jedinstvenoj metodi izračuna realne godišnje kamatne stope na
potrošačke kredite. Isto tako, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva
raspisalo je Javni poziv za Projekte »Informiranje i izobrazba potrošača za
2004. godinu« i »Preventivna zaštita potrošača za 2004. godinu« na temelju
kojih je raspodijelilo sredstva u iznosu od 300.000,00 kuna za svaki projekt
udrugama za zaštitu potrošača.

2.
Udruge za zaštitu potrošača u Republici Hrvatskoj

U
državama članicama Europske unije nailazimo na različite odnose između uloge
državnih tijela i nevladinih organizacija na području zaštite potrošača. Za
djelotvoran sustav zaštite potrošača važna su oba sektora, kako nevladin tako i
vladin.

Neovisne
potrošačke udruge imaju jedinstvenu ulogu u identificiranju i koherentnom
izražavanju problema s kojima se potrošači susreću, te u zastupanju interesa
potrošača. Sposobne su pridobiti povjerenje potrošača savjetima, educiranjem i
usmjeravanjem.

U
strukturi nevladinih organizacija potrošača u pojedinim državama Europske
unije, mogu se utvrditi dvije karakteristične skupine. U prvoj su organizacije
koje djeluju cjelovito na području zaštite potrošača, sadržajno pokrivaju
različita tematska područja i pružaju različite usluge potrošačima od
savjetovanja, obavješćivanja, do istraživačkog rada i surađivanja u pripremanju
zakonodavstva. U drugoj su skupini usko profilirane organizacije, koje svoj rad
usredotočuju na određeno tematsko područje, npr. prehranu, javne usluge i dr.,
pri čemu potrošačima pružaju razne usluge. Temeljna karakteristika, po kojoj se
nevladine potrošačke organizacije razlikuju od drugih nevladinih organizacija,
je obvezna neovisnost o ponuđačima robe i usluga, kao i o politič­kim
strankama, što podrazumijeva zabranu stjecanja sredstva iz komercijalnih
izvora.

Nevladino udruživanje potrošača karakteristika je
modernog civilnog društva, koje u pravilu nema strogih institucionalnih ob­li­ka.
U brojnim državama, naročito u SAD i u državama Eu­rop­ske unije interese
potrošača zastupaju snažne udruge potro­ša­ča, koje su važan čimbenik u razvoju
zaštite potrošača. U savjetodavnoj grupi za zaštitu potrošača kod Europske
komisije zastup­ljeno je pet europskih udruga za zaštitu potrošača. Djelovanje
dviju organizacija (BEUC i ANEC) financijski podupire Europska komisija. BEUC
(Bureau Europeen des Unions de Consommateurs) je europska krovna organizacija.
Članstvo u toj organizaciji je ekskluzivno, što znači, da njena članica može
biti samo jedna od nacionalnih potrošačkih organizacija iz svake države
Europske unije. Glavna uloga BEUC-a je lobiranje kod Europske komisije za
zakonodavstvo, koja štiti i jača položaj potrošača na tržištu. Pri tome je
važno naglasiti da samo članice imaju pristup do istraživačkog rada i
različitih političkih dokumenata i gledišta BEUC-a, a odnose se na direktive,
uredbe i druge pravne instrumente Europske unije, koji su već donijeti ili su u
postupku donošenja.

U
Republici Hrvatskoj od 1998. godine do danas osnovano je 16 udruga za zaštitu
potrošača. Udruge svojim javnim djelovanjem utječu na prikupljanje i širenje
broja svojih članova. Prvi broj »Potrošačkog lista« tiskan je i distribuiran u
prosincu 2002. godine, a zatim su tiskana i objavljena još dva broja. Međutim,
nemogućnost osiguranja financijskih sredstava spriječila je daljnje izlaženje
tog časopisa, jer tijela državne uprave nisu bila sklona tom financiranju.
Zatim su se pojavile potrošačke novine s korisnim informacijama za potrošače
(13 brojeva časopisa »Zaštita potrošača«, koji se uglavnom financiraju prodajom
na tržištu i reklamama trgovaca). Udruge pružaju i izravnu pomoć potrošačima
koji im se obrate u nastupu prema trgovcima. Djelovanje udruga prisutno je u
javnosti kroz brojne aktivnosti na promicanju prava potrošača i njihove
zaštite, kroz obavješćivanje, savjetovanje, edukaciju i zastupanje potrošača u
slučajevima kad su njihovi interesi ugroženi. Udruge raspolažu minimalnim
financijskim sredstvima za rad. Rad članova udruga uglavnom je volonterski, a
Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva je tijekom 2003. udrugama za
zaštitu potrošača doznačilo određena financijska sredstva za provođenje Zakona
o zaštiti potrošača, te financiralo izdavanje Potrošačkog pojmovnika u svrhu
obavješ­ćivanja i poduke javnosti. Povodom Svjetskog dana prava potrošača 15.
ožujka 2004. godine u Umagu je održan je I. sabor zaštite potrošača u Republici
Hrvatskoj pod pokroviteljstvom Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva.
Na ovaj način Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva podržava
partnerski odnos s udrugama u namjeri promicanja aktivne politike zaštite
potrošača.

3.
Savjetovališta

Udruga
za zaštitu potrošača »Potrošač« – Društvo za zaštitu potrošača Hrvatske je u
razdoblju od travnja 2001. do travnja 2002. godine provelo projekt
»Savjetovalište za potrošače«, pod sponzorstvom i nadzorom Delegacije Europske
komisije u Repub­lici Hrvatskoj, a u razdoblju od svibnja 2002. do srpnja 2003.
godine projekt »Savjetovalište za potrošače u Gradu Zagrebu«, pod sponzorstvom
Ureda za udruge Vlade Republike Hrvatske.

Hrvatska udruga za zaštitu potrošača je u razdoblju
od svog osnivanja 1998. g. do danas imala više projekata putem kojih se
savjetovalo potrošače. Projekt »Meso i mesne prerađevine« vođen je pod nadzorom
i sponzorstvom Svjetske organizacije potrošača Consumers International čiji je
član Hrvatska udruga za zaštitu potrošača. Nadalje, u tom razdoblju tiskano je
9 letaka putem kojih su informirani potrošači.

Udruge
od svojeg osnivanja redovito savjetuju potrošače putem telefona, telefaksa,
pisama, web stranica i izravnim rješa­vanjem reklamacija potrošača, te se na
taj način potrošači sustavno obrazuju i obavješćuju.

Za sada
nije osnovano niti jedno savjetovalište na način kako to propisuje Zakon o
zaštiti potrošača.

4.
Sudovi časti Hrvatske gospodarske komore i Hrvatske obrtničke komore

a)
Sud časti Hrvatske gospodarske komore

Pri
Hrvatskoj gospodarskoj komori od 1989. godine djeluje Sud časti kao nadležni
sud za utvrđivanje povreda dobrih poslovnih običaja koje su počinile članice
Komore i izricanje mjera društvene discipline prema počiniteljima. Pod terminom
»povreda dobrih poslovnih običaja« podrazumijeva se povreda onih poslov­nih
običaja koji su se ustalili u praksi obavljanja određene djelatnosti. Dobri
poslovni običaji u prometu robe i pružanju usluga regulirani su Zakonom o
obveznim odnosima, Zakonom o trgovini i drugim propisima koji su na snazi u
Republici Hrvat­skoj, ali i uzancama koje su prihvaćene kao pravila ponašanja u
određenim djelatnostima.

Vrlo je
važno članicama Hrvatske gospodarske komore utvrditi povrede dobrih poslovnih
običaja, jer se izricanjem mjera društvene discipline prema počiniteljima
pridonosi razvijanju dob­rih poslovnih običaja i poslovnog morala.

Danas,
u tijeku procesa približavanja Republike Hrvatske Europskoj uniji,
sankcioniranje povreda dobrih poslovnih običaja postaje još važnije i zbog
posebnih pravila Europske unije o zaštiti potrošača od lošega poslovnog
ponašanja gospodarskih subjekata u prometu robe i usluga, a posebno s obzirom
na postojeći Zakon o zaštiti potrošača.

Organizacija
i rad Suda časti pri Hrvatskoj gospodarskoj komori propisan je Pravilnikom o
radu Suda časti pri Hrvatskoj gospodarskoj komori (»Narodne novine«, broj
64/2001.) te ostalim općim aktima Hrvatske gospodarske komore.

Najčešće
povrede dobrih poslovnih običaja, a zbog kojih se podnose prijave ovome Sudu časti
su:

§ nepriznavanje reklamacija kupaca, iako su osnovane, te nepostupanje
sukladno pozitivnim zakonskim propisima,

§ neispunjavanje preuzetih ili ugovorenih obveza,

§ reklamiranje na štetu drugih ili iznošenje neistinitih podataka o
drugoj pravnoj osobi (konkurentu),

§ nepoštivanje pravila struke,

§ kršenje odredbi općih akata Hrvatske gospodarske komore i etičkih
kodeksa donesenih od strane strukovnih udruženja koja djeluju unutar HGK-a,

§ nepoštivanje zakonskih normi koje propisuju ponašanje pravnih osoba u
prometu robe i usluga.

Cilj je
Suda časti pri HGK-u da, prvenstveno, u što kraćem roku spor između
suprotstavljenih stranaka riješi na miran način, ali vrlo često se u okviru
mirnog rješenja spora riješi i materijalni dio zahtjeva prijavitelja.

Postupak
pred Sudom časti pri HGK-u je besplatan, osim troškova vještačenja. Naime,
ukoliko se tijekom postupka radi utvrđivanja odgovornosti prijavljenoga trebaju
utvrditi određene činjenice putem vještačenja, angažiranje i provođenje
vještačenja plaća jedna od stranaka u sporu.

b)
Sud časti Hrvatske obrtničke komore

Sud
časti Hrvatske obrtničke komore je nezavisno tijelo, osnovano pri Komori na
temelju odredbi Zakona o obrtu, u lipnju 2000. godine, koje odlučuje, između
ostalog, i o povredama dobrih poslovnih običaja u obavljanju obrta. Do
osnivanja ovoga Suda časti odgovornost obrtnika za povrede dobrih poslovnih
običaja utvrđivala se pri zajedničkom sudu časti s Hrvatskom go­spodarskom
komorom, s kojim i danas postoji vrlo uska, uspješ­na suradnja. Pravilnikom o
Sudu časti HOK-a (»Narodne novine«, br.62/02.) razrađene su povrede
zbog kojih se može podnijeti prijava, te su utvrđeni i drugi uvjeti za njeno
podnošenje.

Povredama
dobrih poslovnih običaja u obavljanju obrta zbog kojih se protiv obrtnika –
člana Hrvatske obrtničke komore može podnijeti prijava sudu časti smatra se
naročito:

§ postupak, djelo ili izjava usmjereni na rušenje ugleda drugih obrtnika,

§ neispunjavanje preuzetih ili ugovorenih obveza,

§ prodaja proizvoda ili pružanje usluga loše kvalitete pod vidom dobre
kvalitete,

§ reklama na štetu drugih obrtnika ili potrošača,

§ prodaja tuđih proizvoda kao vlastitih,

§ neregularan način naplate (više od istaknute važeće tarife, neizdavanje
računa i sl.),

§ odbijanje izvršenja usluge,

§ nepoštivanje pravila struke.

Važno
je naglasiti da, osim navedenih, postoje i druge povrede dobrih poslovnih
običaja u obavljanju obrta, radi kojih se može podnijeti prijava Sudu časti
koji u propisanom postupku donosi odluku, radi li se o povredi dobrih poslovnih
običaja ili ne.

Da bi
građanin, obrtnik ili trgovačko društvo mogli podnijeti prijavu Sudučasti
potrebno je udovoljiti uvjetima propisanim Pravilnikom. Naime, osnovni je uvjet
da je osoba protiv koje se želi podnijeti prijava član HOK-a, kao i da od
saznanja za povredu i učinioca nije proteklo više od tri mjeseca (tzv.
subjektivnizastarni rok), kao niti šest mjeseci od dana kada je povreda
učinjena (tzv. objektivni zastarni rok).

Važno
je naglasiti da Sud časti ne zamjenjuje redovni sud, jer ne donosi akte koji
obvezuju osobu koja je proglašena odgovornom za kršenje poslovnih običaja.

III.
Nositelji provedbe Nacionalnog programa

Zaštita
potrošača provodi se u javnom interesu, a provođenje ove zaštite osigurava
Republika Hrvatska.

Hrvatski
sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske donosi Nacionalni program zaštite
potrošača za razdoblje od dvije godine.

Radi
osiguranja djelotvorne provedbe Nacionalnog programa zakonom je propisano da su
nositelji zaštite potrošača: Hrvatski sabor, Vlada Republike Hrvatske, Ministarstvo
gospodarstva, rada i poduzetništva, Vijeće za zaštitu potrošača i udruge za
zaštitu potrošača.

Kako bi
se osigurala što kvalitetnija zaštita potrošača neophodno je uključenje i niza
drugih tijela i institucija kao što su: Ministarstvo financija, Ministarstvo
pravosuđa, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstvo
poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva, Ministarstvo mora, turizma,
prometa i razvitka, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, Ministarstvo
zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, Državni inspektorat,
Državni zavod za intelektualno vlasništvo, Hrvatski za­vod za norme, Hrvatska
akreditacijska agencija, Hrvatska narod­na banka, visokoobrazovne institucije,
Hrvatska gospodarska komora, Hrvatska obrtnička komora, Hrvatska udruga
poslodavaca te druge stručne i znanstvene institucije.

1.
Hrvatski sabor

Hrvatski
sabor donosi Nacionalni program zaštite potrošača. Jednom godišnje Vlada
Republike Hrvatske uoči Svjetskog dana prava potrošača izvješćuje Hrvatski sabor
o ostvarivanju politike zaštite potrošača iz Nacionalnog programa za proteklu
godinu dana. Savez udruga za zaštitu potrošača preko svojeg predstavnika
sudjeluje u raspravama na sjednicama saborskih odbora koje su od interesa za
potrošače.

2.
Vlada Republike Hrvatske

Vlada
Republike Hrvatske na prijedlog ministra gospodarstva, rada i poduzetništva
imenuje Vijeće za zaštitu potrošača koje u suradnji s Ministarstvom
gospodarstva, rada i poduzet­ništva izrađuje prijedlog Nacionalnog programa
zaštite potrošača.

Vlada
Republike Hrvatske podnosi Hrvatskom saboru prijedlog Nacionalnog programa
zaštite potrošača na donošenje i jednom godišnje izvješćuje o njegovom
ostvarivanju.

3.
Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva

Nakon
konstituiranja novog saziva Hrvatskoga sabora i Vlade Republike Hrvatske,
donesen je Zakon o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave
(»Narodne novine«, br. 199/03. i 30/04.). Na temelju navedenog, a vezano uz
Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva donesena je Uredba o unutarnjem
ustrojstvu Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva (»Narodne novine«,
br. 24/04.) od 25. veljače 2004. godine, kojom je ustrojena Uprava za trgovinu
unutar koje je Odjel za zaštitu potrošača koji provodi politiku zaštite potrošača
kako je preporučeno dokumentima o pristupanju Europskoj uniji (posebno glava
23. Dodatka Bijeloj knjizi iz 1995.), te obavlja poslove za Vijeće za zaštitu
potrošača.

Odjel
za zaštitu potrošača sastoji se od dva odsjeka, i to: Odsjek za osnivanje i praćenje
rada savjetovališta za zaštitu potrošača i Odsjek za upravnopravne poslove i
Nacionalni program za zaštitu potrošača.

Odjel
za zaštitu potrošača provodi politiku zaštite potrošača koji u suradnji s
Vijećem za zaštitu potrošača izrađuje Nacionalni program i prati njegovu
provedbu, te vodi evidenciju obavljenih poslova iz Nacionalnog programa.

Ministarstvo
gospodarstva, rada i poduzetništva upućuje Vladi Republike Hrvatske Prijedlog
godišnjeg izvješća o ostvarivanju Nacionalnog programa zaštite potrošača na
temelju mišlje­nja Vijeća za zaštitu potrošača.

4.
Vijeće za zaštitu potrošača

Vijeće
za zaštitu potrošača osnovano je i imenovano Odlukom Vlade Republike Hrvatske
od 20. svibnja 2004. godine koja je objavljena u »Narodnim novinama«, br.
68/04. od 26. svibnja 2004. godine i Odlukom o izmjeni i dopuni Odluke o
osnivanju i imenovanju članova Vijeća za zaštitu potrošača u »Narodnim
novinama«, br. 154/04. Vijeće za zaštitu potrošača, kao savjetodavno tijelo,
važan je nositelj zaštite potrošača, a imenuje ga Vlada Republike Hrvatske na
prijedlog ministra gospodarstva, rada i poduzetništva; čine ga predstavnici
nadležnih tijela državne uprave, Hrvatske gospodarske komore, Hrvatske
obrtničke komore, Hrvatske udruge poslodavaca, Saveza udruga za zaštitu potrošača,
te ugledni stručnjaci s područja zaštite potrošača. Jednu trećinu članova
Vijeća za zaštitu potrošača Vlada Republike Hrvatske imenuje iz sastava udruga
za zaštitu potrošača. Vijeće je savjetodavno tijelo ministru gospodarstva, rada
i poduzetništva koji određuje broj članova Vijeća i predsjeda Vijeću.

Vijeće
treba organizirati tako da djeluje operativno, a Poslov­nikom o radu Vijeća,
određen je način rada i odlučivanja u Vijeću.

5.
Inspekcijske službe

Inspekcijski
nadzor nad provođenjem Zakona o zaštiti potrošača obavlja Državni inspektorat,
te drugi nadležni inspektori u skladu s ovlastima utvrđenim pozitivnim pravnim
propisima.

Sukladno
zakonski utvrđenom djelokrugu rada, Državni inspektorat provodi inspekcijski
nadzor nad primjenom niza propisa kojima se u cijelosti ili pojedinim njihovim
odredbama uređuje zaštita potrošača u pojedinim područjima (trgovina,
ugostiteljstvo, turizam, komunalne usluge, energetske djelatnosti).

6.
Udruge za zaštitu potrošača

Udruge
za zaštitu potrošača osnivaju sami potrošači radi promicanja i zaštite prava
potrošača u Republici Hrvatskoj.

Registracija
udruga u Republici Hrvatskoj propisana je Zakonom o udrugama (»Narodne novine«,
br. 88/01. i 11/02.) i obavlja se sukladno članku 14. i 15. u dijelu III. pod
nazivom »REGISTRACIJA UDRUGE« u kojem se navodi da je upis udrugedobrovoljan
i obavlja se na zahtjev osnivača udrugeu Re­gistar udruga Republike
Hrvatske. Udruge se upisuju u registar pri nadležnom tijelu državne uprave
prema sjedištu udruge. Registar udruga javan je i vode ga uredi državne uprave
u jedinicama područne (regionalne) samoupraveu elektroničkom obliku
jedinstveno za sve udruge u Republici Hrvatskoj. Čelnik tijela nadležan za
poslove opće uprave propisuje pravilnikom sadržaj registra udruga, njihov način
vođenja, kao i obrasce zahtjeva za upis u registar udruga, te zahtjeva za upis
promjena u registru.

Poslovi
udruga osobito su: obavješćivanje potrošača, ispitivanje proizvoda preko
ovlaštenih laboratorija, pružanje pomoći oštećenom potrošaču u nastupu prema trgovcu,
davanje primjedbi i prijedloga na propise iz područja zaštite potrošača u
postupku njihovog donošenja, te pokretanje sudskih postupaka predviđenih
zakonom. Savez udruga potrošača objavljivat će listu trgovaca koji su
višekratno kroz proteklu godinu oštetili potrošače ili svjesno prodavali
proizvode opasne za zdravlje i sigurnost potrošača, te osnivati mirovna vijeća
uz suglasnost stranaka, što do sada nije učinjeno.

IV.
ZAKONSKI OKVIR DONOŠENJA NACIONALNOG PROGRAMA

Nacionalnim
programom zaštite potrošača osobito se određuju:

1.
NAČELA I CILJEVI POLITIKE ZAŠTITE POTRO­ŠA­ČA

2.
ZADAĆE KOJE IMAJU PREDNOST PRI OSTVARIVANJU POLITIKE ZAŠTITE POTROŠAČA

3.
OKVIRNI OPSEG I PROGRAM KORIŠTENJA FINANCIJSKIH SREDSTAVA ZA OSTVARIVANJE
ZADAĆA IZ NACIONALNOG PROGRAMA

4.
OKVIRNI OPSEG I PROGRAM KORIŠTENJA FINANCIJSKIH SREDSTAVA ZA POTICANJE RAZVOJA
I DJELOVANJA UDRUGA POTROŠAČA.

1.
NAČELA I CILJEVI POLITIKE ZAŠTITE POTROŠAČA

Republika
Hrvatska zalaže se za djelotvornu zaštitu potroša­ča kao osnovnu stečevinu
civilizacijskoga, demokratskog društva u funkciji osiguranja kvalitete života
svih svojih građana i stvaranju ravnoteže između interesa gospodarskih
subjekata i potrošača na tržištu, u okvirima zakonodavstva Europske unije i
direktiva UN.

1.1.
NAČELA POLITIKE ZAŠTITE POTROŠAČA

Načela
politike zaštite potrošača su:

•
Načelo javnosti, obrazovanja i obavješćivanja,

•
Načelo cjelovitosti,

•
Načelo preventivnosti.

Načelo
javnosti, obrazovanja i obavješćivanja predstavlja pravo građana na pravodobno obavješćivanje
o svojim pravima, kao i o kvaliteti robe i usluga na tržištu, o poduzetim
mjerama za zaštitu temeljnih ustavnih vrijednosti, te s tim u vezi na slobodan
pristup podacima o stanju u području zaštite potrošača.

Načelo
cjelovitostipodrazumijeva stvaranje zajedničkog dje­lo­vanja i suradnju
državnih tijela i tijela lokalne samouprave s udrugama za zaštitu potrošača, te
svih ostalih institucija vezanih uz djelovanje zaštite potrošača, čime se
ujedno postiže osiguranje načina i uvjeta zajedničkog djelovanja građana i
institucija.

Načelo
preventivnosti ima za svrhu svim legalnim sredstvima izbjegavati rizik,
opasnost za život i zdravlje te štetu na strani potrošača. Kontrola robe i
usluga treba biti organizirana, planirana i izvedena tako da što manje ugrožava
temeljne ustavne vrijednosti: pravo na zdrav život i zdravlje ljudi, očuvanje
prirode i ljud­skog okoliša.

1.2.
CILJEVI I MJERE POLITIKE ZAŠTITE POTRO­ŠAČA

Osnovni
cilj politike zaštite potrošača je stalan napredak kvalitete života svih
građana Republike Hrvatske sukladno standardima zemalja Europske unije radi
zaštite gospodarskih interesa te promicanja važnosti zdravlja i sigurnosti
potrošača.

Ciljevi
i mjere politike zaštite potrošača su:

|  |  |
| --- | --- |
| **CILJEVI** | **MJERE** |
| if !supportLists-   endifosigurati vladavinu prava, demokracije i civilnog društva  if !supportLists-   endifdaljnje usklađivanje zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije | if !supportLists-   endifpredlaganje zakonskih i drugih mjera u cilju osiguranja visoke razine zaštite gospodarskih interesa, zdravlja, sigurnosti, dostojanstva i prava potrošača  if !supportLists-   endifudruživanje u udruge za zaštitu potrošača  if !supportLists-   endifpravo na predstavljanje u procesu donošenja odluka |
| if !supportLists-   endifstvoriti uvjete za učinkovito rješavanje uočenih problema na području zaštite potrošača | if !supportLists-   endifuvođenje odgovarajućih mjera za zaštitu potrošača (inspekcija, sudovi, arbitraža) kako bi se prijepori između potrošača i trgovaca, davatelja usluga i proizvođača riješili prije redovnog suda  if !supportLists-   endifpojednostavljenje postupka zaštite prava potrošača pred sudovima |
| if !supportLists-   endifosvješćivanje potrošača o njihovom stvarnom položaju i snazi na tržištu | if !supportLists-   endifpotpora osnivanju udruga i savjetovališta za zaštitu potrošača  if !supportLists-   endifosmišljavanje i provođenje obrazovanja potrošača  if !supportLists-   endifprimjena osnovnih znanja o obvezama, pravima i zaštiti potrošača u školske odgojne programe osnovnog i srednjeg obrazovanja |
| if !supportLists-   endifosigurati potporu potrošačima u ostvarenju njihovih prava | if !supportLists-   endifosiguravanje djelotvorne suradnje vladinih tijela i svih nadležnih institucija za provođenje politike zaštite potrošača  if !supportLists-   endifuspostavljanje savjetodavne mreže za razvijanje njihove međusobne suradnje |
| if !supportLists-   endifmeđusobna povezanost svih nositelja zaštite potrošača | if !supportLists-   endifuvođenje središnjega informacijskog sustava |
| if !supportLists-   endifjačanje položaja potrošača na tržištu, podizanje svijesti potrošača u odnosu na njihova prava i ulogu u tržišnom gospodarstvu | if !supportLists-   endifrazrada sustava obavješćivanja, savjetovanja i obrazovanja |
| if !supportLists-   endifzaštita zdravlja i sigurnosti potrošača | if !supportLists-   endifuspostavljanje sustava za obavješćivanje potrošača o sigurnosti proizvoda na tržištu  if !supportLists-   endifizrada tehničkih propisa za tehničke zahtjeve za proizvode koji osiguravaju visoku razine zaštite zdravlja i sigurnosti potrošača  if !supportLists-   endifsuradnja svih tijela državne uprave u osiguravanju zaštite zdravlja i sigurnosti potrošača |
| if !supportLists-   endifdavanje informacija i upoznavanje javnosti o pravima potrošača u Republici Hrvatskoj | if !supportLists-   endifplaniranje promidžbenih djelovanja na svim razinama i poticanje medijske aktivnosti |

2.
ZADAĆE KOJE IMAJU PREDNOST PRI OSTVARIVANJU POLITIKE ZAŠTITE POTROŠAČA

2.1. ZADAĆE PREMA PODRUČJIMA
ZAŠTITE POTRO­ŠAČA

Zakonom
o zaštiti potrošača uređuje se zaštita osnovnih prava potrošača pri kupnji proizvoda
i usluga, kao i pri drugim oblicima stjecanja proizvoda i usluga na tržištu,
kroz pravo na zaštitu gospodarskih interesa potrošača, pravo na zaštitu od
opasnosti za život, zdravlje i imovinu, pravo na djelotvornu pravnu zaštitu
potrošača, pravo na obavješćivanje i izobrazbu potrošača, pravo na udruživanje
potrošača sa svrhom zaštite njihovih interesa, pravo na predstavljanje
potrošača i ravnopravno sudjelovanje predstavnika potrošača u radu tijela koja
rješavaju stvari od interesa za potrošače.

Zaštita
potrošača je nužna kako bi se osiguralo primjereno funkcioniranje tržišnog
gospodarstva, osigurao nadzor nad tržiš­tem i, dodatno, uz Zakon o obveznim
odnosima reguliralo ugovorne odnose između potrošača i trgovca, kojima se štite
gospodarski interesi potrošača, fizičkih osoba, kao slabije strane na tržištu.
Bitno je naglasiti da Zakon o zaštiti potrošača propisuje i nositelje zaštite
potrošača kao nadležna tijela koja štite prava i interese potrošača, te način
ostvarivanja prava, ukoliko potrošač smatra da je oštećen.

Nedvojbeno
je da se moraju štititi i poštovati prava potro­šača, no i sami potrošači
trebaju biti informirani o svojim pravima, kao i načinu ostvarivanja tih prava.
Naime, i u starom rimskom pravu postojala je regula: *»caveat emptor«* što
znači: »Neka kupac bude oprezan kod kupnje«. Niz problema nastaje i kada se
doslovno shvati uzrečica »Kupac je uvijek u pravu«. U pravu je ona strana, bez
obzira bio to kupac ili prodavač, koja postupa u skladu sa zakonskim propisima.
Zakon o zaštiti potrošača, pored prava potrošača, ujedno štiti prava i interese
trgovaca od ponekad apsurdnih zahtjeva kupaca.

Nakon
donošenja i primjene Zakona o zaštiti potrošača uočena je potreba za jačanjem
razine zaštite potrošača, naročito na sljedećim područjima:

 1.
javne usluge,

 2.
zdravstvene usluge,

 3.
zdravstvena ispravnost i kvaliteta hrane

 4.
sigurnost proizvoda,

 5.
obrazovanje,

 6.
obavješćivanje,

 7.
trgovina,

 8.
financijske usluge i bankarstvo,

 9.
zaštita okoliša,

10.
turizam i ugostiteljstvo,

11.
korištenje nekretnina.

Ad
1) Javne usluge

Sukladno
Zakonu o zaštiti potrošača javnim uslugama smatraju se: prodaja električne
energije, plina iz distributivne mreže, toplinske energije, javnih
telekomunikacijskih usluga, poštanskih usluga, usluga prijevoza putnika u
javnom gradskom i prigrad­skom prometu, opskrba pitkom vodom i odvodnja
otpadnih voda te održavanje čistoće.

Regulacija javnih usluga u energetskom sektoru u
Republici Hrvatskoj danas sve više dolazi u središte interesa s obzirom na potrebu
većeg stupnja liberalizacije energetike. S tim u vezi Hrvatski sabor usvojio je
tijekom 2004. godine set energetskih zakona koji su usklađeni sa smjernicama
Europske unije, čime je pokrenuta energetska reforma i to s temeljnim ciljem
stvaranja otvorenog tržišta, sa svim značajkama slobodnog i konkurentnoga
tržišnog nadmetanja. Usvojeni zakonodavni okvir za liberalizaciju energetskog
sektora u Republici Hrvatskoj osim što ima za cilj razvoj energetskog sektora,
unaprjeđenje tržišnog poslovanja, otvaranje tržišta i jačanje konkurencije isto
tako ima za cilj i postizanje efikasne zaštite korisnika-kupaca svih oblika
energije. S tim u vezi osnovano je i Vijeće za regulaciju energetskih
djelatnosti na temelju Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti (»Narodne
novine«, br. 68/01. i 109/01.) čija je zadaća reguliranje energetskih
djelatnosti tijekom procesa zacrtanih reformskih promjena. Planira se
usklađenje energetske regulative s novim propisima Europske unije koji se tiču
informiranja potrošača o njihovim pravima posebice vezano uz mogućnost promjene
isporučitelja bez naknade i pravo na razvidne podatke koji se odnose na pristup
i korištenje elektroenergetskih usluga.

Prema Zakonu o komunalnom gospodarstvu (»Narodne
novine«, br. 26/03. i 82/04.), definirane su, osim navedenih i ostale vrste
komunalnih usluga:

 1. opskrba
pitkom vodom,

 2. odvodnja i
pročišćavanje otpadnih voda,

 3. prijevoz
putnika u javnom prometu,

 4. održavanje
čistoće,

 5. odlaganje
komunalnog otpada,

 6. održavanje
javnih površina,

 7. održavanje
nerazvrstanih cesta,

 8.  tržnice na malo,

 9. održavanje
groblja i krematorija i prijevoz pokojnika,

10. obavljanje dimnjačarskih poslova,

11. javna rasvjeta.

Jedinice lokalne samouprave te pravne i fizičke osobe
koje obavljaju komunalne djelatnosti obvezne su na temelju Zakona i posebnih
propisa:

– osigurati trajno i kvalitetno obavljanje komunalnih
djelatnosti,

–
osigurati održavanje komunalnih objekata i uređaja u stanju funkcionalne
sposobnosti,

–
osigurati obavljanje komunalnih djelatnosti na načelima održivog razvoja,

– osigurati javnost rada.

Tijela koja dodjeljuju koncesije za obavljanje javnih
usluga dužna su osigurati da koncesionar pruža usluge na socijalno prihvatljiv
način, vodeći računa da osobe sa slabijim prihodima ili s posebnim socijalnim
potrebama mogu koristiti javnu uslugu.

Prema Zakonu o komunalnom gospodarstvu nadzor nad
provedbom Zakona i zakonitosti rada provodi Vlada Republike Hrvatske i nadležno
ministarstvo, a inspekcijski nadzor nad provedbom ovoga Zakona obavljaju
gospodarski inspektori Državnog inspektorata.

Budući da Državni inspektorat obavlja inspekcijski
nadzor u svim područnim jedinicama lokalne samouprave nad svim subjektima koji
obavljaju komunalnu djelatnost, Državni inspektorat raspolaže detaljnim podacima
i saznanjima o zakonitosti primjene Zakona posebice glede cijena, kao i
zakonitosti načina obavljanja komunalnih djelatnosti.

Područje telekomunikacija u Republici Hrvatskoj
uređeno je Zakonom o telekomunikacijama (»Narodne novine«, br. 122/03., 158/03.
i 60/04.), Zakonom o razdvajanju Hrvatske pošte i telekomunikacija na Hrvatsku
poštu i Hrvatske telekomunikacije (»Narodne novine«, br. 101/98.), Zakonom o
elektroničkim medijima (»Narodne novine«, br. 122/03.) te Zakonom o Hrvatskoj
radioteleviziji (»Narodne novine«, br. 25/03.).

Zakonom o telekomunikacijama ostvareni su važni
ciljevi no­voga regulatornog okvira Europske unije, kao što je donošenje
tehnološki neutralne regulative te potpuno odvajanje regulacije pro­gramskih i
drugih sadržaja od regulacije telekomunikacijske infrastrukture i prijenosa
informacija, a također su ugrađeni odgo­varajući mehanizmi koji osiguravaju
pojednostavljenje pristupa telekomunikacijskom tržištu, jačaju tržišno
natjecanje, stvaraju podlogu za konvergenciju telekomunikacijskih usluga s
uslugama informacijskog društva, djelotvornije štite korisnike usluga, po­tro­šače,
te osiguravaju primjerenu zaštitu osobnih podataka i privatnosti korisnika
usluga.

Zakonom je predviđeno osnivanje Hrvatske agencije za
telekomunikacije kao regulatornog tijela.

Cilj
regulacije telekomunikacijskog tržišta u Republici Hr­vat­skoj je
onemogućavanje zlouporabe monopolističkog položaja davatelja usluga i
promicanje dostupnosti transparentnih obavijesti o cijenama i uvjetima uporabe
javnih telekomunikacijskih usluga.

U
okviru zaštite korisnika javnih telekomunikacijskih usluga, Zakon o
telekomunikacijama predviđa osnivanje Vijeća korisnika telekomunikacijskih
usluga pri Hrvatskoj agenciji za telekomunikacije kao savjetodavnog tijela, sa
zadaćom sudjelovanja u rješavanju sporova između davatelja i korisnika
telekomunikacijskih usluga. Njihov je rad javan, a ima za cilj pratiti i
analizirati stanje u području telekomunikacijskih usluga, pratiti kakvoću i
cijenu usluga, te o svojim ocjenama i zaključcima redovito izvještavati
Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, Agenciju i
druga nadležna tijela, kao i davati prijed­loge za poduzimanje mjera u skladu
sa zakonom.

Osnovna zadaća u području pružanja javnih usluga je
potpuno usklađenje propisa nadležnih iz ovih područja s odredbama Zakona o
zaštiti potrošača u dijelu koji se odnosi na način korištenja, kvalitetu, način
obračuna i naplatu usluga.

Sukladno
navedenom potrebno je da tijela državne uprave predlože:

a) izmjene
i dopune Zakona o zaštiti potrošača na način da se propišu javne usluge
sukladno posebnim propisima,

b)
izmjene i dopune Zakona o zaštiti potrošača na način da se upotpune kaznene
odredbe za davatelja usluga, ako ne vodi računa da usluge pruža na transparentan,
objektivan i nediskrimi­nirajući način,

c)
pojačani inspekcijski nadzor vezano uz pružanje svih javnih usluga te
prikupljanje podataka od Državnog inspektorata u ovom segmentu s detaljnim
pokazateljima utvrđenih nezakonitih radnji koje su činjene izravno na štetu
potrošača.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005** | **2006** |
| if !supportLists-   endifuskladiti propise iz područja pružanja javnih usluga s odredbama Zakona o zaštiti potrošača i ostalim propisima Europske unije u dijelu koji se odnosi na pristup, način korištenja, isporuke, kvalitetu, obračun i naplate javnih usluga | Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | 2005.- 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva |
| if !supportLists-   endifpojačati inspekcijski nadzor vezano uz pružanje svih javnih usluga | Državni inspektorat | 2005.- 2006. | Proračun Državnog inspektorata – 100.000,00 kn | Proračun Državnog inspektorata – 100.000,00 kn |
| if !supportLists-   endifprikupljati podatke i izraditi detaljan prikaz utvrđenih nezakonitih radnji iz svih područja javnih usluga koje su učinjene izravno na štetu potrošača | Državni inspektorat | 2005.- 2006. | Redovita proračunska sredstva Državnog inspektorata | Redovita proračunska sredstva Državnog inspektorata |
| if !supportLists-   endifobavljanje poslova Hrvatske agencije za telekomunikacije | Hrvatska agencija za telekomuni-kacije | 2005.- 2006. | Dio naknade za uporabu radijskih frekvencija koji ne može biti manji od 5% (utvrđuje VRH)  - naknada za uporabu adrese i brojeva  - iz iznosa od 0,2% od ukupnoga godišnjeg bruto prihoda koji su u prethodnoj godini u obavljanju  telekomunikacij-skih usluga i djelatnosti ostvarili koncesionari i davatelji telekomunikacijskih usluga, osim koncesionara radio difuzijskih usluga | Dio naknade za uporabu radijskih frekvencija koji ne može biti manji od 5% (utvrđuje VRH)  - naknada za uporabu adrese i brojeva  - iz iznosa od 0,2% od ukupnog godišnjeg bruto prihoda koji su u prethodnoj godini u obavljanju telekomunikacij-skih usluga i djelatnosti ostvarili koncesionari i davatelji telekomunikacij-skih usluga, osim koncesionara radio difuzijskih usluga |
| if !supportLists-   endifosnivanje i početak rada Vijeća korisnika telekomunikacijskih usluga (čl. 50. Zakon o telekomunikacijama) | Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka | I. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka |
| if !supportLists-   endifdonošenje Pravilnika o telekomunikacijskim uslugama | Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka | I. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka |

Ad 2) zdravstvene
usluge

Zdravstvene
usluge obavljaju se u skladu sa Zakonom o zdrav­stvenoj zaštiti. Nadzor provodi
zdravstvena inspekcija Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi.

S obzirom na to kako su pacijenti, u najširem smislu
te riječi, potro­šači odnosno korisnici zdravstvenih usluga bilo je potrebno
donijeti Zakon o zaštiti prava pacijenata.

Na
temelju Zakona o zdravstvenom osiguranju, Hrvatski zavod za zdravstveno
osiguranje donosi Pravilnik o pravima, uvjetima i načinu ostvarivanja prava na
zdravstvenu zaštitu.

Potrebno je osigurati sudjelovanje predstavnika
udruga za zaštitu prava pacijenata u povjerenstvu za zaštitu prava pacijenata u
jedinicama područne (regionalne) samouprave.

Prema Zakonu o zaštiti
potrošača svi davatelji zdravstvenih usluga moraju ispuniti obvezu isticanja cijena
usluga, kao i uvjete korištenja zdravstvenih usluga – sadržaj usluge, cijene i
ostale uvjete korištenja zdravstvenih usluga.

S tim u vezi potrebno je da svi davatelji
zdravstvenih usluga pruže obavijest o pravima potrošača-osiguranika, vezano uz
cijene zdravstvenih usluga na način da se one istaknu i posebno treba istaknuti
koje usluge pacijenti dobivaju besplatno, što i koliko participiraju u pružanju
usluge, odnosno što plaćaju u cijelosti. U tom smislu potrebno je istaknuti
navedene podatke u službenim prostorijama zdravstvene ustanove, kako bi
potrošači bili transparentno informirani o svojim pravima. To je jedan od
najboljih načina edukacije potrošača o uslugama i cijenama.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifosigurati sudjelovanje predstavnika udruga za zaštitu prava pacijenata u tijelima nadležnim za odlučivanje u stvarima važnim za zaštitu prava pacijenata u jedinicama područne (regionalne) samouprave | Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi |
| if !supportLists-   endifobvezati davatelje zdravstvenih usluga na isticanje cijena usluga, kao i uvjete korištenja zdravstvenih usluga, sadržaja usluge i ostalih uvjeta korištenja zdravstvenih usluga | Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi |

Ad
3) zdravstvena ispravnost I kvaliteta
hrane

Zakon o
hrani predstavlja pravni temelj za osiguravanje visoke razine zaštite zdravlja
ljudi i zaštite interesa potrošača u vezi s hranom. Utemeljuje zajednička
načela, efikasna organizacijska rješenja kroz osnivanje Hrvatske agencije za
hranu. Utemeljuje postupke čime podupire donošenje odluka o pitanju zdravstvene
ispravnosti hrane i hrane za životinje. Zakon o hrani je usklađen s Uredbom
(EC) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. godine o
općim načelima i uvjetima propisa o hrani, osnivanju Europske uprave za
zdravstvenu ispravnost hrane i postupanju u pitanjima zdravstvene ispravnosti
hrane. Navedeni zakon svrstava RH u krug europskih zemalja koje su najranije
uskladile temeljne akte prehrambenog zakonodavstva s obvezu­jućom legislativom
Europske unije. Nažalost, provedbene aktivnosti nisu se odvijale predviđenom
dinamikom, posebice kad je riječ o institucijskom ustroju. U prvom tromjesečju
2004. godine dolazi do intenziviranja i istodobnog odvijanja više aktivnosti.
Osniva se Agencija za hranu u Osijeku. Donose se neki ključni provedbeni
propisi od strane Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi: Pravilnik o
zdravstvenoj ispravnosti predmeta koji dolaze u neposredan dodir s hranom i
Pravilnik o hrani za posebne prehrambene potrebe (»Narodne novine«, br.
81/04.). Također je ministar poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva
donio Pravilnik o općem deklariranju ili označavanju hrane koji je objavljen u
»Narodnim novinama« broj 114/04. i 128/04. i u završnoj je fazi izrade
Pravilnik o prehrambenim aditivima i Pravilnik o provođenju monitoringa hrane
pri Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi.

Zakon
uvodi načelo analize rizika povezanih s hranom i hranom za životinje i
utemeljuje strukture i mehanizme u vezi sa znanstvenim i tehničkim
ocjenjivanjem rizika. Analiza rizika je proces koji za cilj ima postizanje
visoke razine zaštite zdravlja ljudi i života, a sastoji se od tri međusobno
povezane komponente – procjene rizika, upravljanje rizikom i obavještavanje o
riziku. Definirano je načelo predostrožnosti kao sredstvo potrebno nadležnim
tijelima koja upravljaju rizikom kada ona moraju donositi odluke s ciljem
zaštite zdravlja ljudi, a kada nakon provedene procjene rizika postoje
znanstvene nedoumice. Jedno od načela u Zakonu jest i načelo transparentnosti
kojim se povećava povjerenje potrošača, kao i njihovo aktivno uključivanje u
proces pripremanja, vrednovanja i revizije mjera za upravljanje rizikom. Ovaj
se proces odvija u Agenciji za hranu koja neposredno ili putem drugih
zainteresiranih skupina provodi otvorene i transparentne javne konzultacije s
ciljem informiranja javnosti. Zakonom se potrošaču, osim prava na zdravstveno
ispravnu hranu, omogu­ćuje pravo na zaštitu drugih interesa u vezi sa sprječa­vanjem
prijevara u poslovanju s hranom, uključujući i patvorenja hrane, kao i pravo
potrošača da ih se ne smije dovoditi u zabludu navo­đenjem pogrešnih podataka
na deklaraciji, te da imaju pristup točnim informacijama.

Zakon
regulira područje hrane i hrane za životinje koja sadrži genetski modificirane
organizme. Njime su utvrđene ovlasti nadležnih tijela u pogledu:

–
uvjeta i postupka stavljanja na tržište hrane i sastojaka hrane koja sadrži ili
se sastoji od GMO, te hrane i sastojaka hrane koja je proizvedena od GMO, ali
ih ne sadrži,

–
uvjeta i postupka izdavanja dopuštenja za stavljanje takve hrane na tržište,

–
vođenja Upisnika o izdanim dopuštenjima,

–
sadržaja, oblika i načina vođenja upisnika,

–
poduzimanja mjera ako se utvrdi štetnost takve hrane za zdravlje ljudi ili ako
postoje znanstvene nedoumice glede njezinoga štetnog djelovanja.

Na isti
način Zakon regulira i hranu za životinje koja sadrži GMO.

Zakonom
o hrani je regulirana i kakvoća hrane, te je dana mogućnost odgovornim osobama
u proizvodnji hrane da, osim hrane propisane kakvoće, proizvode i onu za koju
nisu propisani zahtjevi kakvoće. Jedini uvjet je da hrana bude zdravstveno
isprav­na i da odgovara navodima na deklaraciji. Nadalje, dana je i ovlast
ministru poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva za donošenje
provedbenih propisa o kakvoći hrane kada je to nužno radi zaštite interesa
potrošača, te omogućavanja potroša­čima da izvrše izbor hrane koju konzumiraju.
Sukladno sve prisutnijem trendu povećanih zahtjeva potrošača u odnosu na
posebne značajke kakvoće hrane Zakon o hrani propisuje i uvjete za stjecanje
oznaka: tradicionalnog ugleda hrane, zemljopisnog podrijetla i izvornosti
hrane. Zakonom su utvrđeni temeljni zahtjevi za opće deklariranje ili
označavanje hrane. Također su utvrđeni zahtjevi za označavanje hrane i hrane za
životinje koja sadrži genetski modificirane organizme. Hrana koje sadrži GMO,
osim općih zahtjeva za deklariranje i označavanje mora sadržavati i dodatne
specifične informacije kako bi potrošači bili u potpunosti informirani.

Službena
kontrola predstavlja sastavni dio sustava sigurnosti i kakvoće hrane. Zakonom
su definirane aktivnosti i ovlasti nadležnih tijela i inspekcija: sanitarne,
veterinarske, granične sanitarne i veterinarske te Državnog inspektorata. U
cilju postizanja efikasnije službene kontrole utvrđene su mjere, ovlasti i
dužnosti nadležnih tijela po pitanju službene kontrole. U svrhu službene
kontrole provodi se uzimanje i analiza uzoraka, te je potrebno osigurati
dobivanje kvalitetnih rezultata ispitivanja. Stoga je nužno uvesti sustav
upravljanja kvalitetom u laboratorijima u kojima se provodi službena kontrola.
Za provjeru i potvrdu uspostavljenog sustava upravljanja kvalitetom potrebno je
razvijati i poticati akreditaciju laboratorija u skladu s međunarodnim,
europskim i hrvatskim normama. U odredbama Zakona utvrđeni su zahtjevi koje
moraju zadovoljavati ispitni laboratoriji i referentni laboratoriji, njihove
zadaće, te način financiranja troškova analize. U slučaju domaće ili uvezene
hrane koja predstavlja ozbiljan i neposredan rizik za zdravlje ljudi nužno je
brzo i učinkovito reagirati u cilju uklanjanja toga rizika. Stoga odredbe
Zakona utvrđuju mjere, ovisno o težini opasnosti, koje se mogu poduzeti u cilju
sprečavanja ili uklanjanja rizika za zdravlje ljudi. Definira se nadležnost za
izradu općeg plana koji se izrađuje u svrhu upravljanja krizom na području
zdravstvene ispravnosti hrane. Općim planom se utvrđuju tipovi situacija koje
predstavljaju rizik za zdravlje ljudi i utvrđuju se operativni postupci koji će
omogućiti efikasno upravljanje krizom.

Hrvatska
agencija za hranu

Zakonom
je utvrđeno osnivanje, djelatnost i uloga Hrvatske agencije za hranu. Osnivanjem
Agencije postiže se ostvarenje temeljnih odredbi Zakona o hrani, te na taj
način pridonosi postizanju visoke razine zaštite zdravlja potrošača i povećanju
povjerenja potrošača. Agencija će osiguravati neovisne znanstvene i tehničke
savjete koji su neophodni za politiku i zakonodavstvo u području sigurnosti
hrane i hrane za životinje. Osim njezine središnje uloge u procjeni rizika,
obavještavanju o riziku i upravljanju rizikom, Agencija obavlja i druge dodatne
aktivnosti vezane uz poslove analize rizika. Jedna od tih aktivnosti je
interaktivna razmjena informacija i mišljenja o riziku između procjenitelja
rizika (Agencije) i nadležnih tijela koja zajedno s Agencijom upravljaju
rizikom, a u cilju uspostave jedinstvene procjene rizika. Agenciji je dana
ovlast da u procesu upravljanja rizikom koordinira aktivnostima koje provode
nadležna ministarstva, posebice aktivnostima vezanim uz inspekcijski nadzor
zdravstvene ispravnosti hrane i hrane za životinje. Nadalje, zadužena je za
izradu znanstvenih studija neophodnih za unaprjeđivanje procjene rizika, kao i
poduzimanje potrebnih koraka s ciljem identifikacije i karakterizacije
novonastalih rizika. Također ima zadaću uspostaviti mrežni sustav svih
institucija koje sudjeluju u poslovima povezanim sa zdravstvenom ispravnošću
hrane i hrane za životinje s ciljem efikasnijeg provođenja analize rizika.
Agencija je nadležna za sustav brzog uzbunjivanja, a u svezi s praćenjem
opasnosti u hrani. Agencija prima sve informacije proslijeđene tim sustavom, te
ih analizira i ako je potrebno u svrhu analize rizika pruža te informacije
nadležnim tijelima u Republici Hrvatskoj i relevantnim institucijama u drugim
državama. Ovaj sistem omogućit će nadležnim tijelima koja sudjeluju u
upravljanju rizikom da brže i efikasnije upravljaju kriznim situacijama. Jedno
od tijela Agencije je i Savjetodavno vijeće u kojem će, između ostalih, biti
predstavnici udruga potrošača (definirano člankom 97. Zakona). Uloga
Savjetodavnog vijeća prvenstveno je da savjetuje ravnatelja Agencije u izvršavanju
njegovih dužnosti.

Rokovi
i nositelji aktivnosti definirani Zakonom o hrani obuh­vaćaju razdoblje na koje
se odnosi i Nacionalni program zaštite potrošača, odnosno 2005. – 2006. godinu.
Na temelju Zakona potrebno je donijeti provedbene propise:

– kojima
je regulirana zdravstvena ispravnost hrane za koje su zaduženi Ministarstvo
zdravstva i socijalne skrbi i Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnoga
gospodarstva u dijelu hrane animalnog podrijetla,

– o
temeljnim zahtjevima kakvoće hrane, kao i nutritivnom označavanju hrane u
nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva,

–
kojima će se urediti sustav označavanja i zaštite zemljopisnog podrijetla hrane
u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva,

–
kojima će se regulirati pitanja GM hrane u nadležnosti Ministarstva zdravstva i
socijalne skrbi, te u dijelu GM hrane za životinje u nadležnosti Ministarstva
poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva.

Veterinarsko-sanitarni
nadzor

Potreba
boljeg ustroja veterinarsko-sanitarnog nadzora namirnica u Republici Hrvatskoj
proizlazi iz konkretnih zahtjeva Europske unije i to jedinstvene doktrine
veterinarsko-sanitarnog nadzora i novih koncepcija nadzora. One obuhvaćaju
sigurnost, kakvoću i tržišnu prihvatljivost namirnica (engl. SQA, Safety
Quality and Acceptability), dobru proizvođačku praksu (engl. GMP, Good
Manufacturing Praxis) te procjenu rizika i kontrolu kritičnih točaka u
proizvodnji namirnica (engl. HACCP, Hazard Analysis Critical Control Pionts) i
ostale koncepcije.

U pogledu smanjenja parazitskih, bakterijskih,
virusnih i prionskih bolesti koje se prenose hranom, važno je naglasiti da
treba pratiti svjetske trendove mjera suzbijanja navedenih bolesti, te njihovo
praćenje kroz postojeću praksu nadzora kakvoće proizvoda s obzirom na
perspektive u zaštiti potrošača.

Uz sve navedeno, prevencija navedenih bolesti, te
biologija uzročnih agenasa i ostali čimbenici ekosustava (mikroorganizmi –
hrana) pored opasnosti unošenja GMO u prehrambeni lanac, imaju sve veću važnost
u teoriji i praksi nadzora namirnica. Također, to se odnosi na kontrolu
onečišćenja, rasta i raz­množavanja mikroorganizama kao epidemiološke osnove
otrovanja hranom, odnosno kao uzroka smanjene održljivosti i kvarenja
namirnica. U funkciji prevencije alimentarnih otrovanja, kao i kvarenja
namirnica važne su mikrobiološke norme te monitoring, kao bitne sastavnice i
prve faze nadzora u proizvodnji i u prometu namirnica.

Kad su
u pitanju sirovine i namirnice životinjskog podrijetla, ocjena kakvoće je
nedjeljiva od ostalih veterinarsko-sanitarnih uvjeta u proizvodnji i u prometu
koja se osniva na već spomenutim koncepcijama u veterinarskom javnom zdravstvu.
Pored neophodnosti u pogledu harmonizacije propisa, ustrojstva državne veterinarske
inspekcije, te primjenom novih sustava i metoda, kao i nadzora proizvodnje i
prometa veterinarskih lijekova i drugih kemijskih tvari (rezidua) koje se
koriste u stočarskoj i biljnoj proizvodnji, neophodna je čvršća povezanost
veterinarske i sanitarne službe, kao i svih onih koji sudjeluju u proizvodnji i
prometu namirnica životinjskog podrijetla.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifpočetak rada svih tijela Hrvatske agencije za hranu | Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva  -5.000.000,00 kn | Redovita proračunska sredstva Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva  - 6.000.000,00 kn |
| if !supportLists-   endifdonošenje svih podzakonskih akata na temelju Zakona o hrani (zdravstvena ispravnost hrane, kakvoća hrane, nutritivno označavanje hrane, sustav označavanja i zaštite zemljopisnog podrijetla hrane, GM hrana), te u propisima predvidjeti ulogu nacionalnoga akreditacijskog tijela u ocjenjivanju osposobljenosti laboratorija prema međunarodnim, europskim i hrvatskim normama | Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva  i  Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi | 2005. – 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi  - 1.950.000,00 kn | Redovita proračunska sredstva Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi  - 1.950.000,00 kn |
| if !supportLists-   endifpovezati nadležne inspekcije ovlaštene laboratorije i druge institucije radi pravovremenog i točnog obavješćivanja potrošača iz područja zdravstvene ispravnosti, kontrole kvalitete | Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi i  Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva | II. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i  Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i  Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva |
| if !supportLists-   endifizmijeniti i dopuniti zakone koji usporavaju poduzimanje mjera i sankcioniranje propusta iz područja zdravstvene ispravnosti, kontrole kvalitete hrane | Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi i  Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva | 2005.-  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva |
| if !supportLists-   endifkadrovsko ekipiranje sanitarne inspekcije | Ministarstvo zdravstva i  socijalne skrbi | I. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi |
| if !supportLists-   endifdonošenje Zakona o GMO-u | Ministarstvo kulture | I kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva kulture | Redovita proračunska sredstva Ministarstva kulture |

Ad
4) SIGURNOST PROIZVODA

Pitanje
sigurnosti potrošača, zaštite života i zdravlja potro­ša­ča predmet je Zakona o
tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjeni sukladnosti (»Narodne novine«, br.
158/04.). Praćenje pri­mje­ne toga Zakona i implementacije europskih direktiva
za uskla­đivanje propisa u području sigurnosti proizvoda (tzv. direktive *novoga
pristupa)* dio je aktivnosti kojima se osigurava zaštita potrošača na
hrvatskom tržištu.

Republika
Hrvatska radi osiguravanja slobodnog kretanja robe i visoke razine sigurnosti
proizvoda na hrvatskom tržištu započela je proces usklađivanja svoga tehničkog
zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. S tim u vezi u rujnu i
listopadu 2003. godine doneseni su osnovni zakoni za to područje: Zakon o
tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenu sukladnosti (»Narodne novine«, br.
158/03.) i Zakon o općoj sigurnosti proizvoda (»Narodne novine«, br. 158/03.)
kao horizontalni zakoni i Zakon o akreditaciji (»Narodne novine«, broj 158/03),
Zakon o normizaciji (»Narodne novine«, br. 163/03.) i Zakon o mjeriteljstvu
(»Narodne novine«, br. 163/03.) koji uređuju pojedine djelatnosti u skladu s
europskim načelima. Na taj način utvrđen je zakonski okvir za daljnji korak u
usklađivanju tehničkog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije.

Vlada
Republike Hrvatske prihvatila je Provedbeni program donošenja tehničkih propisa
koji propisuju tehničke zahtjeve za proizvode ili skupine proizvoda u svrhu
usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom novog
pristupa Europske zajednice za 2004. godinu u kojem su pojedina tijela državne
uprave zadužena za izradu nacrta prijedloga pojedinih propisa. Uspostavljena je
Radna skupina za koordinaciju provedbe Provedbenog programa donošenja tehničkih
propisa sastavljena od čelnika niza tijela državne uprave i predstavnika Hrvat­ske
gospodarske komore i Hrvatske udruge poslodavaca.

U
okviru programa tehničke pomoći Europske unije, u tijeku je provedba jednog od
projekata CARDS 2001– Industrijske norme Europske unije*.* Tim projektom
čiji je korisnik Hrvatski zavod za norme i Hrvatska akreditacijska agencija
osigurana je tehnička pomoć u postupku implementacije niza direktiva »novoga
pristupa« i stvaranja infrastrukture za njihovu primjenu.

S
obzirom na značenje djelatnosti normizacije u europskom sustavu tehničkoga zakonodavstva
i osiguravanju sigurnosti proizvoda i zaštiti potrošača veoma je važno
osigurati interese potrošača u poslovima normizacije na svim razinama
(nacionalnoj, europskoj i međunarodnoj). Stoga je potrebno poduzeti mjere
kojima bi se potrošačima u Republici Hrvatskoj u prvom redu omogućilo praćenje
događaja u nacionalnoj, europskoj i međun­arodnoj normizaciji u područjima
njihovoga interesa, ali i aktivno sudjelovanje u radu nacionalnoga normirnog
tijela. Zbog svega prethodno navedenog Vlada Republike Hrvatske osnovala je
Hrvatski zavod za norme Uredbom objavljenom u »Narodnim novinama«, br. 154/02.

S
obzirom na ulogu akreditacije u provedbi novoga tehničkog zakonodavstva
potrebno je poduzeti mjere kako bi se potrošačima u Republici Hrvatskoj
omogućilo praćenje rada nacionalne akreditacijske službe. Sustav akreditiranih
laboratorija jamstvo je pouzdanosti rezultata ispitivanja proizvoda na tržištu
i preduvjet priznavanja tih rezultata na međunarodnom tržištu. Akreditacija je
međunarodno priznato sredstvo priznavanja stručne i tehničke osposobljenosti
laboratorija i pruža povjerenje u rezultate njihova rada, a potrošačima
proizvoda osigurava povjerenje u sigurnost i kvalitetu proizvoda na tržištu.
Sukladno prethodno navedenom Vlada Republike Hrvatske osnovala je Hrvat­sku
akreditacijsku agenciju Uredbom objavljenom u »Na­rod­nim novinama«, br.
158/04.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifusklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa tehničkim zakonodavstvom Europske unije | razna tijela državne uprave | 2005. – 2006. | Redovita proračunska sredstva raznih tijela državne uprave | Redovita proračunska sredstva raznih tijela državne uprave |
| if !supportLists-   endifuspostava sustava obavješćivanja potrošača o sigurnosti proizvoda na tržištu | Ministarstvo gospodarstva,  rada i poduzetništva, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Državni inspektorat i Hrvatski zavod za norme | I kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Državnog inspektorata i Hrvatskog zavoda za norme | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Državnog inspektorata i Hrvatskog zavoda za norme |

Ad
5) OBRAZOVANJE

Obrazovanje
o pravima, obvezama i zaštiti potrošača trebalo bi se provoditi na nekoliko
razina.

Člankom
104. Zakona o zaštiti potrošača određeno je da osnovna znanja o obvezama,
pravima i zaštiti potrošača trebaju biti sastavni dio školskog i odgojnog
programa i to osnovnog i srednjeg školovanja. Osim toga, Vlada bi trebala dati
potporu obrazovanju i osposobljavanju svih stručnih osoba čije je djelovanje
vezano uz zaštitu potrošača, a to su prije svega:

–
prosvjetni djelatnici,

–
službenici u državnoj upravi,

–
inspektori koji provode nadzor nad primjenom propisa,

–
predstavnici potrošačkih udruga i savjetovališta,

– suci
i ostale osobe uključene u rješavanje nastalih sporova.

U tu
svrhu potrebno je organizirati seminare i druge oblike obrazovanja s
odgovarajućim domaćim i međunarodnim institucijama i ekspertima, radi
prenošenja znanja i dobrih iskustava u provođenju politike zaštite potrošača.

Prava,
obveze i zaštita potrošača treba se provoditi na svim razinama.

Početak
ostvarivanja edukacije nalazi se svakako u školi. To zahtijeva angažiranje
prosvjetnih djelatnika da svoju aktivnost usmjere na taj dan, odnosno tjedan u
kojem će se obilježavati sve aktivnosti (15. ožujka 2005.).

Nužno
je imati više znanja o navedenoj problematici. Edukativni programi dali bi samo
ograničene rezultate, ako ne bi bili popraćeni cjelokupnim akcijama. U
izvršenju takvih akcija potrebno je angažiranje svih društvenih čimbenika od
obitelji, škole, društvene sredine, omladinskih i športskih organizacija,
sredstava javnih komunikacija. Upravo tu dolazi do izražaja odgojna uloga, koja
je okrenuta djeci i mladima, a manifestira se u pravom razvijanju morala,
podizanju opće kulture, razvijanju smisla za zaštitu potrošača, društvenoj
disciplini i odgovornosti za svoje postupke.

U
školama, odnosno odgojno-obrazovnim ustanovama treba učiniti sljedeće:

1. Na
satu razredne zajednice u tjednu u kojem se obilježava Svjetski dan prava
potrošača (15. ožujka 2005.) održati prikladno predavanje učenicima.

–
nositelj akcije: razrednici u osnovnim i srednjim školama

–
rokovi: priprema u I. polugodištu školske godine

– realizacija
15. ožujka 2005. i 2006. godine.

2.
Stvoriti uvjete za što samostalnije korištenje i izražavanje pisanog materijala
na zadanu temu.

–
nositelj akcije: profesori predmetne nastave (dogovoriti na stručnim aktivima)

–
rokovi: I. polugodište školske godine

–
realizacija: u mjesecu obilježavanja Svjetskog dana prava potrošača (ožujak)

3.
Organizirati seminare i programe sa sadržajima iz pod­ručja zaštite potrošača.

–
nositelj akcije: županijski uredi, odjeli za društvene djelatnosti u suradnji s
Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzet­ništva

–
rokovi: tijekom godine

–
realizacija: središnje obilježavanje u mjesecu obilježavanja Svjetskog dana
prava potrošača (ožujak).

4.
Uvođenje kreativnog rada u odgojno-obrazovne ustanove, kreiranjem i popunjavanjem
raznih oblika akcija (radionice).

–
nositelj akcije: stručno-pedagoška služba u osnovnim i sred­njim školama

–
rokovi: tijekom nastavne godine

–
realizacija: tijekom mjeseca obilježavanja Svjetskog dana prava potrošača.

5.
Organiziranje posjeta učenika osnovnih i srednjih škola danima potrošača na
središnjoj razini, uz multimedijalno predstav­ljanje rada i nacionalnog
programa.

–
nositelj akcije: Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzet­ništva u suradnji s
Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa

– rokovi: tijekom godine

– realizacija: tijekom mjeseca obilježavanja
Svjetskog dana prava potrošača (ožujak).

Iz navedenog je vidljivo da je potrebno i šire
djelovanje. Školsko osoblje treba uložiti sve snage u pažljivu detekciju,
praćenje i tretman potrošača, a isto tako i stajalište roditelja treba biti
aktivnije.

Pravovremena akcija uz postojanje i provođenje mjera
nalaže službama da vode jedinstvenu dokumentaciju i evidenciju. Sve aktivnosti
trebalo bi dugoročnije normativno regulirati jednim pravilnikom o uvođenju
obrazovanja potrošača i obilježavanju Svjetskog dana prava potrošača.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifprovođenje obrazovnog programa o osnovnim pravima vezanim uz zaštitu potrošača i njegovo uvođenje u školski program | Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa | 2005. – 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa | Redovita proračunska sredstva Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa |
| if !supportLists-   endiforganizirati seminare i programe sa sadržajima iz područja zaštite potrošača | nadležna tijela državne uprave, HGK, HUP svi u suradnji s Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva | 2005. - 2006. | SREDSTVA HGK I HUP, CARDS |  |
| if !supportLists-   endiforganizirati seminare i programe sa sadržajima iz područja zaštite potrošača za obrtnike namijenjene njihovom informiranju i upoznavanju s obvezama i granicama tih obveza | HOK | 2005. - 2006. | sREDSTVA HOK |  |
| if !supportLists-   endifemitiranje specijalizirane mjesečne edukativne TV- emisije za potrošače kao dijela programske sheme HTV-a | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva,  nadležne inspekcije i  Ravnateljstvo HRT-a | I. kvartal 2005. | HRT pristojba |  |

Ad
6) obavjeŠĆivanjE

Obavješćivanje
potrošača jedno je od temeljnih prava zaštite potrošača u Europskoj uniji. U
Republici Hrvatskoj to je pitanje posebno uređeno Zakonom o zaštiti potrošača
kojim su u hrvat­sko zakonodavstvo preuzete direktive o zavaravajućem oglaša­vanju,
te direktiva o zaštiti potrošača pri označavanju cijene proizvoda. Tim se
direktivama uređuje pravo potrošača na potpunu i točnu obavijest o proizvodu.

Zakon o pravu na pristup informacijama, Zakon o
medijima, Zakon o zaštiti tajnosti podataka i Zakon o zaštiti tajnosti osobnih
podataka uređuju ostvarivanje općeg prava na pristup informacijama. S tim u
vezi je Središnji državni ured za upravu donio Pravilnik o ustroju, sadržaju i
načinu vođenja službenog Upisnika o ostvarivanju prava na pristup informacijama
(»Narodne novine«, br. 137/04.).

Klasični oblici obavješćivanja potrošača su izdavanje
struč­nih časopisa, letaka i brošura za potrošače. Takvi stručni časopisi,
letci i brošure u svijetu sadržavaju teme važne za potrošače. Njihova posebnost
je u objavljivanju rezultata domaćih i stranih komparativnih ocjenjivanja
proizvoda i usluga. Za osiguravanje neovisnosti rezultata komparativnih
ocjenjivanja proizvoda, izdavač takvoga stručnog časopisa, letaka i brošura ne
smije primati sredstva iz komercijalnih (profitnih) izvora, a u stručnom
časopisu, letcima i brošurama ne smije oglašavati proizvode i usluge.

Uz
izdavanje stručnih časopisa za potrošače jasno je da su važni i drugi oblici
obavješćivanja potrošača, a tu spadaju i izdavanje informativnog materijala za
potrošače, seminari, radionice, okrugli stolovi i druge aktivnosti, kojima je
cilj podizanje nivoa svijesti potrošača.

U tu
svrhu potrebno je organizirati seminare i druge oblike obavješćivanja s
odgovarajućim domaćim i međunarodnim institucijama i ekspertima, radi
prenošenja znanja i dobrih iskustava u provođenju politike zaštite potrošača.

Radi
učinkovite informiranosti svih sudionika u sustavu zaštite potrošača nužno je
uspostaviti centralni informacijski sustav. U uspostavljanju centralnoga
informacijskog sustava očekuje se tehnička podrška Europske komisije kroz
projekt CARDS.

Uspostavljanje
tog sustava važno je za prikupljanje podataka i zajedničko upravljanje bazom
podataka. U to osobito treba uključiti: propise o zaštiti potrošača, sudske i
druge odluke, informacije o inspekcijskom nadzoru, poglavlja o općim pitanjima
potrošača, standardna pitanja, odgovore i savjete potrošačima, literaturu iz
područja zaštite potrošača. Svi imaju jednaki pristup centralnom informacijskom
sustavu, a njihova je obveza redovito izvještavanje o uočenim problemima i
izvršenim poslovima na području za koje su osnovani.

 Da bi se tijekom 2004. godine provodila ova
zadaća, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva raspisalo je Javni
poziv za Projekt »Informiranje i izobrazba potrošača za 2004. godinu« i na
temelju toga raspodijelilo sredstva u iznosu od 300.000,00 kuna udrugama za
zaštitu potrošača.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifsufinanciranje savjetovališta i raspisivanje javnih natječaja za sufinanciranje projekata izobrazbe i informiranja za udruge za zaštitu potrošača | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | 2005.-  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva, gospodarstva, rada i poduzetništva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva, gospodarstva, rada i poduzetništva |
| if !supportLists-   endifpreuzimanje i realizacija obveza iz CARDS programa  if !supportLists-   endifosnivanje centralnoga informacijskog sustava | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva,  Državni inspektorat i  udruge za zaštitu potrošača | 2005.  2006. | CARDS  -5.625.000,00 kn | CARDS  - 3.750.000,00 kn |
| if !supportLists-   endifobavješćivati potrošače o ekološkom aspektu proizvodâ i uslugâ | Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | 2005. - 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva |
| if !supportLists-   endifpromicanje “ekološke kulture“ kod pojedinaca i institucijâ/organizacijâ uz mijenjanje potrošačkih navika | Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | 2005. - 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva |

Ad
7) TRGOVINA

Trgovina
kao važna gospodarska djelatnost ima ključnu ulogu u razvoju gospodarstva. Danas
je ova djelatnost suočena s velikim izazovima, kao što su povećana konkurencija
na domaćem tržištu, koncentracija velikih trgovaca, uvođenje novih tehnologija,
te nužnost pružanja novih usluga i oblika prodaje baziranih na razvoju
elektroničkog poslovanja i sveukupnoj globalizaciji trgovine.

Budući
razvoj ove djelatnosti ovisit će prvenstveno o njezinoj prilagodbi novonastalim
uvjetima, kako na globalnom, regionalnom tako i na lokalnom tržištu, ali i o
dogradnji zakonske regulative koja bi trebala osigurati njezin nesmetani razvoj
i ujedno je približiti razini razvijenosti i grani gospodarstva u drugim
zemljama, te joj isto tako i omogućiti jednake uvjete na tržištu kakve imaju
druge gospodarske djelatnosti.

Nedostatak
zakonske regulative, odnosno neprilagođenost postojeće regulative novim
uvjetima poslovanja, može predstavljati značajnu prepreku u razvoju djelatnosti
trgovine, te u tom smislu i općenitoga gospodarskog razvoja Republike Hrvatske.

U tom
smislu, donošenjem potpuno novog Zakona o trgovini ostvarit će se u narednim
godinama mogućnosti kvalitetne interaktivne komunikacije između nadležnoga
resornog Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva te tijela uključenih u
područje djelatnosti trgovine, kao što su Hrvatska gospodarska komora, Hrvatska
obrtnička komora, Hrvatska udruga poslodavaca, Vijeće za zaštitu tržišnog
natjecanja i Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja, te svih ostalih
gospodarskih subjekata važnih za razvoj i unaprjeđenje ove djelatnosti kao i
potrošača.

Nakon
usvajanja ovoga Zakona koji se nalazi u domeni nacionalnog zakonodavstva,
provedba istog kontinuirano će se pratiti s ciljem njegovoga stalnog
usklađivanja s promjenama na svjet­skim tržištima, promjenama u području
razvoja novih tehnologija, te u skladu s potrebama dobre trgovačke prakse i
zaštitom pravne sigurnosti svih sudionika u trgovini, a tako i potrošača, te će
se ovisno o novonastalim uvjetima na tržištu regulativa po potrebi
nadograđivati.

U 2003. godini donesen je i Zakon o elektroničkoj
trgovini(»Narodne novine«, br. 173/03.), koji je usklađen sa Smjernicom
o određenim pravnim aspektima elektroničke trgovine na unutarnjem tržištu, kao
i s postojećom regulativom ugovornog prava Republike Hrvatske. Elektronička
trgovina, kao oblik trgovine, danas je jedan od najsuvremenijih načina
obavljanja poslovnih aktivnosti suvremenog svijeta, te obuhvaća sve segmente
druš­tvenog života od gospodarstva, bankarstva, zdravstva, državne uprave,
pravosuđa i slično. Kao jedna od vrsta poslovnih aktivnosti, elektroničko
poslovanje obuhvaća cijeli krug komercijalnih transakcija koje se u cijelosti
ili djelomično obavljaju elektronič­kim putem, uključujući oglašavanje i
promociju, odnose između trgovaca, prodajne aktivnosti, elektroničku nabavu i
podršku poslovnim procesima, a djelomično i isporuku putem interneta kao
otvorenog sustava čijom komercijalizacijom dolazi do procvata elektroničke
trgovine.

Elektronička trgovina nudi široki spektar
poboljšanja: brže otkrivanje najpovoljnijeg ponuđača željenog proizvoda ili
usluge koji se nalazi bilo gdje u svijetu i koji obavlja uslugu u optimalnom
roku, pristupačnije poslovne transakcije vezane za marketing, dizajn,
proizvodnju, tijek ponuda i transporta. U tom smislu, otvaraju se mogućnosti
interaktivne komunikacije i među potro­šačima koji nisu nikada bili u poslovnom
ili sličnom odnosu. Postaju dostupne nove poslovne mogućnosti, a time se
otvaraju i novi načini povećanja produktivnosti i smanjenja troškova, kao i
novi načini u pristupu klijentima.

Zakon o elektroničkoj trgovini temelji se na modernim
principima, među kojima je i princip zaštite potrošača koji nameće pružateljima
usluga posebnu brigu za zaštitu potrošača od reguliranja obveze informiranja,
sadržaja komercijalnih priopćenja i netraženih komercijalnih priopćenja do
podataka i obavijesti za sklapanje ugovora, potvrde primitka i trenutka
sklapanja ugovora. I u Zakonu o zaštiti potrošača dana je posebna važnost
takvoj vrsti trgovine, pa je prodaja na daljinu posebno regulirana.

Za razliku od svjetskih trendova gdje se na temelju
istra­živanja predviđa da će do kraja 2008. godine npr. u SAD-u elektronička
trgovina predstavljati čak 10% od ukupne trgovine, u Hrvatskoj e-trgovina
predstavlja neznatan dio maloprodajnog tržišta i odnosi se na proizvode koje
kupci nisu uspjeli pronaći u klasičnim trgovinama, te ih onda naručuju putem
Interneta. Naj­češće su to knjige, elektronika te glazbeni CD-i i DVD-i. Prema
istraživanjima u Hrvatskoj se u sljedećim godinama predviđa porast e-trgovine i
to proporcionalno povećanju korisnika interneta.

Stoga je osnovni preduvjet za razvoj elektroničke
trgovine u Hrvatskoj poboljšanje kvalitete pristupa i samog povećanja broja
korisnika internetu, ali i rad na povjerenju kupaca u zaštiti podataka i cjelokupnoj
zaštiti potrošača, a kako bi se steklo što veće povjerenje u sigurnost i
zaštićenost potrošača u procesu elektroničke trgovine. S druge strane, isto
tako bi i poduzetnici trebali razraditi strategiju nastupa elektroničkim putem
i samoga elektroničkog poslovanja orijentiranog prema potrošačima.

U pripremi je izrada Zakona o obavljanju usluga
posredovanja u prometu nekretninama. Činjenica da se u pravilu radi o
transakcijama, koje uključuju promet velike vrijednosti, kojima se rješavaju i
egzistencijalna pitanja pojedinaca, navodi na potrebu iznimnog opreza i
osiguranja, te se nameće potreba da se zakonski uredi to područje djelatnosti,
kako bi se građanima pružila bolja, profesionalnija i kvalitetnija usluga, po
uzoru na agencije zapadnih zemalja, a istodobno uveo red u područje te
djelatnosti.

Predloženim Zakonom omogućit će se da građani dobiju
odgovarajuću uslugu u sudjelovanju kod prometa nekretninama, pravnu sigurnost,
te na taj način budu pošteđeni nepotrebnih problema koji mogu nastati kada to obavljaju
sami ili preko neprofesionalaca. S druge strane agencije koje će se baviti
predmetnom aktivnošću steći će pozitivnu reputaciju, a time i prihod, država će
imati korist od svake naplaćene usluge posredovanja, bolji uvid u stanje na
tržištu nekretninama, a kvalitetnim poslovanjem agencija utjecat će se i na
sređivanje knjižnog stanja nekretnina, kao i plaćanje poreza na promet
nekretnina.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifdonijeti novi Zakon o trgovini | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | I. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva |
| if !supportLists-   endifdonijeti Zakon o obavljanju usluga posredovanja u prometu nekretninama | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | I. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva |

Ad
8) financijske usluge I bankarstvo

Pod
pojmom financijskih usluga podrazumijeva se bilo koja bankarska usluga,
kreditna usluga, te usluga osigurateljske, mirovinske, ulagačke ili platežne naravi.
U Hrvatskoj su financijskim uslugama obuhvaćene sve usluge koje pružaju banke,
bilo da se radi o bankovnim uslugama ili ostalim financijskim uslugama, usluge
štedno-kreditnih zadruga i štedionica, usluge koje obavljaju tzv. ovlaštena
društva pri ulaganju u vrijednosne papire, a to su opet banke ili društva za
poslovanje s vrijednosnim papirima. Tu su i usluge investicijskih fondova, čiji
su osnivači mahom banke. Odvojeni segment financijskog tržišta tvore mirovinski
fondovi, koje nadzire i posebno nadzorno tijelo (HAGENA). Usluge
osigurateljskih društava predstavljaju razvijeni tržišni segment financijskih
usluga, koji je još uvijek relativno odvojen od bankarskog. Financijske usluge
pruža i FINA, s obzirom da se putem FINE, bez obzira na to što postoji
mogućnost da tu ulogu preuzmu u potpunosti banke odvija i dalje ukupan platni
promet.

Savršeno
tržište je ono tržište na kojem su njegovi sudionici uključujući potrošače u
potpunosti informirani o naravi i vrijednosti robe kojima se na tržištu trguje.
Pri kreiranju potrošačke politike upravo se najviše vodi računa o ispravljanju
(ne)infor­miranosti potrošača. Problem informiranosti potrošača u domeni
financijskih usluga je važan iz razloga što potrošaču pred­stavlja problem
identificirati svojstva financijske usluge prije njezine kupnje. Da bi mogao
donijeti ispravnu odluku informacije o ponudi bankarskog kredita morale bi se
identično iskazivati, s ciljem da se potrošaču omogući usporedba i odabir.

Da je važnost identičnog iskazivanja elemenata ponude
neke financijske usluge bitna pokazuje novi prijedlog Smjernice Europske unije
o potrošačkom kreditu kojemu je cilj da se na što jasniji način potrošaču
omogući usporedba cijene kredita.

Usporedivost i standardizacija podataka o
»financijskim proizvodima« koji su odlučujući za potrošačevu odluku uvjetovana
je i njihovom složenošću. Stoga, ponekad potrošač koji i dobije točnu i potpunu
informaciju teško ju može razumjeti. Učinci financijskih proizvoda često se ne
pokazuju odmah, nego tek u budućnosti. Primjer za to su razni oblici životnog i
mirovinskog osiguranja koji pretpostavljaju dugoročno razdoblje. S druge
strane, što se financijskih usluga tiče, one podrazumijevaju obavljanje
rizičnih transakcija kakvi su svi poslovi ulaganja u vrijednosne papire. Informiranost
o (trenutnoj) vrijednosti objekta transakcije ne znači mnogo ako se ujedno ne
izlože i rizici koji su povezani s tim vrijednosnim papirom. U kojoj mjeri su
potrošači sposobni razumjeti informaciju o vrstama rizika i načinu na koji
njima upravlja ovlašteno društvo sasvim je odvojeno pitanje. Izvješće grupe
eksperata iz područja bankarskog prava iz 2004. godine o stupnju integriranosti
europskog tržišta bankarskih usluga pokazalo je da su potrošači još uvijek
tradicionalno orijentirani na lokalne banke, te da preferiraju izravni fizički
kontakt.

U domeni reklamiranja financijskih usluga koje su
odvijaju putem interneta još je više izražena pravna nesigurnost unatoč tome
što je europsko pravo u ovoj domeni harmonizirano. Razlog tome su brojni izvori
(smjernice) koje nisu međusobno usklađene.

Zakonom
o kamatama (»Narodne novine«, br. 94/04.) udruge potrošača postaju članovi
Odbora za utvrđivanje kamatnih stopa, te na taj način dobivaju mogućnost
sudioništva pri reguliranju tržišta financijskih usluga. Time je potrošačima
omogućeno da izravno sudjeluju u utvrđivanju kamatnih stopa, a isto tako
formule obračuna zateznih kamata propisane navedenim Zakonom pristupačne su za
izračun svakom potrošaču. Na ovaj način prekinula se praksa obračuna zateznih
kamata po komfornom načinu obračuna koja je dovela mnoge potrošače u nezavidnu
situaciju.

Vezano
uz potrošački zajam, zadaća je bila propisati Odluku o jedinstvenoj metodi
izračuna realne godišnje kamatne stope na potrošačke kredite. Sukladno tome
Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva u suradnji s Ministarstvom
financija i Hrvatskom narodnom bankom pripremilo je prijedlog navedene Odluke.
Isto tako, potrebno je primjereno i sveobuhvatno obavijestiti potrošača o
njegovim obvezama, odnosno o uvjetima i ukupnim troškovima zajma. Ujednačenje
uvjeta za sve trgovce jamstvo je visokog stupnja zaštite potrošača i dovodi do
mogućnosti da potrošač, lakše i preglednije usporedi ponuđeno, te se tako
zaštiti od trgovčeve zlouporabe njegova neznanja.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifstandardizirati podatke financijskih usluga (ujednačiti uvjete propisivanja financijskih usluga). | Ministarstvo financija i Hrvatska narodna banka | 2005.- 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva financija i Hrvatske narodne banke | Redovita proračunska sredstva Ministarstva financija i Hrvatske narodne banke |

Ad
9) zaŠtita okoliŠa

Onečišćenost
okoliša u uskoj je vezi s gustoćom naseljenosti i stupnjem potrošnje. Potrošači
(pojedinci, poduzeća i javni sektor) na stanje okoliša utječu stupnjem i
načinom potrošnje, te odabirom proizvoda i usluge. Važnost domaćinstava u
odnosu prema kakvoći okoliša ne očituje se samo u njihovu izravnom utjecaju na
okoliš, nego i u utjecaju na druge gospodarske grane u smislu izbora
potrošačkih dobara. Poduzeća i javni sektor, također utječu na okoliš kao
potrošači i korisnici robe i usluga.

Pritisci na okoliš su: potrošnja vode, kanalizacija i
odvodnja, potrošnja energije i otpad iz domaćinstva.

Strategija održivog razvoja, kao jedan od ciljeva,
mora neminovno sadržavati i promjenu obrazaca potrošnje koji podrazumijevaju
usmjeravanje potrošača pri odlučivanju o uporabi proizvoda kao i obavješćivanje
o važnosti, kakvoći i njihovoj trajnosti, te o mogućim utjecajima na okoliš.

Potrošači su vrlo važna ciljna skupina, pa promjena
potro­šač­kih navika u pogledu pritisaka na okoliš u današnje vrijeme jedna je
od najvažnijih zadaća.

a) promjena načina ponašanja kod potrošača
pojedinca

Da bi
potrošač pojedinac kupovao proizvode i usluge imajući pritom na umu stanje
okoliša, prijeko je potrebno: podići razinu ekološke svijesti kod potrošača,
pružati obavijesti o ekološkom aspektu proizvoda i usluga, omogućiti da pružena
obavijest bude vjerodostojna i stručno utemeljena, postići da ekološki
prihvatljivi proizvodi i usluge nemaju veću cijenu od drugih proizvoda i drugo.

Razinu ekološke svijesti moguće je podići većom
prisut­nošću ekoloških tema u medijima (prikazanima stručno i zanimljivo) te
aktivnostima povezanima s odgojno-obrazovnim procesom.

Kao sredstvo za pružanje vjerodostojne informacije o
ekolo­škom aspektu proizvoda trebao bi poslužiti postojeći znak zaštite okoliša
– Prijatelj okoliša. Na žalost, znak Prijatelj okoliša nije dosta prisutan u
javnosti, pa ga potrošači ne prepoznaju i rijetko se namjerno odlučuju za
kupnju proizvoda sa znakom Prijatelj okoliša.

Međutim, Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog
uređenja i graditeljstva, je u 2004. godini financijski podržalo edukativni
program »Prijatelj okoliša« udruge EKOmp 21. kojem je cilj promicanje hrvatskog
znaka zaštite okoliša. Također, u listopadu 2004. godine Ministarstvo je
organiziralo promidžbu znaka »Prijatelj okoliša« koja je realizirana izložbom,
te javnom tribinom.

b)
promjena načina ponašanja kod potrošača poduzeća i javnoga sektora

Kupnju
ekološki prihvatljivih proizvoda poduzeća prihvaćaju onda kada im to donosi
izravnu korist (npr. smanjivanje troškova zbog duljega uporabnog vijeka
proizvoda) ili pak neizravnu korist (npr. stvaranje dobre slike o njima kod
potrošača i dioničara). Kupnja ekološki prihvatljivih proizvoda relativno je
novi postupak koji pruža mogućnost za ostvarivanje ušteda. Potrebno je institucionalizirati
mehanizme koji potiču ekološki opravdaniju kupnju.

Najveći potrošači u javnome sektoru su državne
upravne organizacije i ustanove. Kao potrošač, država u ukupnoj trgovini na tržištu
sudjeluje s udjelom od oko 30 %. Zbog toga bi ona morala imati u vidu učinke na
okoliš i s time povezano postizanje održi­voga razvoja, te pridonositi na
sljedeći način:

– poboljšati provedbu u zaštiti okoliša, promicati
metode za sagledavanje cjelokupnoga životnog ciklusa proizvoda i za
internalizaciju troškova,

– unaprijediti odnose na tržištu poboljšavanjem
kakvoće potrošnje ili poticanjem i ostvarivanjem znatnih ušteda u korist
okoliša,

– utjecati na ponašanje drugih društveno-gospodarskih
čimbenika u potrošnji pokazujući primjerom svoju opredijeljenost za kupnju
ekološki prihvatljivih proizvoda i usluga.

Važna polazišta za određivanje prioriteta na tome
području jesu:

– metoda sagledavanja cjelokupnoga životnog ciklusa
nekoga proizvoda (uporabni vijek proizvoda, uporaba energije, kak­voća
sirovina, proizvoda i proizvodnih procesa, odlaganje otpada te emisija u
okoliš),

– certifikacija po međunarodnim normama (niza HRN EN
ISO 14000),

– stručno utemeljene obavijesti potrošačima o
ekološkom aspektu proizvoda i usluga,

– promicanje »ekološke kulture« kod pojedinaca i
institucija/organizacija.

Sva ta polazišta jesu međusobno povezana i imaju isti
cilj – poboljšavanje proizvoda radi mijenjanja potrošačkih navika. Potrošači su
ona ciljna skupina koja u konačnici odlučuje o potražnji proizvoda, budući da
potrošači također moraju skrbiti za kakvoću okoliša, osobito za kakvoću
zdravlja i kakvoću življenja. Da bi pojedinci kao potrošači mogli ispuniti
svoje zadaće, moraju se ispuniti sljedeći uvjeti: dobro poznavanje kakvoće
proizvoda i njihovog utjecaja na okoliš i obaviještenost o njima, razvijena
svijest i odgovornost za okoliš, poticajne mjere (izjednačavanje cijena
ekološki prihvatljivih i drugih proizvoda) i djelovanje stručnih i nevladinih
udruga na području obavješćivanja javnosti.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| osnivanje i početak rada:  - Povjerenstva za GMO  - Znanstvenog odbora za ograničenu uporabu GMO  - Znanstvenog odbora za uvođenje GMO u okoliš  - Odbora za hranu i hranu za životinje koje sadrži GMO | Ministarstvo kulture | I. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva kulture | Redovita proračunska sredstva Ministarstva kulture |
| if !supportLists-   endifpoboljšati provedbu programa u zaštiti okoliša | Ministarstvo zaštite okoliša, prostor. uređenja i graditeljstva | 2005. –  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva |
| if !supportLists-   endifProvođenje edukativnog programa "Prijatelj okoliša", kojem je cilj promicanje hrvatskog znaka zaštite okoliša | Ministarstvo zaštite okoliša, prostor. uređenja i graditeljstva | 2005. –  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva |

*Ad 10) turizam i ugostiteljstvo*

Pravna regulativa
koja se odnosi na područje obavljanja turis­tičke i ugostiteljske djelatnosti,
u dijelu u kojem još nije, uskladit će se s pravnom regulativom Europske unije.
Postojeći Zakon o turističkoj djelatnosti (»Narodne novine«, br. 8/96., 19/96.
i 76/98.) i Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti (»Narodne novine«, br. 49/03. i
117/03.) nepotpuno prenose smjernice Europske unije, između ostalih i one koje
propisuju zaštitu potrošača (obveza izdavanja računa, način oglašavanja i
reklamiranja usluga, obveza izdavanja programa, prospekata ili kataloga za
turističke paket aranžmane, te pružanje raznih oblika selektivne turističke
ponude). Usklađenje ovih Zakona s pravnom regulativom Europske unije predviđeno
je do kraja 2005. godine, nakon čega će se donijeti podzakonski akti kojima će
se regulirati i određena pitanja iz područja zaštite potrošača u obavljanju
ugostiteljske i turističke djelatnosti.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifusklađenje Zakona o turističkoj djelatnosti | Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka | 2005.-  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, prometa i razvitka | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, prometa i razvitka |
| if !supportLists-   endifusklađenjeZakona o ugostiteljskoj djelatnosti sa smjernicama Europske unije | Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka | 2005. –  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, prometa i razvitka | Redovita proračunska sredstva Ministarstva mora, prometa i razvitka |

*Ad 11) koriŠtenje nekretnina*

Materija
vremenski ograničene uporabe nekretnine – time­s­ha­rin­ga uređena je Zakonom o
zaštiti potrošača. Ona je usklađena s relevantnom Smjernicom Europske unije, no
ima mjesta za daljnji razvoj tog instituta. U Republici Hrvatskoj postoje sve
normativne pretpostavke za razvoj timesharinga.

Ono o
čemu se može razmišljati jest eventualno donošenje posebnog zakona o
timesharingu u koji bi se ukomponirale i od­red­be postojećeg Zakona o zaštiti
potrošača, a kojima je uređena zaštita potrošača prilikom sklapanja ugovora o
timesharingu. U tom slučaju to više ne bi bilo pitanje zaštite potrošača, već
pitanje uređenja jednoga posebnoga građanskopravnog instituta.

U
Republici Hrvatskoj omogućen je upis timesharinga u zemljišne knjige na temelju
Zakona o zemljišnim knjigama. Naime, timesharing nije nikakvo posebno obvezno
ili stvarno pravo. To je pravo koje, ovisno o svom modelu, može poprimiti ili
oblik prava zakupa, ili suvlasništva ili vlasništva ograničenog rokom. Sva ta
prava mogu se upisati u zemljišne knjige i u tom smislu ne bi trebala postojati
nikakva potreba posebne intervencije u tekst Zakona o zemljišnim knjigama.

*2.2. ZADAĆE NOSITELJA ZAŠTITE
POTROŠAČA*

*1. i 2. Hrvatski sabor i
Vlada Republike Hrvatske*

Vlada
Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru donošenje Nacionalnog programa, a
jednom godišnje, uoči Svjetskog dana prava potrošača, izvješćuje Hrvatski sabor
o ostvarivanju politike zaštite potrošača iz Nacionalnog programa u proteklih
godinu dana.

3.
Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva

Zadaća
je Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva da prati i evidentira
obavljene poslove iz Nacionalnog programa zaštite potrošača, te izdaje
odobrenja za rad savjetovališta na osnovi potreba predviđenih Nacionalnim
programom i stručne osposobljenosti osoba zaposlenih u savjetovalištu.

Odjel za zaštitu potrošača provodi politiku zaštite
potrošača koji u suradnji s Vijećem za zaštitu potrošača izrađuje Nacionalni program
i prati njegovu provedbu, te vodi evidenciju obavljenih poslova iz Nacionalnog
programa.

Odjel za zaštitu potrošača:

– obavlja poslove u vezi s izradom i provedbom zakona
i drugih propisa vezanih za zaštitu potrošača,

– daje stručna mišljenja vezana za zaštitu potrošača,

– vodi aktivnost u vezi s prilagodbom nacionalnog
zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije iz područja zaštite potrošača,

– predlaže i provodi politiku i mjere zaštite
potrošača, uklju­čivo i izradu Nacionalnog programa za zaštitu potrošača u
suradnji s Vijećem za zaštitu potrošača,

– prati ostvarivanje ciljeva i zadataka utvrđenih
Nacionalnim programom zaštite potrošača,

– prati i predlaže mjere za unaprjeđenje i razvoj
savjeto­va­liš­ta za zaštitu potrošača;

– prati rad i predlaže mjere za unaprjeđenje
cjelokupnog sustava zaštite potrošača na području Republike Hrvatske,

– izrađuje analize, te predlaže mjere za unaprjeđenje
rada sustava,

– priprema analitičke podloge za praćenje stanja na
području zaštite potrošača,

–
provodi mjere upravnog nadzora,

– obavlja poslove vezane za edukaciju u
odgojno-obrazovnim institucijama, kao i svih zainteresiranih sudionika u
provođenju politike zaštite potrošača,

– obavlja i pruža stručnu pomoć tijelima i jedinicama
lokalne i područne (regionalne) samouprave i uprave nadležnim za poslove
zaštite potrošača,

– surađuje s drugim ministarstvima i institucijama,

– surađuje s udrugama za zaštitu potrošača,

– obavlja i druge poslove iz svoga djelokruga.

Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva za
svaki pojedinačni projekt obavješćivanja potrošača raspisuje javni natječaj za
određeno razdoblje koji sadrži sve potrebne kriterije. Nakon odabira
najkvalitetnijeg projekta sklapa se ugovor u kojem se uz ostalo navodi visina
financijskih sredstava, rok za izvršenje ugovorenog posla, kao i način kontrole
izvršenja projekta.

Program obrazovanja u području zaštite potrošača
provodit će Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa u suradnji s
Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva.

Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva
nastavit će usklađivanje hrvatskog zakonodavstva s europskim i predložit će
izmjene i dopune Zakona o zaštiti potrošača radi uočenih nedostataka i
manjkavosti u provedbi, ali i radi potrebe usklađenja sa Smjernicom o prodaji
na daljinu potrošačkih financijskih usluga, budući da je njome izmijenjena već
implementirana Smjernica o zaštiti potrošača s obzirom na ugovore na daljinu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| Izraditi Nacrt prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača na način da se osobito obrati pažnja na sljedeće:  - da se propišu javne usluge sukladno posebnim propisima  - da se propišu kaznene odredbe za davatelja usluga, ako ne vodi računa da usluge pruža na transparentan, objektivan i nediskriminirajući način kao i ostale kaznene odredbe koje nedostaju u Zakonu  - da tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave izvješćuju Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva o radu savjetodavnih tijela glede kretanja cijena komunalnih usluga i davanja prethodne suglasnosti na cijene komunalnih usluga  - da se glava 7. Zakona pod nazivom ugovori sklopljeni na daljinu uskladi sa Smjernicom o prodaji na daljinu potrošačkih financijskih usluga | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva  u suradnji sa svim nositeljima zaštite potrošača | II. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva  + CARDS | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva   + CARDS |

4.
Vijeće za zaštitu potrošača

Vijeće
za zaštitu potrošača je savjetodavno tijelo ministru gospodarstva, rada i poduzetništva,
pa stoga daje mišljenje ministru o Prijedlogunacionalnog programa
zaštite potrošača.

Vijeće
za zaštitu potrošača u suradnji s Ministarstvom gospodarstva, rada i
poduzetništva priprema prijedlog dvogodiš­njega Nacionalnog programa, koji Vlada
Republike Hrvatske upućuje Hrvatskom saboru na donošenje. Vijeće i Ministarstvo
također pripremaju i godišnje izvješće o ostvarivanju Nacionalnog programa. Rad
Vijeća za zaštitu potrošača je javan, a sve odluke koje donose moraju biti
izglasane natpolovičnom većinom prisutnog broja članova Vijeća. Vijeće je
donijelo Poslovnik o svom radu. Ključna uloga Vijeća jest da utvrdi, poveže i
objedini različite interese svih tijela vezanih uz područje zaštite potrošača
na teritoriju Republike Hrvatske.

Tijekom
2004. godine Vijeće za zaštitu potrošača se sastalo pet puta, a glavna tema
rasprave je Nacrt prijedloga Nacionalnog programa.

5.
Inspekcijske službe

Polazeći
od navedenih temeljnih uzroka nezadovoljavajućeg stanja u području zaštite
potrošača, prioritetni poslovi na području zaštite potrošača s aspekta
inspekcijskog nadzora su:

1. Sve propise kojima se uređuje zaštita potrošača
potrebno je izmijeniti ili dopuniti:

– s jasnim, potpunim i preciznim materijalnim
odredbama koje će osigurati osnovna prava potrošača iz članka 1. Zakona o
zaštiti potrošača,

– sa širim ovlastima inspektora, odnosno upravnim i
kaznenim mjerama koje će osigurati dosljednu i brzu provedbu svih propisa o
zaštiti potrošača,

– s odredbom kojom će se odrediti da se odredbe
zakona i podzakonskih akata, koji su suprotni Zakonu ili drugim zakonima
smatraju pravno nevažećim i ne mogu proizvoditi pravne posljedice,

– s odredbom koja će osigurati prioritet u rješavanju
prekršajnih prijava koje se odnose na zaštitu gospodarskih interesa potrošača i
zaštitu od opasnosti za život, zdravlje i imovinu potrošača,

2. S obzirom da su inspekcijska tijela prvenstveno
tijela otkrivanja i prijavljivanja utvrđenih nepravilnosti prema prekršaj­nim
sudovima i da krajnji učinak rada inspektora uvelike ovisi o brzini rješavanja
takvih prijava i primjerenoj kaznenoj politici, a imajući u vidu da su, prema
sadašnjem stanju, upravo sporo rješavanje prekršajnih prijava i blaga kaznena
politika jedan od glavnih uzroka nedovoljno učinkovite zaštite potrošača
predlaže se:

U Zakonu o prekršajima:

– propisati da se protiv prekršajnog naloga umjesto
prigovora može podnijeti žalba na način i po postupku predviđenom za žalbu
protiv prvostupanjske odluke o prekršaju suda ili upravnog tijela koji vodi
postupak. Na taj će se način znatno ubrzati prekršajni postupak započet
izdavanjem prekršajnog naloga, a osigurano je pravo stranke na žalbu,

– na odgovarajućem mjestu ugraditi mogućnost, da se
za poje­dina inspekcijska tijela, kakav je npr. Državni inspektorat, koja
godišnje podnose više od 20.000 zahtjeva za pokretanje prekršajnog postupka
(npr. Državni inspektorat je u 2001. godini podnio 47.111 zahtjeva, u 2003.
godini 44.276), ustroje posebne unutarnje ustrojstvene jedinice prekršajnog
suda pri takvim tijelima koje bi isključivo rješavale te zahtjeve, a pokrivale
bi područje sukladno ustroju tih inspekcijskih tijela.

Navedeni prijedlog temelji se na iskustvu Državnog
inspektorata, koji uz Ministarstvo unutarnjih poslova godišnje podnosi najveći
broj zahtjeva za pokretanje prekršajnog postupka, da veliki broj zahtjeva pada
u zastaru, da su neujednačeni kriteriji i postupanje u jednakim predmetima, da
je otežana komunikacija s većim brojem sudaca, da su veliki problemi u postupku
oduzimanja predmeta prekršaja i dr.

Realizacijom ovog prijedloga osiguralo bi se znatno
brže i na jedinstven i kvalitetan način rješavanje zahtjeva tih inspekcijskih
tijela, te eliminirali svi naprijed navedeni razlozi zbog kojih predlažemo
ustrojavanje posebnih jedinica prekršajnih sudova.

U odredbama o zastari potrebno je propisati da
zastara ne može nastupiti kod prekršaja koji imaju za posljedicu oštećivanje
gospodarskih interesa potrošača (npr. potrošaču je naplaćena veća cijena
proizvoda ili usluge, naplaćen viši iznos naknade za priključenje na komunalnu
infrastrukturu od propisanog iznosa itd.).

Potrebno je pojačati aktivnost nadležnih
ministarstava na provođenju upravnog nadzora u upravnim područjima koje
pokrivaju prema svom djelokrugu, posebno u odnosu na zakonitost podzakonskih akata
koje donose jedinice lokalne samouprave.

3. Važno je osigurati inspekcijskim tijelima bolje
kadrovske i materijalno-tehničke uvjete rada. Nužna pretpostavka za provo­đe­nje
sustavnog i kontinuiranoga inspekcijskog nadzora u pod­ruč­ju zaštite potrošača
je uspostavljanje takve organizacije i nači­na rada koji će omogućiti
svakodnevno obavljanje nadzora i to izvan redovitoga radnog vremena, u
večernjim satima, subotom, nedjeljom i praznikom, jer se prodaja robe i
pružanje raznih usluga obavlja u svim navedenim razdobljima. To zahtijeva veći
broj inspektora, stalno stručno usavršavanje, njihovu bolju mobilnost i dodatna
sredstva za prekovremeni rad.

Posebno se nameće potreba bolje informatičke
opremljenosti i povezanosti, vertikalno od ispostava preko sjedišta područnih
jedinica do središnjeg ureda Državnog inspektorata, te horizontalno s nadležnim
ministarstvima i udrugama potrošača.

4. Zadaća je uspostaviti posebne oblike međusobne
suradnje između svih nositelja zaštite potrošača, a u odnosu na inspek­cijska
tijela koja provode nadzor u području zaštite potrošača to znači:

– obvezu nadležnih ministarstava da sva mišljenja
koja se odnose na primjenu propisa u području zaštite potrošača dostav­ljaju
nadležnim inspekcijskim tijelima,

– obvezu nadležnih ministarstava da u najkraćim
rokovima daju odgovore na upite inspekcijskih tijela koja se odnose na primjenu
propisa u području zaštite potrošača,

– održavanje stalnih dvomjesečnih sastanaka
predstavnika udruga potrošača, nadležnog ministarstva i inspekcijskih tijela na
kojima bi se raspravljalo o stanju i mogućim mjerama u području zaštite
potrošača.

5. Potrebno je osigurati veći medijski prostor za
problematiku vezano za inspekcijski nadzor zaštite potrošača na koji način bi
se u većoj mjeri ostvarilo pravo potrošača na informiranje i izobrazbu.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifosigurati inspekcijskim tijelima bolje kadrovske i materijalno-tehničke uvjete rada | nadležne inspekcije | 2005.–2006. |  | CARDS |
| if !supportLists-   endifosigurati veći medijski prostor vezano uz inspekcijski nadzor zaštite potrošača | Državni inspektorat | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva Državnog inspektorata  - 300.000,00 kn | Redovita proračunska sredstva Državnog inspektorata  - 300.000,00 kn |
| if !supportLists-   endifosigurati veći medijski prostor vezano uz inspekcijski nadzor zaštite potrošača | ostale nadležne inspekcije | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva ostalih nadležnih inspekcija | Redovita proračunska sredstva ostalih nadležnih inspekcija |
| if !supportLists-   endifuspostaviti posebne oblike međusobne suradnje između svih nositelja zaštite potrošača | sva nadležna državna tijela,  nadležne inspekcije,  Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva svih nadležnih državnih tijela, nadležnih inspekcija i CARDS-a | Redovita proračunska sredstva svih nadležnih državnih tijela, nadležnih inspekcija i CARDS-a |

6.
Udruge za zaštitu potrošača

Sukladno
odredbama Zakona o udrugama, udruge potrošača osnivaju potrošači radi
promicanja i zaštite svojih prava.

U ovom Nacionalnom programu predviđeni su i
djelomično razrađeni za provedbu sljedeći poslovi udruga:

– pružanje informacija potrošačima o njihovim obvezama,
pravima i pojavama na tržištu,

– provođenje preko ovlaštenih laboratorija u zemlji,
a po potrebi i u inozemstvu, naknadnih ispitivanja proizvoda stavljenih na
tržište,

– provođenje, putem ovlaštenih osoba, usporednih
testova proizvoda i objavljivanje rezultata putem medija,

– pružanje pomoći oštećenom potrošaču u nastupu prema
trgovcu,

– vođenje evidencije o primljenim reklamacijama
potrošača i postupcima poduzetim za njihovo rješavanje,

– izvješćivanje Ministarstva gospodarstva, rada i
poduzet­ništva i Državnog inspektorata o primljenim reklamacijama, poduzetim
postupcima i postignutim rješenjima,

– davanje primjedaba i prijedloga kod donošenja
propisa koji se odnose na područje zaštite potrošača,

– pokretanje, pred nadležnim sudom, postupaka kojima od
suda traži da određenom trgovcu ili operateru sredstava za daljinsku
komunikaciju narediti prestanak poslovne prakse,

– pokretanje, pred nadležnim sudom, postupaka kojima
od suda traži da određenom trgovcu, skupini trgovaca iz istog sektora
gospodarstva ili njihovim interesnim udrugama, zabrani korištenje nepoštenih
ugovornih odredbi u standardnim ugovorima,

– pokretanje, pred nadležnim sudom, postupaka kojima
od suda traži da naredi prekid zavaravajućeg, odnosno nedopušte­no­ga
komparativnog oglašavanja, ili postupaka kojima od suda traži da zabrani
objavljivanje još neobjavljenoga zavaravajućeg, odnosno nedopu­štenoga
komparativnog oglašavanja,

– obavljanje i drugih poslova iz područja zaštite
potrošača.

Za organiziranu pomoć potrošačima udruge za zaštitu
potro­ša­ča osnivaju savjetovališta za zaštitu potrošača.

Sve udruge potrošača u Republici Hrvatskoj mogu se
udru­ži­ti u Savez udruga za zaštitu potrošača radi ostvarivanja interesa
udruga potrošača na nacionalnoj i međunarodnoj razini. U radu Saveza udruga za
zaštitu potrošača sve udruge djeluju ravnoprav­no. Predsjednik Saveza udruga za
zaštitu potrošača u svom je mandatnom razdoblju član Vijeća za zaštitu
potrošača.

Savez
udruga za zaštitu potrošača nastupa u ime svojih članova, a na dobrobit svih potrošača,
u javnosti, pred tijelima državne uprave i drugim nadležnim institucijama, radi
zaštite zajedničkih interesa potrošača. Isto tako daje mišljenja na prijed­loge
propisa koji utječu na potrošače. Savez udruga za zaštitu potrošača preko
svojeg predstavnika sudjeluje u raspravama na sjednicama saborskih odbora
vezano uz problematiku zaštite potrošača.

Prioritetni
zadatak je da Savez udruga za zaštitu potrošača u što skorije vrijeme postane
članom Europske organizacije potrošača (BEUC) koja udružuje potrošačke
organizacije na europskoj razini.

7.
Savjetovališta

U
interesu je Republike Hrvatske da civilna društva na pod­ručju zaštite
potrošača budu što čvršća i međusobno povezana u svom djelovanju, te je osnovna
zadaća jačanje povjerenja i razumijevanja među vladinog i nevladinog sektora
traženjem zajed­ničkih putova u suočavanju s izazovima koji čekaju hrvatske
potrošače pristupom Europskoj uniji.

Radi pružanja organizirane pomoći potrošačima, udruge
za zaštitu potrošača osnivaju savjetovališta na temelju odobrenja za rad, kojeg
izdaje Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, a na osnovi potreba
predviđenih Nacionalnim programom.

Ocjenu stručne osposobljenosti osoba za rad u
savjetovalištu daje Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva. Postupak
ocjenjivanja stručne osposobljenosti uređen je Pravilnikom o postupku
ocjenjivanja stručne osposobljenosti osoba za rad u savjetovalištima za zaštitu
potrošača (»Narodne novine«, br. 106/04.).

Savjetovalište za zaštitu potrošača osniva se
Statutom udruge. Njihova djelatnost je obavljanje poslova vezanih uz pružanje
pomoći potrošačima u ostvarivanju njihovih prava, a na osnovi potreba
predviđenih Nacionalnim programom. Sukladno tome, u 2005. godini predviđeno je
osnivanje tri savjetovališta, u 2004. četiri.

Osnovna zadaća savjetovališta je primanje pisanih,
usmenih, telefonskih, telefaksiranih i e-mail upita građana iz pojedinog
područja zaštite potrošača te odgovaranje na iste, kao i prikup­ljanje
podataka, vođenje evidencije o broju i vrsti upita te izvještavanje
Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i nadležnih inspekcijskih
tijela.

Ukoliko
je ikako moguće, prostor za rad savjetovališta osigurat će jedinice lokalne
samouprave u mjestu sjedišta savjetova­lišta.

Zahtjev
za izdavanje odobrenja za rad savjetovališta podnosi se Ministarstvu
gospodarstva, rada i poduzetništva.

Uz
zahtjev za izdavanje odobrenja za rad savjetovališta prilažu se sljedeći
dokumenti:

– izvod
iz registra udruge,

–
statut,

–
odluka o osnivanju savjetovališta,

– nacrt
pravilnika o radu savjetovališta,

–
program djelovanja za određeno područje zaštite potrošača (zdravlja, trgovine,
financija, osiguranja i područja javnih usluga sukladno odredbi članka 22.
Zakona o zaštiti potrošača),

– popis
stručnih osoba koje će raditi u savjetovalištu.

Za rad
savjetovališta odgovara osnivač. Osobe zaposlene u savjetovalištu dužne su
položiti ispit o stručnoj osposobljenosti za rad u savjetovalištu za zaštitu
potrošača u roku od jedne godine od dana zasnivanja radnog odnosa u
savjetovalištu. Savjetovališta vode financijska izvješća koja tromjesečno
dostavljaju na uvid Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva.
Savjetovališta su dužna u roku od 15 dana prijaviti svaku statutarnu promjenu,
kao i promjenu vezanu uz zaposlene osobe u savjetovalištu.

Potrebno
je izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potro­šača utvrditi podzakonski akt
kojim će se propisati kriteriji za izdavanje odobrenja za rad savjetovališta.
Za sada kriteriji će biti propisani javnim natječajem. Ključnu važnost ima
određivanje stručnih, kadrovskih i drugih kriterija, prema kojima će savjeto­vališta
imati pravo na proračunska sredstva.

Ministarstvo
gospodarstva, rada i poduzetništva ukinut će odobrenje za rad savjetovališta
ako:

–
osnivač donese odluku o zatvaranju savjetovališta,

–
savjetovalište ne vodi evidenciju o predmetima koje rješava ili o tome ne
izvještava Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva,

–
savjetovalište ne vodi pravovaljana financijska izvješća ili ih ne dostavlja tromjesečno
na uvid Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva,

– u
savjetovalištima rade osobe koje nisu stručno osposobljene.

a) Osnovni cilj ovoga Nacionalnog programa je
osnovati međusobno radno povezana savjetovališta. Takvim načinom osiguralo bi
se učinkovito, ekonomično i transparentno trošenje proračunskih sredstava.

Položaj potrošača na tržištu ne bi ojačao osnivanjem
velikog broja savjetovališta, jer bi se radilo o neproduktivnoj konkurenciji u
kvaliteti pružanja usluga. Administrativni troškovi koji bi nastajali u svakom
savjetovalištu bi se multiplicirali, a standardi i pristupi savjetovanju bili
bi nejedinstveni.

b) Predviđa se osnivanje savjetovališta što je od
ključne važnosti za nastavak kontinuiteta aktivnosti vezanih za podizanje razine
svijesti potrošača, trgovaca i davatelja usluga i zadobivanja povjerenja u
institucije pravne države i u tom smislu jedan od prioritetnih zadaća u okviru
Nacionalnog programa.

S obzirom na postojanje dva osnovna modela – opća i
specijalizirana savjetovališta i uzimajući u obzir razinu zaštite prava
potrošača u Republici Hrvatskoj predlaže se tzv. kombinirani tip
savjetovališta.

Svako savjetovalište trebalo bi imati stručnjake za
pojedina područja, a vezano uz potrebe i interese u pojedinoj regiji.

Kako bi se proveo kvalitetan rad jednog
savjetovališta, u smislu strukture zaposlenosti potrebno je stalno zaposliti u
savje­to­valištu jednog voditelja savjetovališta – savjetnika i
administrativnog tajnika za vođenje računovodstvenih i knjigovodstvenih
poslova, te ostalih administrativnih poslova. Po potrebi, angažirali bi se
honorarno stručni suradnici za pojedina područja.

Sva savjetovališta imat će jednak pristup centralnom
informacijskom sustavu, a njihova je obveza redovito izvještavanje o uočenim
problemima i izvršenim poslovima na području za koje su osnovani.

Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva
raspisalo je javni poziv za Projekt »Preventivna zaštita potrošača za 2004.
godinu« i na temelju toga raspodijelilo sredstva u iznosu od 300.000,00 kuna
udrugama za zaštitu potrošača u svrhu pružanja savjeta potrošačima.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifraspisati javni natječaj za osnivanje 3 savjetovališta za zaštitu potrošača  if !supportLists-   endifraspisati javni natječaj za osnivanje 4 savjetovališta za zaštitu potrošača | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | 2005.  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva  933.000,00 kn | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva  1.244.000,00 kn |
| if !supportLists-   endifraspisati javni natječaj za obavljanje poslova iz čl. 102. st. 1. Zakona o zaštiti potrošača) | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | 2005.-2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva |
| if !supportLists-   endifizmjene i dopune Zakona o zaštiti potrošača kojim se propisuje donošenje i provedba podzakonskog akta kojim će se propisati kriteriji za izdavanje odobrenja za rad savjetovališta. | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva | 2005.-  2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva | Redovita proračunska sredstva Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva |

8. Ostala državna tijela

Iako Hrvatska ima Zakon o
zaštiti potrošača na mnogim je područjima ove politike potrebno daljnje usklađivanje
s pravnom stečevinom Europske unije, to više što je Zakonom o zaštiti
potrošača, udrugama dana mogućnost da, u određenim situacijama, podižu tzv.
udružne tužbe kojima se štite svi potrošači.

No, kako Zakonom o zaštiti potrošača nisu uređene specifič­nosti
vezane uz takve tužbe, poglavito one procesnopravne, postoji potreba, po uzoru
na većinu država članica Europske unije, donošenja posebnog zakona kojim bi se,
sukladno Smjernici o sudskim nalozima za zaštitu interesa potrošača, uredile
sve speci­fičnosti vezane uz udružne tužbe.

Budući da se radi uglavnom o procesnopravnom propisu
njegova izrada trebala bi biti povjerena Ministarstvu pravosuđa i zahtijevat će
nešto više napora, a time i nešto više vremena.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **ZADAĆE** | **Nositelji** | **Rok** | **Mogući financijski izvori** | |
| **2005.** | **2006.** |
| if !supportLists-   endifuskladiti hrvatsko zakonodavstvo sa Smjernicom o sudskim nalozima za zaštitu interesa potrošača tako da se propiše pravo udrugama da u određenim situacijama podižu tzv. udružne tužbe | Ministarstvo pravosuđa | IV. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa + CARDS | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa + CARDS |
| if !supportLists-   endifizmijeniti i dopuniti zakonske propise s ciljem proširivanja ovlasti inspektora radi osiguranja prioriteta u rješavanju prekršajnih prijava koje se odnose na zaštitu gospodarskih interesa potrošača, njihove imovine, života i zdravlja | Ministarstvo pravosuđa u suradnji sa Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnim inspektoratom | IV. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnog inspektorata | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnog inspektorata |
| if !supportLists-   endifizmijeniti i dopuniti Zakon o prekršajima vezano uz ovlasti i postupanje nadležnih inspekcijskih službi | Ministarstvo pravosuđa u suradnji sa Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnim inspektoratom | IV. kvartal 2005. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnog inspektorata | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnog inspektorata |
| if !supportLists-   endifosnovati Centar za zaštitu potrošača  if !supportLists-   endifpredvidjeti aktivnosti vezane uz postupno uključivanje Centra u Mrežu europskih centara za zaštitu potrošača | Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva i ostala tijela državne uprave | 2005.- 2006. | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnog inspektorata | Redovita proračunska sredstva Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Državnog inspektorata |

3. OKVIRNI OPSEG I PROGRAM KORIŠTENJA FINANCIJSKIH
SREDSTAVA ZA OSTVARIVANJE ZADAĆA IZ NACIONALNOG PROGRAMA

Financiranje Nacionalnog programa odvijat će se na
sljedeći način:

– izdvajanjem iz Državnog
proračuna Republike Hrvatske za pojedina tijela državne uprave koja će
predvidjeti u svojim proračunima određena sredstva vezana uz zadaće iz
Nacionalnog programa,

– sredstvima CARDS programa.

I. FINANCIJSKA SREDSTVA ZA PROVEDBU POLITIKE ZAŠTITE
POTROŠAČA NA POZICIJAMA MINISTARSTVA GOSPODARSTVA, RADA I PODUZETNIŠTVA

U Državnom
proračunu Republike Hrvatske za 2005. godinu koji se odnosi na Ministarstvo
gospodarstva, rada i poduzetništva predviđen je, na poziciji 560054 –
aktivnosti provedbe Nacionalnog programa, iznos od 2.200.000,00 kuna, a za
2006. godinu iznos od 2.316.600,00 kuna.

Ostala tijela državne uprave
zadužena za pojedine zadaće iz Nacionalnog programa predvidjela su svoje
financijske obveze kroz redovna proračunska sredstva za 2005. i 2006. godinu.

|  |  |
| --- | --- |
| **2005.** | **2006.** |
| 2.200.000,00 | 2.316.600,00 |

II. SREDSTVA PREDVIĐENA CARDS
PROGRAMOM

Osim financijskih
sredstava predviđenih Državnim proraču­nom, postoje i sredstva predviđena CARDS
projektom ukupne vrijednosti 1.250.000 Eur-a, tj,
9.375.000,00 kuna.

Programom
CARDS obuhvaćena je:

1. tehnička pomoć MINGORP-u,
Državnom inspektoratu i udrugama
u iznosu od                                          950.000,00
EUR        7.125.000,00 kn

2. nabava
opreme u iznosu od                  100.000,00
eur           750.000,00 kn

3. tehnička pomoć u sferi zaštite
potrošača namijenjena udrugama
za zaštitu potrošača u iznosu od          200.000,00 eur         1.500.000,00 kn

**ukupno****1.250.000,00 eur       9. 375.000,00 kn**

4.
OKVIRNI OPSEG I PROGRAM KORIŠTENJA FINANCIJSKIH SREDSTAVA ZA POTICANJE RAZVOJA
I DJELOVANJA UDRUGA

Financiranje
razvoja i djelovanja udruga odvijat će se na sljedeći način: izdvajanjem iz državnog
proračuna Republike Hrvatske, sredstvima CARDS programa i drugim izvorima
financiranja.

if !supportListsI.
endifOKVIRNI GODIŠNJI TROŠKOVI ZA RAD SAVJETOVALIŠTA ZA
ZAŠTITU POTROŠAČA IZ DRŽAVNOG PRORAČUNA
if !supportLineBreakNewLine
endif

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **SAVJETOVALIŠTE** | **2005.** | **2006.** |
| Bruto plaća za jednog voditelja savjetovališta | 96.000,00 | 96.000,00 |
| Troškovi ureda (najamnina, telefon, web stranica, struja, voda, kancelarijski materijal) | 80.000,00 | 80.000,00 |
| Bruto plaća za tajnika | 50.000,00 | 50.000,00 |
| Honorari za vanjske suradnike | 70.000,00 | 70.000,00 |
| Putni troškovi | 15.000,00 | 15.000,00 |
| **UKUPNO:** | 311.000,00 | 311.000,00 |

II. BROJ SAVJETOVALIŠTA ZA
ZAŠTITU POTROŠAČA I OKVIRNI GODIŠNJI TROŠKOVI PO GODINAMA
if !supportLineBreakNewLine
endif

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **GODINA** | **BROJ SAVJETOVALIŠTA** | **UKUPNE POTREBE GOD.** |
| 2005. | 3 | 933.000,00 |
| 2006. | 4 | 1.244.000,00 |

V.
ZAKLJUČAK

Ovim su
Nacionalnim programom određeni okviri prioriteta državne politike na području zaštite
potrošača u naredne dvije godine kao jednog od uvjeta za punopravno članstvo u
Europskoj uniji. Osiguranje primjerenog funkcioniranja tržišnog gospodarstva
ovisit će o razvoju upravne infrastrukture kako bi se osigurao nadzor nad
tržištem i provedba zakona na tom području. Razvitak otvorenog dijaloga svih
interesnih skupina u hrvatskom društvu sa svrhom osiguranja jasnoće,
konzistentnosti postupanja i razumijevanja u definiranju interesa potrošača na
nacionalnoj razini cilj je Republike Hrvatske. On će se ostvariti daljnjim
uskla­đenjem preuzetih obveza, vlastitih mogućnosti i nacionalnog interesa.
Tako čitav proces ovisi o spremnosti svih ključnih sektora od osposobljenosti
državnih resora za proces prilagodbe standardima Europske unije preko obrazovanja
ljudskih potencijala u državnoj upravi i pravosuđu do jedinstvene, kvalitetno
osposobljene, osviješćene i obaviještene javnosti.

Uspjeh
provedbe ovoga Nacionalnog programa, u prvom redu, ovisit će o spremnosti svih
ključnih nositelja zaštite potrošača na izvršavanju utvrđenih zadaća i
poštivanju navedenih rokova.

Klasa:
330-01/04-01/04
Zagreb, 25. veljače 2005.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Vladimir****Šeks,** v. r.

Ostalo, NN 31/2005-548
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)