### NN 34/2016 (18.4.2016.), Presuda Visokog upravnog sud Republike Hrvatske broj: UsII-88/13-14 od 17. ožujka 2016.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

964

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Ljiljane Karlovčan-Đurović predsjednice vijeća, Lidije Rostaš-Beroš i Sanje Štefan, članica vijeća, te Ivane Firšt zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa Iva Cibulić Blažević, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencija za mrežne djelatnosti, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, kojeg zastupaju Lidija Antonić i Domagoj Maričić, uz sudjelovanje Metronet Telekomunikacije d.d., Ulica grada Vukovara 269, kojeg zastupa Senka Erslan mag. iur., u svojstvu zainteresirane osobe, radi inspekcijskog nadzora, 17. ožujka 2016.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev koji glasi: »Poništava se rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-07/13-01/59, urbroj: 376-04/DM-13-07 (DM) od 22. srpnja 2013.«

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženika točkom I. dispozitiva rješenja utvrđeno je da je trgovačko društvo Hrvatski Telekom d.d., Savska cesta 32, Zagreb prekršilo regulatornu obvezu nadzora maloprodajnih cijena usluga na tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike, te na tržištu javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike, točkom II. dispozitiva navedenom trgovačkom društvu zabranjeno je nuđenje, ugovaranje i pružanje usluga po cijenama koje nisu prethodno dostavljene HAKOM-u na uvid i koje nisu sukladne regulatornoj obvezi nadzora maloprodajnih cijena usluga, točkom III. dispozitiva trgovačkom društvu iz točke I. zabranjeno je sklapanje ugovora iz javne nabave u postupcima javne nabave naručitelja Sveučilišta u Zagrebu – Prirodno-matematički fakultet evidencijski broj nabave: 01M-PMF/13, Odluka o odabiru od 12. travnja 2013. godine, za nabavku: Nabava javne usluge u fiksnoj telefoniji za potrebe Prirodno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Ukoliko je ugovor već sklopljen, nalaže mu se u roku od 120 dana od dana primitka rješenja raskinuti ugovor te o provedenom bez odgode obavijestiti inspektora, točkom IV. izreke rješenja određeno je da će u slučaju nepostupanja po rješenju nadzornik izreči odgovornoj osobi u trgovačkom društvu iz točke I. upravnu mjeru izraženu u novčanom iznosu u visini do dvadesetostruke prosječne plaće u Republici Hrvatskoj u proteklom tromjesečju, a svaka sljedeća upravna mjera će se izreći u dvostrukom iznosu.

Tužitelj Hrvatski Telekom d.d. pobija osporeno rješenje u cijelosti. Ističe da je u osporenom rješenju nepravilno primijenjen zakon, da nije postupljeno prema pravilima postupka te da je nepotpuno i nepravilno utvrđeno činjenično stanje.

S obzirom na složenost upravne stvari i značaj osporenog upravnog akta tužitelj predlaže zakazivanje rasprave u ovom upravnom sporu. Što se tiče prigovora vezanih uz nepravilnu primjenu zakona tužitelj smatra da tuženik pogrešno tumači i primjenjuje odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11., 133/12., 83/13. – dalje u tekstu: ZEK). Prema navodima tuženika do kršenja regulatornih obveza od strane tužitelja došlo je u postupku javne nabave kojeg je Prirodno-matematički fakultet (u daljnjem tekstu: PMF) proveo kao obveznik javne nabave temeljem odredbi Zakona o javnoj nabavi (»Narodne novine« 90/11.), u kojem postupku je ponuda tužitelja prema kriteriju najniže cijene odabrana kao najpovoljnija ponuda.

U obrazloženju rješenja tuženik u bitnome navodi kako je tužitelj u postupku javne nabave ponudio cijene usluga koje cijene nisu prethodno dostavljene na uvid HAKOM-u iz čega bi proizlazilo da je tužitelj postupio protivno regulatornoj obvezi nadzora maloprodajnih cijena. Tužitelj se poziva na odredbu članka 41. stavak 11. ZEK-a koja izričito propisuje da se odredbe predmetnog članka ne primjenjuju na pretplatničke ugovore (ugovore sklopljene s operatorom o pružanju javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga) sklopljene u postupku javne nabave. Stoga tužitelj navodi da je svoju ponudu na nadmetanje gore navedenog naručitelja PMF-a dostavio sukladno izričitoj odredbi ZEK-a. Kako je člankom 41. stavkom 3. ZEK-a određeno da se pretplatnički ugovori moraju temeljiti na općim uvjetima poslovanja i cijenama usluga u skladu s odredbama članka 42. i 42a ZEK-a, prema mišljenju tužitelja očito je kako operatori nisu dužni pretplatničke ugovore temeljiti na uobičajenim cijenama usluga i općim uvjetima poslovanja na način određen člancima 42. i 42a ZEK-a, u slučajevima kada pretplatničke ugovore temelje na ponudama dostavljenim u postupcima javne nabave. Tužitelj smatra da je u postupcima javne nabave zakonodavac izričito odredbom članka 41. stavka 11. ZEK-a propisao iznimku od pravila određenih člancima 41., 42. i 42a ZEK-a, a prema kojoj iznimci svi operatori, pa tako i tužitelj kao operator sa značajnom tržišnom snagom smiju odstupiti od obveze, a svoje cijene, odnosno pretplatničke ugovore temelje na objavljenim cjenicima i općim uvjetima poslovanja. Tužitelj smatra da je navedena iznimka unesena upravo stoga da se u postupcima javne nabave kada se nabavljaju elektroničke komunikacijske usluge uz postizanje svrhe provođenja javne nabave, istovremeno osigura i učinkovito tržišno natjecanje svih operatora prisutnih na tom tržištu. U suprotnom, kada operatori u postupcima javne nabave ne bi mogli odstupiti od cijene u javno objavljenim cjenicima, a vezano uz obvezu iz članka 42a ZEK-a odnosno općih uvjeta poslovanja iz članka 42. ZEK-a postupci javne nabave za usluge elektroničkih komunikacija bi zbog svoje predvidivosti izgubili svaki smisao. Slijedom navedenog, prema mišljenju tužitelja, izmjena u članku 41. stavak 11. ZEK-a za razliku od prethodno važećeg Zakona o telekomunikacijama primjenjivog do 10. kolovoza 2011. predviđa iznimku od obveza vezanih za cijene i opće uvjete poslovanja u slučajevima javne nabave. Tužitelj smatra da navedena iznimka iz članka 41. stavak 11. ZEK-a jasno i nedvosmisleno ukazuje na to da svi operatori (uključujući i operatora sa značajnom tržišnom snagom) budući da isti nije naveden kao iznimka smiju odstupiti od obveza da svoje cijene odnosno pretplatničke ugovore temelje na objavljenim cjenicima i općim uvjetima poslovanja. Tužitelj ističe da je osobita specifičnost tržišta elektroničkih komunikacija pri sklapanju pretplatničkih ugovora u tome što takav ugovor čini zahtjev krajnjeg korisnika fizičke i pravne osobe za pružanjem konkretne usluge te opći uvjeti operatora kojima se detaljno regulira pružanje usluga. Dakle, u pravilu se odnos pružatelj – korisnik usluga uspostavlja prihvatom zahtjeva krajnjeg korisnika pa je u tom dijelu logično i opravdano da cjenik usluga i općih uvjeta njihovog pružanja bude javno i transparentno objavljen. S druge pak stranke za postupke javne nabave karakteristično je da se nastoji ostvariti cjenovno najpovoljnije ponude. Dakle, upravo element tajnosti ponuda pridonosi svrsi postupka javne nabave te bi automatsko preuzimanje već objavljenih cjenika i općih uvjeta postupak javne nabave u području elektroničkih komunikacija u potpunosti učinio nepotrebnim. Tužitelj smatra kako tvrdnja tuženika da je u Odluci 1. od 6. travnja 2011. godine bila dana uputa tužitelju na koji način se primjenjuje regulatorne obveze u postupcima javne nabave, pa da je stoga logično da takva uputa vrijedi i za tržište javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike, a koje je tržište regulirano zasebnom Odlukom 2., prema mišljenju tužitelja nije osnovana iz razloga što je tuženik po službenoj dužnosti trebao uzeti u obzir a nije, te jasno i nesporno regulirati sva pitanja koja su se u postupku obiju analiza tržišta postavila od strane bilo kojeg operatora. Budući da sukladno članku 52. stavku 2. ZEK-a tuženik provodi postupke analize tržišta najmanje svake tri godine tužitelj smatra da se upravo zbog duljine primjene utvrđenih regulatornih obveza pitanja iz područja postupanja u postupcima javne nabave treba jasno i nedvojbeno odrediti u odlukama o analizi predmetnih tržišta. Isto tako tuženik zanemaruje činjenicu da je Odluka od 6. travnja 2011. donesena na temelju »starog« Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08.) koji nije sadržavao iznimku za postupke javne nabave koja je uvedena tek Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 90/2011.), a koji Zakon je donesen 20. srpnja 2011., a primjenjuje se od 10. kolovoza 2011. Dakle, prema mišljenju tužitelja sam ZEK je izmijenjen na način da sadrži iznimku za postupke javne nabave, nekoliko mjeseci nakon provedbe analize mjerodavnog tržišta od strane tuženika. Budući da zakonodavac nekoliko mjeseci nakon donošenja Odluke 1. od 6. travnja 2011. unosi odredbu koja izrijekom dopušta iznimku od primjene odredbe iz članka 41., 42. i 42a ZEK-a, u postupcima javne nabave prema mišljenju tužitelja pravno je jedino ispravno tumačenje da je zakonodavac izričitom zakonskom odredbom izmijenio odluku regulatornog tijela po tom pitanju ne bi li time omogućio istinsko tržišno natjecanje u postupcima javne nabave.

Osim toga tužitelj smatra kako je tuženik pogrešno primijenio zakon i kada je naložio tužitelju da u roku od 120 dana od dana primitka rješenja raskine ugovore sklopljene povodom provedenog postupka javne nabave, a prema mišljenju tužitelja taksativno navedena ovlaštenja iz članka 112. ZEK-a ne daju tuženiku ovlast zabraniti sklapanje ugovora ili naložiti raskidanje sklopljenih ugovora. Tužitelj smatra da zabrana sklapanja ugovora iz javne nabave u postupku javne nabave naručitelja odnosno obveza raskidanja već sklopljenih ugovora ne može biti predmet odlučivanja od strane tuženika. Posljedično prema mišljenju tužitelja tuženik postupa protivno članku 112., a u vezi s člankom 111. ZEK-a izlazeći sadržajem rješenja iznad djelokruga i nadležnosti koje su mu kao javnopravnom tijelu dane ZEK-om. Tužitelj također smatra da navedeno rješenje nije obrazloženo sukladno odredbama članka 98. stavka 5. Zakon o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09. – dalje: ZUP). Smatra da je tuženik propustio utvrditi pravo stanje stvari čime je povrijedio načelo utvrđivanja materijalne istine iz članka 8. ZUP-a. Isto tako ističe da je tuženik u postupku inspekcijskog nadzora proveo postupak tako da je samo izvršio uvid u dostavljenu dokumentaciju te nije provjeravao navode iz očitovanja tužitelja. Posljedice tako vođenog postupka prema mišljenju tužitelja, bez mogućnosti da se stranka izjasni o svim činjenicama i navoda koje joj se stavljaju na teret predstavlja povredu načela materijalne istine iz članka 8. ZUP-a, te povredu članka 30. stavka 1. ZUP-a, kojim se propisuje obveza omogućiti stranci izjašnjavanje o svim važnim činjenicama i okolnostima važnim za rješavanje upravne stvari. Ističe da tuženik prema odredbi članka 63. stavak 4. ZEK-a može u svrhu promicanja djelotvornog tržišnog natjecanja i zaštite interesa krajnjih korisnika primijeniti samo mjere na operatora sa značajnom tržišnom snagom koje su propisane u toj odredbi Zakona, a to je utvrđivanje najviše razine maloprodajnih cijena usluga, nadzor pojedinačnih cijena usluga, troškovnu usmjerenost cijena usluga, određivanja usluga prema cijenama u usporedivim tržištima. Stoga tužitelj ističe da, čak da je tuženik i imao pravo na tužitelja primijeniti gore navedene mjere u nadzoru maloprodajnih cijena usluga, smatra da je tuženik u ovom postupku prekoračio svoje ovlasti određene ZEK-om, budući da je tužitelju izričito zabranjeno sklapanje ugovora iz javne nabave odnosno naredio tužitelj raskinuti ugovor ukoliko je isti već sklopljen u roku od 120 dana od dana primitka rješenja, a koja mjera nije predviđena gore navedenim člankom 63. stavkom 4. ZEK-a. Stoga tužitelj predlaže da Sud sukladno članku 26. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14.) donese rješenje o odgodnom učinku tužbe odnosno sukladno članku 47. ZUS-a izda privremenu mjeru i sukladno članku 58. stavku 2. ZUS-a donese presudu kojom će usvoji tužbeni zahtjev i poništiti u cijelosti rješenje tuženika od 22. srpnja 2013.

Tuženik u odgovoru na tužbu ističe da je tužiteljevo tumačenje odredbe članka 41. stavak 1. ZEK-a potpuno neutemeljeno, a posebno navodi da je navedenom odredbom izuzeta primjena odredbi članka 41. ZEK-a koje se tiču pretplatničkih ugovora na postupke javne nabave. Naime, člankom 41. stavkom 11. ZEK-a regulirana je zaštita prava krajnjih korisnika usluga, dok je člankom 63. ZEK-a regulirana primjena regulatorne obveze nadzora maloprodajnih cijena. Tuženik ističe da je uzimajući u obzir članak 63. ZEK-a u svrhu ostvarivanja regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ZEK-a odredio tužitelju regulatornu obvezu nadzora maloprodajnih cijena odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/10-01/456, urbroj: 376-11-11-25 od 6. travnja 2011. (dalje Odluka 1.), te odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/11-07/03, urbroj: 376-11-11-5 od 20. srpnja 2011. (dalje Odluka 2.) na tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike, te na tržištu javno dostupne telefonske usluge u mjesnom ili međumjesnom prometu koji se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike. Izuzetak od primjene regulatorne obveze nadzora maloprodajnih cijena mora bi biti isključivo propisan unutar članka 63. ZEK-a. Tuženik ističe da se nikakvim tumačenjem zakona ne može izvesti zaključak da se odredba članka 41. stavka 11. ZEK-a primjenjuje na regulatornu obvezu iz članka 63. ZEK-a, odnosno da se regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga ne primjenjuje na cijene ponuđene u postupcima javne nabave. Tužitelj prigovara i navodima tuženika da je u Odluci 1. bila dana uputa tužitelju na koji način se primjenjuje regulatorna obveza u postupcima javne nabave, te je stoga bilo logično da takva uputa vrijedi za tržište regulirane Odlukom 2. Tuženik ističe da je sve detaljno obrazloženo u osporavanom rješenju. Isto tako tuženik smatra da nije prekoračio ovlasti u postupku inspekcijskog nadzora u odnosu na članak 112. ZEK-a. Tuženik ističe da inspektor elektroničkih komunikacija u obavljanju inspekcijskog nadzora ima ovlasti propisane u članku 112. ZEK-a. U svrhu sprječavanja nastanka kršenja, tuženik je sukladno ovlastima iz članka 112. stavak 1. točke 20. ZEK-a naložio mjere iz točke II. i III. dispozitiva osporavanog rješenja, s time da je točkom III. dispozitiva obuhvaćen konkretni postupak javne nabave, te određivanjem roka od 120 dana od dana zaprimanja rješenja tuženik je imao u vidu potrebno vrijeme za postupak provođenja nove javne nabave. Isto tako tuženik ističe da su navodi tužitelja da je rješenje neobrazloženo i nije doneseno sukladno članku 98. ZUP-a smatra neutemeljenim i paušalnim. Ističe da je detaljnom analizom cijena u postupku javne nabave naručitelja PMF utvrdio da je tužitelj ponudio cijene poziva prema nacionalnim nepokretnim i pokretnim mrežama po cijeni od 0,00 kn/min. Tuženik je vezano za uslugu pristupa javnoj pokretnoj mreži utvrdio da je tužitelj ponudi cijene koje nisu prethodno dostavljene tuženiku na uvid, a što je obveza tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom, određena na tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike, te na tržištu javno dostupne telefonske usluge u mjesnom/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike. Također tuženik je u tijeku postupka unatoč tvrdnjama tužitelja da je pri određivanju cijena vodio računa o regulatornim obvezama koje su mu određene utvrdio da je tužitelj različitim kombinacijama tarifnih paketa opcija i popusta definirao cijene usluga pristupa dok je za uslugu poziva uvijek odredio iznos od 0,00 kn/min što je suprotno obvezi troškovne usmjerenosti cijena. Iz svega je razvidno da je rješenje obrazloženo sukladno odredbama ZUP-a, isto tako da nije točno da tužitelju nije omogućeno sudjelovanje u postupku budući da je tuženik, što je razvidno i iz obrazloženja osporenog rješenja, jer je odmah po pokretanju inspekcijskog nadzora radi utvrđivanja činjenice zatraženo očitovanje tužitelja te mu je na taj način omogućio da se izjasni o svim činjenicama i navodima koji mu se stavljaju na teret. Predlaže da se tužba odbije kao neosnovana, a u odnosu na ostale prijedloge smatra da su neosnovani. Što se tiče prijedloga za održavanje usmene rasprave tuženik prepušta sudu da odluči je li ona u ovom predmetu potrebna.

Zainteresirana osoba Metronet Telekomunikacije d.d. u svom odgovoru na tužbu ističe pogrešno shvaćanje tužitelja da bi odredba članka 41. stavka 11. ZEK-a isključivala istovremenu primjenu članka 63. ZEK-a, to jest da bi operator sa značajnom tržišnom snagom kojom su određene regulatorne obveze u postupku analize tržišta bio izuzet od primjene tih obveza u postupcima javne nabave. Navodi da je tuženik u cjelokupnom postupku analize mjerodavnog tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike razmatrao mjerodavno tržište u odnosu na sve poslovne korisnike, te u promatranju mjerodavnog tržišta nije razmatrao posebne skupine posebnih korisnika kod određivanja tržišnog udjela operatora koji djeluje na mjerodavnom tržištu niti je prilikom određivanja regulatornih obveza odredio da bi operator sa značajnom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu trebao postupati drugačije prema određenim skupinama korisnika. Naprotiv u dokumentu Analiza tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu za poslovne korisnike srpanj 2011. koja čini sastavni dio odluke tuženika donesene u postupku analize tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike u poglavlju 6. Prepreke razvoju djelotvornog tržišnog natjecanja, tuženik je detaljno razmotrio sve moguće oblike ponašanja i postupanja tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu koja bi u odsustvu regulacije ugrozila tržišno natjecanje. Upravno zbog činjenice da tužitelj ima više od 70% tržišnog udjela na mjerodavnom tržištu i po broju korisnika i po broju ostvarenih minuta odlaznih poziva te utvrđenih prepreka razvoju tržišnog natjecanja tuženik je odredio tužitelju status operatora sa značajnom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu i na temelju utvrđenih prepreka odredio odgovarajuće regulatorne obveze uključujući i regulatornu obvezu nadzora maloprodajnih cijena usluga. Prema ocjeni zainteresiranog tuženik je pravilno zaključio da bi tužitelj u odsustvu regulacije bio u mogućnosti nuditi cijene znatno niže od konkurenata na tržištu. Također tužitelj bi bio u mogućnosti diskriminirati pojedine skupine korisnike odobravanjem netransparentnih popusta pojedinim korisnicima. Navedene prepreke odnose se na sve skupine poslovnih korisnika te su stoga regulatorne obveze tužitelja jasno usmjerene na zaštitu tržišnog natjecanja i to kako bi tužitelju onemogućio da svojim ponašanjem djeluje na štetu krajnjih korisnika tako i na štetu ostalih konkurenata na mjerodavnom tržištu. Prema mišljenju zainteresirane sve to ukazuje da regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena obvezuje tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu u svim postupcima neovisno radi li se o pretplatničkim ugovorima s korisnicima javne nabave ili ne. Kako je prema Analizi mjerodavnog tržišta nedvojbeno da je tužitelj operator sa značajnom tržišnom snagom potrebno je ostale sudionike na tržištu zaštiti od samovoljnog postupanja tužitelja, a kako bi se osiguralo ravnopravno tržišno natjecanje. Ističe da svi ostali operatori imaju tržišni udjel od 27,59% prema broju ostvarenih minuta poslovnih korisnika u mjesnom i/ili međumjesnom prometu na fiksnoj lokaciji te 23,48% tržišnog udjela prema broju korisnika. Zainteresirana osoba ukazuje da je čak i uz određivanje regulatornih obveza na mjerodavnom tržištu, a koje tužitelj smatra ograničavajućim tržišnu udio tužitelja iznimno visok i stabilan što ukazuje da nije točna tvrdnja tužitelja da je neravnopravan u odnosu na ostale tržišne natjecatelje.

Što se tiče navoda da je tuženik prekoračio zakonske ovlasti propisane člankom 112. ZEK-a kada je naložio tužitelju da s naručiteljem PMF-om raskine ugovor u roku od 120 dana od primitka rješenja zainteresirana osoba ukazuje da je stavkom 1. točke 20. predmetnog članka 112. ZEK-a propisano da je u obavljanju inspekcijski poslova inspektor ovlašten narediti uklanjanje drugih utvrđenih nepravilnosti, nedostataka ili propusta u primjeni ZEK-a i propisa donesenih na temelju ZEK-a. Kako je u inspekcijskom postupku utvrđeno da je tužitelj odabran kao najpovoljniji ponuditelj u postupku nabave elektroničkih komunikacijskih usluga koje je proveo PMF upravo na temelju ponude koja predstavlja osobito tešku povredu ZEK-a iz članka 118. stavka 1. točke 2. ZEK-a tuženik je u smislu odredbe članka 112. stavka 1. točke 20. bio ovlašten narediti uklanjanje utvrđene nepravilnosti i sprječavanje daljnjeg kršenja regulatornih obveza. Zainteresirana osoba ukazuje da je dana 27. studenog 2013. godine zatražio od tuženika provjeru postupanja tužitelja po pobijanom rješenju te tom prilikom zatražio pokretanje prekršajnog postupka protiv tužitelja, a sve u skladu s obrazloženjem pobijanog rješenja u kojem je inspektor naveo da će predložiti vijeću tuženika podnošenje optužnog prijedloga zbog prekršaja iz članka 118. stavka 1. točke 2. ZEK-a.

Tuženik se na dopis zainteresirane osobe očitovao dopisom od 5. prosinca 2013. kojim je utvrdio da je tužitelj izvršio nalog inspektora te je raskinuo ugovor o javnoj nabavi s PMF-om i izvršio rješenje s danom 20. studenog 2013.

Zainteresirana osoba ističe da iako je tužitelj formalno postupio po pobijanom rješenju u zadanom roku, to jest raskinuo ugovor o javnoj nabavi s PMF-om, tužitelj je i dalje nastavio pružati usluge PMF-u na što je zainteresirana osoba upozorila tuženika dopisom od 10. prosinca 2013. Zainteresirani ističe da je tužitelj nastavio pružati usluge naručitelju skoro 6 mjeseci nakon što je ugovor o javnoj nabavi raskinut. Iz svega je, prema mišljenju zainteresirane, razvidno da tužitelj nije pretrpio štetu već i nadalje nastavio postupati suprotno regulatornim obvezama te je izvjesno da je na taj način ostvario imovinsku korist budući da je u razdoblju nakon raskida ugovora nastavio pružati usluge naručitelju. Isto tako zainteresirana smatra da je osporeno rješenje obrazloženo, da je činjenično stanje pravilno i potpuno utvrđeno, te da se tuženik detaljno očitovao o svim navodima tužitelja. Predlaže da Sud u potpunosti odbije tužbeni zahtjev za poništenje pobijanog rješenja.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

U ovom upravnom sporu Sud je održao javnu raspravu 10. ožujka 2016. Opunomoćenik tužitelja je povukao tužbeni zahtjev za donošenje rješenja o odgodnom učinku tužbe te za izdavanje privremene mjere, a zatražio je da se poništi osporeno rješenje. Ocjenjujući osnovanost tužbe na osnovi sadržaja spisa predmeta i utvrđenog činjeničnog stanja, priloženih isprava, a sve to u okviru navoda i razloga iz tužbe Sud ne nalazi da bi u provedenom postupku došlo do povrede pravila postupka, pogrešno i nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja te pogrešne primjene materijalnog prava.

Odredbama članka 63. stavka 1., 2., 3., 4. i 5. ZEK-a propisano je da Agencija može odrediti operatorima sa značajnom tržišnom snagom na određenom maloprodajnom tržištu odgovarajuće regulatorne obveze u skladu s odredbama ovog članka samo ako na temelju postupka analize tržišta provedenih u skladu s člancima 52. do 57. ovog Zakona, utvrdi da na tom maloprodajnom tržištu nema djelotvornog tržišnog natjecanja, te da regulatorne obveze iz članka 58. do 62. i članka 64. ovog Zakona ne bi mogle osigurati ostvarivanje regulatornih načela i ciljeve iz članka 5. ovog Zakona. U slučaju iz stavka 1. ovog članka Agencija će bez odgode pristupiti analizi uzroka utvrđenog stanja na maloprodajnom tržištu te poduzeti sve potrebne mjere za uklanjanje utvrđenih nedostataka na tom tržištu. Regulatorne obveze operatora iz stavka 1. ovog članka mogu osobito sadržavati zabranu naplaćivanja previsokih cijena usluga sprječavanje ulaska na tržište ili ograničavanje tržišnog natjecanja određivanjem preniskih cijena usluga, zabranu davanja neopravdane prednosti pojedinim krajnjim korisnicima usluga ili zabranu neopravdanog povezivanja određenih vrsta usluga. U svrhu promicanja djelotvornog tržišnog natjecanja i zaštite interesa krajnjih korisnika usluga Agencija može primijeniti sljedeće mjere na operatore iz stavka 1. ovog članka: utvrđivanja najviše razine maloprodajnih cijena usluga, nadzor pojedinačnih cijena usluga, troškovnu usmjerenost cijena usluga, određivanje cijena usluga prema cijenama na usporedivim tržištima. Operatori iz stavka 1. ovog članka moraju maloprodajne cijene svojih usluga i načela obračunskog sustava na kojima ih temelje dostaviti Agenciji za uvid najmanje 45 dana prije njihove objave, a Agencija može, prije ili nakon objave tih cijena odlukom izmijeniti ili ukinuti maloprodajne cijene usluga, ili odrediti načela obračunskog sustava ako utvrdi da su u suprotnosti s regulatornim obvezama i mjerama iz ovog članka ili sa odredbama posebnog zakona kojima je uređena zaštita potrošača. Sadržaj navedene regulatorne obveze pobliže je definiran u odlukama tuženika od 6. travnja i 20. srpnja 2011. Navedenim odlukama je na tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike, te na tržištu javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike, određena regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga.

Odredba članka 41. stavka 11. ZEK-a na koju se poziva tužitelj glasi: »Odredbe ovog članka ne primjenjuje se na pretplatničke ugovore sklopljene u postupku javne nabave«. Prema odredbi istog članka 41. stavka 3. operatori javnih komunikacijskih usluga moraju temeljiti pretplatničke ugovore na općim uvjetima poslovanja i cjeniku usluga u skladu s odredbama članka 42. i 42a ovog Zakona. Svaki krajnji korisnik usluga ima pravo sklopiti pretplatnički ugovor na temelju objavljenih općih uvjetima poslovanja iz članka 42. i cjenika usluga iz članka 42a ovog Zakona.

Imajući u vidu navedeni stavak 3. članka 41. izuzetak iz članka 41. stavak 11. primjenjuje se na opće uvjete poslovanja i cjenike usluga. Međutim navedeni izuzetak ne može se ni na koji način dovesti u vezu sa citiranim člankom 63. ZEK-a kojim je određena regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga operatorima sa značajnom tržišnom snagom. Kada bi postojao neki izuzetak od primjene regulatorne obveze nadzora maloprodajnih cijena usluga na postupke javne nabave onda bi takav izuzetak morao biti propisan unutar članka 63. ZEK-a koji se nalazi u glavni VIII. Zakona koja se odnosi na tržišno natjecanje. Odredba članka 41. na koji se tužitelj poziva nalazi se u glavi VII. ZEK-a koja se odnosi na zaštitu prava krajnjih korisnika.

Iz svega navedenog proizlazi da se regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga primjenjuje na cijene ponuđene u postupcima javne nabave. Navedeno proizlazi i iz Analize tržišta pristupa javnoj komunikaciji iz koje Analize je razvidno da se regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga primjenjuje i na cijene koje tužitelj kao operater sa značajnom tržišnom snagom na određenom maloprodajnom tržištu nudi u postupcima javne nabave. U postupku je utvrđeno da tužitelj nije vodio računa o regulatornim obvezama koje su mu određene te je davao popuste isključivo u prometnom dijelu, te nije odredio popuste na usluge poziva sukladno javno objavljenim uvjetima i cijenama već je različitim kombinacijama tarifnih paketa opcija i popusta definirao cijene usluge pristupa dok je za usluge poziva uvijek odredio cijenu u iznosu 0,00 kn/min što je suprotno obvezi troškovne usmjerenosti cijena. Stoga je u postupku utvrđeno da tužitelj u postupku javne nabave naručitelja Prirodoslovno-matematičkog fakulteta nije postupio sukladno regulatornoj obvezi nadzora maloprodajnih cijena usluga.

Kako prema ocjeni ovoga Suda utvrđeno da je tužitelj prekršio regulatornu obvezu nadzora maloprodajnih cijena usluga na tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži to je zakonito odlučeno kao pod točkom I. osporenog rješenja.

Što se tiče prigovora tužitelja da je tuženik prekoračio ovlasti u postupku inspekcijskog nadzora u odnosu na članak 112. ZEK-a valja istači da je odredbom članka 112. stavka 1. točke 20. ZEK-a propisano da je inspektor u obavljanju inspekcijskog nadzora ovlašten narediti uklanjanje drugih utvrđenih nepravilnosti, nedostataka ili propusta u primjeni ovog Zakona, propisa donesenih na temelju ovog Zakona i drugih propisa za nadzor kojih je ovlašten.

Stoga je prema ocjeni ovoga Suda osporenim rješenjem sukladno i u okviru ovlasti iz Zakona naloženo postupanje navedeno u točkama II., III. i IV. osporenog rješenja.

Osim svega navedenog treba istaknuti da suprotno navodima tužitelja osporeno rješenje sadrži sve elemente propisane odredbom članka 98. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09.), te je isto obrazloženo sukladno odredbi članka 98. stavak 5. Zakona i navedeni su potpuni i valjani razlozi koji s obzirom na utvrđeno činjenično stanje upućuju na osnovanost odluke tuženika, a tuženik se rukovodio načelom zakonitosti te je postupao tako da je omogućio u vođenju upravnog postupka tužitelju da zaštiti svoja prava i pravni interes.

Slijedom izloženog Sud je na temelju odredbe članka 57. stavak 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14.) presudio kao u izreci.

Odluka o objavi presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Poslovni broj: UsII-88/13-14

Zagreb, 17. ožujka 2016.

Predsjednica vijeća

Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.