## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-540/2011-5 od 18. svibnja 2011.

### NN 98/2011 (29.8.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-540/2011-5 od 18. svibnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2040

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Ljiljane Karlovčan-Đurović kao predsjednice vijeća, Ane Berlengi Fellner i mr. sc. Ivice Kujundžića kao članova vijeća, te sudske savjetnice Marine Katanec kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja AKTON d.o.o. Zagreb, koji zastupa direktor Željko Beker putem punomoćnice Albine Dlačić, odvjetnice Odvjetničkog društva Dlačić iz Zagreba, protiv zaključka tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-01/10-01/667, urbroj: 376-04-10-04, od 1. prosinca 2010., radi pristupa i međupovezivanja s pokretnom telekomunikacijskom mrežom, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 18. svibnja 2011.,

presudio je

Tužba se uvažava.

Poništava se zaključak Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-01/10-01/667, urbroj: 376-04-10-04, od 1. prosinca 2010.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim zaključkom zahtjev tužitelja protiv trgovačkog društva VIPnet d.o.o. za rješavanje spora između operatora koji se vodi pod oznakom, klasa: 344-01/10-01/667 radi pristupa i međupovezivanja prema članku 66. Zakona o elektroničkim komunikacijama i zahtjev tužitelja, koji je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja ustupila na postupanje tuženom tijelu, a koji se vodi pod oznakom klasa: 344-01/10-01/831, radi utvrđivanja sprječavanja ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja spajaju se u jedan postupak te je određeno da će o njima odlučivati u okviru predmeta, klasa: 344-01/10-01/667.

Tužitelj osporava zakonitost uvodno navedenog zaključka i rješenja tuženog tijela klasa: 344-01/10-01/667, urbroj: 376-04-10-15 od 1. prosinca 2010. Ističe kako je podnio dva zahtjeva protiv operatora VIPnet d.o.o., i to zahtjev za rješavanje spora između operatora te određivanje obveze operatoru sukladno odredbama članka 20. i 21. Zakona o elektroničkim komunikacijama kao i zahtjev radi provođenja postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničenja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja, koji zahtjev je podnesen na temelju odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, i to Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja. Ističe da se radi o dvije potpuno različite pravne osnove po kojima je tražio postupanje nadležnih tijela, zbog čega smatra da nije bilo mjesta donošenju zaključka kojim je tuženo tijelo spojilo ove zahtjeve tužitelja. Navodi da u provedenom postupku nije utvrđeno, a nije niti pokušano utvrditi činjenično stanje u odnosu na ocjenu je li svojim postupanjem na tržištu RH operator VIPnet spriječio, ograničio ili narušavao tržišno natjecanje zlouporabom svog vladajućeg položaja, već je takva ocjena podvedena pod ocjenu uvjeta pristupa i međupovezivanja mreža, što se ne temelji na istoj činjeničnoj i pravnoj osnovi i čemu se tužitelj izričito protivi. Smatra da je time tuženo tijelo grubo povrijedilo članak 8. Zakona o općem upravnom postupku, kojim je zajamčeno načelo utvrđenja materijalne istine, sukladno kojem u upravnom postupku treba utvrditi pravo stanje stvari i u tu se svrhu moraju utvrditi sve činjenice i okolnosti bitne za zakonito i pravilno rješavanje u upravnoj stvari. Navodi da prilikom utvrđenja postojanja eventualne zlouporabe vladajućeg položaja od strane operatora VIPnet tuženo tijelo nije uopće obrazložilo koji je materijalni propis primijenilo na svoje utvrđenje a posebice nije obrazložilo koje je materijalne propise primijenilo u ocjeni postoji li eventualno zlouporaba vladajućeg položaja od strane operatora VIPnet. U pogledu mogućnosti međupovezivanja mreža operatora tužitelj smatra da je tuženo tijelo iznijelo nepravilan zaključak u pogledu utvrđenog činjeničnog stanja te ističe da je zahtjev odbijen uz obrazloženje prema kojem tužitelj nije operatoru dostavio original odobrenja HAKOM-a za dodjelu odgovarajuće numeracije već je dostavio preslik predmetnog odobrenja i obavijest od 11. siječnja 2010. Navodi da se radi o podatku koji je uvijek i u svakom trenutku moguće provjeriti na web-stranici HAKOM-a i taj podatak ne predstavlja poslovnu tajnu već se radi o javnom podatku, pa smatra nerazumljivim inzistiranje na dostavi takvog odobrenja. Smatra da se radi o nepotrebnom birokratiziranju postupka međupovezivanja što zapravo dovodi do otezanja i nametanja neopravdanih troškova tužitelju u svrhu realizacije međupovezivanjem mreža operatora. Predlaže da Sud tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje kao i zaključak o spajanju postupka.

Budući da tužitelj tužbenim razlozima osporava dva konačna upravna akta, o osnovanosti tužbenih navoda protiv rješenja tuženog tijela Sud je odlučio presudom broj: Us-539/11 od 18. svibnja 2011. dok je o osnovanosti tužbe izjavljene protiv zaključka o spajanju postupka odlučeno ovom presudom.

Tuženo tijelo dostavilo je Sudu odgovor na tužbu, kojim navodi da je zaključak konačan upravni akt i da ga je moguće pobijati tužbom kojom se pobija rješenje o upravnoj stvari te ističe kako je tužitelj pokrenuo upravni spor koji se vodi pred Sudom pod brojem: Us-539/2011 i upućuje na odgovor dat u tom predmetu. U navedenom predmetu tuženo tijelo u dijelu koji se odnosi na osporeni zaključak u bitnom navodi da ideja regulacije tržišta elektroničkih komunikacija podrazumijeva preventivno reguliranje, odnosno djelovanje tuženog tijela kao nacionalnog regulatora, a nasuprot tome utvrđivanje i ocjena ograničavanja tržišnog natjecanja u nadležnosti je Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja i provodi se ex post. Smatra da je moguće propuste u postupanju Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja tužitelj imao pravo i mogućnost osporavati pravnim sredstvima dok je predmet bio u nadležnosti tog tijela. Predlaže da Sud spoji ove predmete i donese jednu odluku.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu VIPnet d.o.o., Zagreb koji zastupa Nikola Klisović, temeljem generalne punomoći broj: Su-623/2010, dostavila je Sudu odgovor na tužbu u kojem navodi da je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja dopisom od 28. srpnja 2010. ustupila tuženom tijelu zahtjev tužitelja protiv operatora VIPnet d.o.o. budući da je nadzor i regulacija cijena, cjenovnih sustava i općih uvjeta poslovanja operatora na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga u nadležnosti tuženog tijela. Navodi kako su zaključkom spojeni predmetni postupci budući da se oba temelje na istom činjeničnom stanju. Navodi da je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja općeregulatorno tijelo, dok tuženo tijelo na temelju članka 5. stavak 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, između ostalog promiče tržišno natjecanje u obavljanju djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Smatra da Zakon o elektroničkim komunikacijama predstavlja lex specialis u odnosu na Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja čime je tuženo tijelo dobilo ulogu sektorskog regulatornog tijela na području telekomunikacija. Ističe da eventualno onemogućavanje pristupa tržištu telekomunikacija nužno uključuje i zlouporabu dominantnog položaja na tržištu jer obveza davanja pristupa postoji upravo zbog postojanja dominantnog položaja na tržištu. Smatra da se radi o regulatornoj obvezi davanja pristupa koja se operatorima nameće upravo radi njihova dominantnog položaja na tržištu, pa svako neosnovano onemogućavanje znači i zlouporabu bez obzira kako, odnosno zbog čega je ono nastalo. Također navodi da od tužitelja tijekom postupka nije tražena dostava originala odobrenja HAKOM-a za dodjelu odgovarajuće numeracije već se tražila preslika istog, a tužitelj protivno tužbenim navodima ovu presliku nikad nije dostavio već je tek dopisom obavijestio VIPnet o dodijeljenoj numeraciji, a ova obavijest je tužiteljeva jednostrana izjava volje, a nikako dokaz o dodijeljenoj numeraciji od strane nadležnog tijela. Predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba je osnovana.

Odredbom članka 44. stavka 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 47/09) propisano je da se dvije upravne stvari ili više njih zaključkom mogu spojiti u jedan postupak, ako se prava ili obveze stranaka temelje na istoj pravnoj osnovi i na istom ili sličnom činjeničnom stanju, a javnopravno tijelo koje vodi postupak stvarno je i mjesno nadležno za vođenje svih tih postupaka.

Prema odredbi stavka 5. članka 77. Zakona o općem upravnom postupku, protiv zaključka se ne može izjaviti žalba, već se zaključak može pobijati žalbom protiv rješenja kojim se rješava o upravnoj stvari.

Osporeni zaključak konačan je upravni akt, a tuženo tijelo poukom o pravnom lijeku uputilo je tužitelja da protiv tog zaključka nije dopuštena žalba niti može pokrenuti upravni spor pred Upravnim sudom Republike Hrvatske, već na temelju odredbe članka 77. stavka 5. Zakona o općem upravnom postupku zaključak može pobijati upravnom tužbom protiv rješenja kojim se rješava o istoj upravnoj stvari.

Međutim, prema odredbi članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92) upravni spor može se voditi samo protiv upravnog akta, a to je akt kojim tijelo iz članka 5. tog Zakona u obavljanju javnih ovlasti rješava o stanovitom pravu ili obvezi određenog pojedinca ili organizacije u kakvoj upravnoj stvari.

Na temelju odredbe članka 60. Zakona o upravnim sporovima, ako taj Zakon ne sadrži odredbe o postupku u upravnim sporovima Upravni sud na odgovarajući način primjenjuje odredbe Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj: 23/91, 91/92, 112/99, 88/01, 117/03, 88/05, 02/07 i 84/08). Sud ne postupa odgovarajućom primjenom odredbi Zakona o općem upravnom postupku, istoga tuženo tijelo u odgovoru na tužbu neosnovano predlaže da sud jednom odlukom odluči o tužbi tužitelja, kojom osporava zakonitost osporenog zaključka i zakonitost rješenja tuženog tijela, klasa: 344-01/10-01/667, urbroj: 376-04-10-15 od 1. prosinca 2010.

Iz podataka spisa predmeta dostavljenih Sudu uz odgovor na tužbu razvidno je da je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja uz dopis od 28. srpnja 2010. dostavila tuženom tijelu spis predmeta klasa: UP/I 030-02/2010-01/002, u vezi sa zahtjevom tužitelja kojim je pred tom Agencijom inicirao postupak protiv VIPnet-a d.o.o., Zagreb radi utvrđivanja, sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja.

Osporenim zaključkom tuženo tijelo ocijenilo je da se oba zahtjeva odnose na uvjete pristupa i međupovezivanja, da se temelje na istoj pravnoj osnovi i na istom ili sličnom činjeničnom stanju te je pozivom na odredbu članka 44. stavka 1. u svezi s člankom 77. Zakona o općem upravnom postupku, osporenim zaključkom ovaj zahtjev tužitelja spojilo sa zahtjevom protiv trgovačkog društva VIPnet d.o.o. za rješavanje spora između operatora radi pristupa i međupovezivanja prema članku 66. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Navedeno postupanje nije na zakonu osnovano.

Naime, kao što je naprijed navedeno odredbom članka 44. stavka 1. Zakona o općem upravnom postupku propisano je da se dvije ili više upravnih stvari zaključkom mogu spojiti u jedan postupak, ako se prava ili obveze stranaka temelje na istoj pravnoj osnovi i na istom ili sličnom činjeničnom stanju, a javnopravno tijelo koje vodi postupak stvarno i mjesno je nadležno za vođenje svih tih postupaka.

U konkretnom slučaju zahtjev tužitelja upućen tuženom tijelu, temelji se na odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08) dok se zahtjev tužitelja upućen Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja temelji na odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj: 79/09).

Dakle, iako se radi o zahtjevima istog podnositelja, protiv iste osobe (VIPnet d.o.o., Zagreb) i iako se zahtjevi temelje na istom odnosno sličnom činjeničnom stanju, radi se o zahtjevima koji se temelje na različitoj pravnoj osnovi i za koje su nadležna različita javnopravna tijela.

Iz navedenih razloga nije bilo mjesta donošenju zaključka o spajanju ovih upravnih stvari.

Slijedom navedenog, na temelju odredbe članka 39. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92), tužbu je valjalo uvažiti i osporeno rješenje poništiti, s tim što je tuženo tijelo u postupku nakon ove presude dužno donijeti novi upravni akt pridržavajući se sukladno odredbi članka 62. istog Zakona, pravnog shvaćanja Suda i primjedbi koje su u svezi s postupkom izražene u ovoj presudi.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-540/2011-5
Zagreb, 18. svibnja 2011.

Predsjednica vijeća
Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.

Presuda, NN 98/2011-2040