### NN 124/2015 (13.11.2015.), Presuda Upravnog suda u Rijeci broj: 4 UsI-2139/13-9 od 19. lipnja 2015.

124 13.11.2015 Presuda Upravnog suda u Rijeci broj: 4 UsI-2139/13-9 od 19. lipnja 2015.

UPRAVNI SUD U RIJECI

2373

PRESUDA

Upravni sud u Rijeci, po sutkinji Snježani Horvat-Paliska, dipl. iur., uz sudjelovanje zapisničarke Glorije Fićor, u upravnom sporu tužiteljice Corinne Susnich Bukal iz Rijeke, Rudolfa Tomšića 10/2, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti (ranije: Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije), Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, kojeg zastupaju službene osobe Marina Ljubić Karamolić, dipl. iur. i Lidija Antonić, dipl. iur., uz sudjelovanje zainteresirane osobe H1 Telekom d.d., Split, Put Tršćenice 10, koju zastupa opunomoćenica Helena Čerina, dipl. iur., radi zaštite potrošača, 19. lipnja 2015.

presudio je

Poništava se odluka Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije klasa: UP/I-344-08/13-01/1153, urbroj: 376-05/MS-13-06 (IM) od 28. studenog 2013. te se predmet vraća na ponovni postupak.

Obrazloženje

Odlukom Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije klasa: UP/I-344-08/13-01/1153, urbroj: 376-05/MS-13-06 (IM) od 28. studenog 2013. odbijen je zahtjev tužiteljice za otpisom naknade zbog prijevremenog raskida pretplatničkog odnosa kao neosnovan.

Tužiteljica u tužbi, u bitnome, navodi da je u odluci tuženika nepravilno izveden zaključak iz razloga što se ne radi o prijevremenom raskidu pretplatničkog odnosa budući da pretplatnički odnos između tužiteljice i zainteresirane osobe H1 Telekom d.d. ne postoji, budući da telefonska linija nikada nije bila uključena u mrežu H1 Telekoma, već se prigovor odnosi na nepravilnosti i nepoštivanje zakonom propisane obveze telekomunikacijskog operatora, a što ukazuje da tuženik nije pristupio rješavanju pravnog problema već donio nepravilan zaključak bez detaljnog utvrđivanja činjenica. Tužiteljica predlaže poništenje odluke tuženika te vraćanje predmeta na ponovni postupak.

Tuženik u odgovoru na tužbu, u bitnome, ostaje kod obrazloženja osporenog rješenja, ističe da je razgovor s djelatnikom operatora informativnog karaktera, dok s druge strane ugovor sadrži sve potrebne podatke s kojima bi se korisnici trebali upoznati prije potpisivanja ugovora. U konkretnom slučaju, utvrđeno je da je tužiteljica svojim potpisom potvrdila kako prihvaća Opće uvjete poslovanja H1 Telekoma kao specifikaciju ugovorene usluge H1 Call Plus, u tom smislu tužiteljica je kao poslovno sposobna osoba prilikom potpisivanja pretplatničkog ugovora bila u mogućnosti upoznati se sa svim potrebnim informacijama detaljnim uvidom u odredbe pretplatničkog ugovora, stoga prigovori tužiteljice na nemogućnost raskida pretplatničkog ugovora bez naplate naknade zbog prijevremenog raskida istog ne mogu imati utjecaja na drugačije rješenje ove upravne stvari pa predlaže da Sud odbije tužbeni zahtjev.

Zainteresirana osoba u svom odgovoru na tužbu ističe da je tužiteljica, 8. svibnja 2013., potpisala zahtjev za H1 Trio uslugu koji zahtjev zajedno s priloženim Općim uvjetima poslovanja H1 Telekoma d.d., uvjetima korištenja H1 Trio usluge, kodeksom ponašanja na Internetu, uputama za zaštitu o zlouporaba i prijevara te cijenom usluga u formi brošure čine pretplatnički ugovor. Navedeno je regulirano člankom 1.3. Općih uvjeta poslovanja H2 Telekom d.d., a budući da je tužiteljica 8. svibnja 2013. potpisala zahtjev za H1 Trio uslugu 14. lipnja 2013. zainteresirana osoba uputila je telefonski poziv tužiteljici u namjeri da s njom dogovori datum realizacije ugovorene usluge, ali poziv nije ostvaren, tj. tužiteljica nije odgovorila na poziv. Naime, da bi tužiteljica mogla faktički koristiti ugovorenu uslugu, potrebno je na adresi njezinog priključka isporučiti i priključiti joj telekomunikacijsku opremu, koja oprema je u vlasništvu zainteresirane osobe sukladno članku 5.1. Uvjeta korištenja H1 Trio usluge. Kako je 29. svibnja 2013. zainteresirana osoba zaprimila zahtjev koji datum je vidljiv iz elektroničkog sustava zainteresirane osobe, isti je prihvaćen u roku od 30 dana od dana zaprimanja, tj. 17. lipnja 2013. te je navedena usluga realizirana u telekomunikacijskoj mreži zainteresirane osobe. Predstavnik zainteresirane osobe je istog dana došao na adresu tužiteljice radi spajanja opreme, ali tužiteljica je spajanje odbila. Time je tužiteljica svojim ponašanjem onemogućila zainteresiranoj osobi ispunjavanje svojih, pretplatničkim ugovorom preuzetih obveza, a rok za prihvaćanje zahtjeva reguliran je člankom 4.2. Općih uvjeta poslova H1 Telekom d.d. Slijedom navedenog da je evidentno da je zainteresirana osoba prihvatila zahtjev u roku od 30 dana od dana zaprimanja, tj. 17. lipnja 2013. kada je navedena usluga realizirana u telekomunikacijskoj mreži zainteresirane osobe, a time postala dostupna tužiteljici, da zainteresirana osoba nije odgovorna za nemogućnost faktičkog korištenja ugovorene H1 Trio usluge, budući je tužiteljica svojim ponašanjem onemogućila zainteresiranoj osobi da na njezinom kućnom priključku spoji opremu koja podržava korištenje navedene usluge. Tužiteljica da je potpisom zahtjeva potvrdila da je upoznata i da prihvaća Opće uvjete poslovanja H1 Telekom d.d. te sve druge priloge zahtjevu koji zajedno čine pretplatnički ugovor te da je isti zaprimila zajedno sa zahtjevom. Time je tužiteljica ujedno i upoznata s mogućnošću raskida ugovora u roku od 14 radnih dana od dana sklapanja bez obveze navođenja razloga za raskid te bez obveze plaćanja naknade za prijevremeni raskid, a koje pravo je navedeno u samom zahtjevu, kao i u članku 17.6. Općih uvjeta poslovanja H1 Telekom d.d. Zainteresirana osoba poziva se i na članak 17.4. Općih uvjeta poslovanja, a usmene informacije koje je tužiteljica dobila od prodajnog predstavnika neobvezujuće su i isključivo informativnog karaktera dok su odredbe pretplatničkog ugovora kojeg je tužiteljica sklopila obvezujuće. Slijedom navedenog, budući da tužiteljica nije iskoristila mogućnost raskida ugovora u roku od 14 radnih dana od dana sklapanja bez obveze navođenja razloga za raskid te bez obveze plaćanja naknade za prijevremeni raskid zainteresirana osoba drži, da su u predmetnom postupku, potpuno i pravilno utvrđene sve činjenice bitne za donošenje zakonite odluke te nije bilo osnova za utvrđivanje prava tužiteljice za raskid ugovora bez naplate naknade zbog prijevremenog raskida ugovora. Predlaže da Sud odbije tužbeni zahtjev.

U ovom upravnom sporu održana je rasprava 17. lipnja 2015. na kojoj raspravi su stranke dobile mogućnost izjasniti se o navodima i dokazima ostalih stranaka u sporu. Proveden je dokaz uvidom u dokumentaciju spisa predmeta upravnog postupka i spisa predmeta upravnog spora.

Na temelju razmatranja svih pravnih i činjeničnih pitanja, ovaj Sud ocjenjuje da je tužbeni zahtjev osnovan.

Među strankama nije sporno da je tužiteljica 8. svibnja 2013. potpisala zahtjev za H1 Trio uslugu, u prostorijama svog stana, gdje ju je posjetio prodajni predstavnik zainteresirane osobe. Nadalje, nije sporno da su na poleđini zahtjeva za H1 Trio uslugu tužiteljici bili uručeni i Opći uvjeti poslovanja tvrtke zainteresirane osobe.

U upravnom sporu sporno je, je li tuženik u smislu nadležnosti iz odredbe članka 51. stavak 1. Zakona o elektroničnim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08, 90/11, 133/12, 80/13, dalje ZEK) u slučaju spora između krajnjeg korisnika usluga i operatora javnih komunikacijskih usluga u vezi s pružanjem usluga, iznosom kojim je zadužen za pruženu uslugu, kakvoćom pružene usluge ili prigovorom po povredi odredaba pretplatničkog ugovora, u kojem upravnom postupku na temelju odredbe članka 51. stavak 8. ZEK-a odluka agencije mora biti podrobno obrazložena te se postupak vodi sukladno Zakonu o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09, dalje ZUP), proveo postupak sukladno ZEK-u i ZUP-u i potpuno utvrdio činjenično stanje.

Naime, tužiteljica tijekom upravnog postupka već u samom prigovoru ističe da je prodajni agent izričito objasnio da potpisivanjem zahtjeva tužiteljica nema nikakve obveze prema H1 Telekomu d.d. dok ne potpiše ugovor te da će ju netko u roku od 14 dana kontaktirati da provjere da li je prodajni predstavnik uopće bio u kontaktu s tužiteljicom i da li se ista odlučila za prelazak na novu telekomunikacijsku kuću. Vezano uz ovaj prigovor tuženik je u osporenoj odluci te tijekom upravnog spora istaknuo da tuženik ne može provoditi dokaze na okolnosti usmene upute prodajnog agenta koji su isključivo informativnog karaktera, te na ove okolnosti osim očitovanja zainteresirane osobe da su izvršili provjeru s prodajnim predstavnikom koji negira da je došlo do nepravilnosti prilikom potpisivanja zahtjeva za H1 uslugu, drugi dokazi nisu provedeni.

Članak 6. stavak 2. ZEK-a određuje da primjena odredaba ovoga Zakona ne utječe na prava korisnika usluga ili potrošača, koja su uređena posebnim zakonom.

Članak 2. stavak 2. Zakona o zaštiti potrošača (»Narodne novine« 79/07, 125/07, 79/09, 89/09, 75/09, 133/09, 78/12, 56/13, 41/14, dalje ZZP) određuje da ako ovim Zakonom nije drukčije određeno, na obvezno-pravne odnose između potrošača i trgovca primijenit će se odredbe Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« 35/05, 41/08, 125/11, dalje ZOO).

Na temelju odredbe članka 51. stavak 6. ZEK-a tuženik svojom odlukom rješava spor na temelju podataka, dokumentacije i očitovanja stranaka u postupku u pravilu bez provođenja usmene rasprave. Ovo znači da već sam ZEK omogućuje tuženiku održavanje usmene rasprave, a po mišljenju ovog Suda, usmena rasprava se ima održati upravo u onim postupcima u kojima su činjenice i činjenična očitovanja stranaka sporne i nakon dokumentacije i očitovanja odnosno kada je isto potrebno radi točno i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja (članak 8. ZUP-a). Upravo sadržajna suprotnost izjave tužiteljice o usmenim napucima i pojašnjenjima prodajnog predstavnika zainteresirane osobe u domu tužiteljice ona je odlučna okolnost koja, prema stavu ovoga Suda, nije u upravnom postupku točno i potpuno utvrđena, a budući da nije zatražena izjava prodajnog predstavnika te njegovo osobno očitovanje (budući da se radi o prodaji izvan poslovnih prostorija trgovca – zainteresirane osobe, u situaciji kada potrošač/krajnji korisnik ne daje prvi inicijativu za sklapanje ugovora niti prvi pokazuje zainteresiranost za uslugu).

Činjenica je da sam zahtjev za sklapanje ugovora kojeg je tužiteljica 8. svibnja 2013. potpisala ima dijelove sukladno odredbi članaka 32., 33. te 43. ZZP-a, formalno ispunjava tražene uvjete koje ZZP i ZEK postavljaju pred operatore, međutim, u konkretnoj situaciji, kada je do potpisivanja zahtjeva došlo izvan poslovnih prostorija operatora, pri ustrajnoj tvrdnji tužiteljice, koju je već prilikom prvog prigovora istaknula, da je dobila isključivo drugačije usmena pojašnjenja okolnosti vezane uz potpisivanje zahtjeva i sklapanja ugovora te je očekivala unutar 14 dana da je netko od strane zainteresirane osobe kontaktira, činjenice da je do uključenja odnosno dostupnosti usluge korisniku došlo nakon 30 dana od potpisivanja zahtjeva, u kojem vremenskom razdoblju nije ostvaren kontakt između operatora i krajnjeg korisnika vezano uz uključenje usluge, po mišljenju ovoga Suda, u upravnom je postupku bilo potrebno razjasniti je li u konkretnom slučaju sposobnost potrošača/tužiteljice da donese odluku utemeljena na potpunoj obavijesti od strane operatora/predstavnika operatora te je li ovo dovelo do toga da krajnji korisnik donese odluku o poslu koju inače ne bi donio, a zbog postojanja okolnosti koje se, u svjetlu ZZP-a i ZOO-a, mogu ocijeniti relevantnim jer zalaze u sferu mane volje ugovaratelja, te Sud ne može prihvatiti tvrdnju tuženika da se u upravnom postupku isto ne može dokazivati.

Iz utvrđenog činjeničnog stanja proizlazi da u provedenom upravnom postupku tuženik nije proveo niti jednu radnju vezanu uz pribavljanje očitovanja prodajnog predstavnika, na koje bi se tužiteljica mogla očitovati ukoliko se razlikuje od njezinih tvrdnji, već se zadovoljio navodima zainteresirane osobe da su prodajnog predstavnika kontaktirali te on negira da je došlo do nepravilnosti prilikom potpisivanja zahtjeva. Ovo, po mišljenju Suda, ukazuje da tuženik u konkretnom slučaju spor između pretplatnika i operatera nije riješio na transparentan odnosno objektivan i nediskriminirajući način u smislu članka 51. stavak 2. ZEK-a te je osporena odluka donesena na temelju nedovoljno i netočno utvrđenih činjenica posljedica čega je i povreda zakona na štetu tužiteljice.

Slijedom iznijetog, a na temelju odredbe članka 58. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10, 143/12, 152/14, dalje ZUS) tužbeni zahtjev je usvojen, osporena odluka poništena, a predmet, sukladno postavljenom tuženom zahtjevu kojim je Sud, na temelju odredbe članka 31. stavak 1. ZUS-a vezan, vraćen tuženiku na ponovni postupak.

U ponovnom postupku tuženik će, na odgovarajući način pribaviti izjavu konkretnog prodajnog predstavnika (kod 714000611) koju će dostaviti tužiteljici na očitovanje, po potrebi održati usmenu raspravu na koju će pozvati stranke i svjedoke, sve primjenom odnosnim odredaba ZUP-a (članci 58. do 70. ZUP-a) te ponovno, u skladu s utvrđenim činjeničnim stanjem te pravilima o teretu dokaza, ocijeniti, a u svijetlu odredbi ZZP-a te ZOO-a, postoji li u konkretnom odnosu operatora i potrošača elemenata mane volje na strani potrošača (članak 284. stavak 1. ZOO-a) i ponovno odlučiti o tužiteljičinu zahtjevu za rješavanje spora.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude nije dozvoljena žalba (čl. 66a. st. 1. ZUS-a)

Broj: 4 UsI-2139/13-9

Rijeca, 19. lipnja 2015.

Sutkinja
Snježana Horvat-Paliska, dipl. iur., v. r.