## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2960/2002 od 29. rujna 2004.

### NN 150/2004 (27.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2960/2002 od 29. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2620

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi S. M. iz Z., kojeg zastupa A. N., odvjetnik iz Z., na sjednici
održanoj dana 29. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Šibeniku dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom,
pod brojem: P-2725/94 u najkraćemu mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1)
godine, računajući od prvoga idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe, S. M. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst), u iznosu od 5.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja odluke suda u
razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je dana 14. prosinca 1994.
godine Općinskom sudu u Šibeniku, podnio tužbu protiv Republike Hrvatske radi
naknade štete prouzročene rušenjem (eksplozivom) njegove stambene kuće u P.,
dana 28. lipnja 1992. godine.

Podnositelj također navodi da je u povodu njegove tužbe
Općinski sud u Šibeniku održao dva ročišta i to 16. siječnja 1996. i 6. veljače
1996. godine, kada je donio rješenje o prekidu postupka. Od tada pa do podnošenja
ustavne tužbe, navodi dalje podnositelj, Općinski sud nije u konkretnoj pravnoj
stvari postupao.

Podnositelj
smatra da se nedonošenjem meritorne odluke u razumnom roku vrijeđaju njegova
ustavna prava zajamčena od­red­bama članka 14. stavka 2., članka 26., članka
29. stavka 1. i članka 48. stavka 1. Ustava, kao i načela utvrđena člankom 3.
Ustava Republike Hrvatske.

Stoga
predlaže da Ustavni sud usvoji njegovu ustavnu tužbu, naloži Općinskom sudu u Šibeniku
donošenje sudske presude u predmetu, broj: P-2725/94, u najkraćemu mogućem
roku, ali ne duljem od godine dana te da mu dosudi primjerenu naknadu u iznosu
od 100.000,00 kn.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 14. prosinca 1994. godine podnositelj je tužbom kod
Općinskog suda u Šibeniku pokrenuo postupak za naknadu štete protiv Republike
Hrvatske, prouzročene rušenjem (eksplozivom) njegove obiteljske kuće u P., a
sve uslijed terorističkog akta od nepoznatog počinitelja, koji se dogodio dana
28. lipnja 1992. godine;

– po tužbi podnositelja Općinski sud u Šibeniku održao
je ročišta u dane 16. siječnja 1996. godine i 6. veljače 1996. godine kada je
donio rješenje o prekidu postupka;

– na ročištu održanom 16. siječnja 1996. godine, a
nakon što je tužena dostavila pisani odgovor na tužbu, sud je rješenjem naložio
opunomoćeniku tužitelja da očitovanje i dokaze dostavi sudu u roku od 8 dana te
naredno ročište glavne rasprave odgodio za dan 6. veljače 1996. godine;

– na ročištu održanom 6. veljače 1996. godine sud je
odredio prekid postupka primjenom članka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96);

– do dana podnošenja ustavne tužbe, 5. prosinca 2002.
godine, postupak je i dalje bio u prekidu;

– provjerom (dana 13. rujna 2004.) kod Općinskog suda
u Šibeniku utvrđeno je da je predmet signiran pod istim brojem: P-2725/94, te
da odluka po tužbi podnositelja još nije donijeta.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Šibeniku 14. prosinca
1994. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91 i 3/94), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem
odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te
prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička
zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996. godine,
bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91, 73/91. i 3/94.) članak
180. briše se.

Članak
2.

Postupci
za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
prekidaju se.

Postupci
iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis
kojim će se urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99) koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«.

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03),
koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak 10.

Sudski postupci radi naknade štete prekinuti
stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) nastavit će se po odredbama ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete
nastale uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu
Zakona o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka
63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u
razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«.

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene
pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 14. prosinca
1994. godine. Ustavna tužba podnijeta je 5. prosinca 2002. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne
tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina, jedanaest (11) mjeseci i dvadeset jedan
(21) dan.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjega pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. do dana podnošenja
ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra u
konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća pet (5) godina i jedan (1) mjesec.

4.2. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Šibeniku, pod brojem: P-2725/94 nastupio je po sili
zakona (*ex lege*) dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći rješenje o prekidu postupka dana 6. veljače
1996. godine, nadležni Općinski sud u Šibeniku postupio je u skladu sa zakonom,
a njegovo rješenje o prekidu postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje
podnesenoga tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona, te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i
obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog
prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid neopravdano
dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u
ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je
posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se
intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje
odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U svezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja,
temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv
Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene terorističkim aktima, a kojima
su potraživani relativ­no značajni iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje
za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih
postupaka do donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka
svojim trajanjem nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na
suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski
sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu
Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru
prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog
roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog
zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj
je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročenih
terorističkim aktima i javnim demonstracijama tra­jao sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset pet (25) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno
relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja
ustavne tužbe u trajanju od pet (5) godina i jedan (1) mjesec, Ustavni sud utvrđuje
da je takvim zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni
i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama. Takvim
zakonom određenim prekidom postupka u ovom je slučaju podnositelju povrijeđeno
i pravo na pristup sudu, koji je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka
29. stavka 1. Ustava o temeljnom ljudskom pravu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-2960/2002
Zagreb, 29. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 150/2004-2620