### NN 38/2016 (25.4.2016.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4230/2015 od 25. veljače 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1025

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Slavica Banić, Mario Jelušić, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Ana Ostojić iz Zagreba, koju zastupaju Mladen Sučević i Ivan Šipek, odvjetnici iz Odvjetničkog društva Sučević i partneri u Zagrebu, na sjednici održanoj 25. veljače 2016. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukida presuda Prekršajnog suda u Splitu, Stalna služba u Kaštel Sućurcu broj: Pp P-3514/15 od 29. rujna 2015. u dijelu kojim se podnositeljici izriče zaštitna mjera zabrane upravljanja motornim vozilom »B« kategorije u trajanju od četiri (4) mjeseca.

II. Predmet se u dijelu iz točke I. izreke ove odluke vraća Prekršajnom suda u Splitu, Stalnoj službi u Kaštel Sućurcu, na ponovni postupak i odlučivanje.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Prekršajnog suda u Splitu, Stalne službe u Kaštel Sućurcu broj: Pp P-3514/15 od 29. rujna 2015., kojom je podnositeljica proglašena krivom zbog počinjenja prekršajnog djela iz članka 57. stavka 4. Zakona o sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 67/08., 74/11., 80/13.,92/14. i 64/15.; u daljnjem tekstu: ZSPC).

Za počinjeno prekršajno djelo, činjenično i pravno opisano u izreci iste presude, Prekršajni sud u Splitu, Stalna služba u Kaštel Sućurcu je podnositeljici osnovom iz članka 57. stavka 7., u vezi s člankom 293. stavkom 2. ZSPC-a izrekao novčanu kaznu u iznosu od 5.000,00 kuna i zaštitnu mjeru zabrane upravljanja motornim vozilom B kategorije u trajanju od četiri (4) mjeseca.

Podnositeljica smatra da su joj osporenom presudom Prekršajnog suda u Splitu, Stalne službe u Kaštel Sućurcu povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 18. stavkom 1., 19. stavkom 2., 26. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14).

1.1. Na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), predložila je da Ustavni sud odgodi ovrhu osporene presude do donošenja odluke o ustavnoj tužbi.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Prekršajnog suda u Splitu, Stalne službe u Kaštel Sućurcu broj: Pp P-3514/15.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. Uvidom u pribavljeni prekršajni spis, osporenu presudu i drugu dokumentaciju koja se u njemu nalazi, razvidno je da je Policijska uprava Splitsko-dalmatinska, Postaja prometne policije Split donijela obavezni prekršajni nalog protiv podnositeljice broj: 511-12-36-03-288/15 od 31. ožujka 2015, zbog prekršaja opisanog i pravno označenog u točki I. izreke osporene presude.

Navedenim nalogom podnositeljica je zbog počinjenog prekršaja iz članka 57. stavka 4. ZSPC-a, kažnjivog po članku 57. stavku 7., a u vezi sa člankom 293. stavkom 2. ZSPC-a, kažnjena novčanom kaznom u iznosu od 5.000,00 kuna te joj je izrečena i zaštitna mjera zabrane upravljanja motornim vozilom »B« kategorije u trajanju od dva (2) mjeseca.

Protiv obaveznog prekršajnog naloga podnositeljica je u zakonskom roku podnijela prigovor.

3.1. Odlučujući o prigovoru podnositeljice Prekršajni sud u Splitu, Stalna služba u Kaštel Sućurcu je u točki II. izreke osporene presude, obavezni prekršajni nalog stavio izvan snage, a u svojoj presudi istaknuo:

»Sud nalazi, kako se većim dijelom sadržaj Prigovora okrivljenice i pisane obrane sadržajno međusobno poklapaju, te u kojima okrivljenica ne negira prekršajno djelo za koje se tereti i izražava žaljenje zbog istog, te da je uzorna građanka s visokom stručnom spremom, da nikada nije kažnjavana niti bila u sukobu sa zakonom, te da se protiv nje ne vodi nikakav postupak. Međutim, u svojem Prigovoru i u svojoj pisanoj obrani, dok okrivljenica navodi kako u tijeku kritičnog događaja semafori nisu bili u funkciji na kritičnom mjestu, te da je nju nastala situacija jednostavno 'zbunila' i da nije primijetila prometni znak koji označava cestu s prednošću prolaska, niti vozilo koje je nailazilo, odnosno, vozilo sudionika prometne nesreće, jer da se radi o nepreglednom raskrižju, ovaj Sud je takve navode ocijenio usmjerenim od strane okrivljenice na umanjenje njezine prekršajne odgovornosti.

Naime, Sud nalazi kako kritično mjesto je Sudu poznato kao kritično mjesto pa i iskustveno, te da stanje i oprema kolnika, odnosno, ceste te oblika raskrižja i njegovu preglednost, ovaj Sud poznaje, te da se u odnosu na navode okrivljenice o preglednosti raskrižja i postavljenim prometnim znakovima, a što se odnosi i na vertikalnu i na horizontalnu signalizaciju, radi o općepoznatim činjenicama, koje kao takve ne treba ni posebno dokazivati, pa je Sud odlučio ne pozivati policijske službenike koji su izradili službenu dokumentaciju, da bi se izjašnjavali o kvaliteti iste.

(...)

Sud je utvrdio bitnim činjenicu, a pregledom Prigovora i pisane obrane okrivljenice, kako okrivljeničini navodi da se kritične zgode 'jednostavno zbunila', pa da nije primijetila prometni znak koji označava cestu s prednošću prolaska, niti da je primijetila vozilo sudionika prometne nesreće u kojem vozilu je sudionik upravljao tim vozilom, a kolnikom ceste koja je prometnim znakom označena kao cesta s prednošću prolaska, i kojom zgodom dotična prijavljena okrivljenica nije postupila po prometnom znaku i pravilu, te propustila vozilo s vozačem, a sudionikom prometne nesreće, u njihovom kretanju nego je poduzela daljnju radnju pokretanja svojeg vozila, ovaj Sud nalazi kako prijavljena okrivljenica se nije uvjerila da navedenu radnju može obaviti na siguran način u prometu na kolniku, a da ne ugrožava sigurnost sudionika u prometu i imovini.

(...)

Temeljem tako provedenog postupka, ovaj Sud je utvrdio kako je okrivljenica svojim ponašanjem u potpunosti ostvarila bića prekršajnog djela za koje se tereti, a na način kao je opisano i pravno označeno u izreci ove Presude, te kako je okrivljenica počinila prekršajno djelo postupajući suprotno čl. 57. st. 4. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, a kažnjivo po čl. 57. st. 7. u vezi čl. 293. st. 2. istog Zakona, pa je okrivljenicu trebalo oglasiti krivom.

(...)

Zakonodavac je za predmetno prekršajno djelo propisao novčanu kaznu u iznosu od 3.000,00 kuna, a kada je prekršajem izazvana prometna nesreća u kojoj ima ozlijeđenih osoba, kaznit će se počinitelj prekršaja novčanom kaznenom propisanom za taj prekršaj uvećanom za iznos od 2.000,00 kuna, pa je Sud okrivljenici izrekao novčanu kaznu u iznosu 5.000,00 kuna.

Stoga izrečenu novčanu kaznu Sud okrivljenici ne treba posebno obrazlagati.

(...)

Pored novčane kazne okrivljenici je izrečena zaštitna mjera zabrane upravljanja motornim vozilo B kategorije u trajanju od 4 (četiri) mjeseca, iz razloga što se radi o težem prekršajnom djelu protiv stege u prometu, a u kojem su događaju lakše nastradale tri osobe, te Sud smatra kako će se izrečenom novčanom kaznom i zaštitnom mjerom postići svrha kod okrivljenice i kako okrivljenica ubuduće neće raditi iste i slične prekršaje.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

4. Obrazlažući povrede navedenih ustavnih prava podnositeljica je u ustavnoj tužbi, u bitnome navela:

»Pobijanom presudom od 29. rujna 2015. g., posl. broj Pp P-3514/15, Prekršajni sud je, suprotno odredbi čl. 244. st. 2. Prekršajnog zakona, preinačio odluku o sankciji i izrekao zaštitnu mjeru zabrane upravljanja motornim vozilom B kategorije u trajanju od 4 mjeseca.

Izricanje strože zaštitne mjere u donosu na obvezni prekršajni nalog je u suprotnosti s odredbom čl. 244. st. 2. Prekršajnog zakona i pravilom zabrane reformatio in peius.

Tužiteljica je imala legitimna očekivanja da će Prekršajni sud provesti prekršajni postupak i uzeti u obzir pravodobno izjavljeni prigovor tužiteljice i odlučiti o njezinim pravima i obvezama i odgovornosti za prekršaj koji joj se stavlja na teret, zbog najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske, a to je između ostalih vladavina prava, pravo na pravično suđenje te temeljnog načela jednakosti pred zakonom.

Da je tužiteljica znala da u povodu njezinog prigovora sud može donesti odluku na njezinu daljnju štetu tada nije svrhovito izjavljivati prigovor s obzirom da je temeljem zakona tužiteljici bilo uskraćeno pravo žalbe, pa na taj način je ugrožena vladavina prava kao i pravna sigurnost.

(...)

Tužiteljica ističe da svaki dan koristi automobil.

Automobil joj je potreban i za putovanja po Hrvatskoj na relaciji Zagreb – Split, a na koja ide nekoliko puta na mjesec zbog toga što trenutno boravi u Zagrebu, a zbog bolesnog svekra o kojem se brine i kojeg redovito 2 puta mjesečno vozi na pretrage u bolnicu ide najmanje 2 puta mjesečno u Split.

Također, 5 puta tjednom vozi sina na trening i vanškolske aktivnosti.

Stoga, oduzimanjem vozačke dozvole na rok od 4 mjeseca tužiteljica će trpjeti štetu, a odgoda ovrhe po pobijanoj presudi nije suprotna javnom interesu niti bi se odgodom nanijela nekom šteta.«

Zaključno, predložila je usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene presude Prekršajnog suda u Splitu, Stalne službe u Kaštel Sućurcu.

IV. MJERODAVNO PRAVO

5. Slučaj podnositeljice Ustavni sud razmotrio je u svjetlu članka 202. stavka 4. i članka 244. stavka 2. Prekršajnog zakona (»Narodne novine« broj 107/07., 39/13.,157/13 i 110/15; u daljnjem tekstu: PZ) kojima je propisano:

»Granice ispitivanja prvostupanjske presude i neka ograničenja

Članak 202.

(...).

(4) Ako je podnesena samo u korist okrivljenika žalba, presuda se ne smije izmijeniti na njegovu štetu.

(...).«

»Odlučivanje o prigovoru

Članak 244.

(...)

(2) Ako je prigovor podnesen zbog izrečene kazne ili troškova postupka, sud će izvan rasprave ili žurnog postupka: presudom odbiti prigovor i potvrditi prekršajni nalog, ako nađe da prigovor nije osnovan ili presudom preinačiti prekršajni nalog u pogledu odluke o kazni ili troškovima postupka, ako nađe da je prigovor dijelom ili u cijelosti osnovan.

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. Ustavni sud podsjeća da je obveza Ustavnog suda zaštita ustavnih prava podnositelja ustavnih tužbi u slučajevima kada su ta prava povrijeđena presudom suda ili drugim pojedinačnim aktom nadležnog tijela državne ili javne vlasti. Ustaljeno je stajalište Ustavnog suda da je zadaća u prvom redu nadležnih tijela državne i javne vlasti da tumače i primjenjuju pravo. Uloga Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takvog tumačenja odnosno primjene prava suglasni s Ustavom i jesu li u konkretnom slučaju doveli do povrede ustavnih prava podnositelja ustavne tužbe. U postupcima pokrenutima ustavnom tužbom, Ustavni sud se u pravilu ne upušta u ispitivanje činjenica, jer njegova zadaća nije bavljenje pogreškama o činjenicama ili o pravu, osim ako i u mjeri u kojoj te pogreške mogu povrijediti ustavna prava.

7. Polazeći, dakle, od navoda iz ustavne tužbe podnositelja, ustavna tužba podnositeljice razmotrena je s aspekta ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, razmatran kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

Arbitrarnim se može ocijeniti pojedinačni akt pri čijem je donošenju njegov donositelj bez razboritih ili bez ikakvih razloga odstupio od ustaljene prakse, nije uzeo u obzir očigledno mjerodavan propis ili je mjerodavni propis pogrešno protumačio i primijenio, na način i u mjeri koja konkretni pojedinačni akt čini pravno neprihvatljivim. Slijedom navedenog, ona obrazloženja odluka nadležnih sudova koja ne sadrže ozbiljne, relevantne i dostatne razloge svoje ocjene upućuju na zaključak o arbitrarnosti tako donesenih odluka u postupovnom i/ili materijalnopravnom smislu.

8. Primjenjujući navedeno pravilo na konkretan slučaj, u ovom ustavnosudskom postupku zadaća je Ustavnog suda utvrditi može li se osporena presuda Prekršajnog suda u Splitu, Stalne službe u Kaštel Sućurcu smatrati arbitrarnom, te je li tom odlukom podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. Ustava.

Kako je naprijed navedeno, Obaveznim prekršajnim nalogom podnositeljici je za počinjeni prometni prekršaj uz novčanu kaznu izrečena i zaštitna mjera zabrane upravljanja motornim vozilo »B« kategorije u trajanju od dva (2) mjeseca.

Podnositeljica je protiv tog naloga podnijela prigovor. U prigovoru je, u bitnome, istaknula da ne poriče počinjenje prekršaja koji joj je stavljen na teret, već izražava iskreno žaljenje zbog njegova počinjenja pa budući da joj je to bio prvi takav prometni prekršaj predložila je da je sud blaže kazni, omogući joj obročnu otplatu, te da joj ukine mjeru zabrane upravljanja motornim vozilom. Drugim riječima, podnositeljica je osporila (samo) izrečenu kaznu, zajedno sa zaštitnom mjerom.

8.1. Ustavni sud ističe da u slučaju kada okrivljenik podnosi prigovor kojim ne poriče prekršaj, već samo prigovara izrečenoj sankciji i/ili drugoj mjeri, prekršajni nalog odnosno obavezni prekršajni nalog se ne stavlja izvan snage i ne provodi se prekršajni postupak. O takvom prigovoru odlučuje se izvan postupka odgovarajućom primjenom odredaba PZ-a o žalbenom postupku (članak 238. stavak 11. i članak 244. stavak 2., u vezi s člankom 239. stavkom 5. PZ-a) i u tom slučaju vrijedi zabrana iz članka 202. stavka 4. PZ-a. Dakle, presuda odnosno osporena odluka ne smije se izmijeniti na štetu okrivljenika. To znači da se okrivljeniku ne može izreći stroža kazna i/ili zaštitna mjera.

Protivno navedenom, u slučaju podnositeljice Prekršajni sud u Splitu, Stalna služba u Kaštel Sućurcu stavio je izvan snage obavezni prekršajni nalog, proveo odgovarajući (žurni) postupak, donio presudu i pritom podnositeljici izrekao strožu sankciju – povećao joj je trajanje zaštitne mjere zabrane upravljanja motornim vozilom »B« kategorije sa dva (2) na četiri (4) mjeseca.

Proizlazi, dakle, da je takvim postupanjem Prekršajni sud u Splitu, Stalna služba u Kaštel Sućurcu, zanemario razloge zbog kojih je podnositeljica podijela prigovor protiv obveznog naloga (samo zbog visine kazne), što je imalo za posljedicu daljnji propust suda u vidu zabrane propisane člankom 202. stavkom 4. PZ-a.

9. Takvim postupanjem Prekršajni sud u Splitu, Stalna služba u Kaštel Sućurcu je prema ocjeni Ustavnog suda na štetu podnositeljice povrijedio načelo zabrane reformatiae in peius.

10. Zaključno, Ustavni sud utvrđuje da je prekršajni postupak, u dijelu kojim je podnositeljici izrečena stroža zaštitna mjera upravljanja motornim vozilom, bio nepravičan za podnositeljicu i kao takav imao za posljedicu povredu ustavnog prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

11. Odredbom članka 19. stavka 2. Ustava zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.

S obzirom na to da se u konkretnom slučaju ustavnom tužbom osporava pojedinačni akt koje je donijelo tijelo sudbene vlasti, odredba članka 19. stavka 2. Ustava nije mjerodavna.

12. Člankom 26. Ustava zajamčena je jednakost državljana Republike Hrvatske i stranaca pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti te nije mjerodavan u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004 od 3. travnja 2014., »Narodne novine« broj 2/05.).

13. S obzirom na donesenu odluku Ustavnog suda, prijedlog podnositeljice za privremenu odgodu ovrhe Ustavni sud nije razmatrao.

14. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci.

15. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4230/2015

Zagreb, 25. veljače 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

38 25.04.2016 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4230/2015 od 25. veljače 2016.

38 25.04.2016 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4230/2015 od 25. veljače 2016.