## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1594/2001 od 20. ožujka 2002.

### NN 32/2002 (28.3.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1594/2001 od 20. ožujka 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

706

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­ljko Sokol, predsjednik
Suda, te suci Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Jurica Malčić, Ivan Matija, Ivan
Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Emilija Rajić, Vice Vukojević i
Milan Vuković, odlučujući povodom ustavne tužbe P. i. d.o.o. iz Z., koje zastupa
direktor L. G., na sjednici održanoj 20. ožujka 2002. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-6392/2000 od 28. ožujka
2001.

– rješe­nje Ministarstva zaštite okoliša i prostornog uređe­nja, klasa:
UP/I-350-05/00-08/06, urbroj: 531-03-00-02 od 2. lip­nja 2000.

II. Predmet se vraća Ministarstvu zaštite okoliša i prostornog uređe­nja
na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-6392/2000 od 28. ožujka 2001. godine, kojom su
odbijene tužbe više tužite­lja, među kojima i tužba podnosite­lja, protiv rješe­nja
Ministarstva zaštite oko­liša i prostornog uređe­nja, klasa:
UP/I-350-05/00-08/06, urbroj: 531-03-00-02 od 2. lip­nja 2000. godine.

Tim rješe­njem je na teme­lju
članka 264. stavka 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj
53/91, 103/96 – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske) poništena po pravu
nadzora lokacijska dozvola Grada Z., Gradskog ureda za prostorno uređe­nje,
gradite­ljstvo, stambene i komunalne poslove i promet, Odjela za prostorno uređe­nje,
zaštitu čovjekova okoliša i gradite­ljstvo, klasa: UP/I-350-05/97-01/705,
urbroj: 251-05-04-98-24 od 25. ožujka 1998. godine.

2. U ustavnoj tužbi podnosite­lj
u bitnome navodi da su mu osporenim odlukama povrijeđena sljedeća ustavna
prava: pravo jednakosti svih pred zakonom, utvrđeno odredbom članka 14. stav­ka
2. Ustava; pravo na sudsku kontrolu zakonitosti poje­dinačnih akata upravnih
vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti, utvrđeno odredbom članka 19. stavka
2. Ustava; pravo jednakosti svih držav­ljana Republike Hrvatske i stranaca pred
sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, utvrđeno odredbom
članka 26. Ustava; jamstvo prava vlasništva, utvrđeno odredbom članka 48.
Ustava; te pravo poduzetničke i tržišne slobode, utvrđeno odredbom članka 49.
Ustava.

Podnosite­lj ističe da se u
obrazlože­nju presude Upravnog suda problematika pobija­nja rješe­nja o poništava­nju
lokacijske dozvole po pravu nadzora razmatra s dva aspekta i to: I. s aspekta
povrede odredbe članka 113. Generalnog urbanističkog plana Grada Z. (Službeni
glasnik Grada Z., broj 19/96 i 11/98, nastavno: GUP), a u vezi pita­nja da li
se lokacijskom dozvolom, teme­ljem članka 113. GUP-a može formirati građevna
parcela na način da u obuhvat iste, pored dijela zem­ljišta, koje je prema
planu namjene površina predviđeno za grad­nju, uđe i dio zem­ljišta koji prema
planu namjene površina nije predviđen za građe­nje i II. s aspekta tumače­nja
odredbe članka 78. stavaka 5. i 6. GUP-a, a u vezi s obvezom planira­nja
prometa u mirova­nju na parceli objekta.

I. Glede pita­nja da li se
lokacijskom dozvolom, teme­ljem članka 113. GUP-a može formirati građevna
parcela na način da se ­njome obuhvate i dijelovi zem­ljišta koji nisu predviđeni
za grad­nju, Upravni sud je u obrazlože­nju presude naveo da je deta­ljno
razgraniče­nje između zona – namjene površina, moglo biti određeno izdava­njem
lokacijske dozvole, vodeći računa o lokalnim uvjetima, ali je u takvom slučaju
bilo potrebno pribaviti suglasnost gradskog upravnog tijela nadležnog za
prostorno planira­nje, sukladno odredbi stavka 5. članka 113. GUP-a, ali da u
spisu predmeta dostav­ljenog Upravnom sudu uz odgovor na tužbu suglasnost
izdana u smislu navedene odredbe GUP-a ne prileži.

Budući da je tuženo tijelo
prema odredbi članka 33. stavka 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92, nastavno: ZUS) bilo dužno poslati sudu sve
spise pred­meta koji se odnose na predmet, a to nije učinilo, prema miš­lje­nju
podnosite­lja takvim postupa­njem tuženog tijela povrijeđena su ustavna prava
podnosite­lja iz članka 14. stavka 2. pobliže razrađena odredbom članka 26. Ustava.

Osim toga podnosite­lj navodi
da niti Upravni sud nije postupio sukladno članku 33. stavku 3. ZUS-a, budući
da je navedenom odredbom propisano da Upravni sud treba, ako mu nisu dostav­ljeni
spisi predmeta navedene spise ponovo tražiti, a tek onda može riješiti stvar
bez spisa.

Na taj način je, prema miš­lje­nju
podnosite­lja, povrijeđeno ustavno pravo podnosite­lja iz članka 14. stavka 2.
i članka 26. Ustava.

Podnosite­lj tvrdi da je on spornu suglasnost gradskog upravnog tijela
nadležnog za prostorno planira­nje pribavio, a što je vid­ljivo iz poništene
lokacijske dozvole i to: točke II. podtočke 1. gdje je navedeno da istoj prileži
miš­lje­nje klasa: 350-05/96-01/83, urbroj: 251-10-02-97-6 KK/VM od 31.
listopada 1997. Presliku navedenog miš­lje­nja podnosite­lj je dostavio uz
ustavnu tužbu.

II. Glede aspekta tumače­nja odredbe članka 78. stavaka 5. i 6. GUP-a
podnosite­lj navodi da je stavkom 6. članka 78. GUP-a određeno da se iznimno od
stavka 5. tog članka, parkirališna i garažna mjesta mogu planirati na okolnom
prostoru grad­njom par­kirališta, garaža i javnih garaža. Podnosite­lj ističe
da je toč­kom III. poništene lokacijske dozvole utvrđeno da se 13 parki­rališnih
mjesta zadovo­ljava u garažnom dijelu objekta, dok će se za preostali dio, 19
mjesta, izvršiti uplata na račun Gradskog ureda za izgrad­nju Grada.

Prema miš­lje­nju podnosite­lja iz obrazlože­nja presude Upravnog suda
proizlazi da taj sud smatra da je uči­njena formalna pogreška u dispozitivu
lokacijske dozvole zbog koje je povri­jeđena odredba članka 78. stavaka 5. i 6.
GUP-a. Međutim, kako je u navedenoj presudi utvrđeno da je lokacijskom dozvolom
moguće formirati građevinsku parcelu na način da u obuhvat iste, pored dijela
zem­ljišta koje je prema planu namjene površina predviđeno za grad­nju uđe i
dio zem­ljišta koje prema planu namjene površina nije predviđeno za grad­nju,
te da je poništena lokacijska dozvola u tom dijelu bila zakonita, sasvim je očito
da je time, a u duhu GUP-a, odobren i ukupan potreban broj par­kirališnih
mjesta za predmetni objekt, te je iz te perspektive, neživotno očekivati da
ista parkirališna mjesta ne bi bila planirana na okolnom prostoru. Iz navedenog
proizlazi da je rješava­njem prometa u mirova­nju na način kako je to određeno
u poništenoj lokacijskoj dozvoli upravo u potpunosti sukladno članku 78. stav­ku
6. GUP-a. Sredstva koja se uplaćuju, u slučajevima propisanim odredbom članka
78. stavka 6. GUP-a, na račun Gradskog ureda za izgrad­nju Grada namjenska su
sredstva koja služe rje­šava­nju problema prometa u mirova­nju upravo na
okolnom prostoru, a ne ne­gdje drugdje, koji se okolni prostor tretira poje­dinačno
za svaki pojedinačni objekt. Osim toga podnosite­lj navodi da je sam Grad Z.
pristao donoše­njem GUP-a, a s obzirom na odredbu članka 113. da se upravo
lokacijskom dozvolom problem riješi na način kako je riješen poništenom
lokacijskom dozvolom.

Podnosite­lj smatra da je osporenom presudom povrijeđeno ustavno jamstvo
sudske kontrole zakonitosti pojedinačnih upravnih akata određeno člankom 19.
stavkom 2. Ustava, budući da se navedeno jamstvo ne iscrp­ljuje u pravu na
pokreta­nje upravnog spora, već se sadržaj tog jamstva proteže i na obvezu
nadležnog suda da u propisanom postupku u punom smislu riječi odluči o
zakonitosti osporavanog akta, što je i ­nje­gova osnovna uloga.

Osim toga ističe da mu je osporenim odlukama povrijeđeno ustavno pravo
vlasništva iz članka 48. i ustavno pravo iz članka 49. Ustava kojim se jamči
poduzetnička i tržišna sloboda.

Ujedno predlaže da Ustavni sud Republike Hrvatske sukladno odredbi članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99) odgodi ovrhu presude Upravnog suda Republike Hrvatske budući da bi ovrha
ove odluke prouzročila podnosite­lju nenadoknadivu štetu koja bi se teško mogla
popraviti, a odgoda je upravo u javnom interesu.

Svoj prijedlog za odgodu ovrhe podnosite­lj teme­lji na či­njenici da je
postupa­njem po poništenoj lokacijskoj dozvoli imao znatne materijalne troškove,
kako u postupku koji je prethodio grad­nji objekta tako i u samom postupku grad­nje
objekta. Pravni učinci presude dovest će podnosite­lja i do gubitka planirane
dobiti kao i do otvara­nja stečajnog postupka, te će mu izazvati nenadoknadivu štetu.

Ujedno, podnosite­lj tužbe
iznosi da prema očitova­nju Instituta građevinarstva Hrvatske, Zavoda za
geotehniku, ukoliko bi se radovi na gradilištu zaustavili u ovoj fazi, postoji
velika opasnost za sigurnost okolnih zgrada i prometnica, ističući da bi jedino
izgrad­nja objekta, koja je dopuštena poništenom lokacijskom dozvolom, trajno
riješila problem kliza­nja tla s R. p.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Tijekom ustavnosudskog
postupka pribav­ljeni su spisi Upravnog suda Republike Hrvatske i Ministarstva
zaštite okoliša i prostornog uređe­nja. Iz osporenih odluka te iz spisa
predmeta proizlazi da je Gradski ured za prostorno uređe­nje, gradite­ljstvo,
stambene i komunalne poslove i promet, Odjel za prostorno ure­đe­nje, zaštitu čovjekova
okoliša i gradite­ljstvo izdao lokacijsku dozvolu od 25. ožujka 1998. godine za
izgrad­nju stambeno pos­lov­nog objekta u D. p. 5, na kč.br. 1930 k.o. C. i
formira­nje građevinske parcele, u svemu prema programskoj skici koja čini
sastavni dio predmetne lokacijske dozvole.

Navedena lokacijska dozvola
donesena je imajući u vidu dokumente prostornog uređe­nja, odnosno Generalnog
urbanis­tičkog plana Grada Z. prema kojem se predmetni zahvati u prostoru
nalaze u zoni mješovite namjene, kao i u zoni park šume i parkova, te oblika
intervencije zaštite, održava­nja i dograd­nje povijesnih cjelina i unutar
granica povijesne cjeline Grada Z.

4. Prema odredbi članka 50.
stavka 1. alineja 1. Zakona o prostornom uređe­nju (»Narodne novine«, broj
30/94, 68/98 i 61/00) inspektor će predložiti da se po pravu nadzora poništi lokacijska
dozvola koja je izdana protivno tom Zakonu, dokumentu prostornog uređe­nja,
posebnom zakonu ili propisu donesenom na osnovi tog Zakona. Odredbom stavka 2.
citiranog članka propisano je da se rješe­nje o ponište­nju akata iz stavka 1.
tog članka može donijeti u roku od dvije godine otkad su postali konačni u
upravnom postupku.

Sporna lokacijska dozvola
postala je pravomoćna dana 18. kolovoza 1998. godine.

Ministarstvo zaštite okoliša
i prostornog uređe­nja je u zakonskom roku iz članka 50. stavka 2. Zakona o
prostornom uređe­nju  a na prijedlog više­g
urbanističkog inspektora Uprave za inspekcijske poslove od 16. svib­nja 2000.
godine po pravu nadzora osporenim rješe­njem poništilo lokacijsku dozvolu.

Navedena lokacijska dozvola
je poništena uz obrazlože­nje da je izdana protivno GUP-u i članku 34. Zakona o
prostornom uređe­nju.

5. Upravni sud Republike
Hrvatske je u obrazlože­nju osporene presude naveo, da upravno tijelo u obrazlože­nju
rješe­nja ističe, kako je iz grafičkog prikaza broj 4. Generalnog urbanističkog
plana i grafičkog prikaza broj 5. nedvojbeno određena granična crta zone 1.
(mješovita namjena) i zone 9. (šume i parkovi) zbog če­ga nije bilo razloga
primjeni odredaba članka 113. stavaka 3. i 4. GUP-a, kojima se određuje mogućnost
i postupak deta­ljnog razgraniče­nja između zona odnosno oblika intervencije,
pa da je sukladno tome lokacijskom dozvolom formirani oblik građevne čestice
prema crti nazvanoj kontura parcele, određen protivno navedenim grafičkim
prikazima Generalnog urbanističkog plana.

Upravni sud u obrazlože­nju presude, odgovarajući na tužbene navode
podnosite­lja, upravo suprotno zak­ljučku upravnog tijela iz osporenog rješe­nja,
navodi da se iz grafičkog prikaza ne može zak­ljučiti da je nedvojbeno određena
granična crta zone 1. i zone 9. pa da stoga ne bi bilo mjesta primjeni odredbe članka
113. stavaka 3. i 4. GUP-a.

Zbog takvog sta­nja stvari Upravni sud zak­ljučuje da je u pravu
podnosite­lj kada u tužbi navodi da je u takvom slučaju trebalo imati u vidu
odredbu članka 113. stavka 5. GUP-a, ali da spisu predmeta dostav­ljenog
Upravnom sudu uz odgovor na tužbu suglasnost izdana u smislu odredbe članka
113. stavka 5. Plana ne prileži.

Odredbom članka 33. stavka 3. Zakona
o upravnim sporovima propisano je da je tuženo tijelo u ostav­ljenom
roku dužno sudu poslati sve spise koji se odnose na predmet, a ako tuženo
tijelo ni nakon drugog traže­nja ne poša­lje spise predmeta, ili ako izjavi da
ih ne može poslati, sud može riješiti stvar i bez spisa.

Međutim, Upravni sud konstatira da suglasnost iz članka 113. stavka 5.
ne prileži spisu te ne traži, sukladno članku 33. stavku 3., od tuženog tijela
dostavu sporne suglasnosti, odnosno da se o postoja­nju osporene suglasnosti
izjasni.

Upravni sud je utvrdio da upravno tijelo u obrazlože­nju osporenog rješe­nja
nije navelo razloge zbog če­ga se ne bi mogla primijeniti odredba članka 113.
stavaka 1. i 2. GUP-a i da je time uči­njena povreda zakona na štetu podnosite­lja,
iz če­ga se može zak­ljučiti da je Upravni sud ocijenio da je obrazlože­nje rješenja
upravnog tijela suprotno članku 7. i članku 209. Zakona o općem upravnom
postupku, budući da je odredbom članka 7. tog Zakona izraženo načelo
materijalne istine kao jedno od teme­ljnih načela upravnog postupka, a odredbom
članka 209. stavka 2. tog Zakona propisano je što sve obrazlože­nje rješe­nja
doneseno u upravnom postupku mora sadržavati.

Takvim postupa­njem Upravnog suda podnosite­lju je povri­jeđeno ustavno
pravo iz članka 19. stavka 2. Ustava.

6. Što se tiče navoda iz obrazlože­nja presude Upravnog suda i rješe­nja
Ministarstva da je rješava­nje prometa u mirova­nju, na način kako je to riješeno
u poništenoj lokacijskoj dozvoli, suprotno članku 78. stavcima 5. i 6. GUP-a,
Sud je utvrdio da ta konstatacija nije obrazložena suglasno članku 7. i članku
209. Zakona o općem upravnom postupku slijedom če­ga je nerazvidna tvrd­nja da
bi došlo do očite povrede materijalnog propisa.

Naime, točkom III. dispozitiva poništene lokacijske dozvole je navedeno
da se 13 parkirališnih mjesta zadovo­ljava u garažnom dijelu objekta dok će se
za preostalih 19 parkirališnih mjesta izvršiti uplata na račun Gradskog ureda
za izgrad­nju Grada.

Podnosite­lj je u tužbi Upravnom sudu naveo da je upravo sporna točka
lokacijske dozvole u skladu s člankom 78. stavkom 6. GUP-a budući da je tom
odredbom propisano da se iznimno parkirališna i garažna mjesta mogu planirati
na okolnom prostoru grad­njom parkirališta, garaža i javnih garaža, što je za
spornih 19 mjesta i određeno na način da će se za ta mjesta izvršiti uplata u
namjenski fond Gradskog ureda za izgrad­nju grada. Preko ovih prigovora
podnosite­lja Upravni sud je prešao zadovo­ljivši se ponav­lja­njem navoda iz
obrazlože­nja rješe­nja upravnog tijela.

Takvim postupa­njem Upravni sud je povrijedio ustavno pravo iz članka
29. stavka 2. Ustava, kojom odredbom je propisano da svako ima pravo da zakonom
ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o ­nje­govim
pravima i obvezama.

7. Podnosite­lj u ustavnoj tužbi
navodi da su mu povrijeđena i ustavna prava iz članaka 14., 26., 48. i 49.
Ustava.

Budući da je Sud utvrdio
povrede ustavnih prava iz članka 19. stavka 2. i 29. Ustava, nije se upuštao u
ocjenu osnovanosti ostalih povreda ustavnih prava na koja podnosite­lj u
ustavnoj tužbi upućuje.

8. Slijedom sve­ga navedenog
Ustavni sud je utvrdio, da su osporenim rješe­njem upravnog tijela i osporenom
presudom podnosite­lju povrijeđena ustavna prava iz članka 19. stavka 2. i 29.
stavka 1. Ustava. Teme­ljem odredaba članaka 69. i 72. Ustav­nog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučeno je kao u izreci.

O prijedlogu podnosite­lja za
odgodu ovrhe presude i rješe­nja iz članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvat­ske nije posebno odlučivano, budući da je ustavna tužba usvojena.

Broj: U-III-1594/2001
Zagreb, 20. ožujka 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smi­ljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 32/2002-706