### NN 2/2017 (4.1.2017.), Presuda Upravnog suda u Splitu broj: 14 UsI-51/14-19 od 11. studenoga 2016.

Upravni sud u Splitu

76

PRESUDA

Upravni sud u Splitu, po sucu toga suda Sandri Ćoraš Gega, te Tanji Bubnjar-Skoko, zapisničarki, u upravnom sporu tužitelja Marka Sajc-Budije iz Splita, Kroz Smrdečac 9, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti (ranije: Hrvatske agencija za poštu i elektroničke komunikacije), Zagreb, Ulica Roberta Frangeša Mihanovića 9, koju zastupa opunomoćenica Marina Ljubić Karanović, diplomirana pravnica i zaposlenica, na temelju generalne punomoći položene kod Upravnog suda u Splitu, uz sudjelovanje zainteresirane osobe OT-Optima telekom d.d., Bani 75/a, Buzin, Zagreb, radi rješavanja spora između korisnika i operatera, nakon neposredne i javne rasprave zaključene dana 3. studenoga 2016. u prisutnosti opunomoćenice tuženika, dana 11. studenoga 2016.,

presudio je

1. Poništava se rješenje tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (sada: Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti) klasa: UP/I-344-08/13-01/575, urbroj: 376-05/MP-13-05 (DB) od dana 26. lipnja 2013. i predmet vraća tuženiku na ponovni postupak.

2. Odbija se podredni tužbeni zahtjev kojim tužitelj traži da se oglasi ništavim rješenje tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (sada: Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti) klasa: UP/I-344-08/13-01/575, urbroj: 376-05/MP-13-05 (DB) od dana 26. lipnja 2013.

Obrazloženje

U pravovremenoj tužbi, podnesenoj protiv rješenja tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (sada: Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti) klasa: UP/I-344-08/13-01/575, urbroj: 376-05/MP-13-05 (DB) od dana 26. lipnja 2013. tužitelj je, u bitnom, naveo da isto pobija zbog pogrešne primjene pravnog propisa, pogrešno i nepotpuno utvrđeno činjeničnog stanja te zbog pogrešne primjene pravila postupka. Dana 06. travnja 2013. da je uputio preporučenom poštom, sukladno odredbama članka 51. st. 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« br. 76/08 i 90/11, u daljnjem tekstu: ZEK), zahtjev za rješavanje spora (Zahtjev za rješavanje spora i predstavki oznake hakom-01/13), kojeg da je tuženik zaprimio dana 8. travnja 2013. Potom da je dana 3. srpnja 2013. zaprimio osporavano rješenje s kojim da se sadržajno ne slaže te da osporava da je nepravovremeno predao prigovor na iznos zaduženja za srpanj, kolovoz, rujan, listopad, studeni i prosinac 2012. Razlozi iz zahtjeva za rješavanje spora da se odnose na prigovor zbog povrede odredaba pretplatničkog ugovora – nezakonito postupanje kod sklapanja ugovora, prigovor na iznos zaduženja za srpanj, kolovoz, rujan, listopad, studeni i prosinac 2012., prigovor zbog povrede odredaba pretplatničkog ugovora – nepravovremeno i nezakonito rješavanje prvog prigovora tužitelja, prigovor zbog povrede odredaba pretplatničkog ugovora – nepravovremeno i nezakonito rješavanje reklamacije, prigovor zbog povreda odredaba pretplatničkog ugovora – nezakonito postupanje kod raskida ugovora te prigovor na iznos zaduženja za siječanj, veljaču, travanj, svibanj, lipanj, kolovoz, rujan i listopad 2013. Tuženik da je u potpunosti propustio utvrditi činjenice i odlučiti o šest od sedam razloga iz zahtjeva za rješavanje spora zbog čega da je činjenično stanje nepotpuno utvrđeno, uslijed čega da je došlo i do pogrešne primjene pravnog propisa i do pogrešne primjene pravila postupka te da je izveden pogrešan zaključak da on nije na vrijeme uputio prigovor na iznos zaduženja za srpanj, kolovoz, rujan, listopad, studeni i prosinac 2012. Naime, iz dokaza koji prileži spisu da proizlazi da je Prigovor i raskid ugovora oznake optima-01/12 predan dana 5. prosinca 2012. te da je prigovor na iznos zaduženja u dijelu koji se odnosi na listopad, studeni i prosinac 2012. predan u skladu s odredbama iz članak 50. st. 3. podst. 1. ZEK-a u roku od trideset dana od dana dospijeća računa. Isto tako, kod odlučivanja u dijelu prigovora na iznos zaduženja koji se odnosi na srpanj, kolovoz i rujan 2012. da je tuženik zanemario okolnosti da se o uredno prijavljenom kvaru prijavljeni konačno očitovao tek dana 3. prosinca 2012. te da je on tek tada mogao uložiti prigovor jer da je tek tada saznao što je prijavljeni učinio. Zbog sustavnog propusta prijavljenog da nije ni mogao koristiti svoja prava iz čl. 50. ZEK-a jer da s istima nije bio u potpunosti upoznat, a što da je okolnost koja je jako bitna kod odlučivanja da nije dijelom štitio svoja prava na vrijeme, što da tuženik također nije utvrdio. Iako je tužitelj svih sedam razloga detaljno obrazložio da je u pobijanom rješenju tuženik ocijenio samo jedan od tih razloga, dakle da nije postupio istom mjerom, iako da ga obvezuje savjesna i brižljiva ocjena svakog dokaza posebno i svih dokaza zajedno. Iz obrazloženja pobijanog rješenja da nije razvidno, a samim time da nije ni jasno, na temelju kojih valjano utvrđenih činjenica je tuženik izveo valjan zaključak kad uopće i nije utvrdio većinu činjenica na koje upućuje zahtjev za rješavanje spora. Pri tome, da upućuje na presudu Ustavnog suda Republike Hrvatske pod poslovnim brojem U-III-419/98. U postupanju tuženika kod sastavljanja pobijanog rješenja da razlozi odbacivanja njegovog zahtjeva nisu jasni. Točnije da bi bilo kazati da nisu uopće navedeni. Tuženik da je počinio zapanjujuću seriju bitnih povreda odredaba postupka, uslijed čega da je činjenično stanje skoro i nije utvrđeno, a ono što jest utvrđeno da je pogrešno i nepotpuno, zbog čega da je izveden pogrešan zaključak, a da nisu ni tumačene, niti su primijenjene, materijalnopravne norme u skladu s razlozima koje da je on naveo u zahtjevu za rješavanje spora. Slijedom navedenog predložio je da se osporavano rješenje poništi, podredno oglasi ništavim.

Tužitelj na ročištu dana 5. rujna 2016. navodi da ostaje kod svega iznesenog u tužbi te da suviše toga u spis predaje podnesak u kojem navodi da u pogledu odgovora na tužbu od dana 12. listopada 2015. i izjave tuženika na raspravi od dana 12. svibnja 2016. želi istaknuti dvije stvari: 1. da u pisanom prigovoru potrošača piše »Niste mi već šest mjeseci pružili niti jednu ugovorenu uslugu (O3TVsurf), ali ste zato uredno ispostavljali račun iako znate da mi ne isporučivate ugovorene usluge (O3TVsurf)« iz čega da proizlazi da je prigovarao na račune za lipanj, srpanj, kolovoz, rujan, listopad, studeni i prosinac 2012. pa da je netočna izjava tuženika da je nepravovremeno, odnosno tek u reklamaciji, osporavao iznose za navedene mjesece. 2. raskid ugovora da je nastao dana 05. prosinca 2012. tužiteljevom izjavom o raskidu ugovora zbog ne isporuke ugovorenih usluga, a ne kako to navodi tuženik od strane operatera zbog neplaćanja računa pa da tuženik uporno ignorira činjenicu da je tužitelj više puta navodio da je operater pokušao raskinuti već raskinuti ugovor. U pogledu podneska zainteresirane osobe-operatora naveo je da je on sukladno propisanom u lipnju 2012. prijavio kvar o kojem da se zainteresirana osoba – operator očitovala tek u prosincu 2012., odnosno nakon šest mjeseci. Po očitovanju zainteresirane osobe – operatora iz prosinca 2012. da je izjavio raskid ugovora i prigovorio, između ostaloga, i na iznose računa za lipanj, srpanj, kolovoz, rujan, listopad, studeni i prosinac 2012. Tuženik da je rješavajući reklamaciju tužitelja raskinuo već raskinuti ugovor te ignorirao njegove napisane prigovore. Stoga, da je netočno da on nije pravovremeno izjavio pisani prigovor potrošača barem za račune iz listopada, studenog i prosinca 2012. Uzgred rečeno, da je za pokušaj raskida već raskinutog ugovora sastavio pisani prigovor potrošača, na kojeg da zainteresirana strana-operator nije odgovorio. Zaključno, da je on postupio u propisanim rokovima, a objekcija da se pred HAKOM-om može povesti postupak tek kada se iscrpi postupak pred zainteresiranom stranom – operatorom da ne drži vodu budući da zainteresirana strana – operator nije provodio postupke u skladu s pozitivnim propisima koji da su na snazi tako da se o kvaru očitovao nakon šest mjeseci, a na dva pisana prigovora potrošača u pogledu povrede odredbe pretplatničkog ugovora da nije niti odgovorio.

Tuženik je u odgovoru na tužbu naveo, citirajući odredbu čl. 50. ZEK-a, da je u provedenom postupku pred HAKOM-om utvrđeno da tužitelj u odnosu na navedeni članak nije za sporno razdoblje od srpnja do prosinca 2012. u propisanom roku podnio prigovore na račune pred operatorom na iznos za pojedini mjesec kojim je zadužen za pruženu uslugu, niti je podmirivao račune što da je vidljivo prema ispisu otvorenih stavaka OT-a. Naime, da je razvidno da se dostavljene preslike odgovora OT-a na prigovor tužitelja od dana 8. prosinca 2012. i odluke OT-a o reklamaciji tužitelja od dana 22. veljače 2013., odnose na tehničke smetnje, a ne na iznos zaduženja za pojedini mjesec u predmetnom spornom razdoblju za koja da tužitelj nije podnio prigovor operateru. Nadalje, citirajući odredbu čl. 51. ZEK-a, navodi da je tužitelj postupio protivno navedenom članku 50. i članku 51. ZEK-a propuštajući iskoristiti pravo podnošenja prigovora i pritužbe (reklamacije) na iznos zaduženja po računu za svaki pojedini mjesec pred operatorom, a koji da prethode i da su preduvjet postupanja pred HAKOM-om. Osim navedenog podnošenja prigovora i pritužbe (reklamacije) OT-u za svaki mjesec pojedinačno u spornom razdoblju od srpnja do prosinca 2012. da je tužitelj mogao postupiti sukladno odredbi čl. 41. st. 6. ZEK-a. Međutim, da je tužitelj unatoč navedenim mogućnostima jednostrano prestao podmirivati iznose zaduženja po mjesečnim računima za ugovoreno obvezno razdoblje trajanja ugovora od 24 mjeseca koji da je s OT-om sklopljen dana 10. listopada 2011. HAKOM da je prema navedenom pravilno i potpuno utvrdio činjenično stanje i na ispravan način primijenio odredbe zakona te donio odluku u okviru nadležnosti propisane ZEK-om. Slijedom navedenog da naglašava kako je rješenje zakonito i doneseno u okviru njegove zakonske nadležnosti, stoga da predlaže da Sud odbije tužbu kao neosnovanu.

Opunomoćenica tuženika na ročištu dana 12. svibnja 2016. prvenstveno ističe da se promijenio raniji naziv tuženika iz Hrvatske agencija za poštu i elektroničke komunikacije u Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti. U odnosu na navode tužitelja kako je on u roku podnio prigovor na račune za studeni i prosinac 2012., ističe kako je na temelju čl. 50. Zakona o elektroničkim komunikacija na svaki pojedinačni račun potrebno provesti cjelokupni postupak rješavanja spora pred operatorom, što da znači prigovor u prvom stupnju, reklamaciju povjerenstvu u drugom stupnju i tek nakon toga se obratiti tuženiku. Iz dokumentacije u spisu da je utvrđeno kako je tužitelj zaključno sa lipnjem 2012. završio cjelokupni postupak pred operatorom za koji da je utvrđeno da je izvan roka. U odnosu na daljnje račune, a osobito studeni i prosinac 2012. da ih tužitelj prvi put ističe u reklamaciji povjerenstvu dok zaista nije proveo postupak u prvom stupnju. U odnosu na ostale prigovore tužitelja da ističe kako se isti odnose na generalne primjedbe tužitelja o poslovanju operatora, a na temelju kojih tuženik usmjerava svoje regulatorno djelovanje ili može pokrenuti inspekcijski nadzor, ali da isti ne može biti predmet pojedinačnog rješavanje spora pred tuženikom sukladno čl. 51. st. 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama. U tom smislu da je tuženik izrekom odbacio cjelokupan zahtjev tužitelja kao nedopušten. Posebno da ističe, u odnosu na navode tužitelja o sklapanju ugovora i postupanja operatora prilikom sklapanja ugovora, kako iste prigovore ističe skoro godinu dana nakon što je sklopio ugovor dana 10. listopada 2011. Raskid ugovora da je proizašao zbog neplaćanja računa što da ne predstavlja upravnu stvar te da je moguće da je u obrazloženju osporavanog rješenja bilo nedostataka, ali da nisu bile od utjecaja za rješavanje upravne stvari i da ne bi doveli do drugačijeg rješenja, slijedom čega da se tuženik poziva na čl. 57. ZUP-a i predlaže odbiti tužbeni zahtjev.

Opunomoćenica tuženika na ročištu dana 3. studenoga 2016. ističe da ostaje kod svih navoda i predlaže odbiti tužbeni zahtjev.

Suviše toga, u podnesku od dana 26. rujna 2016. tuženik je naveo da u odnosu na navode tužitelja iz točke 1. dostavljenog podneska, tuženik ističe kako je postupak rješavanja spora pred tuženikom striktno definiran zakonom te da svaki korisnik, pa tako i tužitelj da bi ostvario svoja prava mora isti poštovati, kao i razlikovati prigovor na račun ili kakvoću usluge. Prigovor na račun da mora biti jasno izjavljen, a sam postupak da je detaljno propisan općim uvjetima poslovanja svakog operatera, koji uvjeti da čine dio pretplatničkog ugovora sukladno članku 41. stavku 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama (NN br. 73/08, 90/11, 133/12, 80/13 i 71/14, dalje: ZEK). Na navedene uvjete da korisnici pristaju svojim potpisom na zahtjevu za zasnivanje pretplatničkog odnosa. Nadalje, u zaključku svog podneska da tužitelj opravdava svoje ne postupanje prema propisanoj proceduri time što smatra da operator nije provodio postupke u skladu s pozitivnim propisima, što svakako da nije relevantno za propust tužitelja. U odnosu na navode tužitelja iz točke 2. podneska, da, kao i u odgovoru na tužbu, navodi kako bi u konkretnom slučaju tužitelj možda i imao pravo na raskid ugovora bez plaćanja naknade, ali da je preduvjet da se o osnovanosti istog zahtjeva odlučuje jeste da je provedeni postupak rješavanja spora u roku, a koji da je u konkretnom slučaju izostao. Neovisno o tome što je tužitelj propustio rokove, da činjenica što je tužitelj smatrao da usluge ne mora podmiriti, ne utječe na pravo operatora da postupi sukladno članku 48. ZEK-a, stoga da je izvršeno trajno isključenju usluge dana 24. siječnja 2013. zbog neplaćanja računa od lipnja 2012. Tužitelj da je prvi put uputio pisani prigovor operatoru dana 5. prosinca 2012., što da i sam potvrđuje, a u kojem ističe prigovor isključivo na račune od ožujka do lipnja 2012., a na koji prigovor da je uredno odgovoreno, sukladno propisanoj proceduri. Nadalje, da ističe kako valja razlikovati usmenu prijavu kvara od pisanog prigovora. Isto tako, da napominje kako čak i da operator nije odgovorio na pisani prigovor tužitelja, isto ne bi bilo od utjecaja na drugačije rješavanje upravne stvari, kada je tužitelj već propustio rok za podnošenje prigovora u prvom stupnju. Također, da spisu prileže odgovori operatora na pisani prigovor tužitelja, kao i kartica kupca i izvod otvorenih stavki radi uvida u dugovanja, a s druge strane da ni sam tužitelj ne spori saznanje o postojanju dugovanja prije upućivanja pisanog prigovora. Zaključno, da predlaže odbiti tužbeni zahtjev kao neosnovan.

Zainteresirana osoba u odgovoru na tužbu ističe rokove u kojima krajnji korisnici usluga elektroničkih komunikacija imaju pravo podnijeti prigovor operatoru, a koji rokovi da su određeni Zakonom o elektroničkim komunikacijama (NN br. 73/2008, 90/2011, 133/2012; dalje u tekstu: ZEK), na temelju kojih da se odlučuje o prigovoru i pritužbi/reklamaciji korisnika pred operatorom te o zahtjevu za rješavanje spora korisnika pred tuženikom. Citirajući odredbu čl. 50. ZEK-a kao i čl. 51. ZEK-a naveo je da bi, uzimajući u obzir rokove za podnošenje prigovora, prigovor tužitelja na postupak sklapanja ugovora u 2011., kao i na sva navodna postupanja i propuste operatora do studenog 2011. bio nepravovremen. Zbog toga da bi svi predmetni prigovori bili odbačeni, kako je tuženik pobijanim rješenjem i odlučio. Nadalje, da zainteresirana osoba ističe kako nisu postojale procesne pretpostavke niti za raspravljanjem i odlučivanjem tuženika o bilo kojem od daljnjih prigovora tužitelja u odnosu na koje nije proveden postupak pred operatorom, odnosno zainteresiranom osobom sukladno članku 50. ZEK-a. Tuženik da donosi odluke o zahtjevima za rješavanje spora sukladno članku 51. ZEK-a po provedenom postupku pred operatorom, što da podrazumijeva da su svi navodi iz zahtjeva za rješavanjem spora bili predmetom odlučivanja po prigovoru i reklamaciji pred operatorom. Stoga, da bi i iz tog razloga tuženik trebao odbaciti kao nedopušten zahtjev za rješavanje spora u preostalom dijelu, kako je odlučeno u pobijanom rješenju. Slijedom navedenog, da predlaže Naslovnom sudu odbiti tužbeni zahtjev kao neosnovan s obzirom da nedostaci postupka koji je prethodio donošenju pobijanog rješenja nisu utjecali na rješavanje predmeta postupka, odnosno jer je pobijano rješenje zasnovano na zakonu, ali zbog drugih razloga od onih navedenih u odluci te da ne bi došlo do drugačije odluke o predmetnoj upravnoj stvari.

Suviše toga, zainteresirana osoba u podnesku od dana 29. rujna 2016. navodi da se predmetni uvjeti pretplatničkog ugovora primjenjuju jednako na sve korisnike/pretplatnike, slijedom čega da tužiteljevi zaključci o obvezama zainteresirane osobe i tuženika u odnosu na njega predstavljaju isključivo subjektivne stavove istoga. Također, da tužitelj nije postupao sukladno pretplatničkom ugovoru i svojim obvezama iz tog ugovora, već da sada paušalno i u nedogled iznosi nedokazane navode isključivo radi ne podmirenja svoje obveze prema zainteresiranoj osobi.

Osporenim rješenjem tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (sada: Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti) klasa: UP/I-344-08/13-01/575, urbroj: 376-05/MP-13-05 (DB) od dana 26. lipnja 2013. odbačen je zahtjev za rješavanje spora korisnika Sajc-Budija Marka (očitom omaškom u pisanju osporavanog rješenja pogrešno je u izreci navedeno prezime Buduija), ovdje tužitelja, kao nedopušten.

Sud je izveo dokaze uvidom u svu dokumentaciju koja se nalazi u spisu kojeg je dostavilo upravno tijelo (klasa: UP/I-344-08/13-01/575) u kojem je doneseno osporeno rješenje te u spisu upravnog spora.

U sporu je održana rasprava dana 12. svibnja 2016. (u prisutnosti opunomoćenice tuženika), zatim dana 5. rujna 2016. (u prisutnosti tužitelja) i dana 03. studenog 2016. (u prisutnosti opunomoćenice tuženika), a koja je bila zakazana da bi se dala mogućnost strankama da se sukladno članku 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, br. 20/10, 143/12, 152/14 i 94/16, dalje u tekstu: ZUS-a) očituju o činjenicama i pravnim pitanjima odlučnim za rješenje ove upravne stvari.

Na temelju provedenih dokaza tijekom upravnog postupka kao i tijekom ovog spora, nakon održane usmene i javne rasprave, te nakon razmatranja svih pravnih i činjeničnih pitanja sukladno odredbi članka 55. stavka 3. ZUS-a, kao i savjesnom ocjenom svakog dokaza posebno i svih dokaza zajedno, Sud je ocijenio da je tužbeni zahtjev tužitelja osnovan.

Predmet ovog upravnog spora je, u skladu s odredbom članka 3. ZUS-a, ocjena zakonitosti osporenog rješenja tuženika.

Odredbom čl. 50. st. 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« br. 73/08, 90/11 i 133/12) propisano je da krajnji korisnik usluga ima pravo podnijeti operatoru javnih komunikacijskih usluga prigovor u vezi s pružanjem usluga, prigovor na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu, prigovor na kakvoću pružene usluge te prigovor zbog povrede odredaba pretplatničkog ugovora. Stavkom 2. istog članka propisano je da prigovor iz stavka 1. ovoga članka krajnji korisnik usluga podnosi u pisanom obliku operatoru javnih komunikacijskih usluga, koji provodi postupak rješavanja prigovora. Prigovor mora sadržavati činjenice i dokaze na kojima se temelji. Stavkom 3. propisano je da krajnji korisnik usluga može podnijeti prigovor iz stavka 1. ovoga članka: 1. na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu u roku od 30 dana od dana dospijeća računa za pružene usluge, 2. na kakvoću pružene usluge u roku od 30 dana od dana pružanja usluge, 3. u svim drugim slučajevima iz stavka 1. ovoga članka u roku od petnaest dana od dana saznanja za radnju ili propust operatora javnih komunikacijskih usluga, a najkasnije u roku od 30 dana od dana povrede odredaba pretplatničkog ugovora. Stavkom 4. istog članka propisano je da u slučaju podnošenja prigovora iz stavka 1. ovoga članka operator javnih komunikacijskih usluga mora provjeriti iznos zaduženja za pruženu uslugu ili kakvoću pružene usluge, te na temelju izvršene administrativne i tehničke provjere potvrditi iznos zaduženja ili ga prilagoditi točnom iznosu. U slučaju odbijanja prigovora kao neosnovanog operator javnih komunikacijskih usluga obvezan je izdati krajnjem korisniku usluga potvrdu o izvršenoj provjeri, s točno i pregledno navedenim sastavnicama administrativne i tehničke provjere svih dijelova mreže i sustava u djelokrugu odgovornosti operatora, a za koje je provjera izvršena. Operator javnih komunikacijskih usluga u cijelosti odgovara za istinitost svih navoda u izdanoj potvrdi. Stavkom 5. istog članka propisano je da krajnji korisnik usluga, koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovoga članka na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu, do rješenja prigovora plaća nesporni dio iznosa računa za pružene usluge ili prosječni iznos kojim je bio zadužen u razdoblju od najviše tri mjeseca prije razdoblja na koje se odnosi prigovor. U slučaju nepodmirenja nespornog dijela iznosa računa za pružene usluge ili prosječnog iznosa kojim je krajnji korisnik usluga bio zadužen u razdoblju od najviše tri mjeseca prije razdoblja na koje se odnosi prigovor, operator ima pravo postupiti u skladu s odredbama članka 48. ovoga Zakona. Stavkom 6. propisano je da pretplatniku iz stavka 5. ovoga članka, koji uredno podmiruje sve sljedeće nesporne račune za pružene usluge, operator javnih komunikacijskih usluga ne smije obustaviti pružanje usluge, niti isključiti pretplatničku terminalnu opremu iz elektroničke komunikacijske mreže u skladu sa člankom 48. ovoga Zakona, do završetka sudskog postupka, postupka rješavanja spora pred Agencijom iz članka 51. ovoga Zakona ili kojega drugoga izvansudskog postupka rješavanja spora, osim u slučaju kada je pretplatnik raskinuo pretplatnički ugovor. Stavkom 7. istog članka propisano je da ako je operator javnih komunikacijskih usluga već obustavio pružanje usluge pretplatniku, ili isključio pretplatničku terminalnu opremu iz elektroničke komunikacijske mreže, prije nego što je od pretplatnika, nadležnog tijela ili osobe primio obavijest o postupku rješavanja spora prema članku 51. ovoga Zakona, ili o pokrenutom sudskom postupku ili drugom izvansudskom postupku rješavanja spora, obvezan je bez odgode i bez naknade ponovno započeti i nastaviti pružati uslugu pretplatniku (ponovno uključenje), do završetka sudskog postupka, postupka rješavanja spora pred Agencijom iz članka 51. ovoga Zakona ili kojega drugoga izvansudskog postupka rješavanja spora, osim u slučaju kada je pretplatnik raskinuo pretplatnički ugovor. Stavkom 8. istog članka propisano je da obveza operatora javnih komunikacijskih usluga iz stavka 7. ovoga članka postoji i u slučaju kada operator pokrene postupak prisilne naplate protiv pretplatnika. Stavkom 9. istog članka propisano je da krajnji korisnik usluga, koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovoga članka na kakvoću pružene sluge, može tražiti naknadu štete od operatora javnih komunikacijskih usluga, ako se utvrdi da je kakvoća pružene usluge manja od razine kakvoće usluge utvrđene pretplatničkim ugovorom, sklopljenim s operatorom javnih komunikacijskih usluga, općim uvjetima poslovanja operatora javnih komunikacijskih usluga ili pravilnikom iz članka 34. ovoga Zakona. Stavkom 10. istog članka propisano je Operator javnih komunikacijskih usluga nije obvezan platiti naknadu štete iz stavka 9. ovoga članka ako je razina kakvoće pružene usluge manja od propisane ili ugovorene razine kakvoće usluge zbog izvanrednih vanjskih događaja nastalih nakon sklapanja pretplatničkog ugovora, a koji se u vrijeme sklapanja tog ugovora nisu mogli predvidjeti, spriječiti, izbjeći ili otkloniti (viša sila). Stavkom 11. istog članka propisano je da ako se utvrdi da je operator javnih komunikacijskih usluga povrijedio odredbe pretplatničkog ugovora ili neopravdano obustavio pružanje usluge, krajnji korisnik usluga, koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovoga članka zbog povreda odredaba pretplatničkog ugovora, ili prigovor na neopravdanu obustavu pružanja usluge, ima pravo raskinuti pretplatnički ugovor bez naknade te pravo na povrat svih neopravdano naplaćenih novčanih iznosa. Stavkom 12. istog članka propisano je da je operator javnih komunikacijskih usluga obvezan dostaviti pisani odgovor krajnjem korisniku usluga o utemeljenosti podnesenog prigovora iz stavka 1. ovoga članka u roku od najviše petnaest dana od dana zaprimanja prigovora, odnosno u roku od 30 dana od dana zaprimanja prigovora u slučaju iz članka 49. stavka 6. ovoga Zakona. Stavkom 13. istog članka propisano je da na pisani odgovor operatora iz stavka 12. ovoga članka krajnji korisnik usluga ima pravo podnijeti pritužbu (reklamaciju) povjerenstvu za pritužbe potrošača pri operatoru javnih komunikacijskih usluga u roku od 30 dana od dana dostavljanja pisanog odgovora. Povjerenstvo za pritužbe potrošača operatora javnih komunikacijskih usluga obvezno je dostaviti pisani odgovor krajnjem korisniku usluga u roku od 30 dana od dana zaprimanja njegove pritužbe.

U obrazloženju osporavanog rješenja tuženik navodi kako, između ostaloga rješava prigovore korisnika na iznose računa ispostavljenih od strane operatora kao i na kvalitetu pruženih usluga, sukladno nadležnosti propisanoj Zakonom o elektroničkim komunikacijama (ZEK). Slijedom navedenog da bi tuženik mogao pokrenuti postupak po primitku pojedinog zahtjeva za rješavanjem spora da je potrebno poštivati propisani postupak podnošenja prigovora (koji se ukratko opisuje bez navođenja konkretnog članka predmetnog zakona). Korisnik Sajc-Budija Marko da se dana 8. travnja 2013. obratio tuženiku sa zahtjevom za rješavanje spora. Tuženik da je zatražio potrebnu dokumentaciju od operatora. Iz dostavljene dokumetacije da je utvrdio kako pretplatnik nije proveo zakonom propisani postupak ulaganja prigovora u skladu s člankom 50. ZEK-a, tj. da je isti podnio prigovor na iznos računa izvan roka od trideset dana od dana dospijeća spornih računa, slijedom čega da je odbačen tužiteljev zahtjev za rješavanje spora korisnika (Marka Sajc-Budije, ovdje tužitelja) i operatera (ovdje zainteresirane osobe).

Sukladno odredbi čl. 98. st. 5. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 47/09, dalje ZUP-a) obrazloženje sadržava kratko izlaganje zahtjeva stranke, utvrđeno činjenično stanje, razloge koji su bili odlučujući pri ocjeni pojedinih dokaza, razloge zbog kojih nije usvojen koji od zahtjeva stranaka, razloge donošenja zaključaka u tijeku postupka te propisi na temelju kojih je riješena upravna stvar. Kad žalba ne odgađa izvršenje rješenja, obrazloženje sadržava i pozivanje na zakon koji to propisuje.

Shodno navedenoj odredbi, obrazloženje osporavanog rješenja tuženika uopće ne sadrži kratko (niti bilo kakvo) izlaganje zahtjeva stranke, a činjenično stanje koje je utvrđeno tijekom upravnog postupka, na temelju kojeg činjeničnog stanja je donijeto osporavano rješenje, trebalo je u potpunosti iznijeti u obrazloženju rješenja. Isto tako trebalo je dati ocjenu pojedinih izvedenih dokaza, kao i ocjenu svih dokaza zajedno (sukladno odredbi čl. 9. ZUP-a), a da pri tome iz navedene ocjene dokaza, u odnosu na mjerodavnu odredbu ZEK-a, jasno proizlazi osnovanost osporavanog rješenja, odnosno izreke tog rješenja. Naprotiv, osporavano rješenje sadrži samo navod kako je zatražena potrebna dokumentacija od operatora i da je iz dostavljene dokumentacije utvrđeno da pretplatnik nije proveo zakonom propisani postupak ulaganja prigovora u skladu s čl. 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama tj. da je isti podnio prigovor na iznos računa izvan roka od 30 dana od dospijeća spornih računa. Međutim, nigdje se ne navodi koju je to dokumentaciju operator, ovdje zainteresirana osoba, dostavio tuženiku, što proizlazi iz očitovanja operatora koja prileži spisu tuženog tijela niti dostavljene dokumentacije kao ni na temelju čega je tuženik došao do zaključka da pretplatnik nije proveo zakonom propisani postupak ulaganja prigovora u skladu s odredbom čl. 50. ZEK-a, odnosno da isti nije podnio prigovor na iznos računa unutar roka od 30 dana od dospijeća spornih računa, a sve to imajući u vidu da gore citirana odredba čl. 50. ZEK-a ima trinaest stavaka pa nije jasno niti na koji se tuženik uopće pozvao, odnosno pod koji je točno podveo utvrđeno činjenično stanje (koje uostalom nije niti iznio u obrazloženju osporavanog rješenja). Nadalje, nije vidljivo niti u kojim mjesecima, niti godini, su nastali sporni računi pa tako niti kada bi istekli rokovi za podnošenje prigovora na svaki od tih računa. Pored navedenog, nije vidljivo niti iz čega bi proizlazilo, odnosno kojih dokaza u spisu tuženog tijela, da nije proveden prethodni postupak pred operaterom, a što je odlučna činjenica na kojoj je tuženik utemeljio osporavano rješenje.

S obzirom na nedostatke osporavanog rješenja tuženika ovaj Sud nije mogao otkloniti prigovore tužitelja da tuženik nije odlučio o šest od sedam razloga koje je detaljno obrazložio u zahtjevu za rješavanje spora upućenog tuženiku, zatim, zašto bi tužiteljev prigovor bio nepravovremen u odnosu na račune za listopad, studeni i prosinac 2012., budući da tužitelj navodi da je prigovor podnio operateru dana 05. prosinca 2012., dakle u roku od 30 dana od dospijeća tih računa (ujedno i prigovore da nije razvidno na temelju kojih utvrđenih činjenica je tuženik izveo valjan zaključak kad uopće i nije utvrdio većinu činjenica na koje upućuje zahtjev za rješavanje spora; da razlozi odbacivanja njegovog zahtjeva nisu jasni niti navedeni; činjenično stanje da skoro i nije utvrđeno, a ono što jest utvrđeno da je pogrešno i nepotpuno, zbog čega da je i izveden pogrešan zaključak; da nisu tumačene, niti primijenjene, materijalnopravne norme u skladu s razlozima koje da je naveo u zahtjevu za rješavanje spora), a u kojem dijelu ovaj Sud u cijelosti prihvaća prigovore tužitelja da bi osporavano rješenje tuženika bilo nedovoljno obrazloženo. Dakle, po ocijeni ovog Suda, obrazloženje osporenog rješenja nije potpuno, jasno niti dovoljno obrazloženo i uopće ne sadrži stanje spisa upravnog tijela na temelju kojeg je doneseno, čime je tuženik povrijedio gore citiranu odredbu čl. 98. st. 5. ZUP-a.

Uz navedeno, činjenično stanje je ostalo nedovoljno utvrđeno čime je povrijeđena i odredba čl. 7. ZUP-a, sukladno kojoj je tuženik dužan utvrditi pravo stanje stvari i u tu svrhu mora utvrditi sve činjenice i okolnosti koje su bitne za zakonito i pravilno rješavanje upravne stvari, a ovdje, činjenice na temelju kojih se može nedvojbeno zaključiti radi li se u konkretnom slučaju o zahtjevu, koji po svojoj prirodi i sukladno relevantnim zakonskim i podzakonskim propisima, treba odbaciti. Pri tome, izostala je savjesna i brižljiva ocjena svakog dokaza posebno i svih dokaza zajedno koja bi rezultirala jasno i potpuno utvrđenim činjeničnim stanjem na temelju rezultata cjelokupnog postupka, sukladno odredbi čl. 9. st. 2. ZUP-a, kako je to već i navedeno.

Prema naprijed iznesenom, tuženo tijelo nije na potpun i nedvosmislen način utvrdilo činjenicu je li tužitelj podnesenim zahtjevom osporavao iznos računa, ili je prigovarao kvaliteti usluga, ili je bio nezadovoljan nečem trećem, jer iz obrazloženja osporavanog rješenja ne proizlazi ništa drugo nego da tužitelj nije pravovremeno osporio pojedine račune, a da se pri tome ne navodi o kojima se to računima i za koje razdoblje uopće radi. Stoga, osporeno rješenje se, za sada, ne može ocijeniti zakonitim, a osobito cijeneći i kontradiktorne navode tuženika i zainteresirane osobe koji su izneseni tijekom ovog upravnog spora koji se tiču razloga zbog kojih je trebalo biti doneseno rješenje o odbačaju tužiteljevog zahtjeva.

Slijedom naprijed navedenog, valjalo je, postupajući u granicama tužbenog zahtjeva, na temelju odredbe članka 58. stavka 1. ZUS-a, poništiti osporeno rješenje tuženika i predmet vratiti tuženiku na ponovni postupak, odnosno odlučiti kao u izreci pod točkom 1.

U ponovnom postupku tuženik je dužan otkloniti ukazane nedostatke i postupovne povrede, zatim na temelju jasno i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja donijeti novo rješenje, s tim da će u obrazloženju istog, sukladno članku 98. st. 5. ZUP-a, iznijeti i ocijeniti sadržaj tužiteljevog zahtjeva, utvrđeno činjenično stanje, izvedene dokaze te valjane i zakonite razloge donošenja istog, pri čemu je, u skladu s odredbom članka 81. stavka 2. ZUS-a, vezan pravnim shvaćanjem i primjedbama ovog Suda.

Podredno istaknuti tužbeni zahtjev, koji se odnosi na oglašavanje ništavim osporenog rješenja tuženika, ovaj Sud nije našao osnovanim. Naime, ništavost je najteži oblik nezakonitosti upravnog akta, a razlozi iz kojih se upravni akt može oglasiti ništavim taksativno su navedeni u odredbi čl. 128. st. 1. ZUP-a i to su: ako je doneseno u stvari o kojoj se ne može rješavati u upravnom postupku; ako njegovo izvršenje nije pravno ili stvarno moguće; ako se njegovim izvršenjem čini kazneno djelo; ako je doneseno bez prethodnog zahtjeva stranke, a na koje stranka naknadno izričito ili prešutno nije pristala; ako sadržava nepravilnosti koje je po izričitoj zakonskoj odredbi razlog za ništavost rješenja. Upravni akt ne može se oglasiti ništavim izvan tih razloga, a u konkretnom slučaju ovaj Sud ne nalazi da bi postojao neki takav razlog, radi čega je valjalo odbiti podredni tužbeni zahtjev, odnosno presuditi kao u izreci pod točkom 2.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude nije dopuštena žalba na temelju članka 66.a st. 1. ZUS-a.

Broj: 14 UsI – 51/14-19

Split, 11. studenoga 2016.

Sudac
Sandra Ćoraš Gega, v. r.