## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske br. U-IIIA-2731/2002 od 8. srpnja 2003.

### NN 112/2003 (16.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske br. U-IIIA-2731/2002 od 8. srpnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1547

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice
za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik
Vijeća, te suci Ivan Matija, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst
i Milan Vuković, članovi Vijeća, u povodu ustavne tužbe M. V. iz Z., na
sjednici Vijeća održanoj dana 8. srp­nja 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Pretpostavke iz odredbe članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst) nisu ispu­njene.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazlože­nje

1. Podnosite­ljica je dana 20. studenoga 2002.
godine podnijela ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u razumnom roku,
pozivom na odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu:
Ustavni zakon).

Podnosite­ljica predlaže
da joj Ustavni sud odredi primjerenu naknadu zbog povrede ustavnog prava koju
je Općinski sud u Malom Loši­nju počinio ne odlučivši o ­njenim pravima i
obvezama u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u
predmetnom ustavnosudskom postupku, uvidom u spis Općinskog suda u Malom Loši­nju,
broj: P-266/99 (ranije P-177/97, odnosno P-551/94), utvrdio s­ljedeće či­njenice
koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­ljice,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– podnosite­ljica je
dana 15. studenoga 1994. godine podnijela Općinskom sudu u Malom Loši­nju tužbu
protiv B. i J. Ž. radi »nezakonitog korište­nja i uništava­nja pokretnine V.
M., samovo­ljnog prisvaja­nja posađenog voća i cvijeća na zem­ljištu«;

– na ročištu održanom 5. lip­nja 1995. godine
podnosite­ljici je dodije­ljen rok radi točne specifikacije tužbenog zahtjeva, čemu
je podnosite­ljica udovo­ljila podneskom od 20. lip­nja 1995. godine;

– ročište određeno za dan 19. ve­ljače 1996.
godine odgođeno je na prijedlog podnosite­ljice i tuženika;

– na ročištu održanom 19. ožujka 1996. godine
glavna rasprava je zak­ljučena te je sud donio presudu kojom se tužbeni zahtjev
podnosite­ljice odbija;

– Županijski sud u Rijeci, rješe­njem broj: Gž-1334/96-2
od 7. svib­nja 1997. godine, ukinuo je prvostupa­njsku presudu te pred­met
vratio sudu prvog stup­nja na ponovni postupak i to iz razloga jer je, ispitujući
presudu po službenoj dužnosti, utvrdio da je prvostupa­njsku presudu donio
sudac pojedinac iako je za predmetni postupak nadležno vijeće suda prvog stup­nja,
čime je poči­njena bitna povreda odredaba parničnog postupka;

– ročišta određena za dan 20. trav­nja 1998. i
1. lip­nja 1998. godine odgođena su na prijedlog podnosite­ljice (zbog
bolesti), za ročište određeno 16. rujna 1998. godine dostava poziva za
podnosite­ljicu je neuredna, dok je na ročištu 10. prosinca 1998. godine,
sukladno prijedlogu podnosite­ljice, doneseno rješe­nje o mirovanju postupka.
Naime, podnosite­ljica je podneskom od 12. studenoga 1998. godine izvijestila
Općinski sud u Malom Loši­nju o svom lošem zdravstvenom sta­nju zbog če­ga moli
da se rasprave u svim ­njenim postupcima odgode, odnosno da se donesu rješe­nja
o mirova­nju postupaka;

– dana 19. svib­nja
1999. godine, sud prvog stup­nja donio je rješe­nje kojim se tužba podnosite­ljice
smatra povučenom jer u roku od 4 mjeseca od dana kada je nastupilo mirova­nje
postupka niti jedna stranka nije predložila nastavak postupka;

– povodom žalbe
podnosite­ljice, Županijski sud u Rijeci, rješe­njem broj: Gž-1320/99-2 od 8.
rujna 1999. godine, ukinuo je navedeno prvostupa­njsko rješe­nje i predmet
vratio prvostupa­njskom sudu na ponovni postupak. Naime, utvrdio je da je rješe­nje
o mirova­nju postupka od 10. prosinca 1998. podnosite­ljici uručeno tek 17.
trav­nja 1999. godine, dakle, po isteku roka od 4 mjeseca, pa u takvoj
procesnoj situaciji nije moglo nastupiti presumirano povlače­nje tužbe kao
pravna pos­ljedica propušta­nja roka radi stav­lja­nja prijedloga za nastavak
postupka koji miruje;

– na prijedlog
podnosite­ljice, ročište određeno za dan 28. ožujka 2000. godine je odgođeno, kao
i ročište 3. ve­ljače 2003. godine;

– podneskom od 5. ožujka
2003. godine podnosite­ljica je izvijestila sud da iz zdravstvenih razloga ne
može pristupiti raspravi određenoj za taj dan te da ostaje u cijelosti kod tužbenog
zahtjeva;

– na ročištu 5. ožujka
2003. godine sud je donio rješe­nje o mirova­nju postupka, sukladno prijedlogu
punomoćnika tuženika.

3. Na teme­lju članka
69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana 20. siječ­nja
2003. zatražio od Općinskog suda u Malom Loši­nju da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitova­nju od 21. ve­ljače 2003. godine
predsjednik suda, između ostalog, ističe da je podnosite­ljica sama prido­nijela
du­ljini sudskog postupka jer su se sudska pismena upućena podnosite­ljici vraćala
neuručena, kao i da je podnosite­ljica podneskom od 12. studenoga 1998. godine,
upućenom predsjedništvu suda, zatražila da se u svim predmetima, koji se vode
po ­njezinoj tužbi, ne određuju ročišta.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom roku odluči o ­nje­govim
pravima i obvezama (…).«.

Odredbama članka 63.
Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi, i prije no što je iscrp­ljen pravni put,
u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud
(…).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka,
Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama (…) podnosite­lja. Rok za donoše­nje
akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnosite­lja (…) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba
nije osnovana.*

5. Povredu ustavnog
prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u
svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­njem razloga
ustavne tužbe podnosite­ljice, dostav­ljenog očitova­nja Općinskog suda u Malom
Loši­nju te isprava parničnog spisa, Ustavni sud je utvrdio da se u ovom slučaju
nisu ostvarile pretpostavke za postupa­nje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog
zakona.

Svoju odluku Ustavni
sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Tužbu radi »nezakonitog
korište­nja i uništava­nja pokretnine V. M., samovo­ljnog prisvaja­nja posađenog
voća i cvijeća na zem­ljištu«, podnosite­ljica je podnijela 15. studenoga 1994.
godine. Ustavna tužba podnijeta je 20. studenoga 2002. godine i do tog dana
postupak pred Općinskim sudom u Malom Loši­nju, koji se sada vodi pod brojem:
P-266/99, nije okončan. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne
tužbe parnični postupak povodom podnosite­ljičine tužbe trajao ukupno osam (8)
godina i pet (5) dana.

Ustavni sud napomi­nje
da je Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih
sloboda i protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97,
6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispr., u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju
Konvencije) stupio na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na
snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda Vijeća Europe čine, teme­ljem članka 140. Ustava
Republike Hrvatske, dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio
unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka
6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom *»Pravo na pošteno suđe­nje«*,
koja, između ostalog, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (…) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
(…) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj.«.

Pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom
roku čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja
na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo
na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana proglaše­nja Ustava). Ispitiva­nje
razumnosti traja­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku
63. Ustavnog zakona jer u dostadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske
takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je, u
konkretnom slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdob­ljem, s aspekta
povrede prava na razumnu du­ljinu traja­nja sudskog postupka, smatra razdob­lje
od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupa­nja na snagu Zakona o
potvrđiva­nju Konvencije) do 20. studenoga 2002. godine (to jest, do dana podnoše­nja
ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) go­dina i petnaest (15) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH
SUDOVA

Ustavni sud je utvrdio
da je Općinski sud u Malom Loši­nju, od rad­nji koje su relevantne za meritorno
odlučiva­nje o pravima i obvezama stranaka u tom parničnom postupku, dana 19. ožujka
1996. godine, donio presudu kojom se odbija tužbeni zahtjev podnosite­ljice, a
koja presuda je, zbog bitne povrede odredaba parničnog postupka ukinuta i
predmet je vraćen prvostupa­njskom sudu na ponovni postupak.

Nakon toga, sud prvog
stup­nja odredio je 4 ročišta koja su odgođena na prijedlog podnosite­ljice ili
zbog neuručenog poziva podnosite­ljici te donio rješe­nje, sukladno prijedlogu
podnosite­ljice, o mirova­nju postupka. Nakon proteka roka od 4 mjeseca od dana
kad je nastupilo mirova­nje postupka, sud je dana 19. svib­nja 1999. godine
donio rješe­nje kojim se tužba podnosite­ljice smatra povučenom, a koje rješe­nje
je Županijski sud u Rijeci ukinuo i predmet vratio na ponovni postupak.
Prvostupa­njski sud je potom odredio 2 ročišta, koja su na prijedlog podnosite­ljice
također odgođena. S obzirom da podnosite­ljica nije pristupila na ročište 5. ožujka
2003. godine jer je zatražila ­nje­govu odgodu, sud je ponovo donio rješe­nje o
mirova­nju postupka s danom 5. ožujka 2003. godine.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE

Dugotrajnosti konkretnog sudskog postupka, po
stajalištu Ustavnog suda, u najvećoj je mjeri pridonijela sama podnosite­ljica
ustavne tužbe, jer je na ­njen prijedlog prvostupa­njski sud odgodio čak 6 ročišta
(od ukupno 9 zakazanih) te donio rješe­nje o mirova­nju postupka, a mirova­nje
postupka nastupilo je (po drugi put) zbog nepristupa­nja podnosite­ljice i na
ročište određeno za dan 5. ožujka 2003. godine.

Prema odredbi članka 217. stavka 2. Zakona o
parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99), postupak
miruje dok jedna stranka ne predloži da se postupak nastavi. Takav prijedlog ne
može se staviti prije ne­go što
proteknu tri mjeseca od dana kad je nastupilo mirova­nje postupka. Pos­ljed­nje
mirova­nje postupka u predmetnoj stvari nastupilo je dana 5. ožujka 2003.
godine.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Imajući u vidu mjerila prema kojima se ocje­njuje
složenost sudskog predmeta i dosadaš­nji tijek postupka, Ustavni sud utvrđuje
da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj sudskoj stvari.

6. Ustavni sud utvrđuje
da parnični postupak koji se vodi pred Općinskim sudom u Malom Loši­nju, pod
poslovnim brojem: P-266/99, do dana podnoše­nja ustavne tužbe traje ukupno osam
(8) godina i pet (5) dana, odnosno u pravno relevantnom razdob­lju pet (5)
godina i petnaest (15) dana.

Imajući u vidu rad­nje
relevantne za meritorno rješe­nje spora, koje je Općinski sud u Malom Loši­nju
poduzimao u tom razdob­lju (donio presudu, zatim rješe­nje o povlače­nju tužbe
i dva rješe­nja o mirova­nju postupka te odredio 9 ročišta), kao i postupa­nje
u tom sporu podnosite­ljice ustavne tužbe (koja je predložila odgodu 6 ročišta
te donoše­nje rješe­nja o mirova­nju postupka, a mirova­nje je ponovno
nastupilo i zbog nepristupa­nja podnosite­ljice na pos­ljed­nje ročište),
Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo
podnosite­ljice da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o ­njezinim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Slijedom sve­ga iznijetog,
na teme­lju odredaba članka 73. i 75. Ustavnog zakona, donijeta je oduka kao u
izreci.

8. Odluka o objavi iz
točke III. izreke teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2731/2002
Zagreb, 8. srp­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 112/2003-1547