## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3453/2009-4 od 22. prosinca 2010.

### NN 18/2011 (9.2.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3453/2009-4 od 22. prosinca 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

356

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Dubravke Markt kao predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i Borisa Markovića kao članova vijeća, te sudskog savjetnika Igora Prokurice kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. Zagreb, zastupan po direktorici Maji Mandić, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/08-01/03311, urbroj: 376-11-09-11 od 16. veljače 2009., radi donošenja standardne ponude pristupa mreži i međusobnog povezivanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 22. prosinca 2010.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanom odlukom tuženo je tijelo dalo suglasnost tužitelju na Standardnu ponudu za usluge međusobnog povezivanja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj od 11. veljače 2009., a koja je sastavni dio ove odluke (točka I. izreke). Istom odlukom je određeno da se navedena Standardna ponuda primjenjuje od 1. ožujka 2009., te ostaje na snazi do okončanja postupka analize mjerodavnih tržišta, odnosno određivanja regulatornih obveza (točka II. izreke). Zaključno je određeno da privremeno rješenje tuženog tijela od 23. prosinca 2008., djelomično se ukida na način da do završetka upravnog postupka ostaje na snazi u dijelu koji se odnosi na Dodatak Standardnoj ponudi za usluge međusobnog povezivanja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj – Ponuda za kolokacijske usluge za potrebe međusobnog povezivanja od 27. kolovoza 2007. (točka III. izreke), s time da se osporavana odluka objavljuje u »Narodnim novinama« (točka IV. izreke).

Tužitelj osporava zakonitost odluke tuženog tijela radi svih razloga propisanih odredbom članka 10. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnome navodi kako tuženo tijelo u konkretnom slučaju nije postupilo prema odredbama članka 126. Zakona o općem upravnom postupku. Naime, tvrdi kako ga je tuženo tijelo svojim postupanjem de facto prisililo podnijeti zahtjev za izdavanje suglasnosti na Standardnu ponudu s izmjenama naloženim od strane tuženog tijela. U tom smislu ističe kako tuženo tijelo nije postupilo prema pravilima postupka, jer zahtjev stranke podrazumijeva slobodnu volju stranke, u okvirima predviđenim važećim propisima, a ne zahtjev čiji je sadržaj nametnut od strane upravnog tijela i pod prijetnjom izricanja kazne, kao što je ovdje slučaj. Dakle, ukazuje kako je u konkretnom slučaju pravo na izdavanje suglasnosti na standardnu ponudu i pravo na izmjenu standardne ponude, sukladno važećim propisima i logici stvari, postavljeno alternativno. Drugim riječima, tuženom tijelu nije dano ovlaštenje da mu nameće izmjenu standardne ponude, te istovremeno traži da mu se tako izmijenjena standardna ponuda dostavi radi izdavanja suglasnosti na istu. U nastavku tužbe smatra kako nepravilna primjena zakona i propisa postoji u odredbama Zakona o telekomunikacijama na kojima tuženo tijelo temelji svoju odluku, a za koje odredbe drži da nisu valjana pravna osnova za izmjenu postojeće Standardne ponude. Navodeći te i druge razloge, predlaže Sudu da se tužbu uvaži i poništi osporavanu odluku.

Tuženo tijelo, u opširnom odgovoru na tužbu, protivi se navodima tužbe, te u bitnome navodi kako su promašeni tužiteljevi navodi o nepostupanju prema pravilima postupka, kao što je i promašeno pozivanje tužitelja na članak 126. Zakona o općem upravnom postupku. Radi razumijevanja problematike upravnog postupka pojašnjava kako je standardna ponuda okvirni dokument na temelju kojeg tužitelj kao operator sa značajnom tržišnom snagom na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, sklapa s drugim sudionicima na tržištu ugovore o međusobnom povezivanju, odnosno ugovore o pristupu mreži. Tužiteljev status operatora definiran je »Popisom mjerodavnih tržišta i operatora i davatelja telekomunikacijskih usluga koji imaju znatniju tržišnu snagu na tim mjerodavnim tržištima«, a koji je objavljen 17. prosinca 2007. Tako je jedna od regulatornih obveza tužitelja i obveza izrade standardne ponude, a ta obveza proizlazi iz odredbi Zakona o telekomunikacijama i podzakonskih akata, točnije Pravilnika o pristupu mreži i međusobnom povezivanju (»Narodne novine« broj 185/03.). Za navedeni Pravilnik tvrdi kako omogućuje da se tužitelju naloži dostava standardne ponude u pisanom obliku, te ujedno propisuje obvezu tužitelja da taj nalog izvrši. Zatim ističe kako su pogrešna tužiteljeva stajališta u svezi uvjetovanja provedbe, odnosno završetka postupka analize mjerodavnih tržišta s postupkom donošenja standardne ponude, a što je i detaljno pojašnjeno u odgovoru na tužbu u upravnom sporu pod brojem Us-2714/2009. U nastavku tužbe prigovara i navodima tužitelja u svezi nepravilne primjene materijalnog zakona, te naglašava kako je osporavana odluka zakonita i donesena u okviru njegove nadležnosti, te ponovo upućuje na odgovor na tužbu u upravnom sporu pod brojem Us-2714/2009. Također naglašava kako je osporavanom odlukom potvrđeno da je standardna ponuda zakonita, te je određeno da ona ostaje na snazi do završetka postupka analize mjerodavnih tržišta, odnosno određivanja regulatornih obveza. Navodeći te i druge razloge, predlaže Sudu da se tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Iz sadržaja spisa predmeta proizlazi kako je tuženo tijelo, 19. prosinca 2008., po službenoj dužnosti, a sukladno članku 124. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91., 103/96. – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske), pokrenulo postupak donošenja standardne ponude za usluge međusobnog povezivanja tužitelja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj. Naime, tuženo je tijelo pokrenulo navedeni postupak obzirom na činjenicu da je valjanost standardne ponude koja je bila na snazi u trenutku pokretanja postupka trebala prestati važiti 31. prosinca 2008.

Iz sadržaja spisa predmeta dalje proizlazi kako je tuženo tijelo, 14. siječnja 2009., podneskom predložilo tužitelju da načini određene izmjene standardne ponude, kao i izmjene Dodatka Standardnoj ponudi za usluge međusobnog povezivanja tužitelja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj – Ponuda za kolokacijske usluge za potrebe međusobnog povezivanja od 27. kolovoza 2007., te je tuženo tijelo naložilo tužitelju da do 22. siječnja 2009., dostavi novu standardnu ponudu. Tužitelj u navedenom roku nije dostavio novu standardnu ponudu, već je dostavio svoje prijedloge u svezi ponude za kolokacije. Stoga je tuženo tijelo donijelo djelomično rješenje od 26. siječnja 2009., kojim je naložilo tužitelju da u roku od osam dana načini izmjene standardne ponude, te istu dostavi tuženom tijelu radi izdavanja suglasnosti. Tužitelj je konačno, 11. veljače 2009., dostavio standardnu ponudu usklađenu sa navedenim djelomičnim rješenjem, pa je tuženo tijelo donijelo osporavano rješenje.

Prema odredbi članka 128. stavka 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.), propisano je da do završetka postupaka iz stavka 1. ovoga članka i određivanja, zadržavanja, izmjene ili ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom u skladu s odredbama ovoga Zakona, ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ovoga Zakona.

Prema odredbi članka 12. stavka 1. točke 5. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine« broj 122/03., 158/03., 60/04. i 70/05.), propisano je kako je u nadležnosti tuženog tijela donošenje odluka i rješenja u vezi s obavljanjem drugih regulatornih poslova koji su u nadležnosti tuženog tijela u skladu s odredbama ovoga Zakona, dok je stavkom 3. istog članka Zakona, propisano da Vijeće tuženog tijela donosi odluke u vezi s obavljanjem svih regulatornih poslova iz stavka 1. točke 1. do 5. ovoga članka.

Prema odredbi članka 56. stavka 3. istog Zakona, propisano je da operatori za međusobno povezivanje sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu moraju, na zahtjev Vijeća tuženog tijela, izraditi popis standardnih ponuda međusobnog povezivanja za svoje mreže te ih, u roku utvrđenom u zahtjevu, dostaviti tuženom tijelu u pisanom obliku. Stavkom 4. istog članka Zakona propisano je da će Vijeće tuženog tijela, nakon davanja suglasnosti, na prikladan način objaviti standardne ponude iz stavka 3. ovoga članka.

Imajući u vidu da je tuženo tijelo donijelo osporavano rješenje na osnovi činjenica utvrđenih u provedenom postupku iz kojih proizlazi da tužiteljeva Standardna ponuda za usluge međusobnog povezivanja tužitelja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj od 11. veljače 2009., u skladu sa odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama i Zakona o telekomunikacijama, to ovaj Sud nema osnove za uvaženje tužiteljevih navoda o nepravilno utvrđenom činjeničnom stanju. Ne nalazeći ni procesne propuste koji bi mogli dovesti do drugačijeg rješenja predmetne stvari, a niti povredu materijalnog prava, ovaj Sud ocjenjuje da osporavanom odlukom nije povrijeđen zakon tužitelju na štetu.

Tužitelj je u tužbenim navodima istaknuo prigovor kako tuženo tijelo nije postupilo prema pravilima postupka prilikom provođenja postupka i donošenja osporavanog rješenja. Takvi navodi tužbe ne mogu imati utjecaja na drugačije rješenje ove upravne stvari, iz razloga što Zakon o telekomunikacijama daje tuženom tijelu mogućnost da inicira postupak izrade standardne ponude, a obveza je tužitelja da na zahtjev tuženog tijela dostavi traženu standardnu ponudu, što je propisano Pravilnikom o pristupu mreži i međusobnom povezivanju (»Narodne novine« broj 185/03.). Kako je tuženo tijelo iskoristilo zakonsku mogućnost i po službenoj dužnosti pokrenulo postupak, to ovaj Sud istaknuti prigovor tužitelja glede povrede pravila postupka nalazi neosnovanima, dok za osporavani akt ocjenjuje da istim nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Neosnovano smatra tužitelj kako je stupanjem na snagu Zakona o elektroničkim komunikacijama, pri regulaciji telekomunikacijskog tržišta nastupila pravna praznina, pa u tom smislu pogrešno smatra da je tuženo tijelo nepravilno primijenilo zakonske propise. Naime, Zakon o elektroničkim komunikacijama je u prijelaznim i završnim odredbama (članak 128.) dao pravnu sigurnost, predvidio i regulirao prijelazno razdoblje između operatora sa značajnom tržišnom snagom na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, koji su utvrđeni i proglašeni temeljem Zakona o telekomunikacijama, kao i analize mjerodavnih tržišta čije će obveze biti utvrđene prema odredbama Zakon o elektroničkim komunikacijama (članak 52.). Kako je Zakon o elektroničkim komunikacijama stupio na snagu 1. srpnja 2008., a upravni postupak tuženo je tijelo pokrenulo 19. prosinca 2008., to ovaj Sud istaknuti prigovor tužitelja glede pogrešne primjene materijalnog prava smatra pogrešnim, a za osporavani akt ocjenjuje da istim nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga temeljem članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.), tužbu kao neosnovanu odbiti.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-3453/2009-4

Zagreb, 22. prosinca 2010.

Predsjednica vijeća
Dubravka Markt, v. r.

Presuda, NN 18/2011-356