## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4286/2007 od 20. prosinca 2007.

### NN 1/2008 (2.1.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4286/2007 od 20. prosinca 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**37**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Željko Potočnjak, predsjedavajući
sudac, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Mario Kos, Davor Krapac, Ivan
Matija, Jasna Omejec, Agata Račan, Aldo Radolović i Nevenka Šernhorst, u
postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo V. Š., kojeg zastupa Ž. Ž., odvjetnik
iz Z., na sjednici održanoj 20. siječnja 2007. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se:
– rješenje Županijskog suda u Šibeniku, broj: Kž-287/07 od 2. studenoga 2007.
godine i
– rješenje Općinskog suda u Šibeniku, broj: K-285/05 Kv-232/07 od 15. listopada
2007. godine.
III. Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja izvanraspravnog vijeća Županijskog
suda u Šibeniku, broj: Kž-287/07 od 2. studenoga 2007., kojim je odbijena žalba
podnositelja, izjavljena protiv rješenja Općinskog suda u Šibeniku, broj:
K-285/05 Kv-232/07 od 15. listopada 2007. godine.
Rješenjem Općinskog suda u Šibeniku od 15. listopada 2007. godine na temelju
odredbe članka 104. stavka 3. u svezi s člankom 102. stavkom 1. točkom 1. Zakona
o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99.,
58/02., 143/02., 62/03. i 111/03. – u daljnjem tekstu: ZKP) produljen pritvor
podnositelju ustavne tužbe koji je bio određen rješenjem Općinskog suda u
Šibeniku, broj: K-285/05 Kv-174/07 od 27. srpnja 2007.
2. U opširnoj ustavnoj tužbi podnositelj ističe da mu je produljenjem pritvora
po osnovi postojanja opasnosti od bijega i odbijanjem njegove žalbe povrijeđeno
ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 22. Ustava u svezi s odredbama članka
16. stavka 2., 18. stavka 1. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.
Podnositelj ističe da je u pritvoru od 7. kolovoza 2007. godine, a iz razloga
jer mu nije bilo moguće uručiti optužnicu. Ističe da su navedenom okolnošću
sudovi opravdali njihov zaključak da je stoga podnositelj u bijegu i da postoji
osnova za određivanje pritvora suglasno odredbi članka 102. stavka 1. točke 1.
ZKP-a, jer da je »jedino pritvor« odgovarajuća mjera. Podnositelj napominje da
osporenim drugostupanjskim rješenjem kojim se odbija njegova žalba na rješenje o
produljenju pritvora taj sud ističe sljedeće: »... budući da je isti ostavio
adresu sudu na kojoj je odbijao prijam sudskih akata, pa ta činjenica doista i
opravdava odluku suda o produljenju pritvora«, dok istodobno osporenim rješenjem
navodi da »... nije osnovan prijedlog obrane (...) za mjere opreza jer je
prvostupanjski sud već ranijom odlukom odbio takav prijedlog (...)
jamčevine...(...)«.
Zaključno, nalazi da su »prvostupanjski sud u određivanju pritvora, a
drugostupanjski u žalbenom postupku, previdjeli zakonske odredbe, a u potpunosti
zaobišli ustavna načela i instrukcije sadržane u odluci Ustavnog suda broj:
U-III-3698/2003, prema kojima su nadležni sudovi dužni uvažiti jamstva i mjerila
navedena u obrazloženju te odluke«.
Predlaže da Ustavni sud, usvoji ustavnu tužbu i ukine oba osporena rješenja.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je
odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela, odnosno sudovi pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Optužnim aktom Općinskog državnog odvjetništva Zadar, broj: K-DO-1063/02 od
24. studenoga 2004. godine, tuženi su podnositelj ustavne tužbe, te M. Š., B. Š.
i I. K. radi više u stjecaju počinjenih kaznenih djela iz članka 293. stavka 2.
i dr. Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00.,
51/01., 111/03. i 190/03. – u daljnjem tekstu: KZ).
Rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 16. veljače 2005., predmet je
delegiran Općinskom sudu u Šibeniku, gdje je zaprimljen 19. travnja 2005.
Rješenjem Općinskog suda u Šibeniku, broj: Kv-174/07 K-285/05 od 27. srpnja
2007. godine podnositelju ustavne tužbe, kao I-okrivljeniku, na prijedlog
Općinskog državnog odvjetništva broj: K-DO-102/06 od 19. lipnja 2007. godine,
kojim je predloženo određivanje pritvora protiv podnositelja na temelju odredbe
članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a te naloženo izdavanje tjeralice, određen je
pritvor pozivom na odredbu članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a.
U obrazloženju navedenog rješenja sud ističe da je uvidom u spis utvrđeno da je
dostava obavijesti i optužnice pokušana na sve adrese koje je podnositelj dao
prilikom ispitivanja kod istražnog suca, pa i na adresu »N. l.« d.d. Z. čiji je
vlasnik, no uručenje pismena nije uspjelo, a poziv je vraćan uvijek neuručen s
naznakom dostavljača »obaviješten nije tražio pošiljku«. Također, u obrazloženju
se navodi da je izvršen uvid u spis Općinskog suda u Šibeniku broj: P-1920/05,
te je utvrđeno da je na ročištu glavne rasprave dana 31. svibnja 2007. godine u
tom predmetu bio nazočan i podnositelj ustavne tužbe te u postupku prihvaćen kao
umješač. Na temelju navedenih utvrđenja, prvostupanjski sud zaključuje da se
podnositelj ustavne tužbe krije, izbjegavajući prijam pošiljki – optužnog akta,
odnosno da kod njega postoji opasnost od bijega, te da je time ispunjena
zakonska osnova iz članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a.
Rješenjem Županijskog suda u Šibeniku broj: Kž-222/07 od 16. kolovoza 2007.
godine, odbijena je podnositeljeva žalba i potvrđeno prvostupanjsko rješenje o
određivanju pritvora, budući da je ocjena tog suda da »postoje okolnosti koje
upućuju na opasnost da se okrivljenik krije, jer prema podacima spisa vidljivo
je da je prvostupanjski sud u više navrata pokušao pronaći okrivljenika radi
dostave optužnice upravo na adresi u Z., a na kojoj se okrivljenik obvezao
preuzimati sve sudske akte i pozive...«.
Rješenjem Općinskog suda u Šibeniku, broj: K-285/05 Kv-186/07 od 22. kolovoza
2007. godine odbijen je prijedlog braniteljice podnositelja ustavne tužbe da se
nad podnositeljem ukine pritvor, te prijedlog da se pritvor zamjeni određivanjem
jamčevine, »... jer iz dosadašnjeg ponašanja okrivljenika sud nije stekao
uvjerenje da okrivljenik do kraja kaznenog postupka neće pobjeći, da se neće
kriti i da bez odobrenja neće napustiti boravište, posebice stoga jer
okrivljenik Š. pored hrvatskog ima i američko državljanstvo.«
Odlučujući po službenoj dužnosti o daljnjem egzistiranju pritvorske osnove
izvanraspravno vijeće Općinskog suda u Šibeniku rješenjem broj: K-285/05
Kv-232/07 od 15. listopada 2007. godine, koje se osporava podnesenom ustavnom
tužbom, utvrdilo je da i nadalje egzistira ista pritvorska osnova. Navedeno
obrazlaže činjenicom da je iz podataka koji se nalaze u spisu vidljivo da je sud
podnositelju u više navrata pokušavao dostavu pismena na različitim adresama i
to na adresama koje je okrivljenik (podnositelj ustavne tužbe) osobno dao
prilikom ispitivanja i kod istražnog suca Županijskog suda u Zadru u predmetu
broj: K-61/07, te *»da dostava pismena nije bila moguća sve do pritvaranja
podnositelja. U ovom predmetu se optužnicom I. okrivljeniku stavlja na teret u
stjecaju izvršenja kaznenih djela s visokim zapriječenim kaznama zatvora, a za
djelo pod točkom I. optužnog akta iz članka 286. KZ, nastupa apsolutna zastara
dana 4. studenoga 2007. godine, pa sve to prema ocjeni ovog izvanraspravnog
vijeća upućuje na bojazan da se okrivljeni krije, izbjegavajući dostavu pismena
na adresi na kojoj se obvezao primati sudska pismena, iako zna i svjestan je da
se protiv njega vodi kazneni postupak. Stoga izvanraspravno vijeće zaključuje da
se I. okrivljeni krije, odnosno da kod njega postoji opasnost od bijega čime je
ispunjena zakonska osnova iz članka 102. stavka 1. točka 1. ZKP, te je prema I.
okrivljenom produljen pritvor po tom zakonskom osnovu.«*
Osporenim drugostupanjskim rješenjem Županijskog suda u Šibeniku, broj: Kž-287/07
od 2. studenoga 2007., odbijene su žalbe podnositelja ustavne tužbe i njegovih
branitelja te se potvrđuje prvostupanjsko rješenje o produljenju pritvora
podnositelju ustavne tužbe. Obrazlažući rješenje, drugostupanjski sud ističe da*»... i prema mišljenju ovog vijeća, postoje okolnosti koje upućuju na opasnost
da se okrivljenik krije, jer je prema podacima iz spisa vidljivo da je
prvostupanjski sud u više navrata pokušao naći okrivljenika radi dostave
optužnice na adresi u Z., a na kojoj se je okrivljenik obvezao preuzimati akte i
pozive (iskaz okrivljenika dat pred istražnim sucem u Zadru u predmetu K-61/07).
Kako se podignutom optužnicom u ovom postupku okrivljeniku stavlja na teret u
stjecaju ostvarena kaznena djela s visokom zapriječenom kaznom zatvora, to i po
ocjeni ovog drugostupanjskog suda sve navedeno upućuje na bojazan da se
okrivljenik krije, izbjegavajući dostavu optužnice na adresi na kojoj se obvezao
primati sudske pozive i odluke iako je svjestan i ima saznanja da se protiv
njega vodi ovaj kazneni postupak«.*
5. Odredba članka 102. stavka 1. točka 1. ZKP-a glasi:
*Ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo, pritvor
se protiv te osobe može odrediti: (...)
1) ako postoje okolnosti koje upućuju na opasnost da će pobjeći (krije se, ne
može se utvrditi njezina istovjetnost i dr.)*6. Razmatrajući navode podnositelja ustavne tužbe, obrazloženja osporenih
rješenja, te cjelokupni spis predmeta, Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku
utvrdio povredu ustavnih prava podnositelja polazeći od sljedećih stajališta:
Pravo na slobodu temeljno je ljudsko pravo. Ustav Republike Hrvatske sadrži
načelo nepovredivosti slobode čovjeka, koja se može ograničiti samo pod uvjetima
propisanim Ustavom. Članak 22. Ustava propisuje:
*Čovjekova je sloboda (...) nepovrediva.*Nikomu se ne smije oduzeti (...) sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o
čemu odlučuje sud.
Pravo na slobodu zajamčeno je i člankom 5. stavkom 1. Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak; u daljnjem tekstu:
Europska konvencija). Članak 5. stavak 1. Europske konvencije propisuje:
*1. Svatko ima pravo na slobodu (...). Nitko se ne smije lišiti slobode, osim u
sljedećim slučajevima i u postupku propisanom zakonom: (...).*Polazeći od navedenih načela pri odlučivanju u ovom ustavnosudskom postupku,
Ustavni sud uvažio je činjenicu da s aspekta zaštite ljudskih prava pritvor
predstavlja posebno osjetljivu mjeru oduzimanja osobne slobode čovjeka. Pritvor
se, naime, određuje prije no što je pravomoćnom sudskom presudom osobi utvrđena
krivnja, pa u razdoblju pritvora još uvijek u cijelosti važi ustavna predmnjeva
nevinosti, zajamčena člankom 28. Ustava, koji propisuje:
*Svatko je nedužan i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se
pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi krivnja.*Pritvor, kao zakonska mjera oduzimanja temeljnog ljudskog prava na osobnu
slobodu u razdoblju prije donošenja pravomoćne sudske presude o krivnji, nije
kazna niti se za pritvorenika smije pretvoriti u kaznu. Stoga je pritvor
dopušteno odrediti samo u slučaju u kojem postoji visok stupanj vjerojatnosti
utvrđenja krivnje i izricanja kazne, to jest u kojem postoji »osnovana sumnja«
da je osoba počinila kazneno djelo te, načelno, samo u cilju osiguranja
pokretanja i provođenja kaznenog postupka. Stoga ZKP za određivanje pritvora
uvijek traži kumulativno postojanje »osnovane sumnje« da je osoba počinila
kazneno djelo i postojanje barem jednog od pritvorskih razloga taksativno
nabrojanih u članku 102. stavku 1. ZKP-a.
Zbog navedene legalne svrhe i pravne prirode pritvora, zakonodavac je izrijekom
propisao da nakon podnošenja optužnice, optužnog prijedloga ili prijedloga da se
optužnica podigne bez istrage nadležno sudsko vijeće ima zakonsku obvezu svaka
dva mjeseca, do izricanja nepravomoćne presude, računajući od dana pravomoćnosti
prethodnog rješenja o pritvoru, ispitivati postoje li zakonski uvjeti za daljnju
primjenu mjere pritvora, te ga rješenjem produljiti ili ukinuti.
Europski sud za ljudska prava u Strasbourgu (u daljnjem tekstu: Europski sud) u
tom je smislu u presudi *W. v. Switzerland* od 26. studenoga 1992. godine izrazio
pravno stajalište prema kojem je opravdanost produljenja pritvora ovisna o
okolnostima konkretnog slučaja, koje (okolnosti) moraju biti takve da upućuju na
postojanje općeg (javnog) interesa koji je tako važan i značajan da, unatoč
presumpciji nevinosti, preteže nad načelom poštivanja slobode pojedinca.
Uvažavajući prethodne navode, Ustavni sud utvrđuje da je u rješenju u kojem se
određuje produljenje pritvora, kao zakonska mjera kojom se oduzima temeljno
ljudsko pravo na osobnu slobodu u razdoblju prije donošenja pravomoćne sudske
presude o krivnji pritvorenika, nadležni sud dužan navesti i podrobno
obrazložiti relevantne i dostatne razloge na temelju kojih se svako daljnje
produljenje pritvora može ocijeniti opravdanim i nužnim. Sud je dužan pažljivo
ispitati opravdanost produljenja pritvora s obzirom na okolnosti svakog
konkretnog slučaja, odnosno u svakom konkretnom slučaju utvrditi i navesti
daljnje postojanje zakonske osnove za pritvor, te podrobno obrazložiti razloge
zbog kojih smatra da legalni i legitimni ciljevi pritvora i dalje postoje.
7. Nadalje, razlozi zbog kojih se određuje produljenje pritvora moraju biti
razmjerni cilju koji se tom zakonskom mjerom treba postići u svakom pojedinom
slučaju, o čemu je nadležni sud također dužan voditi računa.
Opće načelo razmjernosti sadržano je u članku 16. stavku 2. Ustava:
*Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za
ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.*Načelo razmjernosti u određivanju pritvora, a osobito pri razmatranju
osnovanosti i opravdanosti njegova produljenja nakon proteka zakonom određenog
vremena, osobito je važno, jer se radi o najtežoj zakonskoj mjeri osiguranja
nazočnosti okrivljenika (u konkretnom slučaju, optuženika) u kaznenom postupku.
Naime, jedino mjera pritvora dovodi do oduzimanja osobne slobode čovjeka, za
razliku od svih ostalih mjera koje tu slobodu samo ograničavaju. Članak 101.
stavak 1. ZKP-a stoga propisuje:
*(1) Pritvor može biti određen samo ako se ista svrha ne može ostvariti drugom
mjerom.*Navedena zakonska odredba usklađena je s općim načelom razmjernosti u kaznenom
postupku, sadržanim u članku 87. ZKP-a, koji glasi:
*(1) Sud će pri odlučivanju o mjerama osiguranja nazočnosti okrivljenika i drugim
mjerama opreza paziti da se ne primjenjuje teža mjera ako se ista svrha može
postići blažom mjerom.
(2) Sud će po službenoj dužnosti ukinuti mjere iz stavka 1. ovoga članka ili ih
zamijeniti blažim mjerama (...) ako su nastupili uvjeti da se ista svrha može
postići blažom mjerom.*
Pa i u slučaju kad nedvojbeno postoji neka od zakonskih osnova za pritvor iz
članka 102. (105. – pročišćenog teksta zakona) stavka 1. ZKP-a, sud je dužan
poštivati načelo razmjernosti i umjesto mjere pritvora, koju je ovlašten
odrediti, naložiti provođenje blaže mjere ako se njome može postići ista svrha.
Članak 90. stavak 1. ZKP-a propisuje:
*(1) U slučaju kad postoje okolnosti iz članka 105. ovoga Zakona zbog kojih je
moguće odrediti pritvor, sud će, ako se ista svrha može ostvariti i nekom od
mjera opreza (...), obrazloženim rješenjem naložiti okrivljeniku provođenje
jedne ili više mjera.* Pri tome će se okrivljenik upozoriti da se u slučaju
nepridržavanja izrečene mjere, ta mjera može zamijeniti drugom mjerom opreza,
težom mjerom ili pritvorom.
Ustavni sud na kraju ističe i posebno načelo razmjernosti u određivanju mjere
pritvora uređeno u članku 101. stavku 3. ZKP-a:
*(3) Pri odlučivanju o pritvoru, posebno o njegovom trajanju, vodit će se računa
o razmjeru između težine počinjenoga kaznenog djela, kazne koja se, prema
podacima kojima raspolaže sud, može očekivati u postupku i potrebe određivanja i
trajanja pritvora.*8. U konkretnom slučaju osporenim rješenjima podnositelju se produljuje pritvor
određen rješenjem o određivanju pritvora od 27. srpnja 2007. Iz obrazloženja
rješenja o određivanju pritvora razvidno je da se protiv podnositelja određuje
pritvor iz razloga što se okrivljenik nije odazvao na poziv suda radi uručenja
optužnice, iz čega sud izvodi zaključak da kod okrivljenika postoji opasnost od
bijega, te stoga nalazi da su ispunjene pretpostavke za određivanje pritvora
primjenom odredbe članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a.
8.1. Odredbom članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a određuje se da se pritvor
protiv određene osobe može odrediti ako postoji osnovana sumnja da je ta osoba
počinila kazneno djelo i okolnosti koje upućuju na opasnost da će ona pobjeći
(krije se, ne može se utvrditi njegova istovjetnost i dr.). Navedenom odredbom
propisan je određeni pravni standard koji zahtijeva pravilnu procjenu okolnosti
koje mogu upućivati na opasnost od bijega. Stoga je na sudovima da u svakom
konkretnom slučaju prilikom određivanja pritvora na temelju navedene pravne
osnove, utvrđuju koje okolnosti u konkretnom slučaju upućuju na opasnost od
bijega okrivljenika u tom postupku. Stoga postoji i obveza sudova da prilikom
određivanja pritvora na temelju navedene zakonske osnove, detaljno obrazlože
postojanja tih okolnosti, pri čemu su u obvezi te okolnosti procjenjivati kroz
primjenu načela razmjernosti propisanog odredbom članka 87. stavka 2. ZKP-a.
Međutim, stajalište je Ustavnog suda da su u konkretnom slučaju sudovi
propustili to učiniti, budući da su određivanje pritvora, a kasnije i
produljenje pritvora obrazložili jedino okolnošću da se podnositelju nije mogla
uručiti optužnica, pri čemu su propustili ocijeniti je li optužnicu bilo moguće
podnositelju ustavne tužbe uručiti na neki drugi zakonom predviđeni način.
8.2. Nadalje, kako pri svakom daljnjem produljenju pritvora moraju biti
razmotrene sve okolnosti konkretnog slučaja da bi se potvrdilo daljnje
postojanje zakonske osnove za pritvor, rješenje o produljenju pritvora mora biti
obrazloženo i zasnovano na racionalnim razlozima koji to produljenje
opravdavaju. Pri tome su, u konkretnom slučaju, prema ocjeni Ustavnog suda
nadležni sudovi bili dužni primjenom načela razmjernosti, ocijeniti je li
pritvor jedina mjera koja osigurava nazočnost podnositelja ustavne tužbe u
kaznenom postupku ili se njegova nazočnost može osigurati i blažom mjerom, te
taj zaključak valjano obrazložiti. Ustavni sud ocjenjuje da u osporenim
rješenjima Županijskog suda u Šibeniku i Općinskog suda u Šibeniku nisu navedeni
ni obrazloženi relevantni razlozi za primjenu članka 102. stavka 1. točke 1. ZKP-a,
te je u slučaju podnositelja ustavne tužbe povrijeđen zakon.
8.3. Ocjena je Ustavnog suda da navedena povreda zakona predstavlja ujedno
povredu podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog odredbom člankom 22. stavkom
1. Ustava, kojom je propisano da su čovjekova osobnost i sloboda nepovredivi, te
stavkom 2. istog članka kojom je propisano da se nikome ne smije oduzeti ili
ograničiti sloboda osim kada je to određeno zakonom o čemu odlučuje sud.
8.4. Okolnosti konkretnog slučaja upućuju na zaključak da bi daljnje trajanje
pritvora moglo dovesti do Ustavom nedopuštene nerazmjernosti između legalne
svrhe i legitimnog cilja pritvora, ukupne duljine njegova trajanja u konkretnom
slučaju i stvarne potrebe za njim. Uzimajući u obzir širok raspon različitih
drugih zakonskih mjera koje se mogu poduzeti za osiguranje nazočnosti
podnositelja u postupku, uključujući ovlaštenje nadležnih sudova da u daljnjem
tijeku postupka iznova zakonito odrede pritvor pri čemu bi bili dužni uvažiti
sva jamstva i mjerila navedena u obrazloženju ove odluke i jasno ih iznijeti u
obrazloženjima svojih rješenja – Ustavni sud ocjenjuje da ukidanje osporenih
rješenja predstavlja opravdanu ustavnopravnu mjeru.
9. Zbog izloženih razloga, a na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog
zakona, donesena je odluka kao u izreci. Odluka o objavi temelji se na članku
29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4286/2007
Zagreb, 20. prosinca 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjedavajući
**dr. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 1/2008-37
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)