## Zakon o kaznenom postupku (pročišćeni tekst)

### NN 62/2003 (12.4.2003.), Zakon o kaznenom postupku (pročišćeni tekst)

# ODBOR ZA ZAKONODAVSTVO HRVATSKOGA SABORA

740

Na
temelju članka 194. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku
(»Narodne novine«, br. 58/02.) Od­bor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora na
106.  sjednici 14. ožujka 2003. utvrdio
je pročišćeni tekst Zakona o kaznenom postupku.

Pročišćeni tekst Zakona o kaznenom postupku obuhvaća
Za­kon o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) te nje­gove izmjene
i dopune objavljene u »Narodnim novinama« br. 27/98., 58/99., 112/99., 58/02. i
143/02. u kojima je naznačeno vrijeme njihova stupanja na snagu.

Klasa: 740-02/02-01/01
Zagreb, 14. ožujka 2003.

Predsjednik
Odbora za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora
**Josip Leko, dipl. iur.,** v. r.

## ZAKON

### O KAZNENOM POSTUPKU

### (pročišćeni tekst)

DIO
PRVI

OPĆE ODREDBE

Glava I.

UVODNE ODREDBE

Članak 1.

(1) Ovaj Zakon utvrđuje pravila kojima se osigurava
da nitko nedužan ne bude osuđen, a da se počinitelju kaznenog djela izrekne
kazna ili druga mjera uz uvjete koje predviđa zakon i na temelju zakonito
provedenog postupka pred nadležnim sudom.

(2) Prije donošenja pravomoćne presude okrivljenik
može biti ograničen u svojoj slobodi i drugim pravima samo uz uvjete koje
određuje ovaj Zakon.

Članak 2.

(1) Kazneni se postupak može pokrenuti i provesti
samo na zahtjev ovlaštenog tužitelja. Za određena kaznena djela propisana
zakonom državni odvjetnik će pokrenuti kazneni postupak samo na prijedlog
oštećenika.

(2) Za djela za koja se progoni po službenoj dužnosti
ovlaš­teni tužitelj jest državni odvjetnik, a za djela za koja se progoni po
privatnoj tužbi ovlašteni tužitelj jest privatni tužitelj.

(3) Ako
Zakon drukčije ne propisuje, državni odvjetnik je dužan poduzeti kazneni progon
ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo za koje
se progoni po službenoj dužnosti i nema zakonskih smetnji za progon te osobe.

(4) Ako
državni odvjetnik ustanovi da nema osnova za pokretanje ili provođenje kaznenog
postupka, na njegovo mjesto može stupiti oštećenik kao tužitelj uz uvjete
određene ovim Zakonom.

Članak
3.

(1) Svatko
je nedužan i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se
pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi krivnja.

(2)
Dvojbu glede postojanja činjenica koje tvore obilježja kaznenog djela ili o
kojima ovisi primjena neke odredbe kaznenog zakonodavstva sud rješava presudom
na način koji je povoljniji za okrivljenika.

Članak
4.

(1)
Okrivljenik mora već na prvom ispitivanju biti oba­vi­ješten o djelu za koje se
tereti i o osnovama optužbe.

(2)
Okrivljeniku se mora omogućiti da se očituje o svim činjenicama i dokazima koji
ga terete i da iznese sve činjenice i dokaze koji mu idu u korist.

(3)
Okrivljenik nije dužan iznijeti svoju obranu niti odgovarati na pitanja.
Zabranjeno je i kažnjivo od okrivljenika ili druge osobe koja sudjeluje u
postupku iznuđivati priznanje ili kakvu drugu izjavu.

Članak 5.

(1)
Okrivljenik se ima pravo braniti sam ili uz stručnu po­moć branitelja kojega će
sam izabrati iz reda odvjetnika. Ako okrivljenik sam ne uzme branitelja,
okrivljeniku će se radi osiguranja obrane postaviti branitelj kad je to
određeno ovim Zakonom.

(2) Pod
uvjetima koje određuje ovaj Zakon okrivljeniku koji ne može podmiriti troškove
pa zbog toga ne može uzeti branitelja, postavit će se, na njegov zahtjev,
branitelj na teret proračunskih sredstava.

(3) Sud
ili drugo državno tijelo koje sudjeluje u kaznenom postupku dužni su već na
prvom ispitivanju okrivljenika poučiti o pravu na branitelja i svezi s
braniteljem.

(4)
Okrivljeniku se mora osigurati dovoljno vremena i mo­guć­nosti za pripremu
obrane.

Članak
6.

(1)
Osoba uhićena pod sumnjom da je počinila kazneno djelo mora biti odmah upoznata
o razlozima uhićenja te poučena da nije dužna iskazivati, da ima pravo na
stručnu pomoć branitelja kojeg može sama izabrati te da će nadležno tijelo na
njezin zahtjev o uhićenju izvijestiti njezinu obitelj ili drugu osobu koju je
ona odredila.

(2) Pod
uhićenjem se smatra svaka mjera ili radnja koja uključuje prisilno zadržavanje
neke osobe pod sumnjom da je učinila kazneno djelo.

Članak
7.

(1) U
kaznenom postupku u uporabi je hrvatski jezik i latinično pismo, ako za uporabu
u pojedinim područjima sudova nije zakonom uveden i drugi jezik ili pismo.

(2)
Stranke, svjedoci i ostali sudionici u postupku imaju pravo služiti se svojim
jezikom. Ako se radnja u postupku ne vodi na jeziku te osobe, osigurat će se
usmeno prevođenje onoga što ona odnosno drugi iznosi te isprava i drugoga
pisanoga dokaznog materijala. Prevođenje obavlja tumač.

(3) O
pravu na prevođenje poučit će se prije prvog istupanja osoba iz stavka 2. ovoga
članka, koja se može odreći toga prava ako zna jezik na kojem se vodi postupak.
U zapisniku će se zabilježiti da je dana pouka i izjava sudionika.

(4)
Pozive i odluke upućuje sud na hrvatskom jeziku i latiničnom pismu. Na
hrvatskom jeziku i latiničnom pismu dostav­ljaju se sudu tužbe, žalbe i drugi
podnesci. Ako je na pojedinom sudskom području u službenu uporabu zakonom
uveden i drugi jezik ili pismo, podnesci se mogu sudu dostavljati i na tome
jeziku ili pismu. Nakon početka glavne rasprave podnositelj podneska ne može
bez dopuštenja suda opozvati svoju odluku o jeziku kojim će se u postupku
služiti.

(5) Uhićeniku, okrivljeniku koji je u pritvoru kao i
osobi na izdržavanju kazne dostavit će se prijevod poziva, odluka i podnesaka
na jeziku kojim se služi u postupku.

(6) Pritvoreni stranac može na glavnoj raspravi
dostavljati sudu podneske na svom jeziku, a prije i nakon toga samo pod uvjetom
uzajamnosti.

Članak 8.

(1) Sud i državna tijela koja sudjeluju u kaznenom
postupku s jednakom pažnjom ispituju i utvrđuju činjenice koje terete okriv­ljenika
i koje mu idu u korist.

(2) Pravo suda i državnih tijela koja sudjeluju u
kaznenom postupku da ocjenjuju postojanje ili nepostojanje činjenica nije
vezano ni ograničeno posebnim formalnim dokaznim pravilima.

Članak 9.

(1) Sudske se odluke ne mogu utemeljiti na dokazima
pri­bav­ljenim na nezakonit način (nezakoniti dokazi).

(2)
Nezakoniti jesu oni dokazi koji su pribavljeni kršenjem Ustavom, zakonom ili
međunarodnim pravom zajamčenih prava obrane, prava na dostojanstvo, ugled i
čast te prava na nepovredivost osobnog i obiteljskog života kao i oni dokazi
koji su pribav­ljeni povredom odredaba kaznenog postupka i koji su izričito
predviđeni ovim Zakonom te drugi dokazi za koje se iz njih saznalo.

Članak
10.

(1)
Okrivljenik ima pravo da u najkraćem roku bude izveden pred sud te oslobođen
optužbe ili osuđen u skladu sa zakonom. Trajanje pritvora mora biti svedeno na
najkraće nužno vrijeme.

(2) Sud
je dužan postupak provesti bez odugovlačenja i onemogućiti svaku zlouporabu
prava što pripadaju sudionicima u postupku.

(3)
Stranci, branitelju, oštećeniku, opunomoćeniku ili zakonskom zastupniku koji u
kaznenom postupku očigledno odu­govlače kazneni postupak ili na drugi način
zloupotrebljavaju pravo iz ovoga Zakona sud će rješenjem uskratiti pravo na tu
radnju. Žalba ne odgađa izvršenje rješenja.

(4) U
slučaju iz stavka 3. ovoga članka na prijedlog istražnog suca ili predsjednika
vijeća, predsjednik suda postavit će okriv­ljeniku i branitelja po službenoj
dužnosti.

Članak
11.

(1)
Nitko ne može biti ponovno suđen za djelo za koje je već bio suđen i za koje je
donesena pravomoćna sudska odluka.

(2) Ne
može se ponoviti kazneni postupak protiv osobe koja je oslobođena pravomoćnom
presudom.

Članak
12.

Osoba
koja je neopravdano osuđena za kazneno djelo ili je neosnovano uhićena ima
pravo na svekoliku rehabilitaciju, pravo na naknadu štete iz sredstava državnog
proračuna te druga prava utvrđena zakonom.

Članak 13.

Okrivljenika ili drugu osobu koja sudjeluje u
postupku, a iz neznanja bi mogla propustiti kakvu radnju ili se zbog toga ne bi
koristila svojim pravima, sud će poučiti o pravima koja joj prema ovom Zakonu
pripadaju i o posljedicama propuštanja radnje.

Članak 14.

Kad je propisano da pokretanje kaznenog postupka ima
za posljedicu ograničenje određenih prava, te posljedice, ako zakonom nije
drukčije određeno, nastupaju pravomoćnošću optužnice, a za kaznena djela za
koja je propisana kao glavna kazna novčana kazna ili zatvor do tri godine – od
dana kad je donesena osuđujuća presuda, bez obzira na to je li postala
pravomoćna.

Članak 15.

(1) Ako primjena Kaznenog zakona zavisi od prethodnog
rješenja kakva pravnog pitanja za čije je rješenje nadležan sud u kojem drugom
postupku ili kakvo drugo državno tijelo, kazneni sud može sam riješiti i to
pitanje prema odredbama koje važe za dokazivanje u kaznenom postupku. Rješenje
toga pravnog pitanja od strane kaznenog suda ima učinak samo za kazneni predmet
o kojem taj sud raspravlja.

(2) Ako
je o takvu prethodnom pitanju već donio odluku sud u kojem drugom postupku ili
drugo državno tijelo, takva odluka ne veže kazneni sud što se tiče ocjene je li
počinjeno određeno kazneno djelo.

Glava II.

NADLEŽNOST SUDOVA

1.
Stvarna nadležnost i sastav suda

Članak
16.

(1) U
kaznenim predmetima sude općinski sudovi, županijski sudovi i Vrhovni sud
Republike Hrvatske.

(2) Ti
sudovi sude u granicama svoje stvarne i mjesne nadležnosti za sva kaznena djela
i svim osobama ako zakonom nije drukčije propisano.

Članak
17.

(1)  Općinski sudovi su nadležni:

1)
suditi u prvom stupnju za kaznena djela:

a) za
koja je zakonom propisana kao glavna kazna novčana kazna ili kazna zatvora do
deset godina,

b) za
koja je posebnim zakonom određena nadležnost općin­skog suda,

2)
poduzimati hitne radnje u prethodnom kaznenom postupku povodom kaznenih djela
počinjenih na području općin­skog suda samo ako postoji bojazan da istražni
sudac neće moći pravodobno poduzeti te radnje,

3) u
postupcima iz točke 1. ovoga stavka rješavati o prigovorima protiv optužnice i
zahtjevima predsjednika vijeća iz članka 299. ovoga Zakona,

4)
obavljati druge poslove povjerene im zakonom.

(2)
Zakonom se može propisati da u određenoj vrsti predmeta iz nadležnosti dvaju
ili više općinskih sudova s područja istoga županijskog suda rješava jedan od
tih općinskih sudova, s obzirom na uvjete rada i opseg poslova.

Članak 18.

(1)
Općinski sudovi sude u vijećima sastavljenim od jednog suca i dva suca
porotnika.

(2) Za
kaznena djela za koja je propisana kao glavna kazna novčana kazna ili kazna
zatvora do pet godina sudi sudac općinskog suda kao pojedinac, osim za kaznena
djela iz članka 95., članka 100. stavka 3., članka 101. stavka 3., članka 164.,
članka 165., članka 166., članka 168., članka 170. stavka 4., članka 172.
stavka 1., 2. i 3., članka 190., članka 191. i članka 272. stavka 4. Kaznenog
zakona.

(3)
Stranke se mogu suglasiti do početka glavne rasprave da glavnu raspravu u
kaznenom postupku za kaznena djela za koja je zakonom propisana kazna zatvora
do deset godina provede pred­sjednik vijeća kao sudac pojedinac, osim ako
sastav vijeća nije propisan posebnim zakonom. On ima ovlasti vijeća. Stranke
ovu suglasnost ne mogu opozvati.

(4) U
vijeću sastavljenom od tri suca općinski sudovi donose odluke izvan glavne
rasprave.

(5)
Predsjednik općinskog suda i predsjednik vijeća općin­skog suda odlučuju u
slučajevima predviđenim u ovom Zakonu.

Članak 19.

Županijski
sudovi su nadležni:

1)
suditi u prvom stupnju:

a) za
kaznena djela za koja je zakonom propisana kazna zatvora preko deset godina ili
dugotrajni zatvor,

b) za
kaznena djela iz članka 92., članka 125., članka 188. stavka 1., članka 192.
stavka 1. i 3. i članka 337. stavka 4. Kaznenog zakona i za kaznena djela iz
Glave XII. Kaznenog zakona i druga kaznena djela za koja je posebnim zakonom
propisana nadležnost županijskog suda,

2)
odlučivati o žalbama protiv odluka općinskih sudova donesenih u prvom stupnju,

3)
provoditi u prethodnom kaznenom postupku istragu i poduzimati druge radnje,
rješavati povodom neslaganja državnog odvjetnika i istražnog suca o žalbama
stranaka protiv rješenja istražnog suca te o prigovorima protiv optužnice,
odnosno zahtjevima predsjednika vijeća iz članka 299. ovoga Zakona,

4)
odlučivati u postupku izvršenja kazni zatvora prema posebnim propisima,

5)
provoditi postupak za izručenje okrivljenih i osuđenih osoba, ako zakonom nije
propisana nadležnost Vrhovnog suda Republike Hrvatske,

6)
obavljati poslove međunarodne pravne pomoći u kaznenim stvarima uključivši i
priznanje i izvršenje strane kaznene presude,

7)
rješavati o sukobu mjesne nadležnosti općinskih sudova sa svoga područja,

8)
obavljati i druge poslove koji su propisani zakonom.

Članak
20.

(1)
Županijski sudovi sude u prvom stupnju u vijećima sastav­ljenim od jednog suca
i dva suca porotnika, u vijećima od dva suca i tri suca porotnika za kaznena
djela za koja je propisana kazna zatvora od petnaest godina, ili kazna
dugotrajnog zatvora.

(2) U
vijeću sastavljenom od tri suca županijski sudovi sude u drugom stupnju i
donose odluke izvan glavne rasprave.

(3) Kad
županijski sud sudi u drugom stupnju na raspravi, vijeće županijskog suda
sastavljeno je od dva suca i tri suca porotnika.

(4)
Radnje u istrazi obavlja sudac županijskog suda (istražni sudac).

(5)
Odluke u postupku izvršenja zatvorskih kazni (članak 19. točka 4.) donosi sudac
pojedinac (sudac izvršenja). U vijeću sastavljenom od tri suca, županijski će
sudovi odlučivati u drugom stupnju povodom žalbi na prvostupanjske odluke suca
izvršenja (članak 19. točka 4.).

(6)
Predsjednik županijskog suda i predsjednik vijeća županijskog suda odlučuju u
slučajevima predviđenim u ovom Zakonu.

Članak 21.

Vrhovni
sud Republike Hrvatske nadležan je:

1)
odlučivati u drugom stupnju o žalbama protiv odluka žu­panijskih sudova,

2)
odlučivati u trećem stupnju o žalbama protiv presuda donesenih u drugom stupnju
u slučajevima propisanim ovim Zakonom (članak 411.),

3)
odlučivati o izvanrednim pravnim lijekovima u sluča­jevima propisanim ovim
Zakonom,

4)
obavljati i druge poslove propisane zakonom.

Članak
22.

(1)
Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučuje u vijećima sastavljenim od tri suca. U
vijećima sastavljenim od pet sudaca odlučuje kad sudi za kaznena djela za koja
je propisana kazna zatvora od petnaest godina, ili kazna dugotrajnog zatvora.

(2)
Kada sudi na raspravi u drugom stupnju, vijeće Vrhovnog suda Republike Hrvatske
sastavljeno je od dva suca i tri suca porotnika.

(3) U
vijeću sastavljenom od pet sudaca Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučuje u
trećem stupnju o žalbama protiv presuda svojih vijeća donesenih u drugom
stupnju.

(4) Kad
odlučuje o izvanrednim pravnim lijekovima Vrhovni sud Republike Hrvatske
odlučuje u vijeću sastavljenom od tri suca ako je riječ o kaznenim djelima za
koje je propisana kazna zatvora blaža od petnaest godina, a u vijeću
sastavljenom od pet sudaca ako je riječ o kaznenim djelima za koje je propisana
kazna zatvora od petnaest godina ili kazna dugotrajnog zatvora.

2.
Mjesna nadležnost

Članak
23.

(1)
Mjesno je nadležan u pravilu sud na čijem je području kazneno djelo počinjeno
ili pokušano.

(2)
Privatna tužba može se podnijeti i sudu na čijem području okrivljenik ima
prebivalište ili boravište.

(3) Ako
je kazneno djelo počinjeno ili pokušano na po­dručjima raznih sudova ili na
granici tih područja, ili se ne zna na kojem je području počinjeno ili
pokušano, nadležan je onaj od tih sudova koji je na zahtjev ovlaštenog
tužitelja prvi započeo postupak, a ako postupak još nije započet – sud kojem je
prije podnesen zahtjev za pokretanje postupka.

(4) Za odlučivanje u postupku
izvršenja kazne zatvora (članak 19. točka 4.),
nadležan je sud na čijem se području kazna izvršava.

Članak 24.

Ako je
kazneno djelo počinjeno na domaćem brodu ili domaćem zrakoplovu dok se nalazi u
domaćem pristaništu, nadležan je sud na čijem se području nalazi to
pristanište. U ostalim slučajevima kad je kazneno djelo počinjeno na domaćem
brodu ili zrakoplovu, nadležan je sud na čijem se području nalazi matična luka
broda odnosno zrakoplova ili domaće pristanište u kojem se brod odnosno
zrakoplov prvi put zaustavi.

Članak
25.

(1) Ako
je kazneno djelo počinjeno tiskom, nadležan je sud na čijem je području spis
tiskan. Ako to mjesto nije poznato ili je spis tiskan u stranoj državi,
nadležan je sud na čijem se području tiskani spis raspačava.

(2) Ako
prema zakonu odgovara sastavljač spisa, nadležan je i sud mjesta u kojem
sastavljač ima prebivalište ili sud mjesta gdje se odigrao događaj na koji se
spis odnosi.

(3)
Odredbe stavka 1. ovoga članka primijenit će se ako je spis ili izjava
objavljena preko radija ili televizije.

Članak
26.

(1) Ako
nije poznato mjesto počinjenja kaznenog djela ili je to mjesto izvan teritorija
Republike Hrvatske nadležan je sud na čijem području okrivljenik ima
prebivalište ili boravište.

(2) Ako
je sud na čijem području okrivljenik ima prebivalište ili boravište već započeo
postupak, ostaje nadležan i ako se saznalo za mjesto počinjenja kaznenog djela.

(3) Ako
nije poznato mjesto počinjenja kaznenog djela ni prebivalište ili boravište
okrivljenika, ili su oba izvan teritorija Republike Hrvatske nadležan je sud na
čijem se području okriv­ljenik uhiti ili se sam prijavi.

Članak
27.

Ako je
neka osoba počinila kaznena djela u Republici Hrvat­skoj i u stranoj državi,
nadležan je sud koji je nadležan za kazneno djelo počinjeno u Republici
Hrvatskoj.

Članak
28.

Ako se
prema odredbama ovoga Zakona ne može utvrditi koji je sud mjesno nadležan,
Vrhovni sud Republike Hrvatske odredit će jedan od stvarno nadležnih sudova
pred kojim će se provesti postupak.

3.
Spajanje i razdvajanje postupka

Članak
29.

(1) Ako
je ista osoba okrivljena za više kaznenih djela, pa je za neka od tih djela
nadležan niži, a za neka viši sud, nadležan je viši sud, a ako su nadležni
sudovi iste vrste, nadležan je onaj sud koji je na zahtjev ovlaštenog tužitelja
prvi započeo postupak, a ako postupak još nije započet, sud kojem je prije
podnesen zahtjev za pokretanje postupka.

(2)
Prema odredbama stavka 1. ovoga članka određuje se nadležnost i ako je
oštećenik istovremeno počinio kazneno djelo prema okrivljeniku.

(3) Za
supočinitelje nadležan je, u pravilu, sud koji je kao nadležan za jednog od
njih prvi započeo postupak.

(4) Sud
koji je nadležan za počinitelja kaznenog djela nadležan je, u pravilu, i za
sudionike, prikrivatelje, osobe koje su pomogle počinitelju nakon počinjenja
kaznenog djela te za osobe koje nisu prijavile pripremanje kaznenog djela,
počinjenje kaznenog djela ili počinitelja.

(5) U
svim slučajevima iz stavka 1., 2., 3. i 4. ovoga članka provest će se, u
pravilu, jedinstveni postupak i donijeti jedna presuda.

(6) Sud
može odlučiti da se provede jedinstveni postupak i donese jedna presuda i kad
je više osoba okrivljeno za više kaznenih djela, ali samo ako između počinjenih
kaznenih djela postoji međusobna veza i ako postoje isti dokazi. Ako je za neka
od tih kaznenih djela nadležan viši, a za neka niži sud, jedinstveni postupak
može se provesti samo pred višim sudom.

(7) Sud
može odlučiti da se provede jedinstveni postupak i donese jedna presuda ako se
pred istim sudom vode odvojeni postupci protiv iste osobe za više kaznenih
djela ili protiv više osoba za isto kazneno djelo.

(8) O
spajanju postupka odlučuje sud koji je nadležan za provođenje jedinstvenog
postupka. Protiv rješenja kojim je određeno spajanje postupka ili kojim je
odbijen prijedlog za spajanje nije dopuštena žalba.

Članak
30.

(1) Sud
nadležan sukladno članku 29. ovoga Zakona može iz važnih razloga ili iz razloga
svrhovitosti do završetka glavne rasprave odlučiti da se postupak za pojedina
kaznena djela ili protiv pojedinih okrivljenika razdvoji i posebno dovrši ili
preda drugome nadležnom sudu.

(2)
Rješenje o razdvajanju postupka donosi sud nakon saslušanja tužitelja i
nazočnoga okrivljenika.

(3)
Protiv rješenja kojim je određeno razdvajanje postupka ili kojim je odbijen
prijedlog za razdvajanje postupka nije dopuštena žalba.

4. Prenošenje nadležnosti

Članak
31.

Kad je
nadležni sud iz pravnih ili stvarnih razloga spriječen da postupa, dužan je o
tome izvijestiti neposredno viši sud, koji će nakon pribavljenog mišljenja
državnog odvjetnika odrediti drugi stvarno nadležni sud na svom području.
Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

Članak
32.

(1)
Zajednički neposredno viši sud može za vođenje postupka odrediti drugi stvarno
nadležni sud na svom području ako je očito da će se tako lakše provesti
postupak ili ako postoje drugi važni razlozi.

(2)
Rješenje iz stavka 1. ovoga članka sud može donijeti na prijedlog istražnog
suca, suca pojedinca ili predsjednika vijeća ili na prijedlog državnog
odvjetnika koji postupa pred sudom koji odlučuje o prenošenju mjesne
nadležnosti kad se postupak vodi na zahtjev državnog odvjetnika.

(3) Na
prijedlog Glavnoga državnog odvjetnika Republike Hrvatske, Vrhovni sud
Republike Hrvatske može za postupanje u pojedinom predmetu iz nadležnosti
općinskog suda, odrediti kao stvarno nadležni županijski sud, kada za to
postoje naročito važni razlozi.

5.
Posljedice nenadležnosti i sukob nadležnosti

Članak
33.

(1) Sud
je dužan paziti na svoju stvarnu i mjesnu nadležnost te, čim primijeti da nije
nadležan, proglasit će se nenadležnim i nakon pravomoćnosti rješenja dostaviti
predmet nadležnom sudu.

(2) Ako
u tijeku glavne rasprave sud ustanovi da je za suđenje nadležan niži sud, neće
predmet dostaviti tom sudu, nego će sam provesti postupak i donijeti odluku.

(3)
Nakon što optužnica postane pravomoćna, sud se ne može oglasiti mjesno
nenadležnim niti stranke mogu isticati prigovor mjesne nenadležnosti.

(4)
Nenadležni sud dužan je poduzeti one radnje u postupku za koje postoji opasnost
od odgode.

Članak
34.

(1) Ako
sud kojem je predmet ustupljen kao nadležnom smatra da je nadležan sud koji mu
je predmet ustupio ili koji drugi sud, pokrenut će postupak za rješavanje
sukoba nadležnosti.

(2) Kad
je u povodu žalbe protiv odluke prvostupanjskog suda kojom se on oglasio
nenadležnim odluku donio drugostupanjski sud, za tu odluku vezan je u pitanju
nadležnosti i sud kojem je predmet ustupljen ako je drugostupanjski sud
nadležan za rješavanje sukoba nadležnosti između tih sudova.

Članak
35.

(1)
Sukob nadležnosti između sudova rješava zajednički neposredno viši sud.

(2)
Prije nego što donese rješenje u povodu sukoba nadležnosti, sud će zatražiti
mišljenje državnog odvjetnika koji je nadležan da postupa pred tim sudom kad se
postupak vodi na njegov zahtjev. Protiv toga rješenja nije dopuštena žalba.

(3) Pri
odlučivanju o sukobu nadležnosti sud može istovremeno po službenoj dužnosti
donijeti odluku o prenošenju mjesne nadležnosti ako je udovoljeno uvjetima iz
članka 32. ovoga Zakona.

(4) Dok
se ne riješi sukob nadležnosti između sudova, svaki od njih dužan je poduzimati
one radnje u postupku za koje postoji opasnost od odgode.

Glava III.

IZUZEĆE

Članak
36.

(1)
Sudac ili sudac porotnik isključen je od obavljanja sud­ske dužnosti:

1) ako
je oštećen kaznenim djelom,

2) ako
mu je okrivljenik, njegov branitelj, tužitelj, oštećenik, njihov zakonski
zastupnik ili opunomoćenik, bračni drug ili srodnik u uspravnoj liniji bilo do
kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do četvrtog stupnja, a po tazbini do drugog
stupnja,

3) ako
je s okrivljenikom, njegovim braniteljem, tužiteljem ili oštećenikom u odnosu
skrbnika, štićenika, posvojitelja, posvojenika, hranitelja ili hranjenika,

4) ako
je u tome kaznenom predmetu obavljao istražne radnje ili je sudjelovao u
odlučivanju o prigovoru protiv optužnice ili je sudjelovao u postupku kao
tužitelj, branitelj, zakonski zastupnik ili opunomoćenik oštećenika odnosno
tužitelja, ili je ispitan kao svjedok ili vještak.

5) ako
je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda ili ako je u istom
sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom ili izvanrednim
pravnim lijekom.

(2)
Sudac ili sudac porotnik može biti otklonjen od obav­ljanja sudske dužnosti ako
se izvan slučajeva navedenih u stavku 1. ovoga članka navedu i dokažu okolnosti
koje izazivaju sumnju u njegovu nepristranost.

Članak
37.

(1)
Sudac ili sudac porotnik čim sazna da postoji koji od razloga za isključenje iz
članka 36. stavka 1. ovoga Zakona, dužan je prekinuti svaki rad na tom predmetu
i o tome izvijestiti predsjednika suda, koji će mu odrediti zamjenu. Ako je
riječ o isključenju predsjednika suda, on će odrediti sebi zamjenika između
sudaca toga suda, a ako to nije moguće, zatražit će od predsjednika neposredno
višeg suda da odredi zamjenu.

(2) Ako
sudac ili sudac porotnik smatra da postoje druge okolnosti koje opravdavaju
njegov otklon (članak 36. stavak 2.), izvijestit će o tome predsjednika suda.

Članak
38.

(1)
Izuzeće mogu tražiti i stranke.

(2)
Stranke mogu podnijeti zahtjev za izuzeće do početka glavne rasprave, a ako su
za razlog isključenja (članak 36. stavak 1.) saznale kasnije, zahtjev podnose
odmah nakon saznanja.

(3)
Zahtjev za izuzeće suca višeg suda stranka može staviti u žalbi ili u odgovoru
na žalbu, ali najkasnije do početka sjednice toga suda.

(4)
Stranka može tražiti izuzeće samo poimenično određenog suca ili suca porotnika
koji u predmetu postupa, odnosno suca višeg suda.

(5)
Stranka je dužna u zahtjevu navesti dokaze i okolnosti zbog kojih smatra da
postoji kakva zakonska osnova za izuzeće. U zahtjevu se ne mogu navoditi
razlozi koji su isticani u prijašnjem zahtjevu za izuzeće koji je odbijen.

Članak
39.

(1) O
zahtjevu za izuzeće iz članka 38. ovoga Zakona odlučuje predsjednik suda. Ako
se traži izuzeće i predsjednika suda o zahtjevu za izuzeće predsjednika vijeća,
suca ili suca porotnika odluku o izuzeću donosi zamjenik predsjednika suda ili
sudac kojeg je predsjednik suda sebi odredio kao zamjenika između sudaca toga
suda.

(2) Ako
se traži izuzeće predsjednika suda, odluku o izuzeću donosi predsjednik
neposredno višeg suda, a ako se traži izuzeće predsjednika Vrhovnog suda
Republike Hrvatske, odluka o izuze­ću donosi se na općoj sjednica toga suda.
Protiv tih odluka žalba nije dopuštena.

(3)
Prije donošenja rješenja o izuzeću pribavit će se izjava suca, suca porotnika,
odnosno predsjednika suda, a prema potrebi provest će se i drugi izvidi.

(4)
Protiv rješenja kojim se zahtjev za izuzeće prihvaća nije dopuštena žalba.
Rješenje kojim se zahtjev za izuzeće odbija može se pobijati posebnom žalbom, a
ako je takvo rješenje doneseno nakon podignuća optužbe, onda samo žalbom protiv
presude.

(5) Ako
je zahtjev za otklon iz članka 36. stavka 2. ovoga Zakona podnesen nakon
početka glavne rasprave ili ako je postupljeno suprotno odredbama članka 38.
stavka. 4. i 5. ovoga Zakona, zahtjev će se odbaciti u cijelosti, odnosno
djelomično. Protiv rješenja kojim se zahtjev odbacuje nije dopuštena žalba.
Rješenje kojim se zahtjev odbacuje donosi predsjednik suda, a na glavnoj
raspravi vijeće. U donošenju tog rješenja može sudjelovati sudac čije se
izuzeće traži.

Članak
40.

Kad
sudac ili sudac porotnik sazna da je stavljen zahtjev za njegovo izuzeće, dužan
je odmah obustaviti svaki rad na predmetu, a ako je riječ o otklonu iz članka
36. stavka 2. ovoga Zakona, može do donošenja rješenja o zahtjevu poduzimati
samo one rad­nje za koje postoji opasnost od odgode.

Članak 41.

(1)
Odredbe o izuzeću suca i sudaca porotnika primjenjivat će se i na državne
odvjetnike i osobe koje su na temelju Zakona o državnom odvjetništvu ovlaštene
da državnog odvjetnika zastupaju u postupku, zapisničare, tumače i stručne
osobe, a i na vještake, ako za njih nije što drugo određeno (članak 267.).

(2)
Državni odvjetnik odlučuje o izuzeću osoba koje su na temelju Zakona o državnom
odvjetništvu ovlaštene da ga zastupaju u kaznenom postupku. O izuzeću državnog
odvjetnika odlučuje neposredno viši državni odvjetnik. O izuzeću državnog
odvjetnika Republike Hrvatske odlučuje kolegij svih zamjenika državnog
odvjetnika Republike Hrvatske.

(3) O
izuzeću zapisničara, tumača, stručne osobe, vještaka i branitelja odlučuje
vijeće, predsjednik vijeća ili sudac.

(4) Kad
redarstvene vlasti poduzimaju istražne radnje na temelju ovoga Zakona, o
njihovu izuzeću odlučuje istražni sudac. Ako pri poduzimanju tih radnji
sudjeluje zapisničar, o njegovu izuzeću odlučuje službena osoba koja poduzima
radnju.

Glava IV.

DRŽAVNI ODVJETNIK

Članak
42.

(1)
Temeljno pravo i glavna dužnost državnog odvjetnika jest progon počinitelja
kaznenih djela.

(2) U
djelokrug državnog odvjetnika kod kaznenih djela za koja se progoni po
službenoj dužnosti spada:

1)
poduzimanje potrebnih mjera radi otkrivanja kaznenih djela i pronalaženja
počinitelja,

2)
poduzimanje izvida kaznenih djela, te zahtijevanje i povjeravanje provedbe
pojedinih izvidnih radnji i mjera radi prikup­ljanja podataka važnih za
pokretanje kaznenog postupka,

3)
zahtijevanje provođenja istrage i istražnih radnji,

4)
podizanje i zastupanje optužnice, odnosno optužnog prijedloga pred nadležnim
sudom,

5)
podnošenje žalbi protiv nepravomoćnih sudskih odluka i izvanrednih pravnih
lijekova protiv pravomoćnih sudskih odluka,

6)
sudjelovanje u postupku povodom zahtjeva za sudsku zaštitu protiv odluke ili
radnje tijela uprave nadležnog za izvršenje kazne ili mjere oduzimanja slobode
izrečene pravo­moćnom presudom u kaznenom postupku.

(3)
Državni odvjetnik pokreće posebne postupke i sudjeluje u posebnim postupcima
kada je to predviđeno zakonom.

Članak 43.

(1)
Stvarna nadležnost državnog odvjetnika u kaznenom postupku propisuje se
posebnim zakonom.

(2)
Mjesna nadležnost državnog odvjetnika određuje se prema odredbama koje važe za
nadležnost suda onoga područja za koje je državni odvjetnik postavljen.

(3)
Sukob nadležnosti između državnih odvjetnika rješava zajednički neposredno viši
državni odvjetnik.

Članak 44.

Kad
postoji opasnost od odgode, radnje u postupku poduzet će i nenadležni državni
odvjetnik, ali o tome mora odmah izvijestiti nadležnoga državnog odvjetnika.

Članak 45.

Državni
odvjetnik poduzima sve radnje u postupku na koje je po zakonu ovlašten sam ili
preko osoba koje su na temelju posebnog zakona ovlaštene da ga zastupaju u
kaznenom postupku.

Članak
46.

Državni
odvjetnik može odustati od progona do završetka glavne rasprave, osim u
slučajevima propisanim posebnim zakonom.

Glava V.

OŠTEĆENIK I PRIVATNI TUŽITELJ

Članak
47.

(1) Za
kaznena djela za koja se progoni po prijedlogu ili po privatnoj tužbi,
prijedlog za progon ili tužba mora se podnijeti u roku od tri mjeseca od dana
kad je ovlaštena fizička ili pravna osoba saznala za kazneno djelo i
počinitelja.

(2) Ako
je podignuta privatna tužba zbog kaznenog djela uvrede, okrivljenik može do
završetka glavne rasprave i poslije proteka roka iz stavka 1. ovoga članka
podignuti tužbu protiv tužitelja koji ga je uvrijedio istom prilikom
(protutužba). U takvu slučaju sud donosi jednu presudu.

Članak
48.

(1)
Prijedlog za progon podnosi se državnom odvjetništvu, a privatna tužba
nadležnom sudu.

(2) Ako
je sam oštećenik podnio kaznenu prijavu ili je stavio prijedlog za ostvarivanje
imovinskopravnih zahtjeva u kaznenom postupku, smatra se da je time stavio i
prijedlog za progon.

(3) Kad
je oštećenik podnio kaznenu prijavu ili prijedlog za progon, a u tijeku
postupka se utvrdi da se radi o kaznenom djelu za koje se progoni po privatnoj
tužbi, prijava, odnosno prijedlog smatrat će se kao pravodobna privatna tužba
ako su podneseni u roku propisanom za privatnu tužbu. Pravodobna privatna tužba
smatrat će se kao pravodobno podnesen prijedlog oštećenika ako se u tijeku
postupka utvrdi da se radi o kaznenom djelu za koje se progoni po prijedlogu.

Članak
49.

(1) Za
maloljetnike i osobe koje su lišene poslovne sposobnosti privatnu tužbu podnosi
njihov zakonski zastupnik.

(2)
Maloljetnik koji je navršio šesnaest godina može i sam podnijeti prijedlog za
progon ili privatnu tužbu.

Članak 50.

Ako oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj umre u tijeku roka za podnošenje prijedloga za progon ili privatne
tužbe ili u tijeku postupka, njegov bračni drug, djeca, roditelji, braća i
sestre, posvojitelj i posvojenik mogu u roku od tri mjeseca poslije njegove
smrti podnijeti prijedlog za progon ili tužbu, odnosno dati izjavu da postupak
nastavljaju.

Članak 51.

Ako je kaznenim djelom oštećeno više osoba, progon će
se poduzeti, odnosno produljiti po prijedlogu ili privatnoj tužbi svakog
oštećenika.

Članak 52.

Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj
mogu svojom izjavom tijelu pred kojim se vodi postupak odustati od prijedloga
za progon, odnosno od privatne tužbe do završetka glavne rasprave. U tom
slučaju oni gube pravo da ponovno podnesu prijedlog, odnosno privatnu tužbu.

Članak 53.

(1) Ako privatni tužitelj ne dođe na glavnu raspravu,
iako je uredno pozvan ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijav­ljivanja
sudu promjene adrese ili boravišta, smatrat će se da je odustao od tužbe, ako
ovim Zakonom nije što drugo propisano.

(2) Predsjednik vijeća dopustit će povrat u prijašnje
stanje privatnom tužitelju koji iz opravdanog razloga nije mogao doći na glavnu
raspravu ili pravovremeno izvijestiti sud o promjeni adrese ili boravišta ako u
roku od osam dana nakon prestanka smetnje podnese molbu za povrat u prijašnje
stanje.

(3) Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne
može se tražiti povrat u prijašnje stanje.

(4) Protiv rješenja kojim se dopušta povrat u
prijašnje stanje nije dopuštena žalba.

Članak 54.

(1) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni
tužitelj imaju pravo upozoravati na sve činjenice i predlagati dokaze koji su
važni za utvrđivanje kaznenog djela, pronalaženje počinitelja kaznenog djela i
utvrđivanje njihovih imovinskopravnih zahtjeva.

(2) Na glavnoj raspravi oni imaju pravo predlagati
dokaze, postavljati pitanja okrivljeniku, svjedocima i vještacima te iznositi
primjedbe i objašnjenja glede njihovih iskaza, pa i davati druge izjave i
stavljati druge prijedloge.

(3) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni
tužitelj imaju pravo razgledati spise i predmete koji služe kao dokaz. Ošte­ćeniku
se može uskratiti razgledanje spisa dok ne bude ispitan kao svjedok.

(4)
Istražni sudac, sudac pojedinac i predsjednik vijeća upoznat će oštećenika i
privatnog tužitelja s pravima navedenim u stav­ku 1. do 3. ovoga članka.

Članak
55.

(1)
Osim u slučajevima iz članka 184. i 185. ovoga Zakona, kad državni odvjetnik
utvrdi da nema osnova da poduzme progon za kazneno djelo za koje se progoni po
službenoj dužnosti ili po prijedlogu ili kad utvrdi da nema osnova da poduzme
progon protiv nekog od prijavljenih sudionika, dužan je u roku od osam dana o
tome izvijestiti oštećenika i uputiti ga da može sam poduzeti progon. Tako će
postupiti i sud ako je donio rješenje o obustavi postupka zbog odustanka državnog
odvjetnika od progona u slučajevima izvan članka 184. i 185. ovoga Zakona.

(2) Oštećenik ima pravo poduzeti, odnosno nastaviti
progon u roku od osam dana otkad je primio obavijest iz stavka 1. ovoga članka.

(3) Ako je državni odvjetnik odustao od optužnice,
oštećenik može, preuzimajući progon, ostati pri podignutoj optužnici ili
podignuti novu.

(4) Oštećenik koji nije upoznat da državni odvjetnik
nije poduzeo progon ili da je odustao od progona može svoju izjavu da nastavlja
postupak dati pred nadležnim sudom u roku od tri mjeseca od dana kad je
doneseno rješenje o obustavi postupka, odnosno šest mjeseci od dana kad je
državni odvjetnik odbacio prijavu.

(5) Kad državni odvjetnik, odnosno sud izvještava
ošteće­nika da može poduzeti progon, dostavit će mu i pouku koje radnje može
poduzeti radi ostvarivanja toga prava.

(6) Ako oštećenik umre u tijeku postupka, njegov
bračni drug, djeca, roditelji, posvojenici, posvojitelji, braća i sestre mogu u
roku od tri mjeseca od dana njegove smrti dati izjavu da postupak nastavljaju.

Članak 56.

(1) Kad državni odvjetnik odustane od optužbe na
glavnoj raspravi, oštećenik je dužan odmah se očitovati hoće li nastaviti
progon. Ako oštećenik ne dođe na glavnu raspravu, a uredno je pozvan, ili mu se
poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene adrese ili
boravišta, smatrat će se da ne želi nastaviti progon.

(2) Predsjednik vijeća prvostupanjskog suda dopustit
će povrat u prijašnje stanje oštećeniku koji nije uredno pozvan ili je uredno
pozvan a iz opravdanih razloga nije mogao doći na glavnu raspravu na kojoj je
donesena presuda kojom se optužba odbija zbog odustanka državnog odvjetnika od
optužnice ako oštećenik u roku od osam dana od primitka presude podnese molbu
za povrat u prijašnje stanje i ako u toj molbi izjavi da nastavlja progon. U
tom slučaju zakazat će se ponovno glavna rasprava i presudom donesenom na
temelju nove glavne rasprave ukinut će se prijašnja presuda. Ako uredno pozvani
oštećenik ne dođe na novu glavnu raspravu, ostaje na snazi prijašnja presuda.
Odredbe članka 53. stavka 3. i 4. ovoga Zakona primijenit će se i u tom
slučaju.

Članak 57.

(1) Ako oštećenik u zakonskom roku ne pokrene ili ne
nastavi progon, ili ako oštećenik kao tužitelj ne dođe na glavnu raspravu iako
je uredno pozvan, ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu
promjene adrese ili boravišta, smatrat će se da je odustao od progona.

(2) Ako oštećenik kao tužitelj ne dođe na glavnu
raspravu na koju je bio uredno pozvan, primijenit će se odredbe članka 53. stavka
2. do 4. ovoga Zakona.

Članak 58.

(1) Oštećenik kao tužitelj ima ista prava koja ima
državni odvjetnik, osim onih koja državnom odvjetniku pripadaju kao državnom
tijelu.

(2) U
postupku koji se vodi na zahtjev oštećenika kao tužitelja državni odvjetnik ima
pravo do završetka glavne rasprave sam preuzeti progon i zastupanje optužbe.

Članak
59.

(1) Ako
je oštećenik maloljetnik ili osoba koja je lišena poslovne sposobnosti, njegov
zakonski zastupnik ovlašten je davati sve izjave i poduzimati sve radnje na koje
je prema ovom Zakonu ovlašten oštećenik.

(2)
Oštećenik koji je navršio šesnaest godina života ovlašten je sam davati izjave
i poduzimati radnje u postupku.

Članak 60.

(1) Privatni tužitelj, oštećenik i oštećenik kao
tužitelj te njihovi zakonski zastupnici mogu svoja prava u postupku ostvarivati
i preko opunomoćenika.

(2) Oštećeniku kao tužitelju kad se postupak vodi na
njegov zahtjev za kazneno djelo za koje se prema zakonu može izreći kazna
zatvora više od tri godine može se, na njegovo traženje, postaviti opunomoćenik
ako je to u probitku postupka i ako oštećenik kao tužitelj, prema svome imovnom
stanju, ne može podmiriti troškove zastupanja. O zahtjevu odlučuje istražni
sudac, odnosno predsjednik vijeća, a opunomoćenika postavlja predsjednik suda
iz reda odvjetnika. Ako u sjedištu suda nema dovoljno odvjetnika, opunomoćenika
će postaviti predsjednik neposredno višeg suda iz reda odvjetnika na području
višega suda.

Članak
61.

Privatni
tužitelj, oštećenik kao tužitelj i oštećenik te njihovi zakonski zastupnici i
opunomoćenici dužni su o svakoj promjeni adrese ili boravišta izvijestiti sud.

Glava VI.

BRANITELJ

Članak
62.

(1)
Okrivljenik može imati branitelja tijekom cijeloga kaznenog postupka, a i prije
njegova početka, kad je to ovim Zakonom propisano. Okrivljenik može imati
branitelja u postupku izvršenja kazne, mjera upozorenja, sigurnosnih ili
odgojnih mjera sukladno posebnim propisima.

(2)
Branitelja može imati osumnjičenik kojem državni odvjetnik uz uvjetni odustanak
od kaznenog progona želi naložiti ispunjenje neke od obveza iz članka 184.
stavka 1. ovoga Zakona.

(3) Okrivljenika se prije prvog ispitivanja mora
poučiti da ima pravo uzeti branitelja i da branitelj može biti na njegovu
ispitivanju.

(4) Branitelja okrivljeniku, osim ako se on tome
izričito ne protivi, mogu uzeti i njegov zakonski zastupnik, bračni ili
izvanbračni drug, srodnik u uspravnoj liniji, posvojitelj, posvo­jenik, brat,
sestra i hranitelj.

(5) Za branitelja se može uzeti samo odvjetnik, a
odvjetnika može zamijeniti odvjetnički vježbenik s položenim pravosudnim
ispitom u postupku za djela za koja se po zakonu može izreći kazna zatvora do
pet godina. Pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske branitelj može biti samo
odvjetnik, a kad Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučuje u vijeću od sedam
sudaca, branitelj može biti samo odvjetnik koji nakon položenoga pravosudnog
ispita ima praksu od najmanje pet godina u pravosudnim tijelima ili
odvjetničkoj pisarnici.

(6)
Branitelj je dužan podnijeti punomoć tijelu pred kojim se vodi postupak. Okrivljenik
može branitelju dati i usmenu punomoć na zapisnik kod tijela pred kojim se vodi
postupak.

Članak 63.

(1) Više okrivljenika mogu imati zajedničkog
branitelja samo ako se protiv njih ne vodi kazneni postupak za isto kazneno
djelo ili ako to nije u suprotnosti s probitcima njihove obrane.

(2) Jedan okrivljenik može imati istodobno najviše
tri branitelja, a smatra se da je obrana osigurana kad u postupku sudjeluje
jedan od branitelja.

Članak
64.

(1)
Branitelj ne može biti oštećenik, bračni, odnosno izvan­bračni drug oštećenika,
privatnog tužitelja ili oštećenika kao tužitelja ni njihov srodnik u uspravnoj
liniji bilo do kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do četvrtog stupnja ili po
tazbini do drugog stupnja.

(2) Branitelj ne može biti ni osoba koja je pozvana
kao svjedok, osim ako je prema ovom Zakonu oslobođena dužnosti svjedočenja i
izjavila je da neće svjedočiti ili ako se branitelj ispituje kao svjedok u
slučaju iz članka 243. točke 2. ovoga Zakona.

(3) Branitelj ne može biti ni osoba koja je u istom
predmetu postupala kao sudac ili državni odvjetnik.

Članak 65.

(1) Ako je okrivljenik nijem, gluh ili nesposoban da
se sam brani ili ako se postupak vodi zbog kaznenog djela za koje se može
izreći kazna dugotrajnog zatvora, okrivljenik mora imati branitelja već pri
prvom ispitivanju.

(2) Ako je protiv okrivljenika određen pritvor, on
mora imati branitelja čim se donese rješenje o pritvoru, za vrijeme dok pritvor
traje.

(3) Nakon podignuća optužnice zbog kaznenog djela za
koje se prema zakonu može izreći osam godina zatvora okrivljenik mora imati
branitelja u vrijeme dostave optužnice.

(4) Okrivljenik kojem se sudi u odsutnosti (članak
322. stav­ak 5. i 6.) mora imati branitelja čim se donese rješenje o suđenju u
odsutnosti.

(5) Ako okrivljenik u slučajevima obvezne obrane iz
stavka 1., 2., 3. i 4. ovoga članka ne uzme sam branitelja, predsjednik suda
postavit će mu branitelja po službenoj dužnosti za daljnji tijek kaznenog
postupka do pravomoćnosti presude, a ako je izrečena kazna dugotrajnog zatvora
i za postupak po izvanrednim pravnim lijekovima. Kad se okrivljeniku po
službenoj dužnosti postavi branitelj nakon podignuća optužnice, izvijestit će
se o tome okrivljenik zajedno s dostavom optužnice. Ako optuženik u slučaju
obvezne obrane ostane bez branitelja u tijeku postupka, a sam ne uzme drugog
branitelja, predsjednik suda pred kojim se vodi postupak postavit će branitelja
po službenoj dužnosti.

(6) Ako sud ocijeni da se postupcima okrivljenika ili
branitelja odugovlači kazneni postupak, na prijedlog predsjednika vijeća,
predsjednik suda postavit će branitelja i po službenoj dužnosti za daljnji
tijek postupka do pravomoćnosti presude.

(7) Za branitelja se može postaviti samo odvjetnik.
Ako na području suda nema dovoljno odvjetnika, branitelja će postaviti predsjednik
neposredno višeg suda.

Članak
66.

(1) Kad
ne postoje uvjeti za obveznu obranu, okrivljeniku se može, ako to posebne
okolnosti slučaja opravdavaju, na njegov zahtjev postaviti branitelj ako prema
svome imovnom stanju ne može podmiriti troškove obrane.

(2)
Zahtjev za postavljanje branitelja prema stavku 1. ovoga članka može se staviti
samo nakon podignuća optužnice. O zahtjevu odlučuje predsjednik vijeća, a
branitelja postavlja pred­sjednik suda u skladu s odredbom članka 65. stavka 7.
ovoga Zakona.

Članak
67.

(1)
Umjesto postavljenog branitelja okrivljenik može sam uzeti drugog branitelja. U
tom slučaju postavljenom branitelju prestaju prava i dužnosti u postupku, osim
ako je na glavnoj raspravi očito da je okrivljenik uzeo drugog branitelja radi
odugovlačenja postupka. O razrješenju sud će donijeti posebno rješenje.

(2)
Postavljeni branitelj može samo iz opravdanih razloga tražiti da bude
razriješen.

(3) O
razrješenju branitelja u slučaju iz stavka 1. i 2. ovoga članka odlučuje prije
glavne rasprave istražni sudac, odnosno pred­sjednik vijeća, na glavnoj
raspravi vijeće, a u žalbenom postupku predsjednik prvostupanjskog vijeća,
odnosno vijeće nadležno za odlučivanje o žalbi. Protiv tog rješenja nije
dopuštena žalba.

(4)
Predsjednik suda može razriješiti postavljenog branitelja koji neuredno obavlja
dužnost. Umjesto razriješenog branitelja predsjednik suda postavit će drugog
branitelja. O razrješenju će se izvijestiti Hrvatska odvjetnička komora.

Članak 68.

Nakon
podnošenja zahtjeva ovlaštenog tužitelja za pokretanje kaznenog postupka ili
nakon što je istražni sudac prije donošenja rješenja o provođenju istrage
poduzeo pojedine istražne radnje, branitelj ima pravo razgledati spise i
pribavljene predmete koji služe pri utvrđivanju činjenica.

Članak 69.

(1) Ako
se okrivljenik nalazi u pritvoru, branitelj se može s njime dopisivati i
razgovarati bez nadzora.

(2) U
postupku zbog kaznenih djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom,
protudržavnog terorizma, otmice, ubojstva, razbojništva, zlouporabe opojnih
droga, krivotvorenja novca, prikrivanja protuzakonito dobivenog novca, kao i
dovođenja u opasnost života i imovine općeopasnom radnjom ili sredstvom, a za
koje postoje osnove sumnje da ih je počinila grupa ljudi ili zločinačka
organizacija, istražni sudac može odlučiti da se pisma, poruke i razgovori
okrivljenika i branitelja nadziru.

(3)
Odluku o nadzoru istražni sudac donosi obrazloženim rješenjem. Žalba protiv
rješenja ne odgađa njegovo izvršenje. Rješenje o nadzoru dostavit će se, prije
stavljanja pod nadzor, branitelju i okrivljeniku.

(4)
Nadzor iz stavka 2. ovoga članka može trajati najdulje dva mjeseca od
određivanja pritvora.

Članak 70.

(1)
Branitelj je ovlašten u korist okrivljenika poduzimati sve radnje koje može
poduzeti okrivljenik.

(2) Prava
i dužnosti branitelja prestaju kad okrivljenik opozove punomoć i o tome
obavijesti sud, odnosno kada postavljeni branitelj bude razriješen.

Glava VII.

PODNESCI I ZAPISNICI

Članak
71.

(1)
Privatne tužbe, optužnice i optužni prijedlozi oštećenika kao tužitelja,
prijedlozi za progon, pravni lijekovi te druge izjave i priopćenja podnose se
pisano ako zakonom nije drukčije propisano.

(2)
Podnesci iz stavka 1. ovoga članka moraju biti razumljivi i sadržavati sve što
je potrebno da bi se na temelju njih moglo postupiti.

(3) Ako
u ovom Zakonu nije drukčije propisano, sud će podnositelja podneska koji je
nerazumljiv ili ne sadrži sve što je potrebno da bi se na temelju njega moglo
postupati pozvati da podnesak ispravi, odnosno dopuni, a ako on to ne učini u
određenom roku, sud će podnesak odbaciti.

(4) U
pozivu za ispravak, odnosno dopunu podneska podnositelj će se upozoriti na
posljedice propuštanja.

Članak
72.

Podnesci
koji se prema ovom Zakonu dostavljaju protivnoj stranci predaju se sudu u
dovoljnom broju primjeraka za sud i drugu stranku. Ako takvi podnesci nisu
predani sudu u dovoljnom broju primjeraka, sud će ih umnožiti na trošak
podnositelja.

Članak
73.

(1) Sud
će kazniti novčanom kaznom do 20.000,00 kuna branitelja, opunomoćenika,
zakonskog zastupnika, oštećenika, privatnog tužitelja, oštećenika kao
tužitelja, svjedoka ili vještaka koji u podnesku ili u usmenoj riječi, odnosno
na drugi način vrijeđa sud ili osobu koja sudjeluje u postupku. Rješenje o
kažnjavanju donosi istražni sudac, odnosno vijeće pred kojim je dana izjava, a
ako je ona učinjena u podnesku – sud koji o podnesku treba odlučiti. Protiv
toga rješenja dopuštena je žalba. Ako državni odvjetnik ili osoba koja ga
zastupa vrijeđa drugoga, o tome će se izvijestiti nadležni državni odvjetnik. O
kažnjavanju odvjetnika, odnosno odvjetničkog vježbenika izvijestit će se
Hrvatska odvjetnička komora.

(2)
Kažnjavanje prema stavku 1. ovoga članka ne utječe na progon i izricanje kazne
za kazneno djelo počinjeno vrijeđanjem.

Članak
74.

(1) O
svakoj radnji poduzetoj tijekom kaznenog postupka sastavit će se zapisnik
istovremeno kad se radnja obavlja, a ako to nije moguće, onda neposredno nakon
toga.

(2)
Zapisnik piše zapisničar. Samo kad se obavlja pretraga stana ili osoba ili se
radnja poduzima izvan službenih prostorija tijela, a zapisničar se ne može
osigurati, zapisnik može pisati osoba koja poduzima radnju.

(3) Kad
zapisnik piše zapisničar, zapisnik se sastavlja tako da osoba koja poduzima
radnju govori glasno zapisničaru što će unijeti u zapisnik, osim u slučajevima
kada po ovom Zakonu zapisnik može sastaviti sudski savjetnik ili sudački
vježbenik.

(4) Osobi koja se ispituje
dopustit će se da sama kazuje odgovore u zapisnik. U slučaju zlouporabe to joj
se pravo može uskratiti.

Članak 75.

(1) U
zapisnik se unosi naziv državnog tijela pred kojim se obavlja radnja, mjesto
gdje se obavlja radnja, dan i sat kad je radnja započeta i završena, imena i
prezimena nazočnih osoba i u kojem su svojstvu nazočne te naznaka kaznenog
predmeta u kojem se poduzima radnja.

(2)
Zapisnik treba sadržavati bitne podatke o tijeku i sadržaju poduzete radnje. U
zapisnik se ubilježava u obliku pripovijedanja samo bitni sadržaj danih iskaza
i izjava. Pitanja se unose u zapisnik samo ako je potrebno da se razumije
odgovor. Ako je potrebno, u zapisnik će se doslovce unijeti pitanje koje je
postavljeno i odgovor koji je dan. Ako su pri poduzimanju radnje oduzeti pred­meti
ili spisi, to će se naznačiti u zapisniku, a oduzete stvari priključit će se
zapisniku ili će se navesti gdje se nalaze na čuvanju.

(3) Pri
poduzimanju radnji kao što je očevid, pretraga stana ili osoba, ili
prepoznavanje (članak 258. i 259.), u zapisnik će se unijeti i podaci koji su
važni s obzirom na značenje takve radnje ili za utvrđivanje istovjetnosti
pojedinih predmeta (opis, mjere i veličina predmeta ili tragova, stavljanje
oznake na predmete i dr.), a ako su napravljene skice, crteži, planovi,
fotografije, film­ske ili druge tehničke snimke, to će se navesti u zapisniku i
priključiti zapisniku.

Članak
76.

(1)
Zapisnik se mora voditi uredno, u njemu se ne smije ništa dodati ili mijenjati.
Prekrižena mjesta moraju ostati čitljiva.

(2) Sve
preinake, ispravci i dodaci unose se na kraju zapisnika i moraju ih ovjeroviti
osobe koje potpisuju zapisnik.

Članak 77.

(1)
Ispitana osoba, osobe koje su obvezno nazočne radnjama u postupku te stranke,
branitelj i oštećenik, ako su nazočni, imaju pravo pročitati zapisnik ili
zahtijevati da im se pročita. Na to ih je dužna upozoriti osoba koja poduzima
radnju, a u zapisniku će se naznačiti je li upozorenje učinjeno i je li
zapisnik pročitan. Zapisnik će se uvijek pročitati ako nije bilo zapisničara, i
to će se naznačiti u zapisniku.

(2)
Zapisnik potpisuje ispitana osoba. Ako se zapisnik sastoji od više stranica,
ispitana osoba potpisuje svaku stranicu.

(3) Na
kraju zapisnika potpisat će se tumač, ako ga je bilo, svjedoci čija je
nazočnost obvezna pri poduzimanju istražnih rad­nji, a pri pretrazi i osoba
koja se pretražuje ili čiji se dom ili druge prostorije pretražuju. Ako
zapisnik ne piše zapisničar (članak 74. stavak 2.), zapisnik potpisuju osobe
koje su nazočne radnji. Ako takvih osoba nema ili ne mogu shvatiti sadržaj
zapisnika, zapisnik potpisuju dva svjedoka, osim ako nije moguće osigurati
njihovu nazočnost.

(4)
Osoba koja ne zna pisati umjesto potpisa stavlja otisak kažiprsta desne ruke, a
zapisničar ispod otiska upisuje njezino ime i prezime. Ako se zbog nemogućnosti
da se stavi otisak desnog kažiprsta stavlja otisak kakva drugog prsta ili
otisak prsta lijeve ruke, u zapisniku će se naznačiti od kojeg je prsta i s
koje ruke uzet otisak.

(5) Ako
ispitana osoba nema obje ruke, pročitat će zapisnik, a ako ne zna pisati,
zapisnik će joj se pročitati, i to će se zabilježiti u zapisniku. Ako ispitana
osoba odbije potpisati zapisnik ili staviti otisak prsta, to će se zabilježiti
u zapisniku i navesti razlog odbijanja.

(6) Ako
se radnja nije mogla obaviti bez prekida, u zapisniku će se naznačiti dan i sat
kad je nastao prekid te dan i sat kad se radnja nastavlja.

(7) Ako
je bilo prigovora u svezi sa sadržajem zapisnika, navest će se u zapisniku i ti
prigovori.

(8)
Zapisnik na kraju potpisuje osoba koja je poduzela radnju i zapisničar.

Članak
78.

(1) Kad
je u ovom Zakonu propisano da se na nekom dokazu ne može utemeljiti sudska
odluka, istražni će sudac na prijedlog stranaka ili po službenoj dužnosti
riješiti o izdvajanju toga dokaza iz spisa najkasnije do završetka istrage,
odnosno davanja suglasnosti istražnog suca da se optužnica može podignuti bez
provođenja istrage (članak 204. stavak 2.). Protiv rješenja istraž­nog suca o
prijedlogu stranaka ili o izdvajanju dopuštena je posebna žalba.

(2)
Nakon pravomoćnosti rješenja izdvojeni se dokazi, odnosno zapisnici zatvaraju u
poseban omot i čuvaju kod istražnog suca odvojeno od ostalih spisa i ne mogu se
razgledati niti se njima može služiti u postupku.

(3)
Nakon završene istrage te nakon davanja suglasnosti da se optužnica može
podignuti bez provođenja istrage (članak 204. stavak 2.) istražni će sudac
postupiti prema odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka i što se tiče svih
obavijesti koje su u skladu sa člankom 183. stavkom 4. i člankom 186. stavkom
3. ovoga Zakona državnom odvjetniku, odnosno redarstvenim vlastima dali
građani, odnosno osumnjičenik koji je bio ispitan protivno odred­bama članka 186.
stavka 5. ovoga Zakona.

Članak 79.

(1)
Istražni sudac može odrediti da se izvođenje istražne rad­nje snimi uređajima
za zvučno i optičko snimanje. O tome će istražni sudac prethodno izvijestiti
osobu koja se ispituje.

(2)
Snimka mora sadržavati podatke iz članka 75. stavka 1. ovoga Zakona, podatke
potrebne za identificiranje osobe čija se izjava snima i podatak u kojem
svojstvu ta osoba daje izjavu. Kad se snimaju izjave više osoba, mora se
osigurati da se iz snimke može jasno razaznati tko je dao koju izjavu.

(3) Na
zahtjev ispitane osobe snimka će se odmah reproducirati, a ispravci će se ili
objašnjenja te osobe snimiti.

(4) U
zapisnik o istražnoj radnji unijet će se da je obavljeno tehničko snimanje, tko
je snimanje obavio, da je osoba koja se ispituje prethodno upoznata o snimanju,
da je snimka reproducirana i gdje se snimka čuva ako nije priložena spisima
predmeta.

(5)
Istražni sudac može odrediti da se tehnička snimka u cijelosti ili djelomično
prepiše. Prijepis će istražni sudac pregledati, ovjeroviti i priključiti
zapisniku o poduzimanju istražne rad­nje.

(6)
Tehnička snimka učinjena prema odredbama stavka 1., 2., 3., 4. i 5. ovoga
članka čuva se u sudu dok se čuva i kazneni spis.

(7)
Istražni sudac može dopustiti da osobe koje sudjeluju u postupku, a imaju
opravdan interes snime uređajima za zvučno snimanje izvođenje istražne radnje.

Članak 80.

Za
zapisnik o glavnoj raspravi vrijede i odredbe članka 330. do 333. ovoga Zakona.

Članak
81.

(1) O
vijećanju i glasovanju sastavit će se poseban zapisnik.

(2)
Zapisnik o vijećanju i glasovanju sadrži tijek glasovanja i odluku koja je
donesena.

(3) Taj
zapisnik potpisuju svi članovi vijeća i zapisničar. Odvojena mišljenja
priključit će se zapisniku o vijećanju i glasovanju ako nisu unesena u
zapisnik.

(4) Zapisnik
o vijećanju i glasovanju zatvorit će se u poseban omot. Taj zapisnik može
razgledati samo viši sud kad rješava o pravnom lijeku i u tom slučaju dužan je
zapisnik ponovno zatvoriti u poseban omot i na omotu naznačiti da je razgledao
zapisnik.

Glava VIII.

ROKOVI

Članak
82.

(1)
Rokovi predviđeni ovim Zakonom ne mogu se produljiti, osim kad to zakon
izričito dopušta. Ako je riječ o roku koji je ovim Zakonom propisan radi
zaštite prava obrane i drugih procesnih prava okrivljenika, taj se rok može
skratiti ako to zahtijevaju okrivljenik ili branitelj pisano ili usmeno na
zapisnik pred sudom.

(2) Kad
je izjava vezana za rok, smatra se da je dana u roku ako je prije nego što rok
protekne predana onome tko je ovlašten da je primi.

(3) Kad
je izjava predana poštom preporučenom pošiljkom, brzojavom ili drugim
telekomunikacijskim sredstvom, dan predaje pošti smatra se danom predaje onomu
komu je dostavljena. Smatrat će se da pošiljatelj izjave nije propustio rok ako
primatelj poslanu izjavu nije dobio na vrijeme zbog pogrešnog rada uređaja za
predaju ili prijam poruka, a za koji pošiljatelj nije znao.

(4)
Okrivljenik koji se nalazi u pritvoru će izjavu koja je vezana za rok predati
upravi zatvora, a osoba koja se nalazi na izdržavanju kazne ili se nalazi u
ustanovi radi primjene sigurnosne mjere ili odgojne mjere takvu će izjavu
predati upravi ustanove u kojoj je smještena. Dan i sat predaje takve izjave
upravi ustanove smatra se časom predaje tijelu koje je nadležno da je primi.

(5) Ako
je podnesak koji je vezan za rok zbog neznanja ili očite pogreške podnositelja,
predan ili dostavljen nenadležnom sudu prije proteka roka, pa nadležnom sudu
stigne nakon proteka roka, uzet će se da je podnesen na vrijeme.

Članak
83.

(1)
Rokovi se računaju na sate, dane, mjesece i godine.

(2) Sat
ili dan kad su dostava ili priopćenje obavljeni, odnosno u koji pada događaj od
kada treba računati trajanje roka ne uračunava se u rok, već se za početak roka
uzima prvi sljedeći sat, odnosno dan. Kao dan računaju se dvadeset četiri sata,
a mjesec se računa po kalendarskom vremenu.

(3)
Rokovi određeni po mjesecima, odnosno godinama za­vršavaju se protekom onog
dana posljednjeg mjeseca, odnosno godine koji po svom broju odgovara danu kad
je rok počeo (sukladno stavku 2. ovoga članka). Ako nema tog dana u posljednjem
mjesecu, rok se završava posljednjeg dana tog mjeseca.

(4) Ako
posljednji dan roka pada na državni blagdan ili u subotu ili u nedjelju, ili u
koji drugi dan kad državno tijelo nije radilo, rok istječe protekom prvoga
sljedećega radnog dana.

Članak
84.

(1)
Okrivljeniku koji iz opravdanih razloga propusti rok za podnošenje žalbe protiv
presude ili protiv rješenja o primjeni sigurnosne mjere ili odgojne mjere ili o
oduzimanju imovinske koristi sud će dopustiti povrat u prijašnje stanje radi
podnošenja žalbe ako u roku od osam dana nakon prestanka uzroka zbog kojega je
propustio rok podnese molbu za povrat u prijašnje stanje i ako istovremeno s
molbom preda i žalbu. Isto će dopustiti sud i branitelju okrivljenika koji u
slučaju iz članka 156. stavka 5. ovoga Zakona nije iskoristio svoje pravo na
žalbu.

(2)
Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne može se tražiti povrat u
prijašnje stanje.

Članak 85.

(1) O
povratu u prijašnje stanje odlučuje predsjednik vijeća koje je donijelo presudu
ili rješenje koje se pobija žalbom.

(2)
Protiv rješenja kojim se dopušta povrat u prijašnje stanje nije dopuštena
žalba.

(3) Kad
je podnesena žalba protiv rješenja kojim se ne dopušta povrat u prijašnje
stanje, sud je dužan tu žalbu, zajedno sa žalbom protiv presude ili protiv
rješenja o primjeni sigurnosne mjere ili odgojne mjere ili o oduzimanju
imovinske koristi, te s odgovorom na žalbu i svim spisima, dostaviti višem sudu
na rješavanje.

Članak
86.

Molba
za povrat u prijašnje stanje u pravilu ne zadržava izvršenje presude, odnosno
rješenja o primjeni sigurnosne mjere ili odgojne mjere ili o oduzimanju
imovinske koristi, ali sud nadležan za rješavanje molbe može odlučiti da se s
izvršenjem zastane do donošenja odluke o molbi.

Glava IX.

MJERE OSIGURANJA NAZOČNOSTI OKRIVLJENIKA
I DRUGE MJERE OPREZA

1.
Zajedničke odredbe

Članak
87.

(1) Sud
će pri odlučivanju o mjerama osiguranja nazočnosti okrivljenika i drugim
mjerama opreza paziti da se ne primjenjuje teža mjera ako se ista svrha može
postići blažom mjerom.

(2) Sud
će po službenoj dužnosti ukinuti mjere iz stavka 1. ovoga članka ili ih
zamijeniti blažim mjerama ako su prestali zakonski uvjeti za njihovu primjenu,
ili ako su nastupili uvjeti da se ista svrha može postići blažom mjerom.

2. Poziv

Članak
88.

(1)
Nazočnost okrivljenika pri obavljanju radnji u kaznenom postupku osigurava se
njegovim pozivanjem. Poziv okrivljeniku upućuje sud.

(2)
Pozivanje se obavlja dostavom zatvorenoga pisanog poziva koji sadrži: naziv
suda koji poziva, ime i prezime okrivljenika, naziv kaznenog djela koje mu se
stavlja na teret, mjesto kamo okrivljenik treba doći, dan i sat kad treba doći,
naznaku da se poziva u svojstvu okrivljenika i upozorenje da će u slučaju
nedolaska biti prisilno doveden, službeni pečat i potpis suca.

(3) Kad
se okrivljenik prvi put poziva, poučit će se u pozivu o pravu da uzme
branitelja, te da branitelj može biti nazočan njegovu ispitivanju.

(4) Pri
prvom ispitivanju, ili pri dostavi optužnice bez provođenja istrage (članak
204.) optužnog prijedloga ili privatne tužbe okrivljenik će se poučiti da je
dužan odmah izvijestiti sud o promjeni adrese, te o namjeri da promijeni
boravište i upozoriti na posljedice koje propisuje ovaj Zakon ako tako ne
postupi.

(5) Ako
se okrivljenik ne može odazvati pozivu zbog bolesti ili druge neotklonjive
smetnje, može se ispitati u mjestu gdje se nalazi ili će se osigurati njegov
prijevoz do sudske zgrade ili drugog mjesta gdje se radnja poduzima, ili se
njegovo ispitivanje može odgoditi.

(6) Prema potrebi sud može
naložiti tjelesni pregled ili vještačenje radi provjere postojanja okolnosti iz
stavka 5. ovoga članka.

3. Dovođenje

Članak
89.

(1)
Dovedbeni nalog može izdati sud ako je doneseno rješenje o pritvoru ili ako
uredno pozvani okrivljenik ne dođe, a svoj izostanak ne opravda, ili ako se
nije mogla obaviti uredna dostava poziva a iz okolnosti očito proizlazi da
okrivljenik izbjegava primiti poziv.

(2)
Dovedbeni nalog izvršavaju redarstvene vlasti.

(3)
Dovedbeni nalog izdaje se u pisanom obliku i sadrži: ime i prezime okrivljenika
kojeg treba dovesti te druge potrebne podatke koji su poznati, naziv kaznenog
djela koje mu se stavlja na teret uz navođenje odredaba Kaznenog zakona, razlog
zbog kojeg se nalaže dovođenje, službeni pečat i potpis suca koji izdaje nalog.

(4) Osoba
kojoj je povjereno izvršenje naloga predaje nalog okrivljeniku i poziva ga da
pođe s njom. Ako okrivljenik to odbije, dovest će se prisilno.

(5)
Protiv vojnih osoba, pripadnika redarstvene vlasti i pripadnika pravosudne
policije neće se izdavati dovedbeni nalog, već će se zatražiti od njihova
zapovjedništva, odnosno ustanove da ih dovede.

4.
Mjere opreza

Članak
90.

(1) U
slučaju kad postoje okolnosti iz članka 105. ovoga Zakona zbog kojih je moguće
odrediti pritvor, sud će, ako se ista svrha može ostvariti i nekom od mjera
opreza propisanih ovim člankom, obrazloženim rješenjem naložiti okrivljeniku
provo­đenje jedne ili više mjera. Pri tome će se okrivljenik upozoriti da se u
slučaju nepridržavanja izrečene mjere, ta mjera može zamijeniti drugom mjerom
opreza, težom mjerom ili pritvorom.

(2)
Mjere opreza jesu:

1)
zabrana napuštanja boravišta,

2)
zabrana posjećivanja određenog mjesta ili područja,

3)
obveza okrivljenika da se povremeno javlja određenoj osobi ili državnom tijelu,

4)
zabrana približavanja određenoj osobi i zabrana uspostav­ljanja ili održavanja
veze s određenom osobom,

5)
zabrana poduzimanja određene poslovne aktivnosti,

6)
privremeno oduzimanje putne i druge isprave za prijelaz državne granice,

7)
privremeno oduzimanje dozvole za upravljanje motornim vozilom.

(3)
Mjerama opreza ne može se ograničiti pravo okrivljenika na vlastiti stan, te
pravo na nesmetane veze s ukućanima, bračnim ili izvanbračnim drugom,
roditeljima, djecom, posvojenikom ili posvojiteljem osim ako se postupak vodi zbog
kaznenog djela počinjenog na štetu neke od tih osoba. Zabrana obavljanja poslov­ne
aktivnosti može obuhvatiti i zakonitu profesionalnu djelatnost ako se postupak
vodi zbog kaznenog djela počinjenog u okviru te djelatnosti.

(4)
Mjerama opreza ne može se ograničiti pravo okrivljenika na nesmetano općenje s
braniteljem.

(5)
Mjere opreza mogu biti naložene tijekom cijeloga kaznenog postupka. Prije
započinjanja kaznenog postupka i tijekom istrage mjere opreza nalaže i ukida
istražni sudac, a nakon podizanja optužnice ili optužnog prijedloga pa do
pravomoćnosti presude – vijeće ili sudac pojedinac.

(6)
Mjere opreza mogu trajati dok za to postoji potreba, a najdulje do
pravomoćnosti presude. Svaka dva mjeseca istražni sudac, odnosno sudac
pojedinac ili vijeće, ispitat će po službenoj dužnosti postoji li još potreba
za mjerama opreza, te ih rješenjem produljiti ili ukinuti ako one više nisu
potrebne. Mjere će se ukinuti i prije proteka roka od dva mjeseca ako je za
njima prestala potreba ili ako više nema zakonskih uvjeta za njihovu primjenu.

(7)
Protiv rješenja kojim se određuje, produljuje ili ukida mjera opreza stranke
mogu izjaviti žalbu, koja ne zadržava njihovo izvršenje. O žalbi protiv
rješenja istražnog suca ili suca pojedinca odlučuje vijeće iz članka 18. stavka
4., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(8) Kad
je tijekom istrage državni odvjetnik predložio primjenu mjera opreza, a
istražni se sudac s time ne slaže, donijet će rješenje kojim odbija prijedlog
državnog odvjetnika. Protiv rješe­nja istražnog suca dopuštena je žalba, koja
ne zadržava izvršenje rješenja i o kojoj odlučuje vijeće iz članka 18. stavka
4., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(9)
Redarstvena vlast koja je, u slučaju vjerojatnosti da je počinjeno kazneno
djelo protiv sigurnosti javnog prometa, izašla na mjesto događaja može
privremeno, a najdulje do tri dana, oduzeti dozvolu za upravljanje motornim
vozilom od osobe za koju postoji osnova sumnje da je počinitelj.

Članak
91.

(1) U
rješenju kojim nalaže mjeru opreza zabrane napuštanja boravišta, sud će
odrediti mjesto u kojem okrivljenik mora boraviti dok traje mjera opreza i
granice izvan kojih se ne smije udaljavati.

(2) U
rješenju kojim nalaže mjeru opreza zabrane posje­ćivanja određenog mjesta ili
područja, sud će odrediti mjesto ili područje te udaljenost ispod koje im se
okrivljenik ne smije približiti.

(3) U
rješenju kojim nalaže mjeru opreza obvezom okriv­ljenika da se povremeno javlja
određenoj osobi ili državnom tijelu, sud će odrediti službenu osobu kojoj se
okrivljenik mora javljati, rok u kojemu se mora javljati i način vođenja
evidencije o javljanju okrivljenika.

(4) U
rješenju kojim nalaže mjeru opreza zabranom približavanja određenoj osobi i
zabranom uspostavljanja ili održa­vanja veze s određenom osobom, sud će
odrediti razdaljinu ispod koje se okrivljenik ne smije približiti određenoj
osobi, te zabraniti uspostavljanje ili održavanje izravne ili neizravne veze s
odre­đenom osobom.

(5) U
rješenju kojim nalaže mjeru opreza zabranom poduzimanja određene poslovne
aktivnosti, sud će potanje odrediti vrstu i predmet poslovne aktivnosti.

(6) U rješenju kojim nalaže mjeru opreza privremenim
oduzimanjem putne i druge isprave za prijelaz državne granice, navest će se
osobni podaci, tijelo koje je izdalo ispravu, broj i datum izdavanja.

(7) U rješenju kojim se nalaže mjera opreza
privremenim oduzimanjem dozvole za upravljanje motornim vozilom, navest će se
podaci o toj dozvoli (osobni podaci, tijelo koje je izdalo dozvolu, broj,
datum, vrsta vozila i dr.).

Članak 92.

(1) Rješenje kojim nalaže mjeru opreza sud dostavlja
i tijelu koje izvršava mjeru opreza.

(2) Mjeru opreza zabrane napuštanja boravišta,
zabrane posjećivanja određenog mjesta ili područja, zabrane približavanja
određenoj osobi i zabrane uspostavljanja ili održavanja veze s određenom
osobom, privremenog oduzimanja putne i druge isprave za prijelaz državne
granice, te privremenog oduzimanja dozvole za upravljanje motornim vozilom,
izvršava redarstvena vlast.

(3) Mjeru opreza obveze okrivljenika da se povremeno
javlja određenoj osobi ili državnom tijelu izvršava redarstvena vlast ili drugo
državno tijelo kojemu se okrivljenik mora javljati.

(4) Mjeru opreza zabrane poduzimanja poslovnih
aktivnosti izvršava tijelo nadležno za nadzor nad poslovnom aktivnosti i redarstvena
vlast.

Članak 93.

(1) Sud može u svako doba naložiti provjeru
izvršavanja mjere opreza i zatražiti izvješće od redarstvene vlasti ili drugog
tijela koje izvršava mjeru opreza. Tijelo koje izvršava mjeru opreza hitno će
provesti naložene provjere i odmah o tome obavijestiti sud.

(2) O postupanju okrivljenika protivno zabrani ili
neispunjavanju obveze naložene mjerom opreza, tijelo koje izvršava mjeru opreza
odmah obavještava sud.

(3) Osobi različitoj od okrivljenika sud može
posebnim rješenjem zabraniti aktivnosti kojima se narušavaju mjere opreza prema
okrivljeniku. Ako ta osoba, postupi protivno rješenju, kaznit će se novčanom
kaznom do 20.000,00 kuna.

5. Jamstvo

Članak
94.

(1)
Okrivljenik protiv kojeg treba odrediti pritvor ili je pritvor protiv njega već
određen zbog bojazni da će okrivljenik pobjeći može se ostaviti na slobodi,
odnosno pustiti na slobodu ako on osobno ili tko drugi za njega dade jamstvo da
do kraja kaznenog postupka neće pobjeći, a sam okrivljenik obeća da se neće
kriti i da bez odobrenja neće napustiti svoje boravište.

(2)
Rješenje o jamstvu i o njegovu ukidanju donosi se sukladno članku 90. stavku 5.
do 8. ovoga Zakona.

Članak
95.

(1)
Jamčevina uvijek glasi na svotu novca koja se određuje s obzirom na težinu
kaznenog djela, osobne i obiteljske prilike okrivljenika, te imovno stanje
okrivljenika i osobe koja daje jamstvo.

(2)
Jamčevina se sastoji u polaganju gotovog novca, vrijednosnih papira,
dragocjenosti ili drugih pokretnina veće vrijednosti koje se lako mogu unovčiti
i čuvati ili u stavljanju hipoteke za iznos jamstva na nekretnine osobe koja
daje jamstvo ili u osobnoj obvezi jedne ili više osoba da će u slučaju bijega
okrivljenika platiti utvrđeni iznos jamstva.

(3) Ako
okrivljenik pobjegne, rješenjem će se, sukladno propisima, odrediti kome će
pripasti vrijednost dana kao jamčevina.

Članak 96.

(1)
Protiv okrivljenika će se, unatoč danom jamstvu, odrediti pritvor ako na uredan
poziv ne dođe, a izostanak ne opravda, ako se sprema pobjeći ili ako postoji
neka druga zakonska osnova da se protiv njega odredi pritvor.

(2) U
slučaju iz stavka 1. ovoga članka jamstvo se ukida. Položena jamčevina,
dragocjenosti, vrijednosni papiri ili druge pokretnine vraćaju se, a hipoteka
skida. Na isti se način postupa i kad kazneni postupak pravomoćno završi
rješenjem o obustavi postupka ili presudom.

(3) Ako
je presudom izrečena kazna zatvora, jamstvo prestaje kad osuđenik stupi na
izdržavanje kazne.

6. Uhićenje

Članak
97.

(1)
Svatko smije spriječiti bijeg osobe zatečene u kaznenom djelu za koje se
progoni po službenoj dužnosti.

(2)
Zatečena u kaznenom djelu je osoba koju netko opazi u radnji kaznenog djela,
odnosno osoba koja je neposredno nakon kaznenog djela zatečena pod okolnostima
koje upućuju na to da je upravo ona počinila kazneno djelo.

Članak
98.

(1)
Redarstvene su vlasti ovlaštene uhititi osobu protiv koje izvršavaju dovedbeni
nalog, te osobu protiv koje treba izvršiti rješenje o pritvoru.

(2)
Redarstvene su vlasti ovlaštene uhititi:

1)
osobu zatečenu u kaznenom djelu za koje se progoni po službenoj dužnosti,

2)
osobu za koju postoje osnove sumnje da je počinila kazneno djelo za koje se
progoni po službenoj dužnosti, kad postoji neki od razloga za određivanje
pritvora iz članka 105. ovoga Zakona.

Članak
99.

(1)
Prilikom uhićenja uhićenika se mora odmah izvijestiti o razlozima uhićenja,
osim ako to s obzirom na okolnosti uhićenja nije nikako moguće.

(2)
Redarstvene su vlasti dužne o uhićenju obavijestiti obitelj uhićenika u roku od
24 sata, osim ako se on tome protivi. O uhićenju će se obavijestiti i nadležno
tijelo socijalne skrbi ako je potrebno poduzeti mjere za zbrinjavanje djece i
drugih članova obitelji uhićenika o kojima se on brine.

Članak 100.

(1)
Redarstvene vlasti moraju uhićenika odmah, a najkasnije u roku od dvadeset
četiri sata dovesti istražnom sucu ili ga pustiti na slobodu. Zakašnjenje
moraju posebno obrazložiti.

(2) Kad
je neka osoba spriječena u bijegu prema odredbi članka 97. stavka 1. ovoga
Zakona, nju će se odmah dovesti istražnom sucu ili redarstvenim vlastima koje
će postupiti prema stavku 1. ovoga članka, a ako to nije moguće, o tome će se
izvijestiti jedno od tih tijela.

(3)
Prilikom dovođenja uhićenika istražnom sucu podnijet će se pisana obavijest o
razlozima i vremenu uhićenja. Takva se obavijest može dati usmeno na zapisnik.

(4)
Istražni će sudac uhićenika koji mu je doveden odmah upozoriti u smislu odredbe
članka 6. ovoga Zakona, a po potrebi i pomoći mu da uzme branitelja. Upozorenje
i izjava uhićenika unosi se u zapisnik. Ako uhićenik izjavi da neće uzeti branitelja
ili u roku od dvadeset četiri sata od primljenog upozorenja ne uzme branitelja,
istražni će sudac uhićenika ispitati i odlučiti o njegovu puštanju na slobodu.
U slučaju kad je obrana prema ovom Zakonu obvezatna, istražni će sudac
uhićeniku koji nije uzeo branitelja prije ispitivanja odrediti branitelja po
službenoj dužnosti, s liste dežurnih odvjetnika koju za područje pojedinog
županijskog suda donosi Hrvatska odvjetnička komora i dostavlja županijskom
sudu.

7.
Zadržavanje

Članak
101.

(1)
Istražni sudac može na prijedlog redarstvene vlasti ili državnog odvjetnika
pisanim i obrazloženim rješenjem odrediti da se uhićenik koji mu je doveden
zadrži do dvadeset četiri sata, ako utvrdi da postoje osnove sumnje da je
uhićenik počinio kazneno djelo koje mu se stavlja na teret, ako postoje razlozi
iz članka 105. stavka 1. točke 1. i 2. ovoga Zakona, a zadržavanje je potrebno
radi utvrđivanja istovjetnosti, provjere alibija, prikupljanja podataka o
dokazima, te otklanjanja ozbiljne opasnosti po život ili zdravlje ljudi ili
imovinu većeg opsega. Novo zadržavanje po prethodnim odredbama može se odrediti
samo još jedanput ako su glede uhićenika prikupljene obavijesti o drugom
kaznenom djelu. Iznimno, istražni sudac može na prijedlog redarstvenih vlasti
ili državnog odvjetnika odrediti da se prema ovom stavku uhićenik zadrži kod
policije, ako se radi o kaznenim djelima iz članka 192. ovoga Zakona za koje je
moguće izreći kaznu zatvora preko pet godina.

(2)
Istražni sudac može po službenoj dužnosti ili na prijedlog državnog odvjetnika
odrediti da se uhićenik koji mu je doveden zadrži do četrdeset osam sati i u
slučaju kad smatra da postoji osnovana sumnja da je uhićenik počinio kazneno
djelo koje mu se stavlja na teret i da postoje razlozi za određivanje pritvora
iz članka 105. stavka 1. ovoga Zakona, ako državni odvjetnik protiv uhićenika
još nije podnio istražni zahtjev, neposrednu optužnicu ili optužni prijedlog.
Ako državni odvjetnik do isteka roka od četrdeset osam sati ne podnese istražni
zahtjev, neposrednu optužnicu ili optužni prijedlog, uhićenik će se pustiti na
slobodu.

(3) Ako
je uhićenik bio zadržan prema stavku 1. ovoga članka istražni sudac može
odrediti zadržavanje prema stavku 2. ovoga članka još dvadeset četiri sata.

(4)
Istražni sudac nenadležnog suda može rješenjem zadržati osobu prema odredbama
stavka 1. i 2. ovoga članka. Istražni sudac zadržat će osobu protiv koje
postoje razlozi za određivanje pritvora iz članka 105. stavka 1. točke 1. i 2.
ovoga Zakona kad obavlja hitne istražne radnje prije započinjanja istrage, ili
kad mu je istražni sudac nadležnog suda povjerio obavljanje pojedinih istražnih
radnji. U slučaju kad je odredio zadržavanje, istražni sudac nenadležnog suda
dužan je do isteka roka zadržavanja zadržanu osobu uputiti nadležnom istražnom
sucu, te o tome izvijestiti državnog odvjetnika.

Članak
102.

(1)
Rješenje o zadržavanju odmah se uručuje uhićeniku i dostavlja nadležnom
državnom odvjetništvu, a redarstvenoj vlasti ako je na njezin prijedlog ono
doneseno. Ako se istražni sudac ne složi s prijedlogom državnog odvjetnika da
se uhićenik zadrži, donijet će rješenje kojim se prijedlog odbija i uhićenik
pušta na slobodu. Protiv toga rješenja državni odvjetnik ima pravo žalbe u roku
od dvadeset četiri sata, o žalbi odlučuje vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga
Zakona u daljnjem roku od dvadeset četiri sata. Žalba ne zadržava izvršenje
rješenja.

(2) Uhićenik ima pravo žalbe protiv rješenja o
zadržavanju za vrijeme trajanja te mjere. O žalbi odmah po njezinu primitku
odlučuje vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona. Žalba ne zadržava
izvršenje rješenja.

(3) Na postupanje s uhićenikom koji je zadržan prema
članku 101. stavku 1. i 2. ovoga Zakona primjenjuju se odredbe ovoga Zakona
koje se odnose na postupanje s pritvorenicima. U slučajevima kad je uhićenik
zadržan prema odredbi članka 101. stavka 1. ovoga Zakona, redarstvene vlasti
mogu s njim obaviti razgovor radi prikupljanja obavijesti, prema odredbi članka
186. stavka 4. ovoga Zakona.

(4) Zadržani uhićenik ima se odmah pustiti na slobodu
ako je povodom njegove žalbe rješenje o zadržavanju bilo ukinuto ili ako su
istekli rokovi iz članka 101. stavka 1. i 2. ovoga Zakona, osim ako je državni
odvjetnik u istražnom zahtjevu, neposrednoj optužnici ili optužnom prijedlogu
zatražio određivanje pritvora.

Članak
103.

Ako je
državni odvjetnik podnio istražni zahtjev, neposrednu optužnicu ili optužni
prijedlog i zatražio određivanje pritvora, izvijestit će odmah o tome istražnog
suca koji je odredio zadržavanje. Istražni sudac će uhićenika zadržati do
donošenja odluke nadležnog suda o istražnom zahtjevu i pritvoru, odnosno o
pritvoru nakon podignute neposredne optužnice ili optužnog prijedloga. Ako
nadležna sudbena vlast ne odredi pritvor u roku od sedamdeset dva  sata od kada je istekao rok iz članka 101.
stavka 1. i 2. ovoga Zakona na kojega je zadržavanje određeno, uhićenik se mora
odmah pustiti na slobodu.

8.
Općenite odredbe o pritvoru

Članak
104.

(1)
Pritvor može biti određen samo ako se ista svrha ne može ostvariti drugom
mjerom.

(2) Čim
prestanu razlozi zbog kojih je pritvor određen, pritvor se mora ukinuti i
pritvorenika pustiti na slobodu.

(3) Pri
odlučivanju o pritvoru, posebno o njegovu trajanju, vodit će se računa o
razmjeru između težine počinjenoga kaznenog djela, kazne koja se, prema podacima
kojima raspolaže sud, može očekivati u postupku i potrebe određivanja i
trajanja pritvora.

(4)
Sudbena tijela pred kojima se vodi postupak postupat će u predmetima u kojima
je određen pritvor posebno žurno, te po službenoj dužnosti paziti jesu li prestali
razlozi i zakonski uvjeti za pritvor i u tom slučaju ga odmah ukinuti.

9.
Osnove za određivanje pritvora

Članak
105.

(1) Ako
postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo, pritvor se
protiv te osobe može odrediti:

1) ako
postoje okolnosti koje upućuju na opasnost da će pobjeći (krije se, ne može se
utvrditi njezina istovjetnost i dr.),

2) ako
postoji osnovana sumnja da će uništiti, sakriti, izmijeniti ili krivotvoriti
dokaze ili tragove važne za kazneni postupak ili da će ometati kazneni postupak
utjecajem na svjedoke, sudionike ili prikrivače,

3) ako osobite okolnosti opravdavaju bojazan da će
ponoviti kazneno djelo ili da će dovršiti pokušano kazneno djelo ili da će
počiniti kazneno djelo kojim prijeti,

4) ako su u pitanju kaznena djela: ubojstva,
razbojništva, silovanja, terorizma, otmice, zlouporabe opojnih droga, iznude,
zlouporabe ovlasti u gospodarskom poslovanju, zlouporabe položaja ili ovlasti,
udruživanja za počinjenje kaznenog djela ili kojeg drugoga kaznenog djela za
koje je propisana kazna zatvora od dvanaest godina ili teža kazna, ako je to
neophodno zbog posebno teških okolnosti djela.

(2) Pritvor se može odrediti na temelju odredbe
stavka 1. točke 3. ovoga članka samo ako postoji opasnost od počinjenja
kaznenog djela protiv imovine ili drugoga kaznenog djela za koje je prema
zakonu moguće izreći kaznu zatvora od tri godine ili težu kaznu.

(3) Pritvor se može odrediti i protiv okrivljenika
koji, iako uredno pozvan, izbjegava doći na glavnu raspravu.

(4) Pri izricanju presude uvijek će se odrediti
pritvor protiv okrivljenika kojem je izrečena kazna zatvora od pet godina ili
teža kazna.

Članak 106.

(1) Kad postoje okolnosti iz članka 105. stavka 1.
točke 1. i 3. ovoga Zakona, sud može odrediti kućni pritvor ako se svrha
određivanja pritvora može postići zabranom da se osoba udaljuje iz stana ili
drugog prostora u kojemu boravi.

(2) Rješenjem o određivanju kućnog pritvora sud može,
uz suglasnost osobe, odrediti primjenu vanjskoga elektroničkog ili video
nadzora za vrijeme trajanja kućnog pritvora na svim otvorima stana ili drugog
prostora u kojem boravi.

(3) Ako u ovom Zakonu nema posebnih odredaba o kućnom
pritvoru, u odnosu na određivanje, ukidanje i produljenje kućnog pritvora na
odgovarajući način se primjenjuju odredbe o pritvoru. Ministar nadležan za
poslove pravosuđa uz suglasnost ministra unutarnjih poslova donijet će posebne
propise kojima se potanje uređuje primjena mjera iz stavka 1. i 2. ovoga
članka.

10. Rješenje o određivanju pritvora

Članak
107.

(1) Pritvor
se određuje pisanim rješenjem nadležne sudbene vlasti.

(2)
Rješenje o pritvoru sadrži: naziv suda koji donosi rješenje, ime i prezime
osobe, te osobne podatke osobe koja se pritvara i kazneno djelo za koje je
okrivljena, zakonsku osnovu za pritvor, rok na koji je pritvor određen, odredbu
o uračunavanju vremena za koje je osoba koja se pritvara bila lišena slobode
prije donošenja rješenja o pritvoru s naznakom trenutka uhićenja, obrazloženje,
pouku o pravu na žalbu i potpis suca. U obrazlo­ženju će se određeno i potpuno
izložiti činjenice i dokazi iz kojih proizlazi postojanje razloga iz članka
105. stavka 1., odnosno opasnosti ili bojazni iz članka 105. stavka 2. ovoga
Zakona.

(3)
Rješenje o pritvoru predaje se pritvoreniku odmah po pritvaranju. U spisima se
naznačava vrijeme predaje rješenja. Primitak rješenja pritvorenik potvrđuje
potpisom.

(4)
Rješenje o kućnom pritvoru, osim podataka iz stavka 2. ovoga članka sadrži:
zabranu osobi da se udaljuje iz stana ili drugog prostora, zabranu
komuniciranja s drugim osobama, osim osoba koje s njom žive ili ju opskrbljuju
neophodnim potrep­štinama za život, te pod uvjetima koje određuje Zakon člankom
106. stavkom 2., mjeru video i elektroničkog nadzora okriv­ljenika. Rješenje o
kućnom pritvoru se dostavlja redarstvenoj vlasti.

11.
Sudbena vlast nadležna za određivanje i ukidanje pritvora

Članak
108.

(1)
Nakon donošenja rješenja o provođenju istrage pritvor određuje i ukida istražni
sudac na prijedlog državnog odvjetnika ili po službenoj dužnosti. O prijedlogu
državnog odvjetnika da se odredi pritvor istražni sudac odlučuje odmah a
najkasnije u roku od dvadeset četiri sata. Kad se istražni sudac ne složi s
prijedlogom državnog odvjetnika za određivanje ili ukidanje pritvora, donijet
će rješenje kojim se njegov prijedlog odbija. U takvu slučaju državni odvjetnik
ima pravo žalbe u roku od četrdeset osam sati. Žalba ne zadržava izvršenje, a o
njoj odlučuje vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona u roku od četrdeset
osam sati.

(2)
Istražni sudac određuje i ukida pritvor na prijedlog državnog odvjetnika ili po
službenoj dužnosti u slučaju kad provodi pojedine istražne radnje u skraćenom
postupku ili kad je državni odvjetnik zatražio suglasnost za podignuće
optužnice bez provo­đenja istrage, do njezina podnošenja sudu.

(3)
Nakon podnošenja optužnice ili optužnog prijedloga sudu izvan glavne rasprave
do pravomoćnosti presude pritvor određuje, produljuje i ukida sudsko vijeće iz
članka 18. stavka 4., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona. Za trajanja
glavne rasprave i do objave presude pritvor određuje, produljuje i ukida vijeće
ili sudac pojedinac pred kojim se rasprava vodi.

(4) Kad
odlučuje o žalbi protiv presude, pritvor određuje, produljuje i ukida žalbeno
vijeće (članak 20. stavak 2. i 3. i član­ka 21. točka 1. i 2.).

(5) Kad
sudbeno vijeće koje odlučujući o izvanrednim pravnim lijekovima ukine pobijanu
presudu i predmet vrati na ponov­ni postupak, može odrediti pritvor ako postoje
razlozi iz članka 105. ovoga Zakona, a nisu protekli rokovi iz članka 114.
ovoga Zakona.

Članak 109.

(1) Na
sjednicu vijeća (članak 18. stavak 4., odnosno članak 20. stavak 2.) na kojoj
se nakon predaje optužnice ispituje postoje li razlozi za pritvor, odnosno na
kojoj se odlučuje o određivanju, ukidanju ili produljenju pritvora, pozivaju se
državni odvjetnik i branitelj, a po ocjeni vijeća i okrivljenik, odnosno
pritvorenik.

(2)
Sjednica vijeća održat će se i ako uredno pozvane osobe iz stavka 1. ovoga
članka ne dođu na sjednicu, ili ako okrivljenik ili njegov branitelj nisu
uredno primili poziv zbog toga jer su promijenili boravište ne obavijestivši o
tome sud ili zbog toga što dostava nije bila moguća zbog njihove nedostupnosti.

(3)
Vijeće će omogućiti strankama da usmeno izlože svoja stajališta važna za
donošenje odluke o pritvoru, daju potrebna obrazloženja, pisane podneske i
prilože važnu dokumentaciju.

(4)
Vijeće će prilikom donošenja odluke o pritvoru uzeti u razgledavanje i dopise i
dokumentaciju koja u sud pristigne do početka sjednice, a koje stranke dostave
vijeću poštom ili na drugi način.

(5)
Tijekom sjednice vijeća vodi se zapisnik koji se prilaže spisu predmeta zajedno
s rješenjem kojim je vijeće odlučilo o pri­tvoru.

12.
Trajanje pritvora

Članak
110.

(1)
Pritvor određen rješenjem istražnog suca ili pritvor koji je prvi puta određen
tijekom istrage odlukom vijeća može trajati najdulje mjesec dana od dana
lišenja slobode. U vrijeme trajanja pritvora uračunava se svako lišenje
slobode.

(2) Iz
opravdanih razloga na prijedlog istražnog suca ili državnog odvjetnika, vijeće
iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona može pritvor tijekom istrage produljiti za
još najviše dva mjeseca.

(3) Ako
se istraga vodi, vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona može, nakon isteka
roka iz stavka 2. ovoga članka, pritvor produljiti za još najviše tri mjeseca.

(4)
Ukupno trajanje pritvora u istrazi, računajući i vrijeme trajanja lišenja
slobode prije donošenja rješenja o pritvoru, ne može prijeći šest mjeseci, i
istekom tog roka pritvorenik se ima odmah pustiti na slobodu.

(5)
Prije podnošenja optužnog prijedloga u skraćenom postupku, pritvor može trajati
onoliko koliko je potrebno da se provedu istražne radnje, ali ne dulje od
šezdeset dana.

Članak 111.

(1) Ako
se u trenutku podnošenja optužnice ili optužnog prijedloga sudu okrivljenik
nalazi u pritvoru, vijeće iz članka 18. stavka 4., odnosno članka 20. stavka 2.
ovoga Zakona odmah će, a najkasnije u roku od četrdeset osam sati po podnošenju
optužnice ili optužnog prijedloga odlučiti ima li još mjesta pritvoru, te
svojim rješenjem produljiti ili ukinuti pritvor.

(2) Nakon podnošenja optužnice, optužnog prijedloga
ili prijedloga da se optužnica podigne bez istrage, pritvor može trajati do
pravomoćnosti presude, a nakon pravomoćnosti presude najdulje do pravomoćnosti
rješenja o upućivanju na izdržavanje kazne zatvora. Vijeće iz članka 18. stavka
4., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona svaka će dva mjeseca do izricanja
nepravomoćne presude, računajući od dana pravomoćnosti prethodnog rješenja o
pritvoru, ispitivati postoje li zakonski uvjeti za daljnju primjenu mjere
pritvora, te ga rješenjem produljiti ili ukinuti. Žalba protiv ovoga rješenja
ne zadržava njegovo izvrše­nje. Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru vijeće će
u času dono­šenja nepravomoćne presude ispitati postoje li zakonski uvjeti za
daljnju primjenu mjere pritvora.

(3) Ako je povodom prigovora protiv optužnice,
zahtjeva predsjednika vijeća za ispitivanjem optužnice ili zahtjeva za obnovu
kaznenog postupka predmet vraćen u istragu, ranije određe­ni pritvor do
podnošenja nove optužnice traje najdulje šest mjeseci. Nakon podnošenja nove
optužnice primijenit će se odredbe stavka 2. ovoga članka.

(4) U
skraćenom postupku od predaje optužnog prijedloga do završetka glavne rasprave,
primjenjuju se odredbe članka 105. ovoga Zakona, ali vijeće je dužno svakih
mjesec dana ispitati postoje li razlozi za pritvor.

Članak
112.

Nakon
predaje optužnice ili optužnog prijedloga, a do pravo­moćnosti presude
okrivljenik i njegov branitelj mogu sudu pred­ložiti ukidanje pritvora kad
nastupe okolnosti zbog kojih pritvor više nije neophodan. Protiv rješenja
vijeća kojim se odbija prijed­log za ukidanje pritvora žalba nije dopuštena. U
svakom slučaju pritvor će se ukinuti i pritvorenik pustiti na slobodu kad sud
izrekne presudu kojom se okrivljenik oslobađa od optužbe ili se optužba odbija
ili je okrivljeniku izrečena novčana kazna, uvjetna osuda ili sudska opomena.

Članak
113.

(1)
Pritvor određen prema članku 105. stavku 1. točki 2. ovoga Zakona ukinut će se
čim budu prikupljeni, odnosno izvedeni dokazi zbog čijeg je osiguranja pritvor
određen, a najkasnije do završetka glavne rasprave.

(2)
Pritvor određen prema članku 105. stavku 3. ovoga Zakona može trajati najdulje
mjesec dana.

Članak
114.

(1) Do
donošenje presude suda prvoga stupnja pritvor može trajati najdulje:

1) šest
mjeseci ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora do tri godine,

2)
godinu dana ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora do pet godina,

3)
godinu i šest mjeseci ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora do osam
godina,

4)
dvije godine ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora preko osam
godina,

5) tri
godine ako se za kazneno djelo može izreći kazna dugotrajnog zatvora.

(2) U
predmetima u kojima je donesena nepravomoćna presuda, ukupno trajanje pritvora
do njezine pravomoćnosti može se produljiti za jednu šestinu u slučajevima iz
točke 1. do 3. stavka 1. ovoga članka, odnosno za jednu četvrtinu u slučajevima
iz točke 4. i 5. stavka 1. ovoga članka.

(3)
Vrhovni sud Republike Hrvatske može, na obrazloženi prijedlog državnog
odvjetnika, u slučaju kada je prvostupanjska presuda ukinuta, u postupku za
kaznena djela iz točke 1. do 3. stavka 1. ovoga članka, trajanje pritvora
produljiti najviše do šest mjeseci, a za kaznena djela iz točke 4. i 5. stavka
1. ovoga članaka, najviše za jednu godinu.

(4) Od
dana donošenja drugostupanjske presude protiv koje je dopuštena žalba, pritvor
može trajati do pravomoćnosti presude ali najdulje tri mjeseca.

(5)
Okrivljenik koji se nalazi u pritvoru, a presuda kojom mu je izrečena kazna
zatvora je postala pravomoćna, ostat će u pritvoru do upućivanja na izdržavanje
kazne, a najdulje do isteka trajanja izrečene kazne.

13.
Žalba protiv rješenja o određivanju, ukidanju ili produljenju pritvora

Članak
115.

(1)
Žalbu protiv rješenja kojim se određuje, produljuje ili ukida pritvor mogu
podnijeti okrivljenik, njegov branitelj i državni odvjetnik u roku od  dva dana. Protiv rješenja vijeća Vrhovnog
suda Republike Hrvatske kojim se određuje, produljuje ili ukida pritvor žalba
nije dopuštena, osim kad vijeće Vrhovnoga suda odlučujući prema članku 108.
stavku  4. i 5. ovoga Zakona odredi
pritvor okrivljeniku protiv kojega nije bio određen pritvor. Žalba protiv tog
rješenja ne zadržava njegovo izvršenje. O žalbi odlučuje vijeće Vrhovnoga suda
sastavljeno od petero sudaca. U vijeću koje odlučuje o žalbi ne mogu
sudjelovati suci koji su donijeli odluku o određivanju pritvora.

(2)
Žalba protiv rješenja o određivanju, produljenju ili ukidanju pritvora ne
zadržava njegovo izvršenje.

(3) O
žalbi iz stavka 1. ovoga članka podnesenoj protiv rješenja suca pojedinca i
istražnog suca odlučuje vijeće iz članka 18. stavka 4., odnosno članka 20.
stavka 2. ovoga Zakona.

(4) Kad
je rješenje o određivanju, produljenju ili ukidanju pritvora donijelo vijeće, o
žalbi protiv rješenja odlučuje vijeće višeg suda.

(5)
Vijeće će donijeti odluku o žalbi iz stavka 1. ovoga članka u roku od četrdeset
osam sati.

14. Izvršenje pritvora i postupanje s pritvorenicima

Članak
116.

(1)
Pritvor se izvršava prema odredbama ovoga Zakona i na njemu utemeljenih
propisa.

(2)
Pritvor se izvršava u zatvorima koje za tu namjenu odredi ministar nadležan za
poslove pravosuđa.

(3)
Okrivljenik protiv kojega je određen pritvor iz osnova navedenog u članku 477.
stavka 1. ovoga Zakona bit će upućen u bolnicu za osobe lišene slobode ili
odgovarajuću psihijatrijsku ustanovu.

(4) Na
poslovima izvršavanja pritvora mogu raditi samo oni djelatnici ministarstva
nadležnog za poslove pravosuđa koji imaju potrebna znanja i vještine i stručnu
spremu predviđenu propisima.

(5)
Ministar nadležan za poslove pravosuđa donosi propise iz stavka 1. ovoga članka
te propisuje uvjete kojima moraju udovoljavati djelatnici koji rade na
poslovima izvršenja pritvora.

Članak 117.

(1)
Osobi protiv koje je određen kućni pritvor, sud može iznimno odobriti da se za
određeno vrijeme udalji iz stana ili drugog prostora:

1. ako
je to neophodno potrebno radi liječenja osobe ili

2. ako
to nalažu posebne okolnosti uslijed kojih bi mogle nastupiti teške posljedice
po život, zdravlje ili imovinu.

(2) Ako
se osoba protiv koje je određen kućni pritvor udalji iz stana ili drugog
prostora protivno zabrani suda, ili se u određeno vrijeme ne vrati u stan ili
drugi prostor, ili se ne pridržava zabrane komuniciranja s osobama ili zabrane
uporabe sred­stava komuniciranja, ili izbjegava ili ometa provođenje mjera
video ili elektroničnog nadzora, protiv te osobe odredit će se pritvor. O tome
će se osoba upozoriti u rješenju o određivanju kućnog pritvora.

(3) Sud
nadzire kućni pritvor, a nadzor može u svako doba nalogom zahtijevati od
redarstvene vlasti. Redarstvena vlast može i bez naloga suda u svako doba
nadzirati kućni pritvor. O postupanju protivno rješenju o određivanju kućnog
pritvora redarstvena vlast odmah obavještava sud.

(4) O
nadzoru nad kućnim pritvorom sud i redarstvena vlast vode evidenciju.

(5)
Propise o vođenju evidencije iz stavka 4. ovoga članka donosi ministar nadležan
za poslove pravosuđa uz suglasnost ministra unutarnjih poslova.

Članak
118.

(1)
Pritvor se mora izvršavati tako da se ne vrijeđa osobu i dostojanstvo
pritvorenika. Ovlašteni djelatnici pravosudne policije i straže pri izvršavanju
pritvora smiju upotrijebiti prisilna sredstva samo onda i na način kako je to
propisano, u slučajevima ako na drugi način nije moguće provesti mjere
izvršenja pritvora kojima pritvorenik pruža aktivni ili pasivni otpor.

(2)
Pritvorenikova prava i slobode mogu biti ograničeni samo u mjeri potrebnoj da
se ostvari svrha radi kojeg je određen pritvor, spriječi bijeg pritvorenika,
spriječi počinjenje kaznenog djela, te otkloni opasnost po život i zdravlje
ljudi.

(3)
Uprava zatvora prikuplja, obrađuje i pohranjuje podatke o pritvorenicima.
Zbirka tih podataka sadržava:

1)
podatke o istovjetnosti pritvorenika i njegovu psiho­fizičkom stanju,

2)
podatke o primitku u pritvor, trajanju, produljenju i ukinuću pritvora,

3)
podatke o radu koji pritvorenik obavlja,

4)
podatke o ponašanju pritvorenika i primijenjenim stegovnim mjerama,

5)
druge podatke koje određuje ministar nadležan za poslove pravosuđa.

(4) Podaci
iz stavka 3. ovoga članka pohranjuju se i uporab­ljuju dok traje pritvor.
Osim  središnjoj evidenciji o
pritvorenicima koju vodi ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa, ti se
podaci daju na pisani zahtjev tijelima kaznenog postupka i pojedinca na kojega
se odnose.

Članak
119.

Pritvorenici
se smještaju u prostorije odgovarajuće veličine koje udovoljavaju potrebnim
zdravstvenim uvjetima. U istu prostoriju ne smiju biti smještene osobe
različita spola. U pravilu, pritvorenici se neće smjestiti u istu prostoriju s
osobama koje izdržavaju kaznu zatvora. Pritvorenik se neće smjestiti zajedno s
osobama koje bi na njega mogle štetno djelovati, ili s osobama s kojima bi
druženje moglo štetno utjecati na vođenje postupka.

Članak 120.

(1)
Pritvorenici imaju pravo na osmosatni neprekidni odmor u vremenu od dvadeset
četiri sata. Osim toga njima će se osigurati kretanje na slobodnom zraku
najmanje dva sata dnevno.

(2)
Pritvorenik smije kod sebe imati predmete osobne uporabe, higijenske
potrepštine, o svom trošku nabavljati knjige, novine i druge tiskovine,
sredstva za praćenje javnih medija, te imati druge predmete u količini i
veličini koja ne ometa boravak u prostoriji i ne remeti kućni red. Prilikom
primitka u pritvor od pritvorenika će se prilikom osobne pretrage oduzeti
predmeti u svezi s kaznenim djelom, a ostali predmeti koje okrivljenik ne smije
imati u pritvoru prema njegovoj će se uputi pohraniti i čuvati ili predati
osobi koju odredi pritvorenik.

Članak 121.

(1) Po
odobrenju istražnog suca, odnosno predsjednika vijeća i pod njegovim nadzorom
ili nadzorom osobe koju on odredi pritvorenika imaju pravo posjećivati, u
okviru kućnog reda, njegovi srodnici, a na njegov zahtjev liječnik i druge
osobe. Pojedini se posjeti mogu zabraniti ako bi zbog toga mogla nastati šteta
za vođenje postupka.

(2)
Istražni će sudac, odnosno predsjednik vijeća odobriti konzularnom službeniku
strane zemlje posjet pritvoreniku koji je državljanin te zemlje, sukladno
kućnom redu pritvora.

(3)
Pritvorenik se smije dopisivati s osobama izvan zatvora sa znanjem i pod
nadzorom istražnog suca, a nakon podignute optužnice, predsjednika vijeća.
Pritvoreniku se može zabraniti odašiljanje i primanje pisama i drugih
pošiljaka, ali ne i odaši­ljanje molbe, pritužbe ili žalbe.

(4)
Pritvorenik ima pravo, sukladno kućnom redu, pod nadzorom uprave pritvora, o
svom trošku obavljati telefonske razgovore. Uprava pritvora u tu svrhu
pritvorenicima osigurava potreban broj javnih telefonskih priključaka. Istražni
sudac, sudac pojedinac ili predsjednik vijeća mogu zbog razloga sigurnosti ili
postojanja nekog od razloga iz članka 105. stavka 1. točke 1., 2. i 3. ovoga
Zakona rješenjem ograničiti ili zabraniti pritvoreniku korištenje
telefona.

(5) Pritvorenik ima pravo
slobodne i neometane veze s braniteljem.

Članak 122.

(1) Za
stegovne prijestupe pritvorenika istražni sudac, sudac pojedinac, odnosno
predsjednik vijeća može, na prijedlog upravitelja zatvora, izreći stegovnu
kaznu ograničenja posjeta i dopisivanja. To se ograničenje ne odnosi na veze
pritvorenika s braniteljem ili susrete s konzularnim službenikom.

(2) Stegovni prijestupi su sve teže povrede koje se
odnose na:

1) fizičke napade na druge pritvorenike, djelatnike
ili službene osobe, odnosno njihovo vrijeđanje,

2) izrađivanje, primanje, unošenje, krijumčarenje
predmeta za napad ili bijeg,

3) unošenje u zatvor ili pripremanje u zatvoru
opojnih sredstava ili alkohola,

4) povrede propisa o sigurnosti na radu,
protupožarnoj zaštiti te sprječavanju posljedica prirodnih nepogoda,

5) namjerno prouzročenje veće materijalne štete,

6) nedolično ponašanje pred drugim pritvorenicima ili
službenim osobama.

(3) Protiv rješenja o stegovnoj mjeri dopuštena je
žalba vijeću iz članka 18. stavka 4., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona
u roku od dvadeset četiri sata. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) O primjeni prisilnih mjera prema pritvoreniku
uprava zatvora bez odgode izvješćuje istražnog suca.

Članak 123.

(1) Nadzor nad izvršenjem pritvora obavlja
predsjednik nadležnog suda.

(2) Predsjednik suda ili sudac kojega on odredi dužan
je najmanje jedanput tjedno obići pritvorenike i ako nađe da je potrebno, i bez
nazočnosti pravosudnog policajca, izvijestiti se kako se pritvorenici hrane,
kako zadovoljavaju ostale potrebe i kako se s njima postupa. Predsjednik suda,
odnosno sudac kojeg on odredi, dužan je poduzeti potrebne mjere da se otklone
nepravilnosti uočene pri obilasku zatvora. Predsjednik suda ne može odrediti da
istražni sudac umjesto njega obavlja nadzor nad izvršavanjem pritvora.

(3)
Predsjednik suda i istražni sudac ili predsjednik vijeća, odnosno sudac
pojedinac pred kojim se vodi postupak, neovisno o nadzoru iz stavka 2. ovoga
članka, mogu u svako doba obilaziti pritvorenike, s njima razgovarati i od njih
primati pritužbe.

(4) Ako
tijekom pregleda ili povodom pritužbe pritvorenika sudac iz stavka 2. ovoga
članka utvrdi da je istekao rok trajanja pritvora određen u rješenju o pritvoru
ili da ne postoji zakonita odluka o oduzimanju slobode, odmah će odrediti
pritvorenikovo puštanje na slobodu.

Članak
124.

Ministar
nadležan za poslove pravosuđa propisat će kućni red u zatvorima za izdržavanje
pritvora kojim će se pobliže urediti izvršavanje pritvora u skladu s odredbama
ovoga Zakona.

Glava X.

TROŠKOVI KAZNENOG POSTUPKA

Članak
125.

(1)
Troškovi kaznenog postupka jesu izdaci učinjeni u povodu kaznenog postupka od
njegova pokretanja do njegova završet­ka i izdaci za poduzete istražne radnje
prije istrage.

(2)
Troškovi kaznenog postupka obuhvaćaju:

1)
troškove za svjedoke, vještake, tumače i stručne osobe, troškove
stenografiranja i tehničkog snimanja te troškove oče­vida,

2)
podvozne troškove okrivljenika,

3)
izdatke za dovođenje okrivljenika ili uhićene osobe,

4)
podvozne i putne troškove službenih osoba,

5)
troškove liječenja okrivljenika koji nema pravo na zdravstvenu zaštitu dok se
nalazi u pritvoru ili zdravstvenoj ustanovi na temelju odluke suda, te troškove
porođaja,

6)
paušalnu svotu,

7)
nagradu i nužne izdatke branitelja, nužne izdatke privatnog tužitelja i
oštećenika kao tužitelja i njihovih zakonskih zastupnika te nagradu i nužne
izdatke njihovih opunomoćenika,

8)
nužne izdatke oštećenika i njegova zakonskog zastupnika te nagradu i nužne
izdatke njegova opunomoćenika.

(3)
Paušalna svota utvrđuje se u okviru svota određenih posebnim propisom s obzirom
na složenost i trajanje kaznenog postupka i imovno stanje osobe obvezne da
plati tu svotu.

(4)
Troškovi iz stavka 2. točke 1. do 5. ovoga članka osim onih koji su nastali u
tijelima koja se financiraju iz državnog proračuna, te nužni izdaci postavljenog
branitelja i postavljenog opunomoćenika oštećenika kao tužitelja (članak 66. i
130.) u postupku zbog kaznenih djela za koja se progoni po službenoj dužnosti
predujmljuju se iz sredstava tijela koje vodi kazneni postupak, a naplaćuju
kasnije od osoba koje su ih dužne naknaditi prema odredbama ovoga Zakona.

(5)
Troškovi za prevođenje na jezike manjina u Republici Hrvatskoj koji nastanu
primjenom odredaba Ustava i zakona o pravu pripadnika manjina u Hrvatskoj na
uporabu svog jezika neće se naplaćivati od osoba koje su prema odredbama ovoga
Zakona dužne naknaditi troškove kaznenog postupka.

Članak
126.

(1) U
svakoj presudi i rješenju kojim se obustavlja kazneni postupak odlučit će se
tko će snositi troškove postupka i koliki su.

(2) Ako
nedostaju podaci o visini troškova, posebno rješenje o visini troškova donijet
će istražni sudac, sudac pojedinac ili predsjednik vijeća kad se ti podaci
pribave. Zahtjev s podacima o visini troškova može se podnijeti najkasnije u
roku od tri mjeseca od dana dostave pravomoćne presude ili rješenja osobi koja
ima pravo postaviti takav zahtjev.

(3) Kad je o troškovima kaznenog postupka odlučeno
posebnim rješenjem, o žalbi protiv tog rješenja odlučuje vijeće iz članka 18.
stavak 4., odnosno članka 20. stavak 2. ovoga Zakona.

Članak
127.

(1)
Okrivljenik, oštećenik, oštećenik kao tužitelj, privatni tužitelj, branitelj,
zakonski zastupnik, opunomoćenik, svjedok, vještak, tumač i stručna osoba
(članak 211.), bez obzira na ishod kaznenog postupka, podmiruju troškove svog
dovođenja, odgode istražne  radnje ili
glavne rasprave i druge troškove postupka koje su prouzročili svojom krivnjom
te razmjerni dio paušalne svote.

(2) O
troškovima iz stavka 1. ovoga članka donosi se posebno rješenje, osim ako se o
troškovima koje podmiruju privatni tužitelj i okrivljenik rješava u odluci o
glavnoj stvari.

Članak
128.

(1) Kad
sud okrivljenika proglasi krivim, izreći će u presudi da je dužan naknaditi
troškove kaznenog postupka.

(2)
Osoba koja je okrivljena za više kaznenih djela neće se osuditi na naknadu
troškova u svezi s djelima za koja je oslobođena optužbe ako se ti troškovi
mogu izdvojiti iz ukupnih troškova.

(3) U presudi kojom je više okrivljenika proglašeno
krivima sud će odrediti koliki će dio troškova podmiriti svaki od njih, a ako
to nije moguće, odlučit će da svi okrivljenici solidarno podmire troškove.
Plaćanje paušalne svote odredit će se za svakog okrivljenika pojedinačno.

(4) U odluci kojom rješava o troškovima sud može
osloboditi okrivljenika obveze da naknadi u cijelosti ili djelomično troškove
kaznenog postupka iz članka 125. stavka 2. točke 1. do 6. ovoga Zakona te
nagradu i nužne izdatke postavljenog branitelja ako bi njihovim plaćanjem bilo
dovedeno u pitanje uzdrža­vanje okrivljenika ili osoba koje je on dužan
uzdržavati. Ako se te okolnosti utvrde nakon donošenja odluke o troško­vima,
predsjednik vijeća može posebnim rješenjem osloboditi okrivljenika dužnosti
naknade troškova kaznenog postupka.

Članak 129.

(1) Kad se obustavi kazneni postupak ili kad se
donese presuda kojom se okrivljenik oslobađa optužbe ili kojom se optužba
odbija, izreći će se u rješenju, odnosno presudi da troškovi kaznenog postupka
iz članka 125. stavka 2. točke 1. do 5. ovoga Zakona te nužni izdaci
okrivljenika i nužni izdaci i nagrada branitelja padaju na teret proračunskih
sredstava, osim u slučajevima određenim u stavcima 2., 3., 4. i 5. ovoga
članka.

(2)
Osoba koja je svjesno podnijela lažnu prijavu podmirit će troškove kaznenog
postupka.

(3)
Privatni tužitelj obvezan je naknaditi troškove kaznenog postupka iz članka
125. stavak 2. točka 1. do 6. ovoga Zakona, nužne izdatke okrivljenika te nužne
izdatke i nagradu njegova branitelja ako je postupak završen presudom kojom se
okrivljenik oslobađa optužbe, ili presudom kojom se optužba odbija, ili rješenjem
o obustavi postupka, osim ako je postupak obustavljen, odnosno ako je donesena
presuda kojom se optužba odbija zbog smrti okrivljenika ili oboljenja od kakve
trajne duševne bolesti ili zato što je nastupila zastara kaznenog progona zbog
odugo­vlačenja postupka koje se ne može pripisati u krivnju privatnog
tužitelja. Ako je postupak obustavljen zbog odustanka od tužbe, okrivljenik i
privatni tužitelj mogu se nagoditi o svojim međusobnim troškovima. Ako ima više
privatnih tužitelja, troško­ve će solidarno podnositi svi.

(4) Oštećenik koji je odustao od prijedloga za
kazneni progon pa zbog toga bude obustavljen postupak snosit će troškove
kaznenog postupka ako okrivljenik nije izjavio da će ih platiti.

(5) Kad sud odbije optužbu zbog nenadležnosti, odluku
o troškovima donijet će nadležni sud.

Članak 130.

(1) Nagradu i nužne izdatke branitelja i
opunomoćenika pri­vat­nog tužitelja ili oštećenika dužna je platiti zastupana
osoba, bez obzira na to tko je prema odluci suda dužan podmiriti tro­škove
kaznenog postupka, osim ako prema odredbama ovoga Za­ko­na nagrada i nužni
izdaci branitelja padaju na teret proračun­skih sredstava. Ako je okrivljeniku
branitelj bio postavljen, na­gra­da i nužni izdaci branitelja isplatit će se iz
proračunskih  sred­stava. Tako će se
postupiti i ako je oštećeniku kao tužitelju bio po­­stav­ljen opunomoćenik.

(2) Opunomoćenik koji nije odvjetnik nema pravo na
nagradu, već samo na nužne izdatke.

Članak 131.

O dužnosti plaćanja troškova koji nastanu kod višeg
suda odlučuje konačno taj sud prema odredbama članka 125. do 130. ovoga Zakona.

Članak 132.

Potanje propise o naknadi troškova u kaznenom
postupku donosi ministar nadležan za poslove pravosuđa.

Glava XI.

IMOVINSKOPRAVNI ZAHTJEVI

Članak
133.

(1)
Imovinskopravni zahtjev koji je nastao zbog počinjenja kaznenog djela raspravit
će se na prijedlog ovlaštenih osoba u kaznenom postupku, ako se time ne bi
znatno odugovlačio taj postupak.

(2)
Imovinskopravni zahtjev može se odnositi na naknadu štete, povrat stvari ili
poništaj određenoga pravnog posla.

Članak
134.

Prijedlog
za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u kaznenom postupku može podnijeti
osoba koja je ovlaštena da takav zahtjev ostvaruje u parnici.

Članak
135.

(1)
Prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u kaznenom postupku podnosi
se tijelu kome se podnosi kaznena prijava ili sudu pred kojim se vodi postupak.

(2)
Prijedlog se može podnijeti najkasnije do završetka glav­ne rasprave pred
prvostupanjskim sudom.

(3)
Osoba ovlaštena na podnošenje prijedloga dužna je određeno naznačiti svoj
zahtjev i podnijeti dokaze.

(4) Ako
ovlaštena osoba nije stavila prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog
zahtjeva u kaznenom postupku do podignuća optužbe, izvijestit će se da taj
prijedlog može staviti do završetka glavne rasprave.

Članak 136.

(1) Ovlaštene osobe (članak 134.) mogu do  završetka glavne rasprave odustati od
prijedloga za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u kaznenom postupku i
ostvarivati ga u parnici. U slučaju odustanka od prijedloga takav se prijedlog
ne može po­nov­no staviti, osim ako ovim Zakonom nije što drugo određeno.

(2) Ako je imovinskpravni zahtjev nakon stavljenog
prijedoga a prije završetka glavne rasprave prešao po pravilima imovinskog
prava na drugu osobu, pozvat će se ta osoba da se očituje ostaje li pri
prijedlogu. Ako se uredno pozvani ne odazove, smatrat će se da je odustao od
stavljenog prijedloga.

Članak 137.

(1) Sud pred kojim se vodi postupak ispitat će
okrivljenika o činjenicama navedenim u prijedlogu i izvidjeti okolnosti koje su
važne za utvrđivanje imovinskopravnog zahtjeva. Ali i prije nego što je
stavljen takav prijedlog, sud je dužan prikupiti dokaze i izvidjeti što je
potrebno za odlučivanje o zahtjevu.

(2) Ako bi se izviđanjem o imovinskopravnom zahtjevu
znatno odugovlačio kazneni postupak, sud će se ograničiti na prikupljanje onih
podataka čije utvrđivanje kasnije ne bi bilo moguće ili bi bilo znatno otežano.

Članak 138.

(1) O imovinskopravnim zahtjevima odlučuje sud.

(2) U presudi kojom okrivljenika proglašava krivim
sud može oštećeniku dosuditi imovinskopravni zahtjev u cijelosti ili mu može
imovinskopravni zahtjev dosuditi djelomično, a za ostatak uputiti ga na
parnicu. Ako podaci kaznenog postupka ne daju pouzdanu osnovu ni za potpuno ni
za djelomično presuđenje, sud će oštećenika uputiti da imovinskopravni zahtjev
u cijelosti može ostvarivati u parnici.

(3) Kad sud donese presudu kojom se okrivljenik
oslobađa optužbe ili kojom se optužba odbija ili kad rješenjem obustavi kazneni
postupak, uputit će oštećenika da imovinskopravni zahtjev može ostvarivati u
parnici. Kad se sud proglasi nenadležnim za kazneni postupak, uputit će
oštećenika da imovinskopravni zahtjev može prijaviti u kaznenom postupku koji
će početi ili nastaviti nadležni sud.

Članak 139.

Ako se imovinskopravni zahtjev odnosi na povrat
stvari, a sud ustanovi da stvar pripada oštećeniku i da se nalazi kod okriv­ljenika
ili kod kojeg od sudionika kaznenog djela ili kod osobe ili tijela kod kojeg se
stvar nalazi, odredit će u presudi da se stvar preda oštećeniku.

Članak 140.

Ako se imovinskopravni zahtjev odnosi na poništaj
odre­đenoga pravnog posla, a sud ustanovi da je zahtjev osnovan, izreći će u
presudi potpun ili djelomičan poništaj toga pravnog posla, s posljedicama koje
otuda proistječu, ne dirajući  prava
trećih osoba.

Članak 141.

(1)
Pravomoćnu presudu kojom je odlučeno o imovinsko­prav­nom zahtjevu može sud u
kaznenom postupku izmijeniti samo povodom izvanrednog pravnog lijeka.

(2)
Izvan  tog slučaja, osuđenik, odnosno
njegovi nasljednici mogu samo u parnici zahtijevati da se pravomoćna presuda
kaznenog suda kojom je odlučeno u imovinskopravnom zahtjevu izmijeni, i to ako
postoje uvjeti za obnovu postupka prema odredbama koje važe za parnični
postupak.

Članak 142.

(1) Na
prijedlog ovlaštenih osoba (članak 134.) mogu se u kaznenom postupku prema
odredbama koje vrijede za ovršni postupak odrediti privremene mjere osiguranja
imovinskopravnog zahtjeva nastalog zbog počinjenja kaznenog djela.

(2)
Rješenje iz stavka 1. ovoga članka donosi u istrazi istražni sudac. Nakon
podignute optužnice rješenje donosi izvan glavne rasprave predsjednik vijeća, a
na glavnoj raspravi vijeće. Žalba na rješenje o privremenoj mjeri ne zadržava
njegovo izvršenje.

Članak
143.

(1) Ako
je riječ o stvarima koje nedvojbeno pripadaju ošte­ćeniku, a ne služe za
utvrđivanje činjenice u kaznenom postupku, te će se stvari predati oštećeniku i
prije završetka postupka.

(2) Ako
se više oštećenika spori o vlasništvu stvari, uputit će se na parnicu, a sud će
u kaznenom postupku odrediti samo čuvanje stvari kao privremenu mjeru
osiguranja.

(3)
Stvari koje služe za utvrđivanje činjenica oduzet će se privremeno i nakon
završetka postupka vratiti vlasniku. Ako je takva stvar prijeko potrebna
vlasniku, ona mu se može vratiti i prije završetka postupka uz obvezu da je na
zahtjev donese.

Članak 144.

(1) Ako
oštećenik ima zahtjev prema trećoj osobi zato što se kod nje nalaze stvari
pribavljene kaznenim djelom ili zato što je ona zbog kaznenog djela došla do
imovinske koristi, može sud u kaznenom postupku, na prijedlog ovlaštenih osoba
(članak 134.), a prema odredbama koje vrijede za ovršni postupak, odrediti
privremene mjere osiguranja i prema toj trećoj osobi. Odredbe član­ka  142. stavka 2. ovoga Zakona vrijede i u tom
slučaju.

(2) U
presudi kojom se okrivljenik proglašava krivim sud će ili ukinuti mjere iz
stavka 1. ovoga članka, ako već prije toga nisu ukinute, ili će oštećenika
uputiti na parnicu, s tim da će se te mjere ukinuti ako parnica ne bude
pokrenuta u roku koji odredi sud.

Glava XII.

POSTUPANJE SA SUMNJIVIM STVARIMA

Članak
145.

(1)
Nađe li se kod okrivljenika tuđa stvar, a ne zna se čija je, tijelo koje vodi
postupak opisat će tu stvar i opis objaviti na ploči tijela jedinica lokalne
samouprave na čijem području okrivljenik živi i na čijem je području kazneno
djelo počinjeno. U oglasu će se pozvati vlasnik da se javi u roku od jedne
godine od dana objave oglasa jer će se inače stvar prodati. Novac dobiven
prodajom unosi se u proračunska sredstva.

(2) Ako
je riječ o stvarima veće vrijednosti, objava se može obaviti i preko dnevnih
listova.

(3) Ako
je stvar podložna kvaru ili je njezino čuvanje vezano sa znatnim troškovima,
ona će se prodati prema odredbama koje važe za ovršni postupak, a novac predati
na čuvanje banci.

(4) Prema odredbi stavka 3.
ovoga članka postupit će se i kad stvar pripada odbjeglom ili nepoznatom
počinitelju kaznenog dje­la.

Članak
146.

(1) Ako
se tijekom jedne godine nitko ne javi za stvari ili novac dobiven od prodaje
stvari, donijet će se odluka da stvar postaje vlasništvo Republike Hrvatske,
odnosno da se novac unosi u proračunska sredstva.

(2)
Vlasnik stvari ima pravo u parnici tražiti povrat stvari ili novca dobivenog od
prodaje stvari. Zastarijevanje tog prava počinje teći od dana objave oglasa.

Članak
147.

Predmeti
koji su tijekom kaznenog postupka privremeno oduzeti vratit će se
vlasniku.  Ako vlasnik nije poznat, ti
će se pred­meti vratiti posjedniku čim se ustanovi da ne postoje razlozi za
njihovo oduzimanje.

Glava XIII.

DONOŠENJE I PROGLAŠAVANJE ODLUKA

Članak
148.

(1) U
kaznenom postupku odluke se donose u obliku presude, rješenja i naloga.

(2)
Presudu donosi samo sud, a rješenja i naloge donose i druga tijela koja
sudjeluju u kaznenom postupku.

Članak
149.

(1)
Odluke vijeća donose se nakon usmenog vijećanja i glasovanja. Odluka je donesena
kad je za nju glasovala većina članova vijeća. Osuda na dugotrajni zatvor može
se donijeti samo jednoglasno.

(2)
Predsjednik vijeća upravlja vijećanjem i glasovanjem te glasuje posljednji. On
je dužan brinuti se da se sva pitanja svestrano i potpuno razmotre.

(3) Ako
se glasovi razdijele na više od dva mnijenja tako da niti jedno nema za sebe
većinu glasova, pitanja će se razdvojiti i glasovanje  će se ponavljati dok se ne postigne većina. Ako se na taj način
ne postigne većina, odluka će se donijeti tako da će se glasovi koji su za
okrivljenika najpovoljniji pribrojiti glasovima koji su od njih manje povoljni,
sve dok se ne postigne potrebna većina.

(4)
Članovi vijeća ne mogu odbiti glasovati o pitanjima koja postavi predsjednik
vijeća, ali član vijeća koji je glasovao da se okrivljenik oslobodi ili da se
presuda ukine i ostao u manjini nije dužan glasovati o sankciji. Ako ne
glasuje, uzet će se kao da je pristao na glas koji je za okrivljenika
najpovoljniji. Na njegov zahtjev ta će se okolnost posebno navesti u
obrazloženju presude.

Članak
150.

(1) Pri
odlučivanju najprije se glasuje je li sud nadležan, je li potrebno dopuniti
postupak te o drugim prethodnim pitanjima. Kad se donese odluka o prethodnim
pitanjima, prelazi se na rješavanje o glavnoj stvari.

(2) Pri
odlučivanju o glavnoj stvari najprije će se glasovati je li okrivljenik počinio
kazneno djelo i je li za nj kriv, a nakon toga glasovat će se o kazni, drugim
kaznenim sankcijama, troškovima kaznenog postupka, imovinskopravnim zahtjevima
i ostalim pitanjima o kojima treba donijeti odluku.

(3) Ako
je ista osoba optužena za više kaznenih djela, glasovat će se o krivnji i kazni
za svako djelo, a nakon toga o jedinstvenoj kazni za sva djela.

Članak
151.

(1)
Vijećanje i glasovanje obavljaju se u nejavnom zasje­da­nju.

(2) U
prostoriji u kojoj se obavlja vijećanje i glasovanje mogu biti nazočni samo
članovi vijeća i zapisničar.

Članak
152.

(1) Ako
ovim Zakonom nije drukčije određeno, odluke se priopćuju osobama s pravnim
interesom usmenim proglaša­va­njem ako su nazočne, a dostavom ovjerovljenog
prijepisa ako su od­sutne.

(2) Ako
je odluka usmeno proglašena, to će se naznačiti u zapisniku ili na spisu, a
osoba kojoj je priopćenje dano potvrdit će to svojim potpisom. Ako osoba s
pravnim interesom izjavi da se neće žaliti, ovjerovljeni prijepis usmeno
priopćene odluke neće joj se dostaviti, ako ovim Zakonom nije drukčije
određeno.

(3)
Prijepisi odluka protiv kojih je dopuštena žalba dostavljaju se s uputom o
pravu na žalbu.

Glava XIV.

DOSTAVA ODLUKA, PODNESAKA I DOPISA
TE RAZGLEDANJE SPISA

Članak
153.

(1)
Odluke, podnesci i drugi dopisi dostavljaju se
u pravilu poštom. Dostava se može obavljati i preko službene osobe
tijela koje je odluku donijelo ili neposredno kod tog tijela.

(2)
Poziv za glavnu raspravu ili druge pozive sud može i usmeno dati osobi koja se
nalazi pred sudom, uz pouku o posljedicama nedolaska. Poziv predan na taj način
zabilježit će se u zapisniku, koji će pozvana osoba potpisati, osim ako je taj
poziv zabilježen u zapisniku o glavnoj raspravi. Smatra se da je time dostava
postala pravovaljanom.

(3)
Tijela iz stavka 1. i 2. ovoga članka mogu dostavu povjeriti javnoj ili
privatnoj organizaciji koja za poslove dostave u kaznenom postupku ima posebno
dopuštenje ministra nadležnog za poslove pravosuđa.

(4)
Ministar nadležan za poslove pravosuđa propisat će uvjete koje mora ispunjavati
organizacija za obavljanje dostave prema stavku 3. ovoga članka.

(5)
Troškovi dostave prema stavku 3. ovoga članka sastavni su dio troškova kaznenog
postupka.

(6) Ako
stranka sudu nije javila promjenu adrese ili je na adresi koju je prije toga
dala sudu nije moguće pronaći, ili je očito da na drugi način izbjegava
primitak odluke na koju postoji pravo žalbe, osim presude kojom je izrečena
kazna zatvora, istaći će se odluka na oglasnoj ploči suda. Protekom roka za
žalbu odluka će postati pravomoćna.

Članak
154.

Dopis
za koji je u ovom Zakonu određeno da se ima osobno dostaviti predaje se
neposredno osobi kojoj je upućeno. Ako se osoba kojoj se dopis mora osobno dostaviti
ne zatekne tamo gdje se dopis ima dostaviti, dostavljač će se izvijestiti kad i
na kojem mjestu može tu osobu zateći i ostaviti joj kod jedne od osoba
navedenih u članku 155. ovoga Zakona pisanu obavijest da radi primanja dopisa
bude u određen dan i sat u svom stanu ili na svome radnom mjestu. Ako i nakon
toga dostavljač ne zatekne osobu kojoj se podnesak ima dostaviti, postupit će
se prema odredbi članka 155. stavka 1. ovoga Zakona. Time se smatra da je
podnesak dostavljen.

Članak 155.

(1) Dopisi za koje u ovom Zakonu nije propisano da se
moraju osobno dostaviti dostavljaju se također osobno, no oni se, ako se
primatelj ne zatekne u stanu ili na poslu, mogu predati kojem od njegovih
odraslih članova domaćinstva, koji su dužni primiti dopis. Ako se oni ne
zateknu u stanu, dopis će se predati nadstojniku ili susjedu, ako oni na to
pristanu. Ako se dopis dostavlja osobi na poslu, a ona se tamo ne zatekne,
dopis se može ostaviti osobi ovlaštenoj za primanje pošte koja ga je dužna
primiti, ili osobi koja je zaposlena na istome mjestu, ako ona pristane da
primi podnesak.

(2) Ako se utvrdi da je osoba kojoj se dopis ima
dostaviti odsutna i da joj ga osobe iz stavka 1. ovoga članka zbog toga ne mogu
predati na vrijeme, dopis će se vratiti uz naznaku gdje se odsutni nalazi.

Članak 156.

(1) Okrivljeniku će se poziv za prvo ispitivanje u
prethodnom postupku i poziv za glavnu raspravu osobno dostaviti.

(2) Okrivljeniku koji nema branitelja osobno će se
dostaviti optužnica, optužni prijedlog ili privatna tužba, a i presuda i druge
odluke od čije dostave teče žalbeni rok. Na zahtjev okrivljenika presuda i
druge odluke dostavit će se osobi koju on odredi.

(3) Ako se okrivljeniku ne može dostaviti odluka,
osim presude iz stavka 4. ovoga članka ili žalba protivne stranke koja se
dostavlja na odgovor zato što nije prijavio promjenu adrese ili je očito da na
drugi način izbjegava primitak odluke sud će odluku, odnosno žalbu istaknuti na
oglasnoj ploči, pa će se nakon proteka roka od petnaest dana uzeti da je
dostava postala pravovaljana.

(4) Ako okrivljeniku koji nema branitelja treba
dostaviti presudu kojom mu je izrečena kazna zatvora, a presuda se ne može
dostaviti na njegovu dosadašnju adresu, sud će okrivljeniku postaviti
branitelja po službenoj dužnosti koji će obavljati tu duž­nost dok se ne sazna
nova adresa okrivljenika. Postavljenom branitelju odredit će se potreban rok za
upoznavanje sa spisima koji ne može biti kraći od osam dana, a nakon toga će se
presuda dostaviti postavljenom branitelju i postupak nastaviti. Na isti način
postupit će se ako je sud presudom izrekao kazneni nalog koji se okrivljeniku
nije mogao dostaviti prema odredbama stavka 2. ovoga članka.

(5) Ako okrivljenik ima branitelja, optužnica,
optužni pri­jedlog, privatna tužba i sve odluke od čije dostave teče žalbeni
rok, a i žalba protivne stranke koja se dostavlja radi odgovora, dostavit će se
i branitelju i okrivljeniku prema odredbama članka 155. ovoga Zakona. U takvu
slučaju rok za podnošenje pravnog lijeka, odnosno odgovora na žalbu teče od
dana dostave dopisa branitelju osim u slučaju iz članka 379. stavka 2. ovoga
Zakona. Ako se okrivljeniku ne može dostaviti odluka, odnosno žalba zato što je
njegova adresa nepoznata postupit će se prema odredbi stav­ka 3. ovoga članka.
U takvu slučaju rok za podnošenje pravnog lijeka, odnosno odgovora na žalbu
računa se prema odredbi stavka 3. ovoga članka.

(6) Ako
se odluka, podnesak ili drugi dopis ima dostaviti branitelju okrivljenika, a
okrivljenik ima više branitelja, dostavit će se onom koga su oni odredili, a
ako nisu, sud će ga dostaviti jednom od njih.

(7)
Kada se okrivljeniku sudi u odsutnosti (članak 322. stavak 5.) odluke, podnesci
i svi drugi dopisi dostavljaju se njegovom branitelju i time se smatra da su
uredno dostavljeni.

Članak 157.

(1) Poziv
za glavnu raspravu i drugi pozivi dostavljaju se privatnom tužitelju i
oštećeniku kao tužitelju, odnosno njihovu zakonskom zastupniku osobno (članak
154.), a njihovim opuno­moćenicima prema članku 155. ovoga Zakona. Na isti
način dostavljaju im se i odluke za koje od dana dostave teče žalbeni rok te
žalba protivne stranke koja se dostavlja radi odgovora.

(2) Ako
se osobama iz stavka 1. ovoga članka ili oštećeniku poziv, odluka ili žalba ne
može dostaviti na dosadašnju adresu, sud će poziv, odnosno odluku ili žalbu
istaknuti na oglasnu ploču suda, i protekom roka od osam dana od dana isticanja
smatra se da je dostava postala pravovaljanom.

(3) Ako
oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj ima zakonskog
zastupnika ili opunomoćenika, dostava će se obaviti njemu, a ako ih ima više,
samo jednom od njih.

Članak 158.

(1)
Potvrdu o obavljenoj dostavi (dostavnicu) potpisuju primatelj i dostavljač.
Primatelj će na dostavnici sam naznačiti dan i sat primitka.

(2) Ako
primatelj ne zna pisati ili se nije  u
stanju potpisati, dostavljač  će ga
potpisati, naznačiti dan primitka i staviti napomenu zašto je potpisao
primatelja.

(3) Ako
primatelj odbije potpisati dostavnicu, dostavljač će to zabilježiti na
dostavnici i naznačiti dan i sat predaje. Time je dostava obavljena.

Članak
159.

Kad
primatelj ili odrasli član njegova domaćinstva odbije primiti dopis, dostavljač
će zabilježiti na dostavnici dan, sat i razlog odbijanja primitka, a dopis će
ostaviti u stanu primatelja ili u prostoriji gdje je on zaposlen. Time je
dostava obavljena.

Članak 160.

(1)
Vojnim osobama, pripadnicima redarstvene vlasti i pripadnicima pravosudne
policije poziv se dostavlja preko njihova zapovjedništva, odnosno neposrednog
zapovjednika, a prema potrebi mogu im se na taj način dostavljati i ostali
dopisi.

(2)
Osobama kojima je oduzeta sloboda poziv se dostavlja u sudu ili preko uprave
ustanove u kojoj su smještene.

(3)
Osobama koje u Republici Hrvatskoj imaju pravo imuniteta po međunarodnom pravu
poziv se dostavlja preko Ministarstva vanjskih poslova, ako međunarodnim
ugovorima nije što drugo predviđeno.

(4)
Poziv državljanima Republike Hrvatske u stranoj državi, ako se ne primjenjuje
postupak propisan odredbama o među­narodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima,
dostavlja se posredovanjem diplomatskog ili konzularnog poslanstva Republike
Hrvatske u stranoj državi, uz uvjet da se strana država ne protivi takvu načinu
dostave i uz privolu primatelja poziva. Ovlašteni djelatnik diplomatskog ili
konzularnog poslanstva potpisuje dostavnicu kao dostavljač, ako je poziv uručen
u samom poslanstvu, a ako je poziv dostavljen poštom, to potvrđuje na
dostavnici.

Članak
161.

(1)  Državnom odvjetniku odluke i drugi dopisi
dostavljaju se predajom pisarnici državnog odvjetništva ili putem
telekomunikacijskog sredstva.

(2) Kad
se dostavljaju odluke od kojih od dana dostave teče rok, danom dostave smatra
se dan predaje dopisa pisarnici državnog odvjetništva ili dan slanja odluke
putem telekomunikacijskog sredstva.

Članak
162.

(1)
Pozivi i odluke koje se donose do završetka glavne rasprave za osobe koje
sudjeluju u postupku, osim za okrivljenika, mogu se predati sudioniku u
postupku koji pristane da ih uruči onomu komu su upućeni, ako tijelo postupka
smatra da je na taj način zajamčeno njihovo dostavljanje.

(2) O
pozivu za glavnu raspravu ili drugom pozivu te o odluci o odgodi glavne
rasprave ili drugih zakazanih radnji mogu se osobe iz stavka 1. ovoga članka
izvijestiti brzojavom ili telekomunikacijskim sredstvom, ako se prema
okolnostima može pretpo­staviti da će obavijest upućenu na taj način primiti
osoba kojoj je upućena.

(3) O
pozivu i predaji odluke obavljenim na način propisan u stavku 1. i 2. ovoga
članka sastavit će se službena zabilješka u spisu.

(4) Za
osobu koja je prema stavku 1. ili stavku 2. ovoga članka bila izviješćena,
odnosno kojoj je odluka upućena mogu nastupiti štetne posljedice propisane za
propuštanje samo ako se utvrdi da je pravovremeno primila poziv ili odluku i da
je bila poučena o posljedicama propusta.

Članak 163.

U
slučajevima koji nisu ovim Zakonom propisani dostava se obavlja prema odredbama
koje važe za parnični postupak.

Članak 164.

(1)
Svakomu, u čijemu je to opravdanom interesu, može se dopustiti razgledavanje,
prepisivanje i preslikavanje pojedinih kaz­nenih spisa.

(2) Kad
je postupak u tijeku, razgledavanje, prepisivanje i preslikavanje spisa dopušta
tijelo pred kojim se vodi postupak, a kad je postupak završen, razgledavanje,
prepisivanje i preslikavanje spisa dopušta predsjednik suda ili službena osoba
koju on odredi. Ako se spisi nalaze kod državnog odvjetnika, odobrenje za
razgledavanje, prepisivanje i preslikavanje daje državni odvjetnik.

(3) Sud
će državnom odvjetniku, na njegov obrazložen zahtjev, dostaviti kazneni spis
radi razgledavanja. Ako je u tijeku rok za izjavu redovitoga pravnog lijeka ili
ako to zahtijevaju probitci postupka, sud će odrediti u kojem roku državni
odvjetnik treba vratiti spise.

(4)
Privatni tužitelj i oštećenik kao tužitelj imaju pravo razgledati, prepisivati
i preslikavati spise. Oštećeniku se može privremeno uskratiti razgledavanje,
prepisivanje i preslikavanje spisa u slučaju iz članka 54. stavka 3.ovoga
Zakona.

(5)
Okrivljenik ima pravo razgledati, prepisivati i preslikavati spise i predmete
koji služe za utvrđivanje činjenica u postupku.

(6) Ako
postoji bojazan iz članka 248. stavka 4. ovoga Zakona istražni sudac će na
zahtjev državnog odvjetnika, svjedoka ili po službenoj dužnosti na odgovarajući
način (prijepisom zapisnika ili službene zabilješke bez podataka o
istovjetnosti osobe, njihovim izdvajanjem u posebni omot i sl.) zaštititi
tajnost podataka o osobama čije se izjave ili iskazi nalaze u spisima.

Glava XV.

IZVRŠENJE ODLUKA

Članak
165.

(1)
Presuda postaje pravomoćna kad se više ne može pobijati žalbom ili kad žalba
nije dopuštena.

(2)
Pravomoćna presuda izvršava se kad je uredno dostav­ljena i kad za njezino
izvršenje ne postoje zakonske smetnje. Ako nije podnesena žalba ili su se
stranke odrekle ili odustale od žalbe, presuda je izvršna protekom roka za
žalbu, odnosno od dana odricanja ili odustanka od podnesene žalbe.

(3) Ako
sud koji je donio presudu u prvom stupnju nije nadležan za njezino izvršenje,
dostavit će ovjereni prijepis presude s potvrdom o izvršnosti tijelu koje je
nadležno za izvršenje.

(4) Ako je djelatna vojna osoba, vojni službenik ili
vojni namještenik osuđen na kaznu, sud će ovjerovljeni prijepis pravo­moćne
presude dostaviti Ministarstvu obrane, a ako je pričuvni časnik ili dočasnik
osuđen na kaznu, sud će ovjerovljeni prijepis pravomoćne presude dostaviti tijelu
nadležnom za poslove obrane u kojemu se osuđenik vodi u vojnoj evidenciji.

Članak 166.

Kada novčana kazna, izrečena prema odredbama ovoga
Zakona nije uplaćena u cijelosti ili djelomično u određenom roku, sud je može
zamijeniti zatvorom koji će se odrediti smislenom primjenom odredaba Kaznenog
zakona.

Članak 167.

(1) Nadležnost za izvršenje kazni, sigurnosnih i
odgojnih mjera određuju se posebnim zakonom kao i nadležnost i način nad
njihovim izvršenjem.

(2) Ako se pojavi sumnja u dopuštenost izvršenja sudske
odluke ili u računanje kazne, ili ako u pravomoćnoj presudi nije odlučeno o
uračunavanju pritvora ili prije izdržane kazne, ili to uračunavanje nije
pravilno obavljeno, odlučit će o tome posebnim rješenjem predsjednik
prvostupanjskog vijeća, odnosno sudac pojedinac. Žalba ne zadržava izvršenje
rješenja, osim ako je sud drukčije odredio.

(3) Ako se pojavi sumnja u tumačenje sudske odluke, o
tome na način iz stavka 2. ovoga članka odlučuje sud koji je donio pravomoćnu
odluku.

Članak 168.

(1) Presudu u svezi s troškovima kaznenog postupka,
oduzimanjem imovinske koristi i imovinskopravnim zahtjevima izvrša­va nadležni
sud prema odredbama koje vrijede za ovršni postupak.

(2) Troškove kaznenog postupka naplaćuje prisilno sud
po službenoj dužnosti u korist proračunskih sredstava. Troškovi prisilne
naplate predujmljuju se iz proračunskih sredstava sudu koji provodi ovrhu.

(3) Ako je u presudi izrečena sigurnosna mjera
oduzimanja predmeta, sud koji je izrekao prvostupanjsku presudu odlučit će hoće
li se takvi predmeti prodati prema odredbama koje vrijede za ovršni postupak
ili će se predati kriminalističkom muzeju, odnosno drugoj ustanovi ili će se
uništiti. Novac dobiven prodajom predmeta unosi se u proračunska sredstva.

(4) Odredba stavka 3. ovoga članka smisleno će se
primijeniti i kad se donosi odluka o oduzimanju predmeta na temelju članka 233.
ovoga Zakona.

(5) Pravomoćna odluka o oduzimanju predmeta može se
izvan slučaja pojedinog izvanrednog pravnog lijeka izmijeniti u parnici o
vlasništvu oduzetih predmeta.

Članak 169.

(1) Ako ovim Zakonom nije drukčije propisano,
rješenja se izvršavaju kad postanu pravomoćna. Nalozi se izvršavaju odmah ako
tijelo koje je nalog izdalo ne odredi drukčije.

(2) Pravomoćnost rješenja nastupa kad se ono ne može
pobijati žalbom ili kad žalba  nije
dopuštena.

(3) Rješenja i naloge, ako nije drukčije propisano,
izvršavaju tijela koja su ih donijela. Ako je sud rješenjem odlučio o
troškovima kaznenog postupka, ti se troškovi naplaćuju prema odredbama članka
168. stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 170.

Kad je odluka kojom je odlučeno o imovinskopravnom
zahtjevu postala pravomoćna, oštećenik može zahtijevati od suda koji je odlučio
u prvom stupnju da mu izda ovjerovljeni prijepis odluke s naznakom da je odluka
ovršna.

Članak 171.

(1) Kaznenu evidenciju ustrojava i vodi ministarstvo
nadležno za poslove pravosuđa na način koji sudovima i državnim odvjetništvima
osigurava u realnom vremenu neposredan pristup tim podacima.

(2) Propise o evidenciji izrečenih odgojnih mjera
donosi ministar za rad i socijalnu skrb.

Glava XVI.

ZNAČENJE ZAKONSKIH IZRAZA I OSTALE ODREDBE

Članak
172.

(1) Kad
progon za kazneno djelo ovisi od oštećenikova pri­jedloga za progon, državni
odvjetnik ne može zahtijevati provođenje istrage niti podignuti neposredno
optužnicu, odnosno optužni prijedlog dok oštećenik ne stavi prijedlog.

(2)
Kada je za kazneni progon potrebno odobrenje nadležnog državnog tijela,
ovlašteni tužitelj ne može zahtijevati provođenje istrage niti podignuti
optužnicu, optužni prijedlog ili privatnu tužbu ako ne podnese dokaz da je
odobrenje dano.

(3) Kad
je zakonom određeno da državno odvjetništvo poduzima kazneni progon na temelju
pisanog zahtjeva ili suglasnosti određenih osoba, pisani se zahtjev može
podnijeti ili suglasnost dati u roku iz članka 47. stavka 1. ovoga Zakona.

(4)
Odredbom stavka 1. ovoga članka ne ograničava se dužnost i ovlast redarstvenih
vlasti da postupaju prema odredbama članka 186. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak
173.

Kazneni
postupak započinje:

1)
donošenjem rješenja o provođenju istrage,

2)
davanjem suglasnosti istražnog suca ovlaštenom tužitelju da može neposredno
podignuti optužnicu,

3)
određivanjem glavne rasprave na temelju optužnice podignute  prema odredbi članka 204. stavka 6. ovoga
Zakona i privatne tužbe podnesene prema odredbi članka 284. stavka 2. ovoga
Zakona, ako protiv nje nije bilo prigovora ili zahtjeva predsjednika vijeća
prema odredbi članka 299. ovoga Zakona,

4)
pravomoćnošću optužnice podignute po odredbi članka 204. stavka 6. ovoga Zakona
ili privatne tužbe podnesene prema odredbi članka 284. stavka 2. ovoga Zakona
ako je prigovor protiv nje odbijen ili odbačen i sud­sko se vijeće suglasilo s
optužnicom ili privatnom tužbom,

5)
određivanjem glavne rasprave na temelju optužnog prijedloga ili privatne tužbe
u skraćenom postupku,

6)
izdavanjem kaznenog naloga prema odredbi članka 465. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak
174.

(1) Kad
je kazneni postupak pokrenut protiv stranca, sud će postupiti i prema odredbama
odgovarajuće konzularne konvencije koja je na snazi u Republici Hrvatskoj.

(2) O
pokretanju istrage protiv vojnih osoba, državnih službenika i namještenika u
Oružanim snagama Republike Hrvat­ske sud će obavijestiti Ministarstvo obrane,
te mu dostaviti rješenje o provođenju istrage. Na isti način sud će postupiti i
glede rješenja o pritvoru, optužnice koja je postala pravomoćna, optužnog
prijedloga i nepravomoćne presude.

(3) Tijela unutarnjih poslova
obavijestit će Ministarstvo kulture o izvidima koje poduzima kada se kazneno
djelo odnosi na spomenike kulture, arhivsku građu ili umjetnička djela od
važnosti za hrvatsku ili svjetsku kulturnu baštinu. Isto će postupiti i državni
odvjetnik kada podigne optužnicu ili optužni prijedlog te sud kada nastupi
pravomoćnost presude koja se odnosi na takva kaznena djela.

Članak 175.

Kad se
u tijeku postupka utvrdi da je okrivljenik umro rješenjem će se obustaviti
kazneni postupak.

Članak
176.

(1) Sud
može u tijeku postupka kazniti novčanom kaznom do 20.000,00 kuna branitelja,
opunomoćenika ili zakonskog zastupnika, oštećenika kao tužitelja ili privatnog
tužitelja ako su njegovi postupci očito upravljeni na odugovlačenje kaznenog
postupka. Rješenje o kažnjavanju može se pobijati posebnom žalbom koja zadržava
izvršenje.

(2) O
kažnjavanju odvjetnika, odnosno odvjetničkog vježbenika sud će izvijestiti
Hrvatsku odvjetničku komoru.

(3) Ako
državni odvjetnik ne podnosi sudu prijedloge pravovremeno ili druge radnje u
postupku poduzima s velikim zakaš­njenjem i time prouzroči odugovlačenje
postupka, sud će o tome izvijestiti višega državnog odvjetnika.

Članak
177.

(1)
Glede osoba koje po međunarodnom pravu u Republici Hrvatskoj uživaju imunitet
od kaznenog progona, primjenjuju se pravila međunarodnog prava.

(2) U
slučaju sumnje jesu li u pitanju osobe koje uživaju pravo imuniteta po pravilima
međunarodnog prava sud će se obratiti za objašnjenje Ministarstvu vanjskih
poslova.

Članak
178.

Sva
državna tijela dužna su sudovima i drugim tijelima koja sudjeluju u kaznenom
postupku pružiti potrebnu pomoć.

Članak
179.

(1)
Pojedini izrazi upotrijebljeni u ovom Zakonu imaju ovo značenje:

1) *Osumnjičenik*  je osoba za koju tijela kaznenog progona ili
redarstvene vlasti imaju osnova sumnjati da je počinila kazneno djelo ili
sudjelovala u njemu.

2) *Okrivljenik*  je osoba protiv koje se vodi kazneni postupak.
Okrivljenik je i osoba s duševnim smetnjama prema kojoj se prema odredbama
ovoga Zakona, vodi poseban postupak.

3) *Optuženik*  je osoba protiv koje je optužnica postala
pra­vo­moćna ili protiv koje je podnesena privatna tužba ili optužni prijedlog
i zakazana glavna rasprava.

4) *Osuđenik*  je osoba za koju je pravomoćnom presudom
utvrđeno da je kriva za određeno kazneno djelo.

5) *Oštećenik*  je osoba čije je kakvo osobno ili imovinsko
pravo kaznenim djelom povrijeđeno ili ugroženo.

6) *Tužitelj*  je državni odvjetnik, privatni tužitelj i
oštećenik kao tužitelj.

7) *Stranka*  je tužitelj i okrivljenik.

8) *Uhićenik*  je osoba prema kojoj je primijenjena bilo
koja mjera ili radnja koja dovodi do lišenja slobode te osobe.

(2)
Izraz okrivljenik upotrebljava se u ovom Zakonu i kao opći naziv za
okrivljenika, optuženika i osuđenika.

(3) Redarstvene vlasti u smislu ovoga Zakona jesu
ovlaštene službene osobe Ministarstva unutarnjih poslova (policijski služ­be­nici)
i ovlaštene službene osobe Ministarstva obrane (vojna policija) u okviru
njihovog djelokruga na vojnim objektima koji služe potrebama obrane, te iznimno
službenici redarstvenih vlasti strane države ili međunarodnog tijela, koji u
skladu s među­narod­nim sporazumom, na temelju pisanog odobrenja ministra
unutarnjih poslova poduzima pojedine mjere u području Republike Hrvatske,
njezinom brodu ili zrakoplovu.

DIO
DRUGI

TIJEK
POSTUPKA

*A. Prethodni postupak*

Glava
XVII.

PREDISTRAŽNI POSTUPAK

1.
Kaznena prijava

Članak
180.

(1) Sva
tijela državne vlasti i sve pravne osobe dužne su prijaviti kaznena djela za
koja se progoni po službenoj dužnosti, koja su im dojavljena ili za koja su
sami saznali.

(2)
Podnoseći prijavu, tijela državne vlasti i pravne osobe navest će dokaze koji
su im poznati i poduzeti sve da bi se sačuvali tragovi kaznenog djela, predmeti
na kojima je ili kojima je počinjeno djelo te drugi dokazi.

(3)
Podaci o istovjetnosti osobe protiv koje je podnesena kaznena prijava i podaci
na temelju kojih se može zaključiti o istovjetnosti te osobe, službena su tajna.

Članak
181.

(1)
Građani trebaju prijaviti kaznena djela za koja se progoni po službenoj
dužnosti.

(2)
Zakonom se propisuju slučajevi u kojima je neprijavljivanje kaznenog djela
kazneno djelo.

Članak
182.

(1)
Prijava se podnosi nadležnome državnom odvjetniku pisano ili usmeno.

(2) Ako
se prijava podnosi usmeno, prijavitelj će se upozoriti na posljedice lažnog
prijavljivanja. O usmenoj prijavi sastavit će se zapisnik, a ako je prijava
priopćena telefonom ili drugim telekomunikacijskim uređajem, sastavit će se
službena zabilješka.

(3) Ako
je prijava podnesena sudu, redarstvenoj vlasti ili nenadležnome državnom
odvjetniku, oni će prijavu primiti i odmah dostaviti nadležnome državnom
odvjetniku.

Članak
183.

(1)
Državni odvjetnik odbacit će prijavu obrazloženim rješenjem ako iz same prijave
proistječe da prijavljeno djelo nije kazneno djelo za koje se progoni po
službenoj dužnosti, ako je nastupila zastara ili je djelo obuhvaćeno amnestijom
ili pomilovanjem ili ako postoje druge okolnosti koje isključuju krivnju ili
kazneni progon ili ako ne postoji osnovana sumnja da je osum­njičenik počinio
prijavljeno kazneno djelo. O odbacivanju prijave te o razlozima za to državni
odvjetnik, osim ako je uz suglasnost istražnog suca odlučio da ne poduzme
progon u slučajevima iz članka 184. ovoga Zakona, izvijestit će oštećenika u
roku od osam dana (članak 55.), a ako su redarstvene vlasti podnijele prijavu,
izvijestit će to tijelo.

(2) Ako državni odvjetnik iz same prijave ne može
ocijeniti jesu li vjerodostojni navodi prijave ili ako podaci u prijavi ne daju
dovoljno osnove da može odlučiti hoće li zahtijevati provođenje istrage ili ako
je do državnog odvjetnika samo dopro glas da je počinjeno kazneno djelo, a
osobito ako je počinitelj nepoznat, državni će odvjetnik, ako to ne može
poduzeti sam ili preko drugih tijela, zahtijevati od redarstvenih vlasti da
prikupe potrebne obavijesti i poduzmu druge mjere radi otkrivanja kaznenog
djela i počinitelja (članak 186. i članak 189.). U zahtjevu redarstvenim
vlastima državni odvjetnik može pobliže odrediti sadržaj mjere ili radnje, te
odrediti da ga redarstvene vlasti odmah obavijeste o poduzetoj mjeri ili
radnji. Ako zatraži da prisustvuje mjeri ili radnji, redarstvene vlasti će
provesti mjeru ili radnju na način kojim mu se to omogućuje. Redarstvene vlasti
dužne su postupiti prema zahtjevu državnoga odvjetnika, a ako državni odvjetnik
nije zahti­jevao drukčije, o poduzetim mjerama i radnjama dužne su izvije­stiti
državnog odvjetnika najkasnije u roku od trideset dana od podnošenja zahtjeva.

(3) Na njegov zahtjev redarstvene vlasti,
Ministarstvo financija, Državni ured za reviziju i druga državna tijela,
organizacije, banke i druge pravne osobe dostavit će državnom odvjetniku
potrebne podatke koje je od njih zatražio, osim onih koji predstav­ljaju
zakonom zaštićenu tajnu. Nepostupanje po zahtjevu državnog odvjetnika ili
neopravdano zakašnjenje s dostavom zatra­že­nih podataka teža je povreda
službene ili radne dužnosti.

(4) Državni odvjetnik može u svrhu prikupljanja
potrebnih obavijesti pozvati podnositelja kaznene prijave, osumnjičenika i
druge osobe za čije izjave smatra da mogu pridonijeti ocjeni o vjerodostojnosti
navoda u prijavi. U pozivu se mora naznačiti razlog pozivanja. Osoba koja se
odazvala pozivu, a odbije dati obavijest, ne može se ponovno pozivati zbog
istog razloga. Prilikom prikupljanja obavijesti od osumnjičenika državni će
odvjetnik postupiti sukladno odredbama članka 186. stavka  5. i
članka 237. ovoga Zakona, u kojem se slučaju zapisnici državnog
odvjetnika o prikupljenim obavijestima od osumnjičenika u nazočnosti branitelja
mogu koristiti kao dokaz u kaznenom postupku.

(5) Ako i nakon poduzetih radnji iz stavka 2. i 3.
ovoga članka proistječu neke od okolnosti iz stavka 1. ovoga članka ili nema
osnovane sumnje da je prijavljena osoba počinila kazneno djelo za koje se
progoni po službenoj dužnosti, državni će odvjetnik odbaciti prijavu.

(6) Državni odvjetnik i druga državna tijela i
organizacije dužni su pri prikupljanju obavijesti, odnosno davanju podataka
postupati obzirno, pazeći da se ne naškodi časti i ugledu osobe na koju se ti
podaci odnose.

2.
Odlučivanje o kaznenom progonu prema načelu svrhovitosti

Članak
184.

(1)
Osim kad mu je to po zakonu dopušteno, državni odvjetnik može odlučiti da
odgodi početak započinjanja kaznenog progona ako je kaznena prijava podnesena
za kazneno djelo za koje je  predviđena
novčana kazna ili kazna zatvora do tri godine, a  djelo  je nižeg stupnja
krivnje kod kojega razmjeri štetnih posljedica ne nalažu javni probitak
kaznenog progona. Rješenje o odgodi početka kaznenog progona državni odvjetnik
može donijeti samo uz prethodnu suglasnost oštećenika i privolu osumnji­če­­nika
i njegovu pripravnost da ispuni jednu ili više od sljedećih obveza:

1) izvršenje kakve činidbe u svrhu popravljanja ili
naknade štete prouzročene kaznenim djelom,

2) uplata određene svote u korist javne ustanove, u
humanitarne ili karitativne svrhe, odnosno u fond za naknadu štete žrtvama
kaznenih djela,

3) ispunjenje obveze zakonskoga uzdržavanja,

4) obavljanje rada za opće dobro na slobodi,

5) podvrgavanje odvikavanju od droge ili drugih
ovisnosti sukladno posebnim propisima,

6) podvrgavanje psihosocijalnoj terapiji radi
otklanjanja nasilničkog ponašanja uz pristanak osumnjičenika na napuštanje
obiteljske zajednice za vrijeme trajanja terapije.

(2) Državni odvjetnik će prije davanja suglasnosti
upozoriti oštećenika da u slučaju davanja suglasnosti na odgodu započi­njanja
kaznenog progona i donošenja odluke o odbacivanju kaznene prijave gubi prava iz
članka 55. stavka 2. ovoga Zakona.

(3) U slučaju kad je osumnjičenik ispunio obvezu koja
mu je naložena prema stavku 1. ovoga članka, državni će odvjetnik donijeti
rješenje kojim će odbaciti prijavu.

(4) Rješenje iz stavka 1. i 2. ovoga članka državni
odvjetnik će dostaviti oštećeniku i podnositelju kaznene prijave, uz upozorenje
oštećeniku da svoj imovinsko-pravni zahtjev može ostvarivati u parnici.

Članak 185.

Glavni državni odvjetnik Republike Hrvatske može pod
uvjetima i na način propisan posebnim zakonom rješenjem odbaciti kaznenu
prijavu ili odustati od kaznenog progona tijekom kaznenog postupka protiv osobe
koja je postala pripadnikom zločinačke organizacije ako je to, razmjerno težini
počinjenih kaznenih djela i važnosti iskaza te osobe, važno za otkrivanje kaznenih
djela i članova zločinačke organizacije.

3.
Izvidi kaznenih djela

Članak
186.

(1) Ako
postoje osnove sumnje da je počinjeno kazneno djelo za koje se progoni po
službenoj dužnosti, redarstvene vlasti dužne su poduzeti potrebne mjere da se
pronađe počinitelj kaznenog djela, da se počinitelj ili sudionik ne sakrije ili
ne pobjegne, da se otkriju i osiguraju tragovi kaznenog djela i predmeti koji
mogu poslužiti pri utvrđivanju činjenica te da prikupe sve obavijesti koje bi
mogle biti od koristi za uspješno vođenje kaznenog postupka. O poduzimanju
mjera redarstvene vlasti će obavijestiti državnog odvjetnika u roku od dvadeset
i četiri sata nakon poduzimanja prve radnje. Državni odvjetnik će prema
potrebi, postupiti na način propisan u članku 183. stavku 2. ovoga Zakona.

(2)
Radi ispunjenja zadataka iz stavka 1. ovoga članka redarstvene vlasti mogu
tražiti potrebne obavijesti od građana, primijeniti poligrafsko testiranje,
analiziranje glasa, obaviti potreban pregled prijevoznih sredstava, osoba i
prtljage, za prijeko potrebno vrijeme nadzirati i ograničiti kretanje određenih
osoba na određe­nom prostoru (promatranje, pratnja, blokada, racija, zasje­da,
klopka, nadzor prijenosa stvari i dr.), poduzeti potrebne mjere u svezi s
utvrđivanjem istovjetnosti osoba i predmeta, raspisati potragu za osobom i
stvarima, u nazočnosti odgovorne osobe obaviti pregled određenih objekata i
prostorija državnih tijela, pravnih osoba te drugih poslovnih prostora i
ostvariti uvid u određenu njihovu dokumentaciju i podatke, prikupljati
obavijesti uz prikrivanje svrhe prikupljanja ili s prikrivanjem svojstva
policijskog službenika, putem tajnog izvjestitelja, od pravne osobe koja pruža
telekomunikacijske usluge zatražiti provjeru istovjetnosti telekomunikacijskih
adresa koje su u određenom razdoblju uspostavile vezu, te poduzeti druge
potrebne mjere i radnje. O činjenicama i okolnostima koje su utvrđene prilikom
poduzimanja pojedinih radnji, a mogu biti od interesa za kazneni postupak,
sastavit će se službena zabilješka.

(3)
Redarstvene vlasti mogu pozivati građane. Prisilno se može dovesti osumnjičenik
koji se nije odazvao pozivu samo ako je u pozivu bio na to upozoren ili iz
okolnosti očito proizlazi da odbija primitak poziva. Osoba koja se odazvala
pozivu ili osumnjičenik koji je bio prisilno doveden, a odbije dati obavijesti,
ne može se ponovno pozivati zbog istog razloga.

(4) U
prikupljanju obavijesti redarstvene vlasti ne mogu građane ispitivati u
svojstvu okrivljenika, svjedoka ili vještaka. Ako je to potrebno radi otkrivanja
drugih kaznenih djela iste osobe, njezinih sudionika ili kaznenih djela drugih
osoba, obavijesti se mogu prikupljati i od osoba koje su u pritvoru, ali samo
ako im je to, na temelju pisanog prijedloga, odobrio istražni sudac ili
predsjednik vijeća, u nazočnosti istražnog suca ili branitelja kojeg su
odabrale pritvorene osobe. Dužnost upozorenja pritvorenika na prava iz stavka
5. ovoga članka postoji i u takvu slučaju.

(5) U
prikupljanju obavijesti redarstvene će vlasti osumnji­čenika upozoriti prema
odredbama članka 237. stavka 2. ovoga Zakona. Na osumnjičenikov zahtjev,
redarstvene će mu vlasti omogućiti da uzme branitelja i u tu svrhu zastati s
prikupljanjem obavijesti od osumnjičenika do dolaska branitelja a najkasnije do
tri  sata od kada je osumnjičenik
izjavio da želi  uzeti branitelja. Na
takav način će redarstvene vlasti postupiti i prema okriv­ljeniku kod kojega se
ima provesti pretraga stana. Ako je iz okolnosti vidljivo da izabrani branitelj
u tom roku ne može doći, redarstvene će vlasti osumnjičeniku omogućiti da uzme
branitelja s liste dežurnih odvjetnika koju za područje županije sastavlja
Hrvatska odvjetnička komora i dostavlja nadležnim policijskim upravama uz
izvješće županijskom sudu. Vrijeme zastajanja redarstvenih vlasti u
prikupljanju obavijesti ili pretrazi stana ne računa se u zakonski rok
privođenja istražnom sucu. Ako osum­njičenik ne uzme branitelja ili pozvani
branitelj u tom roku ne dođe, redarstvene vlasti mogu nastaviti s prikupljanjem
obavijesti od osumnjičenika ili s poduzimanjem mjere pretrage stana. Državni
odvjetnik ima pravo biti nazočan ispitivanju. Zapisnici redarstvenih vlasti o
iskazu osumnjičenika u nazočnosti branitelja mogu se upotrijebiti kao dokaz u
kaznenom postupku.

(6) Na temelju prikupljenih obavijesti redarstvene
vlasti sastavljaju kaznenu prijavu u kojoj navode dokaze za koje su saznale. U
prijavu se ne unosi sadržaj izjava koje su pojedini građani dali pri
prikupljanju obavijesti. Uz kaznenu prijavu dostavljaju se i predmeti, skice,
slike, pribavljena izvješća, spisi o poduzetim mjerama i radnjama, službene
zabilješke, izjave i drugi materijal koji može biti koristan za uspješno
vođenje postupka. Ako redarstvene vlasti nakon podnošenja kaznene prijave
saznaju za nove činjenice, dokaze ili tragove kaznenog djela, dužni su
prikupiti potrebne obavijesti i izvješća o tome, kao dopunu kaznene prijave,
dostaviti državnom odvjetniku.

(7) Ministar unutarnjih poslova i ministar obrane
donijet će potanje propise iz svog djelokruga o provedbi mjera i radnji iz
ovoga članka, u skladu s odredbama ovoga Zakona.

Članak 187.

Pod uvjetima i na način određen posebnim zakonom,
izvide kaznenog djela počinjenog na hrvatskom pomorskom brodu ili hrvatskom
brodu unutarnje plovidbe, provodi zapovjednik broda.

Članak 188.

Redarstvene vlasti imaju pravo osobe zatečene na
mjestu počinjenja kaznenog djela uputiti istražnom sucu ili ih zadržati do
njegova dolaska, ako bi te osobe mogle dati podatke važne za kazneni postupak i
ako je vjerojatno da se njihovo ispitivanje kasnije ne bi moglo obaviti ili bi
bilo skopčano sa znatnim odugovlačenjem ili drugim teškoćama. Zadržavanje tih
osoba radi upućivanja istražnom sucu ili njihovo zadržavanje na mjestu
počinjenja kaznenog djela ne može trajati dulje od od šest sati od dolaska
redarstvene vlasti na mjesto događaja.

Članak
189.

 (1) Redarstvene vlasti mogu radi utvrđivanja
istovjetnosti osumnjičenika, snimati ga, uzimati mu otiske prstiju, a po
odobrenju istražnog suca i objaviti osumnjičenikovu sliku.

(2) Od
osobe u pritvoru mogu se i bez privole uzeti uzorci sline ili dlake radi
analize temeljnoga genetskog materijala potrebnog u svrhe iz stavka 1. ovoga
članka.

(3)
Ministar unutarnjih poslova i ministar obrane donijet će propise o ustrojstvu i
načinu vođenja baze s automatskom obradom podataka za svrhe iz stavka 1. ovoga
članka.

4.
Posebni izvidi kaznenih djela privremenim ograničenjem ustavnih prava i sloboda

Članak
190.

(1) Ako
se izvidi kaznenih djela ne bi mogli provesti na drugi način ili bi bili
skopčani s nerazmjernim teškoćama, na zahtjev državnog odvjetnika istražni
sudac može protiv osobe za koju postoje osnove sumnje da je sama počinila ili
zajedno s drugim osobama sudjelovala u kaznenom djelu iz članka 192. ovoga
Zakona odrediti mjere kojima se privremeno ograničavaju odre­đena ustavna prava
građana, i to:

1)
nadzor i tehničko snimanje telefonskih razgovora, odnosno sredstava za tehničko
komuniciranje na daljinu,

2)
ulazak u prostorije radi provođenja nadzora i tehničko sni­manje prostorija,

3)
tajno praćenje i tehničko snimanje osoba i predmeta,

4)
uporabu prikrivenih istražitelja i pouzdanika,

5)
simulirani otkup predmeta te simulirano davanje potkupnine i simulirano
primanje potkupnine,

6)
nadzirani prijevoz i isporuku predmeta kaznenog djela.

(2)
Mjere iz točke 1. stavka 1. ovoga članka mogu se odrediti i prema osobama za
koje postoje osnove sumnje da počinitelju ili od počinitelja kaznenih djela iz
članka 192. ovoga Zakona prenose priopćenja i poruke u svezi s djelom, odnosno
da se počinitelj služi njihovim priključcima na telefon ili drugim
telekomunikacijskim uređajem.

(3) Pod
uvjetima iz stavka 1. ovoga članka, mjere iz stavka 1. točke 1., 2., 3., 5. i
6. ovoga članka, mogu se uz njegov pisani pristanak, primijeniti na sredstva,
prostorije i predmete koji su vlasništvo oštećenika ili kojima se koristi
oštećenik.

(4) U
slučaju kada se ne raspolaže saznanjima o identitetu sudionika kaznenog djela
mjera iz stavka 1. točke 6. ovoga članka može se odrediti prema predmetu
kaznenog djela.

(5)
Izvršenje mjera iz stavka 1. točke 4. i 5. ovoga članka ne smije predstavljati
poticanje na počinjenje kaznenog djela.

Članak 191.

Tehničke
snimke, isprave i predmeti pribavljeni pod uvjetima i na način iz članka 190.
stavka 1. točke 1., 2., 3., 5. i 6. i članka 193. ovoga Zakona mogu se
upotrijebiti kao dokaz u kaznenom postupku. Prikriveni istražitelj i pouzdanik
iz članka 190. stavka 1. točke 4. ovoga Zakona, te osobe koje su provele mjere
iz članka 190. stavka 1. točke 5. ovoga Zakona mogu se ispitati kao svjedoci o
tijeku provođenja mjera.

Članak 192.

Mjere
iz članka 190. ovoga Zakona mogu se odrediti za kaznena djela:

     1) protiv Republike Hrvatske (Glava
XII.), protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom (Glava XIII.), protiv
spolne slobode i spolnog ćudoređa (Glava XIV.) počinjena na štetu djece ili
maloljetnika i protiv Oružanih snaga Republike Hrvatske (Glava XXVI.) za koja
je propisana kazna od pet ili više godina zatvora,

     2) ubojstva (članak 90. Kaznenog zakona),
otmice (članak 125. Kaznenog zakona), podvođenja (članak 195. Kaznenog zakona),
razbojništva s teškim posljedicama (članak 218. Kaznenog zakona), iznude
(članak 234. Kaznenog zakona), ucjene (članak 235. Kaznenog zakona), teških
kaznenih djela protiv opće sigurnosti (članak 271. Kaznenog zakona),
krivotvorenja novca (članak 274. Kaznenog zakona), prikrivanja protuzakonito
dobivenog novca (članak 279. Kaznenog zakona), izbjegavanja carinskog nadzora
(članak 298. Kaznenog zakona), sprječavanja dokazivanja (članak 304. Kaznenog
zakona), prisile prema pravosudnom dužnosniku (članak 309. Kaznenog zakona),
udruživanja za počinjenje kaznenog djela (članak 333. Kaznenog zakona) kao i za
kaznena djela koja je počinila ta grupa ili zločinačka organizacija u stjecaju,
nedopuštenog držanja oružja i eksplozivnih tvari (članak 335. Kaznenog zakona),
zlouporabe u obavljanju dužnosti državne vlasti (članak 338. Kaznenog zakona),
primanja mita (članak 347. Kaznenog zakona) i davanja mita (članak 348.
Kaznenog zakona),

 3) za koje je propisana kazna dugotrajnog
zatvora.

Članak 193.

(1) Mjere
iz članka 190. ovoga Zakona određuje istražni sudac pisanim obrazloženim
nalogom. Nalog izvršavaju redarstvene vlasti. U nalogu se navode raspoloživi
podaci o osobi protiv koje se mjere primjenjuju, činjenice iz kojih proizlazi
potreba njihova poduzimanja te rok njihova trajanja koji mora biti primjeren
ostvarenju njezinoga cilja kao i način, opseg i mjesto provođenja mjere.
Operativno-tehnički centar za nadzor telekomunikacija u ovlaštenoj službi, koji
obavlja tehničku koordinaciju s telekomunikacijskim operatorima u Republici
Hrvatskoj, pri izvršenju rješenja redarstvenim vlastima, istražnom sucu i
državnom odvjet­niku dužan je osigurati potrebnu tehničku pomoć. Službene i
odgovorne osobe koje sudjeluju u postupku odlučivanja i izvršenja mjera iz članka
190. ovoga Zakona dužne su kao tajnu čuvati sve podatke koje su saznale u tom
postupku.

(2)
Poduzete mjere mogu trajati najdulje četiri mjeseca. Na prijedlog državnog
odvjetnika istražni ih sudac može produljiti iz važnih razloga za još tri
mjeseca. O neslaganju između državnog odvjetnika i istražnog suca odlučuje
vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.) Čim prestanu pretpostavke za
nadzor, istražni je sudac dužan odrediti obustavu poduzetih mjera. Ako državni
odvjetnik odustane od kaznenog progona, odnosno ako podaci i obavijesti
pribavljeni primjenom poduzetih mjera nisu potrebni za kazneni postupak,
uništit će se pod nadzorom istražnog suca, koji će o tome sastaviti posebni
zapisnik i priložiti ga spisu.

(3)
Nalog iz stavka 1. ovoga članka čuva se u posebnom omotu. Nakon prestanka
nadzora, a ako to probitci postupka dopuštaju i prije, nalog o nadzoru može se
na njezin zahtjev dostaviti osobi protiv koje je nadzor bio određen.

(4) Ako
se prilikom poduzimanja nadzora i tajnog snimanja zabilježe podaci i obavijesti
koji upućuju na neko drugo kazneno djelo, taj će se dio snimke prepisati i
dostaviti državnom odvjetniku, ako se radi o nekom od djela navedenih u članku
192. ovoga Zakona.

(5) Na
razgovore okrivljenika s braniteljem na odgovarajući se način primjenjuju
odredbe članka 69. ovoga Zakona.

(6) Ako
su mjere iz članka 190. ovoga Zakona poduzete bez naloga istražnog suca ili je
postupljeno protiv odredbi iz članka 190. i članka 193. stavka 2. ovoga Zakona
dokazi za koje se iz tako prikupljenih podataka i obavijesti saznalo ne mogu se
upotrijebiti u kaznenom postupku.

(7)
Državno odvjetništvo i istražni sudac će na odgovarajući način (prijepisom
zapisnika ili službenih zabilješki bez osobnih podataka izdvajanjem službene
zabilješke iz spisa i sl.) spriječiti da neovlaštene osobe te osumnjičenik i
njegov branitelj ustanove istovjetnost osoba koje su provele mjere iz članka
190. stavka 1. točke 4. i 5. ovoga Zakona. Ako se te osobe ispituju kao
svjedoci sud može  postupiti prema
odredbama članka 249. do 252. ovoga Zakona.

Članak
194.

(1)
Mjere iz članka 190. ovoga Zakona izvršavaju redarstvene vlasti. O tijeku
izvršenja redarstvene vlasti sačinjavaju dnevna izvješća i dokumentaciju
tehničkog zapisa koju na posebno traženje dostavljaju istražnom sucu i državnom
odvjetništvu.

(2) Po
isteku mjere redarstvene vlasti sastavljaju posebno izvješće za državno
odvjetništvo i istražnog suca u kojem navode:

1.
vremenski početak i završetak mjere,

2. broj
i opis djelatnosti službenih osoba koje su mjeru provele,

3.
vrstu i broj tehničkih sredstava koja su primijenjena,

4. broj
i identitet osoba obuhvaćenih mjerom,

5.
vrstu kaznenih djela iz članka 192. ovoga Zakona čije je počinjenje eventualno
spriječeno uporabom mjere,

6.
sažetu prosudbu pitanja u kojoj je mjeri primjena mjere pridonijela njezinom
cilju opisanom u nalogu ili taj cilj nije ostvaren.

(3) Uz
posebno izvješće redarstvene vlasti dostavljaju državnom odvjetništvu
prikupljenu dokumentaciju fotografskog, video, audio ili elektroničkog zapisa.

 (4) Izvršenje mjere uporabe prikrivenih
istražitelja uključuje pravo prikrivenog istražitelja na ulazak u nečiji dom
ako su ispunjeni uvjeti što ih predviđaju zakonski propisi  o ulasku policije u dom bez sudbenog naloga.

(5) Ako
osim uvjeta iz članka 190. ovoga Zakona postoje dokazi za osnovanu sumnju da će
uslijed pripremanja kaznenih djela navedenih u članku 192. ovoga Zakona doći do
počinjenja osobito teških kaznenih djela ili su neka od njih već počinjena,
istražni sudac može odrediti da prikriveni istražitelj uz ulazak u nečiji dom,
može uporabiti tehnička sredstva za snimanje nejavnih razgovora.

(6)
Državno odvjetništvo će na svojem, a istražni sudac na sudskom spisu označiti
određivanje svake mjere ovoga članka koja nije ukinuta zbog toga što joj cilj
nije ostvaren.

(7) Primjena mjera iz članka 190. ovoga Zakona
prestaje po službenoj dužnosti čim prestanu razlozi radi kojih su bile odre­đene.

Članak 195.

Redarstvene
vlasti mogu osobne podatke građana, pohra­njene u bazama i drugim registrima
sravnjivati s redarstvenim evidencijama, registrima i bazama s automatskom
obradom podataka ako postoje osnove sumnje da je počinjeno kazneno djelo,
navedeno u članku 192. ovoga Zakona. Tako prikupljene obavijesti će se, uz
izvješće o tome državnom odvjetniku, izbrisati iz navedenih evidencija čim
prestanu biti potrebne za uspješno vođenje kaznenog postupka, ali najkasnije u
roku od šest mjeseci od dana njihove pohrane. Taj rok može istražni sudac na
prijedlog državnog odvjetnika iznimno produljiti za tri mjeseca ako je vjerojatno
da će se na taj način uspješno okončati raspisana potraga za određenom osobom
ili predmetima.

5.
Hitne istražne radnje

Članak
196.

(1)
Redarstvene vlasti mogu, ako postoji opasnost odgode i prije pokretanja
istrage, obaviti pretragu (članak 224.), privremeno oduzeti predmete (članak
233.), obaviti prepoznavanje (članak 258), očevid (članak 260.) i uzeti otiske
prstiju i drugih dijelova tijela (članak 263.). Istražni sudac koji stigne na
mjesto očevida u tijeku njegova poduzimanja može poduzeti obavljanje te radnje,
odnosno prepustiti obavljanje započetog očevida, ili njegova dijela
redarstvenoj vlasti.

(2)
Redarstvene vlasti mogu, ako postoji opasnost od odgode odrediti potrebna
vještačenja osim obdukcije i ekshumacije tijela.

(3) O
svemu što su poduzele po stavku 1. i 2. ovoga članka redarstvene vlasti moraju
odmah izvijestiti državnog odvjetnika.

Članak 197.

(1) Kad
je počinitelj kaznenog djela nepoznat, državni odvjetnik može zatražiti da
redarstvene vlasti poduzmu pojedine istražne radnje ako bi, s obzirom na
okolnosti slučaja, bilo svrhovito da se i prije pokretanja istrage poduzmu
takve radnje. Ako državni odvjetnik smatra da pojedine istražne radnje treba
poduzeti istražni sudac, ili ako treba obaviti obdukciju ili ekshumaciju
tijela, predložit će istražnom sucu da poduzme te radnje. Ako se istražni sudac
ne složi s tim prijedlogom, zatražit će da o tome odluči vijeće (članak 20.
stavak 2.).

(2)
Zapisnike o poduzetim istražnim radnjama istražni sudac dostavlja državnom
odvjetniku.

Članak 198.

(1) Istražni
sudac nadležnog suda te istražni sudac nižeg suda na čijem je području
počinjeno kazneno djelo može, na prijedlog ovlaštenog tužitelja ili na vlastiti
poticaj, prije dono­šenja rješenja o provođenju istrage poduzeti pojedine
istražne radnje za koje postoji opasnost od odgode, ali o svemu što je poduzeto
mora odmah izvijestiti nadležnoga državnoga odvjetnika.

(2) Kad
istražne radnje poduzima istražni sudac nižeg suda, tim radnjama može biti
nazočan državni odvjetnik koji postupa pred tim sudom.

(3) Glede
pozivanja i ispitivanja osobe za koju postoji osnova sumnje da je počinila
kazneno djelo primjenjuju se odredbe o pozivanju i ispitivanju
okrivljenika.

Glava XVIII.

ISTRAGA

Članak
199.

(1)
Istraga se pokreće protiv određene osobe kad postoji osnovana sumnja da je
počinila kazneno djelo.

(2) U
istrazi će se prikupiti dokazi i podaci koji su potrebni da bi se moglo
odlučiti hoće li se podignuti optužnica ili obustaviti postupak te dokazi za
koje postoji opasnost da se neće moći ponoviti na glavnoj raspravi ili bi
njihovo izvođenje bilo skop­čano s teškoćama.

Članak
200.

(1)
Istraga se provodi na zahtjev ovlaštenog tužitelja.

(2)
Istražni zahtjev podnosi se istražnom sucu nadležnog suda.

(3) U
zahtjevu se moraju naznačiti: osoba protiv koje se zahtijeva provođenje
istrage, opis djela iz kojeg proizlaze zakonska obilježja kaznenog djela,
zakonski naziv kaznenog djela, okolnosti iz kojih proizlazi osnovanost sumnje i
postojeći dokazi.

(4) U
istražnom zahtjevu može se predložiti da se izvide određene okolnosti, da se
poduzmu pojedine radnje i da se o određenim pitanjima ispitaju određene osobe,
a može se pre­d­ložiti i da se osoba protiv koje se zahtijeva istraga stavi u
pritvor.

(5)
Državni će odvjetnik dostaviti istražnom sucu kaznenu prijavu i sve spise i
zapisnike o radnjama koje su poduzete. Istovremeno, državni odvjetnik dostavit
će istražnom sucu predmete koji mogu poslužiti za utvrđivanje činjenica ili će
naznačiti gdje se oni nalaze.

(6) Ako
državni odvjetnik odustane od istražnog zahtjeva prije donošenja rješenja o
provođenju istrage, istražni će sudac odbaciti zahtjev i oštećenika izvijestiti
da sam može nastaviti kazneni progon (članak 55.).

Članak 201.

(1) Kad
istražni sudac primi istražni zahtjev bez odgode će razmotriti spise i ispitati
osobu protiv koje se zahtijeva provo­đenje istrage, osim ako postoji opasnost
od odgode, i ako se složi sa zahtjevom, donijet će rješenje o provođenju
istrage, koje treba sadržavati podatke navedene u članku 200. stavku 3. ovoga
Zakona. Rješenje će se dostaviti državnom odvjetniku i okrivljeniku, koji
protiv toga rješenja imaju pravo žalbe.

(2)
Istražni sudac može, prije nego odluči o istražnom zahtje­vu ili prijedlogu
državnog odjetnika iz članka 204. ovoga Zakona, pozvati državnog odvjetnika i
osumnjičenika na prethodno ročište ako je potrebno razjaš­njenje okolnosti koje
mogu biti važne za odlučivanje o istražnom zahtjevu ili o prijedlogu državnog
odvjetnika iz članka 204. ovoga Zakona. Na prethodno ročište pozvat će se, osim
državnog odvjetnika, osumnjičenika i njegova branitelja, ošte­ćenik i njegov
opunomoćenik ako ga ima.  Na pozivanje i
ispitivanje osum­njičenika primjenjuju se odredbe o pozivanju i ispitivanju
okrivljenika u istrazi. Nedolazak branitelja ili oštećenika, odnosno njegova
opunomoćenika ne sprječava održavanje prethodnog ročišta.

(3) Na prethodnom ročištu iz stavka 2. ovoga članka
pozvane osobe mogu stavljati usmene prijedloge, a državni odvjetnik može
izmijeniti i dopuniti svoj zahtjev ili prijedlog. Po potrebi istražni sudac
može izvidjeti određene činjenice ili okolnosti te pribaviti podatke o ličnosti
okrivljenika (članak 215.), a na prijedlog državnog odvjetnika može odlučiti da
se prije neposrednog podignuća optužnice poduzmu određene istražne radnje.

Članak 202.

(1)
Istražni sudac dužan je žalbu okrivljenika odmah dostaviti vijeću županijskog
suda (članak 20. stavak 2). Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(2) Ako
se istražni sudac ne složi s istražnim zahtjevom državnog odvjetnika, zatražit
će da o tome odluči vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2). Protiv
rješenja vijeća stranke i oštećenik imaju pravo žalbe, koja ne zadržava
izvršenje rješenja. Ako je žalbu podnio samo oštećenik i žalba se uvaži,
smatrat će se da je s podnošenjem žalbe preuzeo kazneni progon.

(3) U
slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga članka vijeće je dužno donijeti odluku u
roku od četrdeset osam sati.

(4) Pri odlučivanju o istražnom zahtjevu istražni
sudac i vijeće nisu vezani za pravnu ocjenu djela koju je naveo državni
odvjetnik.

Članak
203.

*Donošenje presude na zahtjev stranaka u
istrazi*

(1) Do
završetka istrage (članak 216. stavak 1.) u kaznenom postupku za kaznena djela
za koja se može izreći kazna zatvora do deset godina stranke mogu zatražiti od
istražnog suca da okrivljeniku izrekne kaznu zatvora u visini od najviše jedne
trećine gornje granice propisane kazne.

(2) U zahtjevu će stranka točno naznačiti vrstu i
mjeru kazne čije izricanje traži. Ako je istodobno zatražila izricanje uvjetne
osude ili uvjetne osude sa zaštitnim nadzorom, istražni sudac može izreći ovu
mjeru upozorenja ili postupiti u smislu stavka 10. ovoga članka.

(3) Prije odluke o istražnom zahtjevu pisani zahtjev
iz stavka 1. ovoga članka može podnijeti okrivljenik. Državni odvjetnik i
okrivljenik mogu zajedno podnijeti pisani zahtjev kojeg okriv­ljenik potpisuje
u nazočnosti branitelja. Ako ga okrivljenik nije uzeo, branitelja će mu
postaviti predsjednik suda za daljnji tijek postupka do donošenja odluke
istražnog suca.

(4) Podnošenje zahtjeva ne smatra se optuženikovim
priznanjem kaznenog djela, ali obrana ne može u postupku koji je nastavljen
nakon odluke istražnog suca, iznositi dokaze o isk­ljučenju protupravnosti ili
krivnje u odnosu na onu točku optužbe u pogledu koje je pristala na zahtjev
tužitelja, osim ako je za dokaze saznala nakon zahtjeva.

(5) Prije nego što odluči o zahtjevu istražni sudac
će okriv­ljenika upozoriti na posljedice iz stavka 4. ovoga članka i nakon toga
se uvjeriti da su stranke koje su zajednički zatražile izricanje kazne,
suglasne u pogledu cijelog sadržaja zahtjeva te to utvrditi u zapisniku.

(6) Stranka može odustati od zahtjeva iz stavka 1.
ovoga članka do donošenja odluke istražnog suca.

(7) Ako istražni sudac prihvati zahtjev, izreći će na
ročištu sa stankama presudu u kojoj ne smije izreći drugu vrstu ili veću mjeru
kazne od one iz stavka 1. ovoga članka, zajedno s kaznom i mjerom upozorenja
može se izreći i sigurnosna mjera iz članka 75., 76., 78., 79. i 80. Kaznenog
zakona. Sadržaj presude mora odgovarati članku 372. ovoga Zakona. Ako su
stranke podnijele zajednički zahtjev, istražni sudac će u izreci o troškovima
postupka (članak 372. stavak 1. točka 7.) odrediti da se optuženik u cijelosti
oslobađa troškova kaznenog postupka iz članka 125. stav­ka 2. točke 1. do 6.
ovoga Zakona.

(8)
Izrečena presuda objavljuje se odmah. Pisano se izrađuje u roku od osam dana od
objave i sadrži podatke iz članka 376. stavka 2. do 5. ovoga Zakona. U
obrazloženju sud samo navodi okolnosti koje je uzeo u obzir pri odmjeravanju
kazne.

(9)
Presuda se ne može pobijati žalbom zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog  činjeničnog stanja (članak 383. točka 3.),
osim ako je optuženik za dokaze o isključenju
protupravnosti ili krivnje saznao nakon donošenja presude. Pri izricanju
nove presude drugostupanjski sud vezan je odredbom iz stavka 1. ovoga članka.

(10)
Ako istražni sudac ustanovi da prikupljeni dokazi o činjenicama važnim za izbor
i odmjeravanje kazne ne opravdavaju primjenu stavka 1. ovoga članka, odnosno da
za izricanje presude iz stavka 7. ovoga članka ne postoje zakonski uvjeti,
zatražit će da o zahtjevu odluči vijeće županijskog suda. Protiv rješenja
stranke imaju pravo žalbe koja ne zadržava izvršenje rješenja. Ako se žalba ne
uvaži, zahtjev iz stavka 1. ovoga članka ne može se ponoviti na glavnoj
raspravi.

Članak
204.

(1)
Istražni sudac može se suglasiti s prijedlogom državnog odvjetnika da se ne
provodi istraga ako prikupljeni podaci koji se odnose na kazneno djelo za koje
je propisana kazna zatvora do petnaest godina i na počinitelja daju dovoljno
osnova za podizanje optužnice.

(2) Suglasnost iz stavka 1. ovoga članka istražni
sudac može dati samo ako je prije toga ispitao osobu protiv koje se treba
podignuti optužnica. Glede pozivanja i ispitivanja te osobe primjenjuju se
odredbe o pozivanju i ispitivanju okrivljenika. Obavijest o suglasnosti
istražni sudac dostavlja državnom odvjetniku i osobi protiv koje se treba
podignuti optužnica.

(3) Rok za podizanje optužnice iznosi osam dana, ali
vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.) može produljiti taj rok.

(4) Prijedlog iz stavka 1. ovoga članka državni
odvjetnik može staviti i nakon podnošenja istražnog zahtjeva, dok rješenje o
zahtjevu ne bude doneseno.

(5) Ako istražni sudac smatra da nije udovoljeno
uvjetima za neposredno podizanje optužnice, postupit će se kao da je stavljen
istražni zahtjev.

(6) Ako je za kazneno djelo predviđena kazna zatvora
do osam godina, državni odvjetnik može, izvan uvjeta predviđenih u stavku 1. do
5. ovoga članka, podignuti optužnicu i bez provo­đenja istrage ako prikupljeni
podaci koji se odnose na kazneno djelo i počinitelja daju dovoljno osnova za
optužbu. Prije podizanja optužnice državni odvjetnik može predložiti istražnom
sucu da poduzme određene istražne radnje. Ako se istražni sudac s tim
prijedlogom ne složi, zatražit će da o tome odluči vijeće županijskog suda
(članak 20. stavak 2).

(7) Uz prijedlog iz stavka 1. ovoga članka te uz
optužnicu podignutu prema stavku 6. ovoga članka državni odvjetnik dostavit će
kaznenu prijavu i sve spise i zapisnike o radnjama koje su poduzete te predmete
koji mogu poslužiti pri utvrđivanju činjenica ili će naznačiti gdje se oni
nalaze.

Članak 205.

(1) Istragu provodi istražni sudac nadležnog suda.

(2) Ministar nadležan za poslove pravosuđa može
odrediti jedan sud u kojem će se za područja više sudova provoditi istraga
(istražni centar).

(3) Istražni sudac obavlja istražne radnje u pravilu
samo na području svojeg suda. Ako interes istrage zahtijeva, on može pojedine
istražne radnje obaviti i izvan područja svojeg suda, ali je dužan o tome
izvijestiti sud na čijem području obavlja istražne radnje.

(4) Na prijedlog istražnog suca u složenim istražnim
predmetima predsjednik suda može odrediti da istražnom sucu u radu pomažu
sudski savjetnici i stručni suradnici kao stručni pomoć­nici (diplomirani
kriminalisti). Oni mogu pripremati provođenje pojedinih istražnih radnji,
primati izjave i prijedloge stranaka, te samostalno poduzeti pojedinu istražnu
radnju koju im je istražni sudac povjerio. Zapisnik o takvoj radnji istražni će
sudac ovjeroviti najkasnije četrdeset osam sati nakon njezina poduzimanja.
Ispitivanje okrivljenika i svjedoka, kao pomoć istražnome sucu, mogu obaviti
samo sudski savjetnici.

Članak 206.

(1) U tijeku istrage istražni sudac može povjeriti
obavljanje pojedinih istražnih radnji istražnom sucu suda na čijem području
treba poduzeti te radnje, a ako je za područja više sudova određen jedan sud za
pružanje pravne pomoći – tom sudu.

(2)
Državni odvjetnik koji postupa pred sudom kojem je povjereno obavljanje
istražne radnje može biti nazočan toj radnji ako nadležni državni odvjetnik ne
izjavi da će on biti nazočan.

(3)
Istražni sudac može povjeriti redarstvenim vlastima izvršenje naredbe o
pretrazi stana ili osobe ili o privremenom oduzimanju predmeta, na način
predviđen ovim Zakonom.

(4)
Istražni sudac može, na prijedlog državnog odvjetnika, povjeriti redarstvenim
vlastima izvršenje pojedine istražne radnje, ako se istraga provodi za kaznena
djela protuzakonitog prometa opojnim drogama ili opasnim materijalima, oružjem,
streljivom i drugim predmetima obrane, krivotvorenja novca i vrijednosnih
papira te drugih djela čiji su počinitelji povezani sa stranom državom ili koja
je počinila grupa ili zločinačka organizacija, a takvo je povjeravanje, s
obzirom na težinu djela i složenost dokaza, prijeko potrebno za uspješno
vođenje istrage. Ako se istražni sudac ne složi s prijedlogom državnog
odvjetnika, zatražit će od­luku vijeća, koje je dužno odluku donijeti u roku od
dva­dest četiri sata.

(5) Pri
poduzimanju istražnih radnji redarstvene vlasti imaju postupati prema
odgovarajućim odredbama ovoga Zakona o istražnim radnjama.

Članak
207.

(1)
Istražni sudac kojem je povjereno obavljanje pojedinih istražnih radnji obavit
će prema potrebi i druge istražne radnje koje s tim stoje u svezi ili iz njih
proistječu.

(2) Ako istražni sudac kojem
je povjereno obavljanje pojedinih istražnih radnji nije za to nadležan, poslat
će predmet nadležnom sudu i o tome izvijestiti istražnog suca koji mu je
predmet dostavio.

Članak 208.

(1)
Istraga se vodi samo u svezi s onim kaznenim djelom i protiv onog okrivljenika
na koje se odnosi rješenje o provođenju istrage.

(2) Ako se u tijeku istrage pokaže da postupak treba
proširiti na drugo kazneno djelo ili protiv druge osobe, istražni će sudac o
tome izvijestiti državnog odvjetnika. U takvu slučaju mogu se poduzeti istražne
radnje koje ne trpe odgodu, ali o svemu što je poduzeto mora se izvijestiti
državni odvjetnik.

(3) U svezi s proširenjem istrage vrijede odredbe
članka 200. i 201. ovoga Zakona.

Članak
209.

Nakon
donošenja rješenja o provođenju istrage istražni sudac i bez prijedloga
stranaka poduzima radnje za koje smatra da su potrebne za uspješno vođenje
postupka.

Članak
210.

(1)
Stranke i oštećenik mogu u tijeku istrage stavljati istraž­nom sucu prijedloge
da se obave pojedine istražne radnje. Ako se istražni sudac ne složi s
prijedlogom državnog odvjetnika da se obavi pojedina istražna radnja, zatražit
će da o tome odluči vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(2)
Stranke i oštećenik mogu prijedloge iz stavka 1. ovoga članka stavljati i
istražnom sucu ili redarstvenoj vlasti kojima
je povjereno obavljanje pojedinih istražnih radnji. Ako se istražni
sudac, odnosno redarstvene vlasti ne slože s prijedlogom, obavi­jestit će o
tome predlagatelja koji prijedlog može ponovno staviti istražnom sucu nadležnog
suda.

Članak
211.

(1)
Tužitelj i branitelj mogu biti nazočni ispitivanju okriv­ljenika.

(2)
Tužitelj, oštećenik, okrivljenik i branitelj mogu biti nazočni očevidu i
ispitivanju vještaka.

(3)
Tužitelj i branitelj mogu biti nazočni pretrazi stana.

(4)
Ispitivanju svjedoka mogu biti nazočni tužitelj, okriv­ljenik i branitelj kad
je vjerojatno da svjedok neće doći na glavnu raspravu, kad istražni sudac
ustanovi da je to svrhovito ili kad je jedna od stranaka zahtijevala da bude nazočna
ispitivanju. Oštećenik može biti nazočan ispitivanju svjedoka samo kad je
vjerojatno da svjedok neće doći na glavnu raspravu.

(5)
Istražni sudac dužan je na prikladan način izvijestiti tužitelja, branitelja,
oštećenika i okrivljenika o vremenu i mjestu obavljanja istražnih radnji kojima
oni mogu biti nazočni, osim kad postoji opasnost od odgode. Ako okrivljenik ima
branitelja, istražni će sudac, u pravilu, obavještavati samo branitelja.

(6) Istražna radnja može se obaviti i bez pozvane
osobe, osim bez branitelja ako je obrana obvezna i ispituje se okriv­ljenik.

(7) Osobe koje su nazočne istražnim radnjama mogu
predložiti istražnom sucu da radi razjašnjenja stvari postavi određena pitanja
okrivljeniku, svjedoku ili vještaku, a uz dopuštenje istražnog suca mogu
postavljati pitanja i neposredno. Te osobe imaju pravo zahtijevati da se u
zapisnik unesu i njihove primjedbe o obavljanju pojedinih  radnji, a mogu i predlagati izvođenje
pojedinih dokaza.

(8)
Radi razjašnjenja pojedinih tehničkih ili drugih stručnih pitanja koja se
postavljaju u svezi s pribavljenim dokazima ili pri ispitivanju okrivljenika
ili poduzimanju drugih istražnih radnji, istražni sudac može zatražiti od
odgovarajuće stručne ustanove ili stručne osobe da mu o tim pitanjima dade
potrebna objašnjenja. Ako su pri davanju objašnjenja nazočne stranke, one mogu
tražiti da stručna osoba dade potanja objašnjenja i da se ona unesu u zapisnik.

(9)
Odredbe stavka 1. do 8. ovoga članka primjenjuju se i ako se istražna radnja
poduzima prije donošenja rješenja o provođenju istrage.

Članak
212.

(1)
Istražni će sudac rješenjem prekinuti istragu ako je okriv­ljenik zbog
zdravstvenih smetnji nesposoban sudjelovati u pos­tupku.

(2) Ako
istražni sudac utvrdi da je okrivljenik raspravno nesposoban zbog duševnih
smetnji, a državni odvjetnik je stavio prijedlog iz članka 475. stavka 3. ovoga
Zakona, istraga se neće prekinuti.

(3) U
slučajevima iz stavka 1. i. 2. ovoga članka okrivljenik mora imati branitelja.

(4) Ako
se ne zna boravište okrivljenika, istraga se može prekinuti, ali ako je
okrivljenik u bijegu ili inače nije dostižan državnim tijelima, istraga će se
prekinuti nakon pribavljenog mišljenja državnog odvjetnika, ako se postupak
vodi na njegov zahtjev.

(5) Prije nego što se istraga prekine, prikupit će se
svi dokazi o kaznenom djelu i krivnji okrivljenika do kojih se može doći.

(6) Kad
prestanu smetnje koje su prouzročile prekid, istražni će sudac nastaviti
istragu.

(7) Ako
tijekom prekida istrage nastupi zastara kaznenog progona, sud će postupiti sukladno
članku 214. ovoga Zakona.

Članak
213.

Istražni
sudac obustavlja rješenjem istragu kad državni od­vjetnik u tijeku istrage ili
nakon završene istrage izjavi da odustaje od progona. O obustavi istrage
istražni će sudac u roku od osam dana izvijestiti oštećenika (članak 55.).

Članak
214.

(1)
Istragu će rješenjem obustaviti vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.)
kad odlučuje o bilo kojem pitanju tijekom istrage:

1) ako djelo koje se stavlja na teret okrivljeniku
nije kazneno djelo za koje se progoni po službenoj dužnosti,

2) ako postoje okolnosti koje isključuju krivnju
okrivljenika,

3) ako je nastupila zastara kaznenog progona ili je
djelo obuhvaćeno amnestijom ili pomilovanjem ili ako postoje druge okolnosti
koje isključuju kazneni progon,

4) ako nema dokaza da je okrivljenik počinio kazneno
djelo.

(2) Ako istražni sudac ustanovi da postoje razlozi za
obustavu istrage iz stavka 1. ovoga članka, obavijestit će o tome državnog
odvjetnika. Ako državni odvjetnik u roku od osam dana ne izvijesti istražnog
suca da odustaje od progona, istražni sudac zatražit će da vijeće odluči o
obustavi istrage.

(3) Rješenje o obustavi istrage dostavlja se državnom
odvjetniku, oštećeniku i okrivljeniku, koji će se odmah pustiti na slobodu ako
je u pritvoru. Protiv tog rješenja državni odvjetnik i oštećenik imaju pravo
žalbe. Ako je protiv rješenja o obustavi istrage žalbu podnio samo oštećenik, a
žalba se uvaži, smatrat će se da je oštećenik podnošenjem žalbe preuzeo kazneni
progon.

Članak 215.

(1) Istražni će sudac prije završene istrage
pribaviti podatke o okrivljeniku navedene u članku 237. ovoga Zakona, ako
nedostaju ili ih treba provjeriti, te podatke o prijašnjim osudama okriv­ljenika,
a ako okrivljenik još izdržava kaznu ili drugu sankciju koja je vezana za lišenje
slobode – podatke o njegovu ponašanju za vrijeme izdržavanja kazne ili druge
sankcije.

(2) Ako dolazi u obzir izricanje jedinstvene kazne
kojom će se obuhvatiti i kazne iz prijašnjih presuda, istražni će sudac
zatražiti odgovarajuće spise.

Članak 216.

(1) Istražni sudac završava istragu kad ustanovi da
je stanje stvari u istrazi dovoljno razjašnjeno da se može podignuti optužnica
ili obustaviti postupak.

(2) Nakon završene istrage istražni sudac dostavlja
spise državnom odvjetniku, koji je dužan u roku od petnaest dana staviti
prijedlog da se istraga dopuni ili podignuti optužnicu, ili dati izjavu da
odustaje od progona. Taj rok može vijeće županijskog suda iz članka 20. stavka
2. ovoga Zakona produljiti na prijedlog državnog odvjetnika najviše za još 15 dana.

(3) Državni će odvjetnik bez odlaganja obavijestiti
podnositelja kaznene prijave o podizanju optužnice, optužnog prijedloga ili
odustajanja od kaznenog progona.

(4) Ako
istražni sudac ne prihvati prijedlog državnog odvjetnika o dopuni istrage,
zatražit će da o tome odluči vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2). Ako
vijeće odbije prijedlog državnog odvjetnika, rok iz stavka 2. ovoga članka
počinje teći od dana kad je državnom odvjetniku priopćena odluka vijeća.

(5) Ako
državni odvjetnik ne postupi u roku navedenom u stavku 2. i 3. ovoga članka,
dužan je o razlozima izvijestiti višega državnog odvjetnika.

Članak
217.

(1) Ako
se istraga ne završi u roku od šest mjeseci, istražni sudac dužan je
izvijestiti predsjednika suda o razlozima zbog kojih istraga nije završena.

(2)
Predsjednik će suda prema potrebi poduzeti mjere da se istraga završi.

Članak
218.

(1)
Oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu istražnom sucu nadležnog suda
podnijeti istražni zahtjev, odnosno prijedlog da istragu dopuni. U tijeku
istrage oni mogu istražnom sucu stav­ljati i druge prijedloge.

(2) U
svezi s pokretanjem, provođenjem, prekidom i obustavom istrage primjenjivat će
se odredbe ovoga Zakona koje se od­nose na pokretanje i vođenje istrage na
zahtjev državnog odvjetnika.

(3) Kad istražni sudac
ustanovi da je istraga završena, izvijestit će o tome oštećenika kao tužitelja
ili privatnog tužitelja i upozoriti ih da u roku od osam dana trebaju podnijeti
optužnicu, odnosno privatnu tužbu, a ako to ne učine, smatrat će se da su
odustali od progona, pa će se postupak rješenjem obustaviti. Takvo upozorenje
istražni sudac dužan je dati i kad vijeće (članak 20. stavak 2.) odbije
prijedlog oštećenika kao tužitelja ili privatnog tužitelja za dopunu istrage
zato što smatra da je stanje stvari dovoljno razjašnjeno.

Članak
219.

Ako je
istražnom sucu potrebna pomoć redarstvenih službi (kriminalističko-tehnička i
dr.) ili drugih državnih tijela u svezi s provođenjem istrage, oni su mu dužni
na njegov zahtjev tu pomoć dati.

Članak
220.

Ako to
zahtijevaju probitci kaznenog postupka, čuvanja tajne, javnog reda ili razlozi
morala, istražni sudac ili službena osoba redarstvenih službi kojoj je
povjereno poduzimanje pojedine istražne radnje naložit će osobama koje ispituje
ili koje su nazočne istražnim radnjama ili razgledaju spise istrage da čuvaju
kao tajnu određene činjenice ili podatke koje su tom prilikom saznale i
upozoriti ih da je odavanje tajne kazneno djelo. Taj će se nalog unijeti u
zapisnik o istražnoj radnji, odnosno zabilježit će se na spisima koji se
razgledaju, uz potpis osobe koja je upozorena.

Članak
221.

Kad
vijeće odlučuje u tijeku istrage, može zatražiti potrebna objašnjenja od
istražnog suca i stranaka i može pozvati obje stranke da usmeno izlože svoja
stajališta na sjednici vijeća.

Članak
222.

(1)
Istražni sudac može kazniti novčanom kaznom do 20.000,00 kuna svaku osobu koja
za vrijeme obavljanja istražne radnje i nakon upozorenja narušava red. Ako
sudjelovanje takve osobe nije prijeko potrebno, ona može biti udaljena s mjesta
gdje se obavlja ta radnja.

(2)
Okrivljenik ne može biti kažnjen novčanom kaznom.

(3) Ako državni odvjetnik narušava red, istražni
sudac postupit će prema odredbi članka 317. stavka 5. ovoga Zakona.

Članak 223.

(1) Stranke i oštećenik mogu se uvijek obratiti
pritužbom predsjedniku suda pred kojim se vodi postupak zbog odugo­vlačenja
postupka i drugih nepravilnosti u tijeku istrage.

(2) Predsjednik suda ispitat će navode u pritužbi, a
ako je podnositelj zahtijevao, obavijestit će ga o tome što je poduzeo u tijeku
istrage.

Glava XIX.

ISTRAŽNE RADNJE

1.
Pretraga

Članak
224.

(1)
Pretraga stana, drugoga prostora, pokretne stvari i osobe poduzima se radi
pronalaženja počinitelja kaznenoga djela ili pred­meta važnih za kazneni
postupak, kad postoji vjerojatnost da se oni nalaze u određenom prostoru ili
kod određene osobe.

(2) Pretraga je istraživanje predmeta pretrage
uporabom osjetila i njihovih pomagala, pod uvjetima i na način propisan ovim
Zakonom i drugim propisima.

(3) Pretraga osobe mora se provoditi na način kojim
se čuva dostojanstvo osobe koja se pretražuje. Pretragu osobe obavlja osoba
istoga spola.

(4) Pretraga se mora provoditi tako da se što manje
remeti kućni red i uznemiruju građani.

(5) Ako se svrha pretrage stana, drugoga prostora i
pokretne stvari ne može postići na drugi način, tijelo koje provodi pretragu će
uz pomoć stručne osobe rastaviti predmet pretrage. Pri rastav­ljanju predmeta
pretrage izbjegavat će se nepotrebna oštećenja.

Članak 225.

(1) Kod pretrage stana pretražuje se jedna ili više
prostorija koje osoba koristi kao svoj dom, te prostorije koje su s tim
prostorom povezane istom svrhom korištenja.

(2) Odredbe o pretrazi drugih prostorija ne odnose se
na prirodne, javne i napuštene prostore.

Članak 226.

(1) Kod pretrage prijevoznog sredstva, opasne,
otrovne, lako upaljive i slične stvari ili sredstva, osoba koja upravlja ili
raspolaže takvom stvari dužna je na zahtjev tijela koje provodi pretragu
poduzeti mjere neophodne za sigurno i neometano provođenje pretrage. Osobu koja
to ne poduzme, premda za to ne postoje razlozi iz članka 246. ovoga Zakona,
tijelo koje obavlja pretragu može kazniti prema odredbi članka 233. stavka 2.
ovoga Zakona.

(2) Pretraga pokretnih stvari u smislu stavka 1.
ovoga članka obuhvaća i pretragu elektroničkog računala i sličnih uređaja za
automatsku obradu podataka koji su s elektroničkim računalom povezani. Na
zahtjev suda, osoba koja se koristi računalom dužna je omogućiti pristup
računalu ili medijima na kojima su pohra­njeni podaci koji se odnose na predmet
pretrage (diskete, vrpce i sl.) te pružiti potrebne obavijesti za uporabu
računala. Osobu koja to odbije premda za to ne postoje razlozi iz članka 246.
ovoga Zakona, tijelo koje obavlja pretragu može kazniti prema odredbi članka
233. stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 227.

(1) Kod pretrage osobe pretražuje se odjeća, obuća,
površina tijela, pokretne stvari koje osoba nosi ili su u njezinom posjedu, te
prostor u kojem se osoba nalazi tijekom poduzimanja pretrage.

(2) Pri pretrazi osobe ne smije se ulaziti u tijelo
osobe koja se pretražuje, niti se smiju odvajati nadomjesci tjelesnih organa i
dijelova tijela (proteze i sl.).

Članak 228.

(1) Pretragu sud određuje pisanim obrazloženim
nalogom.

(2) Nalog o pretrazi predaje se prije početka
pretrage osobi kod koje će se pretraga obaviti ili koju će se pretražiti. Prije
pretrage stana ta će se osoba poučiti da ima pravo izvijestiti branitelja.

(3) Prije početka pretrage pozvat će se osoba na koju
se odnosi nalog o pretrazi da dobrovoljno izruči osobu, odnosno predmete koji
se traže.

(4) Pretrazi se može pristupiti i bez prethodne
predaje naloga te bez pouke o pravu na branitelja, odnosno poziva za predaju
osobe ili stvari ako se pretpostavlja oružani otpor ili ako je nužno da se kod
sumnje na teška kaznena djela koja je počinila grupa ili zločinačka
organizacija ili čiji su počinitelji povezani s inozemstvom pretraga obavi
iznenada ili ako se pretraga ima obaviti u javnim prostorijama.

(5) Pretraga se obavlja danju, od sedam do dvadeset
jedan sat. Pretraga se može obaviti i noću ako je danju započeta pa nije
dovršena, ako postoje razlozi za poduzimanje pretrage koja se može obaviti bez
sudskog naloga (članak 231.) ili ako osoba kod koje se pretraga obavlja to sama
zahtijeva.

(6) Ako se pretraga mora poduzeti u vojnom objektu,
nalog o pretrazi će se predati vojnim vlastima, koje će odrediti najmanje jednu
vojnu osobu da bude nazočna pretrazi.

(7) Ako se pretraga mora poduzeti na pomorskom ili
brodu unutarnje plovidbe ili na zrakoplovu, nalog o pretrazi će se dostaviti
zapovjedniku broda ili zrakoplova koji će biti nazočan pretrazi.

Članak 229.

(1) Pretrazi stana ili drugog prostora moraju biti
nazočna dva punoljetna građanina kao svjedoci istodobno kroz cijelo vrijeme
trajanja pretrage. Svjedoci će se prije početka pretrage upozoriti da paze kako
se pretraga obavlja te da imaju pravo prije potpisivanja zapisnika o pretrazi
staviti svoje prigovore ako smatraju da pretraga nije provedena na način
propisan u članku 224. ovoga Zakona ili da sadržaj zapisnika nije točan.

(2) Kad se pretraga obavlja u prostorijama državnih
tijela i ustanova, pozvat će se njihov predstavnik da bude nazočan pretrazi.

(3) O svakoj pretrazi stana ili osobe sastavit će se
zapisnik, koji potpisuju osoba kod koje se obavlja pretraga ili osoba koju se
pretražuje i osobe čija je nazočnost obvezna.

(4) Pri pretrazi oduzet će se privremeno samo oni
predmeti i isprave koji su u vezi sa svrhom pretrage u pojedinom slučaju osim
predmeta naznačenih u članku 233. stavku 3. i 4. ovoga Zakona.

(5) U zapisnik će se unijeti i točno naznačiti
predmeti i isprave koji se oduzimaju, a to će se unijeti i u potvrdu koja će se
odmah izdati osobi kojoj su predmeti, odnosno isprave oduzete.

Članak
230.

(1) Ako
se pri pretrazi stana, odnosno osobe nađu predmeti koji nemaju veze s kaznenim
djelom zbog kojeg je donesen nalog o pretrazi, ali koji upućuju na drugo
kazneno djelo za koje se progoni po službenoj dužnosti, oni će se opisati u
zapisniku i privremeno oduzeti, a o oduzimanju izdat će se odmah potvrda. O
tome će se izvijestiti državni odvjetnik. Ti će se predmeti odmah vratiti ako
državni odvjetnik ustanovi da nema osnove za pokretanje kaznenog postupka, a ne
postoji kakva druga zakonska osnova po kojoj bi se ti predmeti imali oduzeti, o
čemu se sastav­lja zapisnik.

(2)
Predmeti upotrijebljeni kod pretrage elektroničkog raču­nala i sličnih uređaja
za automatsku obradu podataka vratit će se nakon pretrage njihovim korisnicima,
ako nisu potrebni za daljnje vođenje kaznenog postupka. Osobni podaci
pribavljeni pretragom mogu se koristiti samo u svrhe kaznenog postupka i
izbrisat će se bez odgode kad ta svrha prestane.

Članak
231.

(1)
Redarstvene vlasti mogu obaviti pretragu stana ili drugog prostora bez naloga:

1) u
slučaju kad su prema posebnom zakonu ovlaštene ući u tuđi stan ili drugi
prostor, a postoje uvjeti iz članka 224. stavka 1. ovoga Zakona,

2) ako je to prijeko potrebno radi izvršenja naloga o
uhićenju ili radi hvatanja počinitelja kaznenog djela za koje je propisana
kazna zatvora najmanje tri godine,

3) ako
je to prijeko potrebno radi otklanjanja ozbiljne opasnosti po život i zdravlje
ljudi ili imovinu većeg opsega.

(2) U
slučaju pretrage iz stavka 1. točke 2. ovoga članka ako se pretraga poduzima u
stanu ili drugim prostorijama počinitelja kaznenog djela, pretraga se može
poduzeti i radi pronalaženja ili osiguranja dokaza. Ta se pretraga može
poduzeti samo u nazoč­nosti svjedoka.

(3)
Redarstvene vlasti mogu i bez naloga o pretrazi i bez svjedoka obaviti pretragu
osobe pri izvršenju naloga o privođenju ili pri uhićenju ako postoji
vjerojatnost da ta osoba posjeduje oružje ili oruđe za napad ili ako postoji
vjerojatnost da će odbaciti, sakriti ili uništiti predmete koje treba od nje
oduzeti kao dokaz u kaznenom postupku.

(4) Kad redarstvene vlasti obave pretragu bez naloga,
dužne su zapisnik o pretrazi i izvješće odmah podnijeti istražnom sucu, a ako
se postupak još ne vodi – nadležnom državnom odvjetniku.

Članak
232.

Ako je
pretraga obavljena bez pisanog sudskog naloga (članak 228. stavak 1.) ili bez
osoba koje moraju biti nazočne pretrazi (članak 229. stavak 1. i 2.)  ili su je redarstvene vlasti poduzele
suprotno odredbama članka 231. stavka 1. i 2. ovoga Zakona, zapisnici o
pretrazi i ostali dokazi pribavljeni pretragom ne mogu se upotrijebiti kao
dokazi u kaznenom postupku.

2.
Privremeno oduzimanje predmeta

Članak
233.

(1)
Predmeti koji se prema kaznenom zakonu imaju oduzeti ili koji mogu poslužiti
pri utvrđivanju činjenica u kaznenom postupku privremeno će se oduzeti i na
temelju sudske odluke će se osigurati njihovo čuvanje.

(2) Tko drži takve predmete, dužan ih je predati na
zahtjev suda. Osoba koja ih odbije predati može se kazniti do 20.000,00 kuna, a
u slučaju daljnjeg odbijanja može se zatvoriti. Zatvor traje do predaje
predmeta ili do završetka kaznenog postupka, a naj­dulje mjesec dana. Na isti
način postupit će se prema službenoj ili odgovornoj osobi u državnom tijelu ili
pravnoj osobi.

(3)
Privremenom oduzimanju ne podliježu:

1.
spisi i druge isprave državnih tijela čije bi objavljivanje povrijedilo obvezu
čuvanja službene, državne ili vojne tajne, dok nadležno tijelo ne odluči
drugačije,

2.
pisana priopćenja okrivljenika branitelju ili osobama iz članka 244. stavka 1.
točke 1. do 4. ovoga Zakona, osim ako ih okrivljenik dragovoljno na zahtjev
preda,

3.
tehničke snimke koje se nalaze kod osoba iz članka 244. stavka 1. točke 1. do
4. ovoga Zakona a koje su one učinile o činjenicama o kojima su oslobođene
dužnosti svjedočenja,

4.
zapisi, izvodi iz registara i slične isprave koje se nalaze kod osoba iz članka
244. stavka 1. točke 4. ovoga Zakona, a koje su one sačinile o činjenicama za
koje su u obavljanju svoga zanimanja saznale od okrivljenika,

5.
zapisi o činjenicama koje su učinili novinari i njihovi urednici u sredstvima
javnog priopćavanja o izvorima obavijesti i podataka za koje su saznali u
obavljanju svoga zanimanja i koji su uporabljeni prilikom uređivanja sredstava
javnog priopćavanja, a koji se nalaze u njihovom posjedu ili u uredništvu u
kojem su zaposleni.

(4) Zabrana privremenog oduzimanja predmeta, isprava
i tehničkih snimki iz stavka 3. točke 2. do 5. ovoga članka ne primjenjuje se:

1. u pogledu branitelja ili osobe oslobođene obveze
svjedo­čenja prema članku 244. stavku 1. ovoga Zakona ako postoji osnovana
sumnja da su okrivljeniku pomogli u počinjenju kaznenog djela, pružili mu pomoć
nakon počinjenja kaznenog djela ili postupali kao prikrivatelji,

2. ako se radi o predmetima koji se imaju oduzeti
prema Kaznenom zakonu.

(5) Zabrana privremenog oduzimanja predmeta, isprava
i tehničkih snimki iz stavka 3. točke 1. do 5. ovoga članka ne primjenjuje se u
pogledu izvida kaznenih djela počinjenih na štetu djece i maloljetnika iz
članka 117. Zakona o sudovima za mladež.

(6) Odredbe stavka 1. i 2. ovoga člana odnose se i na
podatke pohranjene u uređajima za automatsku, odnosno elektroničku obradu
podataka i medije u kojima su ti podaci pohranjeni, koji se, na njihov zahtjev,
moraju predati tijelima kaznenog postupka u čitljivom i razumljivom obliku. Pri
njihovu pribavljanju tijelo kaznenog postupka posebno će voditi računa o
propisima koji se odnose na čuvanje tajnosti određenih podataka.

(7) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana
kazna ili je određen zatvor odlučuje vijeće županijskog suda (članak 20. stavak
2.). Žalba protiv rješenja o zatvoru ne zadržava izvršenje rješenja.

(8) Redarstvene vlasti mogu oduzeti predmete navedene
u stavku 1., 2. i 3. ovoga članka kad postupaju prema odredbama članka 186. i
članka 196. stavka 1. ovoga Zakona ili kad izvršavaju nalog suda.

(9) Pri oduzimanju predmeta naznačit će se gdje su
pro­nađeni i opisat će se, a po potrebi i na drugi način osigurati utvr­đi­vanje
njihove istovjetnosti. Za oduzete predmete izdat će se potvrda.

(10) Prisilne mjere navedene u stavku 2. i 6. ovoga
članka ne mogu se primijeniti prema okrivljeniku niti osobama koje su
oslobođene dužnosti svjedočenja.

(11) Predmeti oduzeti suprotno odredbama stavka 3. i
4. ovoga članka ne mogu se upotrijebiti kao dokazi u kaznenom postupku.

Članak 234.

(1) Državna tijela mogu uskratiti pokazivanje ili
izdavanje svojih spisa i drugih isprava ako smatraju da bi objava njihova
sadržaja bila štetna za opće probitke. Banke mogu uskratiti davanje podataka
koji predstavljaju bankarsku tajnu. Ako je uskra­ćeno pokazivanje ili davanje
spisa i drugih isprava, odnosno podataka koji čine bankarsku tajnu, konačnu
odluku donosi vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.).

(2) Trgovačka društva i druge pravne osobe mogu
zahtijevati da se ne objave podaci koji se odnose na njihovo poslovanje.

(3) Istražni sudac može zatražiti od banke da mu
dostavi podatke o bankovnim računima okrivljenika ili druge osobe protiv koje
se vodi postupak za oduzimanje imovinske koristi pribavljene kaznenim djelom.
Takav se zahtjev može postaviti i prije pokretanja istrage, odnosno i prije
pokretanja postupka za oduzimanje imovinske koristi, ako postoji vjerojatnost
da se na bankovnim računima nalaze sredstva pribavljena sudjelovanjem u
kaznenim djelima koje je počinila grupa (članak 89. stavak 22. Kaznenog zakona)
ili zločinačka organizacija (članak 89. stavak 23. Kaznenog zakona) ili
kaznenim djelom zlouporabe opojnih droga (članak 173. Kaznenog zakona) i za
koja je propisana kazna zatvora više od tri godine.

(4) Ako banka nakon odluke vijeća iz stavka 1. ovoga
članka ne dostavi istražnom sucu zatražene podatke, istražni će sudac odmah
obavijestiti Hrvatsku narodnu banku te poduzeti druge zakonske mjere.

(5) Sud može rješenjem naložiti pravnoj ili fizičkoj
osobi da privremeno obustavi izvršenje financijske transakcije za koju postoji
sumnja da predstavlja kazneno djelo, da služi prikrivanju kaznenog djela ili
prikrivanju dobiti ostvarene kaznenim djelom.

(6) Rješenjem iz stavka 5. ovoga članka sud će
odrediti da se financijska sredstva namijenjena za transakciju iz stavka 5.
ovoga članka i gotovinski iznosi novca domaće i strane valute privremeno
oduzeti prema članku 233. stavku 1. ovoga Zakona deponiraju na poseban račun i
čuvaju do okončanja postupka, odnosno dok se ne steknu uvjeti za njihovo
vraćanje.

(7) Protiv rješenja istražnog suca iz stavka 3. i 5.
ovoga članka žalbu može podnijeti državni odvjetnik, vlasnik sredstava gotovog
novca domaće i strane valute, okrivljenik, te pravna ili fizička osoba koja
treba postupiti prema rješenju iz stavka 3. i 5. ovoga članka.

Članak 235.

(1) Ako se privremeno oduzimaju spisi koji mogu
poslužiti kao dokaz, oni će se popisati. Ako to nije moguće, spisi će se
staviti u omot i zapečatiti. Vlasnik spisa može na omot staviti i svoj pečat.

(2) Osoba od koje su spisi oduzeti pozvat će se da
bude na otvaranju omota. Ako se ona ne odazove pozivu ili je odsutna, omot će
se otvoriti, spisi pregledati i popisati u njezinoj odsutnosti.

(3) Pri pregledavanju spisa mora se paziti da njihov
sadržaj ne saznaju neovlaštene osobe.

Članak
236.

(1)
Istražni sudac može naložiti da poštanske, telefonske i druge prometne
organizacije zadrže i njemu, uz potvrdu primitka, predaju pisma, brzojave i
druge pošiljke koje su upućene okriv­ljeniku ili koje on odašilje ako postoje
okolnosti zbog kojih se s osnovom može očekivati da će te pošiljke poslužiti
kao dokaz u postupku.

(2)
Državni odvjetnik može naložiti samo zadržavanje po­šiljaka, ali su
organizacije navedene u stavku 1. ovoga članka obvezne obustaviti zadržavanje
ako u roku od tri dana nakon primitka naloga ne prime odluku istražnog suca.

(3)
Zadržane pošiljke otvara istražni sudac u nazočnosti dvaju svjedoka. Pri
otvaranju pazit će se da se ne oštete pečati, a omoti će se i adrese sačuvati.
O otvaranju će se sastaviti zapisnik.

(4) Ako
interesi postupka dopuštaju, sadržaj pošiljke može se priopćiti u cijelosti ili
djelomično okrivljeniku, odnosno osobi kojoj je upućena, a može mu se pošiljka
i predati. Ako je okriv­ljenik odsutan, sadržaj pošiljke će se kad za to
postoji opravdan interes, priopćiti ili predati kome od njegovih rođaka, a ako
njih nema, vratit će se pošiljatelju, ako se to ne protivi interesima postupka.

3.
Ispitivanje okrivljenika

Članak
237.

(1) Kad
se okrivljenik prvi put ispituje, pitat će se za ime i prezime, nadimak ako ga
ima, ime i prezime roditelja, djevojačko obiteljsko ime majke, gdje je rođen,
gdje stanuje, dan, mjesec i godinu rođenja, koje je narodnosti i čiji je
državljanin, čime se zanima, kakve su mu obiteljske prilike, zna li pisati,
kakve je škole završio, je li, gdje i kada služio vojsku, odnosno ima li čin
časnika ili vojnog službenika, vodi li se u vojnoj evidenciji i gdje, je li
odlikovan, kakva je imovna stanja, je li, kad i zašto osuđivan, je li i kad
izrečenu kaznu izdržao, vodi li se protiv njega postupak za koje drugo kazneno
djelo, a ako je maloljetan, tko mu je zakonski zastupnik. Okrivljenik će se
poučiti da je dužan odazvati se pozivu i odmah priopćiti svaku promjenu adrese
ili namjeru da promijeni boravište, a upozorit će se i na posljedice ako prema
tome ne postupi.

(2) Okrivljeniku će se priopćiti zašto se okrivljuje
i koje su osnovne sumnje protiv njega, a upozorit će se da nije dužan iznijeti
svoju obranu niti odgovarati na pitanja.

(3) Zatim će se okrivljenika upozoriti na pravo da
uzme branitelja po svom izboru ili da će mu se, pod uvjetima koje određuje ovaj
Zakon, postaviti branitelj na teret proračunskih sredstava koji može biti
nazočan ispitivanju.

(4) Okrivljenik se ispituje usmeno. Pri ispitivanju
mu se može dopustiti da se služi svojim zabilješkama.

(5) Pri ispitivanju treba okrivljeniku omogućiti da
se u neometanom izlaganju očituje o svim okolnostima koje ga terete i da iznese
sve činjenice koje mu služe za obranu.

(6) Kad okrivljenik završi iskaz, postavit će mu se
pitanja ako je potrebno da se popune praznine ili otklone proturječnosti i
nejasnoće u njegovu izlaganju.

(7) Ispitivanje treba obavljati tako da se u
potpunosti poštuje ličnost okrivljenika.

(8) Prema okrivljeniku se ne smije upotrijebiti sila,
prijetnja ili druga slična sredstva da bi se došlo do njegove izjave ili
priznanja.

(9)
Okrivljenik može biti ispitan i bez branitelja samo ako se izričito odrekao tog
prava, a obrana nije obvezna.

(10)
Ako je postupljeno suprotno odredbama stavka 2., 3., 8. i 9.  ovoga članka ili ako izjave okrivljenika o
korištenju prava da uzme branitelja nisu ubilježene u zapisnik, iskaz
okrivljenika ne može se upotrijebiti kao dokaz u kaznenom postupku.

Članak
238.

(1)
Okrivljeniku treba postavljati pitanja jasno, razgovijetno i određeno, tako da
ih može potpuno razumjeti. U ispitivanju se ne smije polaziti od pretpostavke
da je okrivljenik priznao nešto što nije priznao, niti se smiju postavljati
pitanja u kojima je već sadržano kako se na njih treba odgovoriti. Prema
okrivljeniku se ne smije upotrijebiti obmana da bi se došlo do njegove izjave
ili priznanja.

(2) Ako
se kasniji iskazi okrivljenika razlikuju od ranijih, a osobito ako okrivljenik
opozove svoje priznanje, pozvat će se da iznese razloge zašto je dao različite
iskaze, odnosno zašto je opozvao priznanje.

 Članak 239.

(1) Okrivljenik
može biti suočen sa svjedokom ili drugim okrivljenikom ako se njihovi iskazi ne
slažu o važnim činjenicama.

(2) Suočeni će se posebno ispitati o svakoj
okolnositi o kojoj se njihovi iskazi međusobno ne slažu, a njihov odgovor
unijeti u zapisnik.

(3) Suočiti se odjednom mogu najviše dvije osobe.

Članak 240.

(1) Iskaz okrivljenika unosi se u zapisnik u obliku
pripovijedanja, a postavljena pitanja i odgovori na njih unijet će se u
zapisnik samo kad je to potrebno.

(2) Okrivljeniku se može dopustiti da svoj iskaz sam
kazuje u zapisnik.

Članak 241.

(1) Ispitivanje okrivljenika obavit će se preko
tumača u slučajevima predviđenim ovim Zakonom.

(2) Ako je okrivljenik gluh, postavljat će mu se
pitanja pisano, a ako je nijem, pozvat će se da pisano odgovara. Ako se
ispitivanje ne može obaviti na taj način, pozvat će se kao tumač osoba koja se
s okrivljenikom može sporazumjeti.

(3) Ako tumač nije prisegnut, položit će prisegu da
će vjerno prenijeti pitanja koja se okrivljeniku upućuju i izjave što ih on
bude davao.

(4)
Odredbe ovoga Zakona koje se odnose na vještake smis­leno će se primjenjivati
na tumače.

4.
Ispitivanje svjedoka

Članak
242.

(1) Kao
svjedoci pozivaju se osobe za koje je vjerojatno da će moći dati obavijesti o
kaznenom djelu i počinitelju i o drugim važnim okolnostima.

(2)
Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu se ispitati kao
svjedoci.

(3)
Svaka osoba koja se kao svjedok poziva dužna je odazvati se pozivu, a ako ovim
Zakonom nije drukčije propisano, obvezna je i svjedočiti.

Članak
243.

Ne može
se ispitati kao svjedok:

1)
osoba koja bi svojim iskazom povrijedila obvezu čuvanja službene državne ili
vojne tajne, dok je nadležno tijelo ne oslobodi te obveze,

2)
branitelj okrivljenika osim ako to sam okrivljenik ne zahtijeva,

3) okrivljenik
u postupku u kojem su primijenjene odredbe članka 29. ovoga Zakona,

4)
vjerski ispovjednik o onome što mu je okrivljenik ispovijedio.

Članak
244.

(1)
Oslobođeni su obveze svjedočenja:

1)
bračni ili izvanbračni drug okrivljenika,

2)
rođaci okrivljenika u uspravnoj lozi, rođaci u pobočnoj lozi do trećega stupnja
zaključno te srodnici po tazbini do drugoga stupnja zaključno,

3)
posvojenik i posvojitelj okrivljenika,

4)
odvjetnici, javni bilježnici, porezni savjetnici, liječnici, zubari,
ljekarnici, primalje i socijalni radnici o onome što su u obavljanju svoga
zanimanja saznali od okrivljenika,

5)
novinari i njihovi urednici u sredstvima javnog priopća­vanja o izvorima
obavijesti i podataka za koje su saznali u obav­ljanju svoga zanimanja i koji
su uporabljeni prilikom uređivanja sredstava javnog priopćavanja, osim u
kaznenom postupku zbog kaznenih djela protiv časti i ugleda počinjenih putem
sredstava javnog priopćavanja.

(2)
Osobe navedene u stavku 1. točkama 4. i 5. ovoga članka ne mogu uskratiti iskaz
ako postoji zakonska osnova po kojoj su oslobođene dužnosti čuvanja tajne.

(3) Sud koji vodi postupak obvezan je osobe spomenute
u stavku 1. ovoga članka, prije njihova ispitivanja ili čim sazna za njihov
odnos prema okrivljeniku, upozoriti da ne moraju svje­dočiti. Upozorenje i
odgovor unose se u zapisnik.

(4) Maloljetnik koji s obzirom na dob i duševnu
razvijenost nije sposoban shvatiti značenje prava da ne mora svjedočiti ne može
se ispitati kao svjedok, ali se saznanja dobivena od njega putem stručnih
osoba, srodnika ili drugih osoba koje su s njim bile u kontaktu mogu koristiti
kao dokaz.

(5) Osoba koja ima razloga uskratiti svjedočenje
prema jednom od okrivljenika oslobođena je dužnosti svjedočenja i prema ostalim
okrivljenicima ako se njezin iskaz prema naravi stvari ne može ograničiti samo
na ostale okrivljenike.

(6) Osobe navedene u stavku 1. točki 1. do 5. ovoga
članka ne mogu uskratiti iskaz ako se radi o kaznenom djelu kazneno­prav­ne
zaštite djece i maloljetnika iz članka 117. Zakona o sudovima za mladež.

Članak
245.

Ako je
kao svjedok ispitana osoba koja se ne može ispitati kao svjedok (članak 243.)
ili osoba koja ne mora svjedočiti (članak 244.), a nije na to upozorena ili se
nije izričito odrekla toga prava, ili ako upozorenje i odricanje nije
ubilježeno u zapisnik, ili ako je ispitan maloljetnik koji ne može shvatiti
značenje prava da ne mora svjedočiti, ili ako je iskaz svjedoka iznuđen silom,
prijetnjom ili drugim sličnim zabranjenim sredstvom, na takvu iskazu svjedoka
ne može se temeljiti sudska odluka.

Članak
246.

Svjedok
nije obvezan odgovarati na pojedina pitanja ako je vjerojatno da bi time
izložio sebe ili svoga bliskog rođaka teškoj sramoti, znatnoj materijalnoj
šteti ili kaznenom progonu. O tome će sud poučiti svjedoka.

Članak
247.

(1)
Svjedok se poziva dostavom pisanog poziva, u kojem će se navesti ime, prezime,
zanimanje pozvanog, vrijeme i mjesto dolaska, kazneni predmet u svezi s kojim
se poziva, naznaku da se poziva kao svjedok i upozorenje o posljedicama
neopravdanog izostanka.

(2)
Pozivanje kao svjedoka maloljetne osobe koja nije navršila šesnaest godina
obavlja se preko njezinih roditelja, odnosno zakonskog zastupnika, osim ako to
nije moguće zbog potrebe da se hitno postupa ili zbog drugih okolnosti.

(3)
Svjedoci koji se zbog starosti, bolesti ili teških tjelesnih mana ne mogu
odazvati pozivu mogu se ispitati u svojem stanu.

Članak 248.

(1) Svjedoci se ispituju svaki posebno i bez ostalih
svjedoka. Svjedok je dužan odgovore davati usmeno.

(2) Svjedok će se najprije pitati za ime i prezime,
ime oca, zanimanje, boravište, mjesto rođenja, godine života i njegov odnos s
okrivljenikom i oštećenikom.

(3) Nakon toga svjedok će se upozoriti da je dužan
govoriti istinu, da ne smije ništa prešutjeti i da je davanje lažnog iskaza
kazneno djelo. Svjedok će se upozoriti i da nije dužan odgovarati na pitanja
predviđena u članku 246. ovoga Zakona i to će se upozorenje unijeti u zapisnik.

(4) Pri ispitivanju maloljetne osobe, osobito ako je
oštećena kaznenim djelom, postupit će se obzirno da ispitivanje ne bi štetno
utjecalo na psihičko stanje maloljetnika.

(5) Ako se kao svjedok ispituje dijete oštećeno
kaznenim djelom, ispitivanje se provodi uz pomoć psihologa, pedagoga ili druge
stručne osobe. Istražni sudac će naložiti da se ispitivanje svjedoka snimi
video i zvučnom snimkom. Ispitivanje će se provesti bez nazočnosti suca i
stranaka u prostoriji gdje se dijete nalazi tako da mu stranke mogu postavljati
pitanja putem istražnog suca te psihologa, pedagoga ili druge stručne osobe.

(6) Svjedoci koji se zbog starosti, bolesti, teških
tjelesnih mana ili duševnog stanja, ne mogu odazvati pozivu, mogu se ispitati u
svojem stanu ili drugom prostoru u kojemu borave. Te svjedoke se može ispitati
putem tehničkih uređaja za prijenos slike i zvuka. Ako to nalaže stanje
svjedoka, ispitivanje će se provesti tako da mu stranke mogu postavljati
pitanja bez nazoč­nosti u prostoriji gdje se svjedok nalazi. Za potrebe takvog
ispitivanja odredit će se stručna osoba iz članka 211. stavka 8. ovoga Zakona,
a prema potrebi i liječnik vještak ili druga stručna osoba ili tumač.

Članak 249.

(1) Ako postoji vjerojatnost da bi svjedok davanjem
iskaza ili odgovorom na pojedino pitanje sebe ili njemu blisku osobu izložio
ozbiljnijoj opasnosti po život, zdravlje, tjelesnu nepovredivost, slobodu ili
imovinu većeg opsega (ugroženi svjedok), svjedok može uskratiti iznošenje
podataka iz članka 248. stavka 2. ovoga Zakona, davanje odgovora na pojedina
pitanja ili davanje iskaza u cjelini, dok se ne osigura zaštita svjedoka.

(2) Zaštita
svjedoka sastoji se od posebnog načina ispitivanja i sudjelovanja u postupku i
mjera zaštite svjedoka i njemu bliskih osoba izvan postupka.

(3)
Posebni načini ispitivanja i sudjelovanja svjedoka u postupku uređuju se ovim
Zakonom ukoliko drukčije nije propisano posebnim zakonom, a mogu se primijeniti
i prije započinjanja kaz­nenog postupka.

(4)
Zaštita svjedoka i njemu bliskih osoba izvan postupka uređuje se i provodi
prema posebnom zakonu.

Članak
250.

(1)  Ako je svjedok uskratu iznošenja podataka iz
članka 249. stavka 1. ovoga Zakona priopćio tijekom ispitivanja, istražni sudac
će, ako ocijeni osnovanim postojanje opasnosti iz  članka 249. stavka 1. ovoga Zakona, prekinuti ispitivanje i o
tome bez odlaganja obavijestiti državnog odvjetnika dostavom prijepisa
zapisnika, s  pozivom da u roku koji ne
može biti  dulji od tri dana dostavi
pisani obrazloženi prijedlog za primjenu posebnog načina ispitivanja i
sudjelovanja svjedoka u postupku i prema potrebi, izvješće o mjerama zaštite
svjedoka i njemu bliskih osoba izvan postupka. Ako istražni sudac uskratu
iznošenja podataka ocijeni neosnovanom, postupit će prema članku 257. ovoga
Zakona.

(2) Ako
državni odvjetnik u roku iz stavka 1. ovoga članka ne podnese prijedlog za
posebni način ispitivanja svjedoka ili predloži da se svjedok ispita prema
općim pravilima, istražni sudac će zatražiti odluku vijeća iz članka 20. stavka
2. ovoga Zakona.

(3) U
slučaju iz stavka 2. ovoga članka vijeće je dužno donijeti odluku u roku od tri
dana.

Članak
251.

(1)
Prijedlog za posebni način sudjelovanja i ispitivanja svje­doka u postupku
državni odvjetnik podnosi istražnom sucu u zapečaćenom omotu s naznakom
»ugroženi svjedok – tajna«. U prijedlogu će državni odvjetnik označiti posebni
način sudjelovanja u postupku i posebni način ispitivanja svjedoka koje
predlaže i razloge za to. Ujedno će uz prijedlog dostaviti mjere zaštite
svjedoka i njemu bliskih osoba izvan postupka koje je prihvatilo tijelo koje
provodi program zaštite svjedoka i podatke o početku njihove primjene.

(2) Prijedlog
iz stavka 1. ovoga članka državni odvjetnik može podnijeti istražnom sucu i
prije prvoga ispitivanja svjedoka.

(3) Ako
nakon razmatranja istražni sudac, ocijeni da pri­jedlog državnog odvjetnika
nije osnovan, zatražit će o tome odluku vijeća iz članka 20. stavka 2. ovoga
Zakona.

(4) Ako
istražni sudac prihvati prijedlog državnog odvjetnika, odredit će pseudonim
svjedoka i posebni način ispitivanja i sudjelovanja u postupku. Protiv rješenja
istražnog suca stranke i svjedok imaju pravo žalbe.

(5) U
slučajevima iz stavka 3. i 4. ovoga članka vijeće je dužno donijeti odluku u
roku od tri dana.

(6)
Podatke o svjedoku koji će se ispitati i sudjelovati u postupku na poseban
način, istražni sudac će zapečatiti u poseban omot i predati na čuvanje tijelu
koje provodi program zaštite svjedoka. To će zabilježiti u spisu koristeći
pseudonim ugroženoga svjedoka. Zapečaćeni omot s podacima svjedoka može iznimno
zatražiti od tijela koje provodi program zaštite svjedoka i otvoriti samo
drugostupanjski sud kad odlučuje o žalbi protiv presude. Na omotu će se
zabilježiti da je otvoren i navesti imena članova vijeća koji su upoznati s
njegovim sadržajem. Nakon što se članovi vijeća upoznaju sa sadržajem, omot će
se ponovo zapečatiti i vratiti tijelu koje provodi program zaštite svjedoka.

(7)
Nakon što rješenje o sudjelovanju i ispitivanju svjedoka na posebni način stupi
na snagu, istražni sudac određuje ročište za ispitivanje i poziva svjedoka na
način kojim će se osigurati provedba mjera zaštite svjedoka i njemu bliskih osoba.

Članak
252.

(1)
Ispitivanje svjedoka istražni sudac provodi na način određen u rješenju iz
članka 251. stavka 4. ovoga Zakona. Ako se posebni način ispitivanja svjedoka
odnosi samo na prikrivanje podataka iz članka 248. stavka 2. ovoga Zakona,
ispitivanje će se provesti pod pseudonimom. U ostalom dijelu, ispitivanje
svjedoka provest će se prema općim odredbama ovoga Zakona o ispitivanju
svjedoka.

(2) Ako
se posebni način ispitivanja i sudjelovanja svjedoka u postupku odnosi osim na
prikrivanje podataka iz članka 248. stavka 2. ovoga Zakona i na prikrivanje
izgleda svjedoka, ispitivanje će se obaviti posredstvom tehničkih uređaja za
prijenos slike i zvuka. Tehničkim uređajima rukuje stručna osoba iz članka 211.
stavka 8. ovoga Zakona. Lik svjedoka i glas će se tijekom ispitivanja
izmijeniti. Svjedok će se tijekom ispitivanja nalaziti u prostoriji koja je
prostorno odvojena od prostorije u kojoj se nalaze istražni sudac i druge osobe
koje su nazočne ispitivanju.

(3)
Nakon završenog ispitivanja svjedok će potpisati zapisnik pseudonimom samo u
nazočnosti istražnoga suca i zapis­ničara.

(4)
Osobe koje u bilo kojem svojstvu saznaju podatke o svjedoku iz stavka 1. i 2.
ovoga članka, dužne su ih čuvati kao tajnu.

Članak 253.

Presuda i ocjena o
nezakonitosti dokaza ne može se temeljiti samo na iskazu svjedoka koji je
pribavljen na način propisan u članku 249. do 252.

Članak
254.

(1)
Nakon općih pitanja svjedok se poziva da iznese sve što mu je o predmetu
poznato, a nakon toga će mu se postavljati pitanja radi provjere, dopune i
razjašnjenja. Pri ispitivanju svjedoka nije dopušteno služiti se obmanom niti
postavljati takva pitanja u kojima je već sadržano kako bi trebalo odgovoriti.

(2)
Svjedok će se uvijek pitati otkud mu je poznato ono o čemu svjedoči.

(3)
Svjedoci se mogu suočiti ako se njihovi iskazi ne slažu o važnim činjenicama.
Suočeni će se o svakoj okolnosti o kojoj se njihovi iskazi međusobno ne slažu
svaki posebno ispitati i njihov odgovor unijeti u zapisnik. Istovremeno se mogu
suočiti samo dva svjedoka.

(4)
Oštećenik koji se ispituje kao svjedok pitat će se želi li u kaznenom postupku
ostvariti imovinskopravni zahtjev.

(5) S
obzirom na životnu dob, tjelesno i duševno stanje, ili dru­ge opravdane
interese svjedoka se može ispitati putem teh­nič­kih uređaja za prijenos slike
i zvuka na način da mu stranke mogu postavljati pitanja bez nazočnosti u
prostoriji gdje se svjedok nalazi. Za potrebe takvog ispitivanja može se
odrediti stručna osoba iz članka 211. stavka 8. ovoga Zakona.

Članak
255.

Ako se
ispitivanje svjedoka obavlja preko tumača ili ako je svjedok gluh ili nijem, on
se ispituje na način propisan u članku 241. ovoga Zakona.

Članak
256.

Od
svjedoka se može zatražiti obećanje da će iskazati istinu. Obećanje glasi:
Svjestan značenja mojeg iskaza i pravne odgovornosti, obećajem svečano da ću
iskazati potpunu istinu i samo istinu te da ništa neću prešutjeti od onoga što
mi je poznato.

Članak
257.

(1) Ako
svjedok koji je uredno pozvan ne dođe a izostanak ne opravda, ili se bez
odobrenja ili opravdanog razloga udalji s mjesta gdje treba biti ispitan, može
se naložiti da se prisilno dovede a može se i kazniti novčano do 20.000,00
kuna.

(2) Ako
svjedok dođe, pa nakon što je upozoren na posljedice neće bez zakonskog razloga
svjedočiti, može se kazniti novčano do 20.000,00 kuna, a ako i nakon toga
odbije svjedočiti, može se zatvoriti. Zatvor traje dok svjedok ne pristane
svjedočiti ili dok njegovo ispitivanje ne postane nepotrebno, ili dok se
kazneni postupak ne završi, ali najdulje do mjesec dana.

(3) O
žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna ili zatvor odlučuje
uvijek vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.). Žalba protiv rješenja o
zatvoru ne zadržava izvršenje rješenja.

(4)
Vojne osobe, pripadnici redarstvene vlasti i pripadnici pravosudne policije ne
mogu se zatvoriti, ali će se o njihovu odbijanju svjedočenja izvijestiti
njihovo nadležno zapovjedništvo radi kažnjavanja.

5.
Prepoznavanje

Članak
258.

(1) Ako
je potrebno utvrditi poznaje li okrivljenik ili svjedok osobu ili stvar, tražit
će se od njega najprije da ih opiše i da navede znakove prema kojima se
razlikuju, pa će mu se tek nakon toga pokazati radi prepoznavanja i to zajedno
s drugim njemu, nepoznatim osobama, odnosno, ako je to moguće, zajedno sa
stvarima iste vrste. Na isti način postupit će se i pri prepoznavanju drugih
osjetilnih opažanja (sluh, opip, miris i dr.).

(2)
Prije prepoznavanja okrivljenik će se upozoriti prema članku 237. stavku 2.
ovoga Zakona, a svjedok prema članku 248. stavku 3. ovoga Zakona.

(3) O
prepoznavanju okrivljenika sastavit će se zapisnik te zajednička snimka svih
pokazanih osoba.

Članak
259.

(1) Ako
postoji opravdana bojazan za sigurnost života ili tijela osobe koja obavlja
prepoznavanje ili njoj bliskih osoba, ili ako postoji opravdana bojazan da će
osoba čije se prepoznavanje obavlja utjecati na tijek prepoznavanja, tijelo
koje provodi prepoznavanje provest će ga tako da osoba čije se prepoznavanje
obavlja, ne može vidjeti ni čuti osobu koja obavlja prepoznavanje.

(2)
Građani su dužni na poziv, osobno sudjelovati u prepoznavanju i dati na
raspolaganje stvari u cilju prepoznavanja, osim ako nemaju opravdani razlog za
oslobođenje od te dužnosti. Ako građanin bez opravdanog razloga neće
sudjelovati u prepoznavanju, kaznit će se novčanom kaznom do 20.000,00 kuna.

6.
Očevid

Članak
260.

Očevidom
se činjenice u postupku utvrđuju ili razjašnjavaju opažanjem vlastitim
osjetilima ili pomagalima.

Članak
261.

(1)  Radi provjere izvedenih dokaza ili
utvrđivanja činjenica koje su važne za razjašnjenje stvari tijelo koje vodi
postupak može odrediti rekonstrukciju događaja, koja se obavlja tako da se
ponove radnje ili situacije u uvjetima uz koje se prema izvedenim dokazima
događaj odigrao. Ako su u iskazima pojedinih svjedoka ili okrivljenika radnje
ili situacije različito prikazane, događaj će se, u pravilu, rekonstruirati
posebno sa svakim od njih.

(2)
Rekonstrukcija se ne smije obavljati na način kojim se vrijeđa javni red ili
moral ili se dovodi u opasnost život ili zdrav­lje ljudi.

(3) Pri
rekonstrukciji mogu se, prema potrebi, ponovno izvesti pojedini dokazi.

Članak
262.

(1)
Tijelo koje obavlja očevid ili rekonstrukciju može zatražiti pomoć stručne
osobe kriminalističkotehničke, prometne ili druge struke, koja će, prema
potrebi, poduzeti i pronalaženje, osiguravanje ili opisivanje tragova, obaviti
potrebna mjerenja i snimanja, izraditi skice ili prikupiti druge podatke.

(2) Na
očevid ili rekonstrukciju može se pozvati i vještak ako bi njegova nazočnost
bila korisna za davanje nalaza i mišljenja.

7.
Uzimanje otisaka prstiju i otisaka drugih dijelova tijela

Članak
263.

(1) Ako
je potrebno utvrditi od koga potječu otisci prstiju ili otisci drugih dijelova
tijela, na pojedinim predmetima, ti otisci mogu se uzimati od osoba za koje
postoji vjerojatnost da su mogle doći u dodir s tim predmetima.

(2)
Otisci iz stavka 1. ovoga članka mogu se uzimati i bez privole osobe za koju
postoji vjerojatnost da je mogla doći u dodir s pojedinim predmetima.

(3) Otisci iz stavka 1. ovoga
članka uzimaju se prema pravilima koja važe za uzimanje otisaka prstiju prema
članku 189. ovoga Zakona.

8.
Vještačenje

Članak
264.

Vještačenje
se određuje kad za utvrđivanje ili ocjenu neke važne činjenice treba pribaviti
nalaz i mišljenje od osobe koja raspolaže potrebnim stručnim znanjem.

Članak
265.

(1) Vještačenje
određuje pisanim nalogom tijelo koje vodi postupak. U nalogu će se navesti u
svezi s kojim se činjenicama obavlja vještačenje i kome se povjerava. Nalog se
dostavlja i strankama.

(2) Ako
za određenu vrstu vještačenja postoji stručna ustanova, ili se vještačenje može
obaviti unutar državnog tijela, takva vještačenja, osobito složenija,
povjeravat će se, u pravilu, takvoj ustanovi, odnosno tijelu. Ustanova, odnosno
tijelo određuje jednog ili više stručnjaka koji će obaviti vještačenje.

(3) Kad
vještaka određuje tijelo koje vodi postupak, to tijelo će, u pravilu, odrediti
jednog vještaka, a ako je vještačenje slože­no – dva ili više vještaka.

(4) Ako
za koju vrstu vještačenja postoje kod suda stalno određeni vještaci, drugi se
vještaci mogu odrediti samo ako postoji opasnost od odgode, ili ako su stalni
vještaci spriječeni, ili ako to zahtijevaju druge okolnosti.

Članak
266.

(1)
Osoba koja se poziva kao vještak dužna je odazvati se pozivu i dati svoj nalaz
i mišljenje.

(2) Ako
vještak koji je uredno pozvan ne dođe, a izostanak ne opravda, ili ako odbije
vještačiti, može se kazniti novčano do 20.000,00 kuna, a u slučaju neopravdanog
izostanka može se i prisilno dovesti.

(3) O
žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna odlučuje vijeće županijskog
suda (članak 20. stavak 2.).

(4)
Neovisno od odredbe stavka 2. ovoga članka, tijelo koje vodi postupak može od
vještaka zatražiti da navede rok u kojem će podnijeti nalaz i mišljenje te dade
obvezu da će u slučaju propuštanja toga roka uplatiti iznos iz stavka 2. ovoga
članka u proračunska sredstva. Zapisnik s izjavom vještaka o toj obvezi ima
snagu ovršne isprave.

Članak
267.

(1) Za
vještaka se ne može uzeti osoba koja ne može biti ispitana kao svjedok ili
osoba koja je oslobođena dužnosti svje­dočenja, a ni osoba prema kojoj je
kazneno djelo počinjeno, a ako je uzeta, na njezinu nalazu i mišljenju ne može
se temeljiti sudska odluka.

(2)
Razlog za izuzeće vještaka postoji i u svezi s osobom koja je zajedno s
okrivljenikom ili oštećenikom zaposlena u istom državnom tijelu ili kod istoga
poslodavca.

(3) Za
vještaka se, u pravilu, neće uzeti osoba koja je ispitana kao svjedok.

(4) Kad
je dopuštena posebna žalba protiv rješenja kojim se odbija zahtjev za izuzeće
vještaka (članak 39. stavak 4.), žalba odgađa obavljenje vještačenja, ako  ne postoji opasnost od odgode.

Članak
268.

(1)
Prije početka vještačenja pozvat će se vještak da predmet vještačenja brižljivo
prouči, da točno navede sve što zapazi i nađe te da svoje mišljenje iznese
nepristrano i u skladu s pravilima znanosti i vještine. On će se posebno
upozoriti da je davanje lažnog iskaza kazneno djelo.

(2) Od
vještaka se može tražiti da obeća da će iskazivati istinu na način predviđen u
članku 256. ovoga Zakona. Stalno prisegnuti vještak samo će se upozoriti na
obećanje.

(3)
Tijelo pred kojim se vodi postupak rukovodi vješta­čenjem, pokazuje vještaku
predmete koje će proučiti, postavlja mu pitanja i prema potrebi traži
objašnjenja o danom nalazu i mišljenju.

(4)
Vještaku se mogu davati razjašnjenja, a može mu se dopustiti i da razgleda
spise. Vještak može predložiti da se izvedu dokazi ili pribave predmeti i
podaci koji su od važnosti za davanje nalaza i mišljenja. Ako bude nazočan pri
očevidu, rekonstrukciji ili drugoj istražnoj radnji, vještak može predložiti da
se razjasne pojedine okolnosti ili da se osobi koja se ispituje postave
pojedina pitanja.

Članak
269.

(1)
Vještak pregleda predmete vještačenja u nazočnosti tijela koje vodi postupak i
zapisničara, osim ako su za vještačenje potrebna dugotrajna ispitivanja ili ako
se ispitivanja obavljaju u ustanovama, odnosno državnom tijelu ili ako to traže
obziri morala.

(2) Ako
je za svrhe vještačenja potrebno da se obavi
analiza kakve tvari, vještaku će se, ako je to moguće, staviti na
raspolaganje samo dio te tvari, a ostatak će se u potrebnoj količini osigurati
za slučaj naknadnih ispitivanja.

Članak 270.

Nalaz i
mišljenje vještaka unosi se odmah u zapisnik. Vješ­taku se može odobriti da
naknadno podnese pisani nalaz, odnosno mišljenje u roku koji mu odredi tijelo
pred kojim se vodi postupak.

Članak
271.

(1) Ako
se vještačenje povjerava stručnoj ustanovi ili državnom tijelu, tijelo koje
vodi postupak upozorit će da u davanju nalaza i mišljenja ne može sudjelovati
osoba iz članka 267. ovoga Zakona ili osoba za koju postoje razlozi za izuzeće
od vještačenja propisani u ovom Zakonu te na posljedice davanja lažnog nalaza i
mišljenja.

(2)
Stručnoj ustanovi, odnosno državnom tijelu stavit će se na raspolaganje
materijal potreban za vještačenje, a ako je potrebno, postupit će se prema
odredbama članka 268. stavka 4. ovoga Zakona.

(3)
Stručna ustanova, odnosno državno tijelo dostavlja pisani nalaz i mišljenje
potpisan od osoba koje su obavile vještačenje.

(4)
Stranke mogu od upravitelja stručne ustanove, odnosno državnog tijela
zahtijevati da im priopći imena stručnjaka koji će obaviti vještačenje.

(5)
Odredbe članka 268. stavka 1. do 3. ovoga Zakona ne primjenjuju se kad je
vještačenje povjereno stručnoj ustanovi ili državnom tijelu. Tijelo pred kojim
se vodi postupak može tražiti od stručne ustanove ili tijela objašnjenja o
danom nalazu i mišljenju.

Članak
272.

(1) U
zapisniku o vještačenju ili u pisanom nalazu i mišljenju naznačit će se tko je
obavio vještačenje te zanimanje, stručna sprema i specijalnost vještaka.

(2)
Nakon završenog vještačenja, kojem nisu bile nazočne, stranke će se izvijestiti
da je vještačenje obavljeno i da zapisnik o vještačenju, odnosno pisani nalaz i
mišljenje mogu razgledati.

Članak 273.

Ako se
podaci vještaka u njihovu nalazu bitno razilaze ili ako je njihov nalaz
nejasan, nepotpun ili u proturječnosti sam sa sobom ili s izviđenim
okolnostima, a ti se nedostaci ne mogu otkloniti ponovnim ispitivanjem
vještaka, obnovit će se vješta­čenje s istim ili drugim vještacima.

Članak 274.

Ako u
mišljenju vještaka ima proturječnosti ili nedostataka ili se pojave osnove
sumnje u točnost danog mišljenja, a ti se nedostaci ili sumnja ne mogu
otkloniti ponovnim ispitivanjem vještaka, zatražit će se mišljenje drugih
vještaka.

Članak
275.

(1)
Pregled i obdukcija tijela poduzet će se uvijek kad u kakvu smrtnom slučaju
postoji sumnja ili je očito da je smrt prouzročena kaznenim djelom ili je u
svezi s počinjenjem kaznenog djela. Ako je tijelo već pokopano, odredit će se
ekshumacija radi njegova pregleda i obdukcije.

(2) Pri
obdukciji tijela poduzet će se potrebne mjere da se ustanovi istovjetnost
tijela i u tu će se svrhu posebno opisati podaci o vanjskim i unutarnjim
tjelesnim osobinama tijela.

Članak
276.

(1) Kad
se vještačenje ne obavlja u stručnoj ustanovi, pregled i obdukciju tijela
obavlja jedan liječnik, a prema potrebi dva ili više liječnika, koji po
mogućnositi trebaju biti sudskomedicinske struke. Tim vještačenjem rukovodi
istražni sudac i u zapisnik unosi nalaz i mišljenje vještaka.

(2) Za
vještaka se ne može odrediti liječnik koji je liječio umrloga. On se može
ispitati kao svjedok pri obdukciji tijela radi davanja razjašnjenja o tijeku i
okolnostima bolesti.

Članak
277.

(1) U
svojem mišljenju vještaci će osobito navesti koji je neposredni uzrok smrti, što
je taj uzrok izazvalo i kad je smrt nastupila.

(2) Ako
je na tijelu nađena kakva ozljeda, utvrdit će se je li tu ozljedu nanio tko
drugi i ako jest, onda čime, na koji način, koliko vremena prije nego što je
smrt nastupila te je li ona prouzročila smrt. Ako je na tijelu nađeno više
ozljeda, utvrdit će se koja je od njih prouzročila smrt, a ako je više ozljeda
smrtonosnih, koja je od njih ili koje su svojim skupnim djelovanjem bile
uzrokom smrti.

(3) U
slučaju iz stavka 2. ovoga članka ima se osobito utvrditi je li smrt
prouzročena samom vrstom i općom naravi ozljede ili zbog osobnog svojstva ili
osobitog stanja organizma ozlijeđenoga, ili zbog slučajnih okolnosti pod kojima
je ozljeda nanesena.

(4)
Osim toga utvrdit će se bi li pravodobno pružena pomoć mogla otkloniti smrt.

Članak
278.

(1) Pri
pregledu i obdukciji začetka treba posebno utvrditi njegovu starost, sposobnost
za izvanmaternični život i uzrok umiranja.

(2) Pri
pregledu i obdukciji tijela novorođenčeta utvrdit će se posebno je li rođeno
živo ili mrtvo, je li bilo sposobno za život, koliko je dugo živjelo te vrijeme
i uzrok smrti.

Članak
279.

(1) Ako
postoji sumnja o trovanju, uputit će se sumnjive tvari koje su nađene u tijelu
ili na drugom mjestu, na vještačenje ustanovi koja obavlja toksikološka
ispitivanja.

(2) Pri pregledu sumnjivih
tvari vještak će posebno utvrditi vrstu, količinu i djelovanje nađenog otrova,
a ako je riječ o pregledu tvari uzetih iz tijela, po mogućnosti i količinu
upotrijeb­lje­nog otrova.

Članak
280.

(1)
Vještačenje tjelesnih ozljeda obavlja se u pravilu pregledom ozlijeđenoga, a
ako to nije moguće ili nije potrebno na temelju medicinske dokumentacije ili
drugih podataka u spisima.

(2)
Nakon što točno opiše ozljede, vještak će dati mišljenje, osobito o vrsti i
težini svake pojedine ozljede i njihovu ukupnom djelovanju s obzirom na njihovu
narav ili posebne okolnosti slučaja, kakvo djelovanje te ozljede obično
proizvode, a kakvo su u određenom slučaju proizvele, čime su ozljede nanesene i
na koji način.

Članak
281.

(1) Ako
se pojavi sumnja da je isključena ili smanjena ubrojivost okrivljenika, da je
okrivljenik zbog ovisnosti od alko­hola ili opojnih droga počinio kazneno djelo
ili da je rasprav­no nesposoban zbog duševnih smetnji, odredit će se
vještačenje psihijatrijskim pregledom okrivljenika.

(2)
Okrivljenik može rješenjem suda biti prisilno zadržan u zdravstvenoj ustanovi
ako je to prema mišljenju vještaka nužno za obavljanje vještačenja iz stavka 1.
ovoga članka. U istrazi rješenje o prisilnom zadržavanju donosi istražni sudac,
a nakon podnošenja optužnice vijeće iz članka 18. stavka 4., odnosno članka 20.
stavka 2. ovoga Zakona. Za trajanja glavne rasprave zadržavanje određuje vijeće
ili sudac pojedinac pred kojim se rasprava vodi. Zadržavanje može trajati
najviše mjesec dana. U slučaju potrebe za novim vještačenjem, zadržavanje se
može ponoviti samo jednom.

(3) Ako je vještačenje određeno radi ocjene
okrivljenikove ubrojivosti vještak će ustanoviti je li u vrijeme počinjenja
kaznenog djela kod okrivljenika postojala kakva duševna bolest, privremena
duševna poremećenost, nedovoljni duševni razvitak ili neka druga teža duševna
smetnja, te će odrediti narav, vrstu, stupanj i trajnost duševne smetnje i dati
svoje mišljenje o tome kakav je utjecaj takvo duševno stanje imalo na okrivljenikovo
shvaćanje značenja svojeg postupanja ili vladanje svojom voljom.

(4) Ako vještak ocijeni da okrivljenik u vrijeme
počinjenja protupravnog djela nije bio u mogućnosti shvatiti značenje svojeg
postupanja ili nije mogao vladati svojom voljom, dat će mišljenje o stupnju
vjerojatnosti da bi ta osoba zbog duševnih smetnji mogla počiniti teže kazneno
djelo, a ako ocijeni da su okriv­lje­nikove mogućnosti shvaćanja značenja
svojeg postupanja ili vladanja svojom voljom bile smanjene, dat će mišljenje postoji
li opasnost da razlozi za takvo stanje mogu i u budućnosti poticajno djelovati
za počinjenje novoga kaznenog djela.

(5) Ako je vještačenje određeno radi ocjene
okrivljenikove raspravne sposobnosti, vještak će ustanoviti ima li okrivljenik
duševne smetnje i dati svoje mišljenje da li je on sposoban shvatiti prirodu i
svrhu kaznenog postupka, razumjeti pojedine procesne radnje i njihove
posljedice, sporazumijevati se s braniteljem i davati mu upute.

(6) Ako se u zdravstvenu ustanovu upućuje okrivljenik
koji se nalazi u pritvoru, istražni sudac obavijestit će tu ustanovu o
razlozima zbog kojih je određen pritvor kako bi se poduzele mjere potrebne za
osiguranje svrhe pritvora.

(7) Vrijeme provedeno u zdravstvenoj ustanovi
uračunat će se okrivljeniku u pritvor, odnosno u kaznu ako bude izrečena.

Članak 282.

(1) Tjelesni pregled osumnjičenika, odnosno
okrivljenika poduzet će se i bez njegova pristanka ako je potrebno da se utvrde
činjenice važne za kazneni postupak. Tjelesni pregled drugih osoba može se bez
njihova pristanka poduzeti samo ako se mora utvrditi nalazili se određeni trag
ili posljedica kaznenog djela na njegovu tijelu.

(2)
Uzimanje krvi i druge liječničke radnje koje se po pravilima medicinske
znanosti poduzimaju radi analize i utvrđivanja drugih važnih činjenica za
postupak mogu se poduzeti i bez osumnjičenikove, odnosno okrivljenikove privole
ako zbog toga ne bi nastupila šteta po njegovo zdravlje.

(3)
Radnje iz stavka 1., 2. i  5. ovoga
članka poduzimaju se, osim u slučaju iz članka 196. stavka 2. ovoga Zakona, na
temelju naloga nadležnog suda.

(4)
Nije dopušteno da se prema osumnjičeniku, okrivljeniku ili svjedoku primijene
medicinske intervencije ili da im se daju takva sredstva kojima bi se utjecalo
na njihovu volju pri davanju iskaza.

(5)
Istražni sudac može odrediti da se uzimanjem povjerljivih medicinskih uzoraka
radi analize temeljnog genetskog materijala žive osobe bez njezine privole
poduzme prema osobi za koju postoje osnove sumnje da je počinila kazneno djelo
za koje se može izreći kazna zatvora kao glavna kazna te vjerojatnost da će se
takvom analizom pribaviti podaci važni za uspješno vođenje kaznenog postupka.
Analiza se može izvršiti na način koji propisuje i nadzire Ministarstvo
zdravstva. Tako pribavljeni podaci mogu se pohraniti i čuvati deset godina
nakon završetka kaznenog postupka ako je okrivljenik u tom postupku pravomoćno
osuđen zbog teškoga kaznenog djela protiv života i tijela, (Glava X. Kaznenog
zakona), spolne slobode i spolnog ćudoređa (Glava XIV. Kaznenog zakona), braka,
obitelji i mladeži (Glava XVI. Kaznenog zakona) i zdravlja ljudi (Glava XVIII.
Kaznenog zakona).

(6)
Ministar zdravstva donosi pravilnik o načinu uzimanja uzoraka iz stavka 2. i 5.
ovoga članka te o nadzoru nad uzimanjem, pohranom, obradom i čuvanjem podataka
iz stavka 5. ovoga članka.

Članak
283.

(1) Kad
je potrebno da se poduzme vještačenje poslovnih knjiga, tijelo pred kojim se
vodi postupak dužno je vještacima naznačiti u kojem pravcu i u kojem opsegu
treba obavljati vještačenje te koje činjenice i okolnosti treba utvrditi.

(2) Ako
je za poduzimanje vještačenja poslovnih knjiga trgovačkog društva i drugih
pravnih osoba nužno da se najprije sredi njihovo knjigovodstvo, troškovi oko
sređivanja knjigovodstva padaju na teret trgovačkog društva, odnosno druge
pravne osobe.

(3) Rješenje o sređivanju knjigovodstva donosi tijelo
koje vodi postupak, na temelju obrazloženoga pisanog izvješća vješ­taka kojima
je naloženo vještačenje poslovnih knjiga. U rješenju će se naznačiti i svota
koju je trgovačko društvo ili druga pravna osoba dužna položiti sudu kao
predujam za troškove oko sređi­vanja njezina knjigovodstva. Protiv tog rješenja
nije dopuštena žalba.

(4) Nakon obavljenog sređivanja knjigovodstva tijelo
koje vodi kazneni postupak donosi, na temelju izvješća vještaka, rješenje kojim
utvrđuje visinu troškova nastalih zbog sređivanja knjigovodstva i određuje da
taj iznos podmiri trgovačko društvo ili druga pravna osoba. Trgovačko društvo
ili druga pravna osoba mogu se žaliti kad je riječ o osnovanosti odluke o
naknadi troškova i visine troškova. O žalbi rješava vijeće iz članka 20. stavka
2. ovoga Zakona.

(5)
Troškovi, ako njihov iznos nije bio predujmljen, napla­ću­ju se u korist tijela
koje je unaprijed isplatilo troškove i pristojbu vještacima.

Glava XX.

OPTUŽNICA I PRIGOVOR PROTIV OPTUŽNICE

Članak
284.

(1)
Nakon što je završena istraga, pa i kad se prema ovom Zakonu optužnica može
podignuti bez provođenja istrage (članak 204.), postupak pred sudom može se
voditi samo na temelju optužnice državnog odvjetnika, odnosno oštećenika kao
tužitelja.

(2)
Odredbe o optužnici i o prigovoru protiv optužnice primjenjivat će se i na
privatnu tužbu, osim ako se ona podiže za kaznena djela za koja se provodi
skraćeni postupak.

Članak
285.

(1)
Optužnica sadrži:

1) ime
i prezime okrivljenika s osobnim podacima (članak 237.) kao i podacima o tome
nalazi li se i otkad u pritvoru ili se nalazi na slobodi, a ako je prije
podizanja optužnice pušten na slobodu, koliko je proveo u pritvoru,

2) opis
djela iz kojeg proistječu zakonska obilježja kaznenog djela, vrijeme i mjesto
počinjenja kaznenog djela, predmet na kojemu je i sredstvo kojim je počinjeno
kazneno djelo te ostale okolnosti potrebne da se kazneno djelo što točnije
odredi,

3)
zakonski naziv kaznenog djela, s navođenjem odredaba Kaznenog zakona koje se na
prijedlog tužitelja imaju primijeniti,

4) naznaku suda pred kojim će se održati glavna
rasprava,

5) prijedlog o dokazima koje treba izvesti na glavnoj
raspravi, uz naznaku imena svjedoka i vještaka, spisa koje treba pro­čitati i
predmeta koji služe za utvrđivanje činjenica,

6) obrazloženje u kojem će se prema ishodu istrage
opisati stanje stvari, navesti dokazi kojima se odlučne činjenice utvrđuju,
iznijeti obrana okrivljenika i stajalište tužitelja o navodima obrane.

(2) Ako se okrivljenik nalazi na slobodi, u optužnici
se može predložiti da se odredi pritvor, a ako se nalazi u pritvoru, može se
predložiti da se pusti na slobodu.

(3) Jednom optužnicom može se obuhvatiti više
kaznenih djela ili više okrivljenika samo ako se prema odredbama članka 29.
ovoga Zakona može provesti jedinstven postupak i donijeti jedna presuda.

Članak 286.

(1) Optužnica se dostavlja nadležnom sudu u onoliko
primjeraka koliko ima okrivljenika i branitelja i jedan primjerak za sud.

(2) Odmah nakon primitka optužnice predsjednik vijeća
pred kojim će se održati glavna rasprava ispitat će je li optužnica propisno
sastavljena (članak 285.), pa ako ustanovi da nije, vratit će je tužitelju da u
roku od tri dana ispravi nedostatke. Iz opravdanih razloga, na zahtjev
tužitelja, vijeće može produljiti taj rok. Ako oštećenik kao tužitelj ili
privatni tužitelj propusti spomenuti rok, smatrat će se da je odustao od
gonjenja, pa će se postupak obustaviti.

Članak
287.

(1) Ako
je podnesena privatna tužba za kazneno djelo za ko­je nije vođena istraga, osim
ako se privatna tužba podnosi za kazneno djelo za koje se provodi skraćeni
postupak, predsjednik prvostupanjskog vijeća će, ako smatra da nema mjesta
progonu zbog postojanja okolnosti iz članka 292. točke 1. do 3. ovoga Zakona
zatražiti odluku vijeća općinskog suda (članak 18. stavak 4.), odnosno vijeća
županijskog suda (članak 20 stavak 2.).

(2)
Protiv rješenja vijeća privatni tužitelj ima pravo žalbe.

Članak
288.

(1)
Optužnica se dostavlja okrivljeniku koji je na slobodi bez odgode, a ako se
nalazi u pritvoru - u roku od dvadeset četiri sata nakon primitka.

(2) Ako
je protiv okrivljenika određen pritvor rješenjem vijeća (članak 111.),
optužnica se predaje okrivljeniku pri njegovu zatvaranju, zajedno s rješenjem
kojim se određuje pritvor.

(3) Ako se okrivljenik kojemu je oduzeta sloboda ne
nalazi u zatvoru suda kod kojeg će se održati glavna rasprava, predsjednik
vijeća odredit će da se okrivljenik odmah dovede u taj zatvor, gdje će mu se
predati optužnica.

Članak 289.

(1) Okrivljenik ima pravo podnijeti prigovor protiv
optužnice u roku od osam dana od dana dostave. Pri uručenju optužnice sud će
okrivljenika poučiti o tome njegovu pravu.

(2) Prigovor protiv optužnice može podnijeti i
branitelj bez posebne okrivljenikove ovlasti, ali ne i protiv njegove volje. Do
donošenja odluke o prigovoru može se odustati od podnesenog prigovora.

(3) Okrivljenik se može odreći prava na podnošenje
prigovora protiv optužnice.

Članak 290.

(1) Nepravodobni prigovor i prigovor podnesen od neovla­štene
osobe odbacit će rješenjem predsjednik vijeća pred kojim se ima održati glavna
rasprava. O žalbi protiv toga rješenja odlučuje vijeće općinskog suda iz članka
18. stavka 4., odnosno županijskog suda iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(2) Ako predsjednik vijeća prema odredbi stavka 1.
ovoga članka ne odbaci prigovor, dostavit će ga sa spisima vijeću općinskog
suda iz članka 18. stavka 3., odnosno vijeću županijskog suda iz članka 20.
stavka 2. ovoga Zakona koje o prigovoru rješava u sjednici. Ako je u pitanju
kazneno djelo za koje se progoni na zahtjev državnog odvjetnika, o sjednici
vijeća izvi­jestit će se državni odvjetnik, a i okrivljenik i njegov branitelj,
ako su to u prigovoru zahtijevali. Nedolazak stranaka ne sprje­čava održavanje
sjednice.

(3) Osim onih koja se odnose na odredbu članka 283.
stavka 4. ovoga Zakona, na sjednici vijeća stranke mogu davati objaš­njenja
glede svojih navoda. Državni odvjetnik
može proši­riti optužnicu osim ako ne postoje uvjeti za neposredno
podizanje optužnice iz članka 204. ovoga Zakona, a vijeće se može suglasiti i s
njegovim prijedlogom o uvjetnom odustanku od kaznenog progona iz članka 184.
stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 291.

(1) Ako vijeće ne odbaci prigovor kao nepravodoban
ili kao nedopušten, pristupit će se ispitivanju optužnice.

(2) Kad vijeće u povodu prigovora ustanovi da postoje
pogreške ili nedostaci u optužnici (članak 285.) ili u samom postupku, ili da
činjenični opis radnje kaznenog djela ne proizlazi iz ranije pribavljenih
dokaza, ili da je potrebno bolje razjašnjenje stanja stvari da bi se ispitala
osnovanost optužnice, vratit će optužnicu da se zapaženi nedostaci otklone, ili
da se istraga dopuni, odnosno provede. Tužitelj je dužan u roku od tri dana od
dana kad mu je priopćena odluka vijeća podnijeti ispravljenu optužnicu ili
staviti zahtjev za dopunu, odnosno provođenje istrage. Iz opravdanih razloga,
na zahtjev tužitelja, vijeće može produljiti taj rok. Ako oštećenik kao
tužitelj ili privatni tužitelj propusti spomenuti rok, smatrat će se da je
odustao od progona, pa će se postupak obustaviti. Ako državni odvjetnik
propusti rok, dužan je o razlozima propuštanja izvijestiti višega državnog
odvjetnika. Tužitelj će u slučaju ako je optužnica bila vraćena radi uklanjanja
nedostataka dopunjenu ili ispravljanu optužnicu vratiti vijeću na odluku o
njezinoj osnovanosti.

(3) Ako
vijeće ustanovi da je za kazneno djelo koje je predmet optužbe nadležan koji
drugi sud, proglasit će nenadležnim sud kojem je podnesena optužnica i nakon
pravomoćnosti rješenja dostaviti predmet nadležnom  sudu.

(4) Ako
vijeće utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici ili obavijesti iz članka 78.
ovoga Zakona, donijet će rješenje o njihovu izdvajanju iz spisa. Protiv tog
rješenja dopuštena je posebna žalba. Nakon pravomoćnosti rješenja, prije nego
što predmet dostavi predsjedniku vijeća radi zakazivanja glavne rasprave, pred­sjednik
vijeća iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona osigurat će da se izdvojeni
zapisnici i obavijesti zatvore u poseban omot i predaju istražnom sucu radi čuvanja
odvojeno od ostalih spisa. Izdvojeni zapisnici i obavijesti ne mogu se
razgledati niti se mogu koristiti u postupku.

Članak
292.

Rješavajući
o prigovoru protiv optužnice, vijeće će obustaviti postupak ako ustanovi:

1) da
djelo koje je predmet optužbe nije kazneno djelo,

2) da
postoje okolnosti koje isključuju okrivljenikovu kriv­nju,

3) da
nema zahtjeva ovlaštenog tužitelja ili prijedloga, odnosno odobrenja ovlaštene
osobe, ako je to po zakonu potrebno, ili da postoje okolnosti koje isključuju
kazneni progon,

4) da nema dovoljno dokaza da je okrivljenik osnovano
sum­njiv za djelo koje je predmet optužbe, odnosno da je proturječje između
prikupljenih dokaza očito takvo da bi na glavnoj raspravi izricanje osuđujuće
presude bilo nemoguće.

Članak 293.

(1) Kad rješava o prigovoru protiv optužnice državnog
odvjetnika podnesene na temelju članka 204. stavka 6. ovoga Zakona, ili o
zahtjevu predsjednika vijeća u povodu te optužnice (članak 299.), ili kad
rješava u povodu neslaganja predsjednika prvostupanjskog vijeća s privatnom
tužbom u slučajevima iz članka 287. stavka 1. ovoga Zakona, vijeće će rješenjem
odbaciti optužnicu, odnosno privatnu tužbu ako ustanovi da postoje razlozi iz
članka 292. točke 1. do 3. ovoga Zakona, a ako su provedene istražne radnje i iz
razloga navedenog u točki 4. toga članka.

(2) Ako je u povodu prigovora protiv optužnice
državnog odvjetnika iz stavka 1. ovoga članka ili na zahtjev predsjednika
vijeća u povodu te optužnice (članak 299.) provedena istraga, a vijeće nakon
provedene istrage ustanovi da postoje razlozi iz članka 214. ovoga Zakona,
odlučit će rješenjem da se kazneni postupak obustavlja.

Članak
294.

Pri
donošenju rješenja iz članka 291. stavka 3. i članka 292. i 293. ovoga Zakona
vijeće nije vezano  za pravnu ocjenu
djela koju je tužitelj naveo u optužnici.

Članak
295.

(1) Ako
ne donese ni jedno rješenje iz članka 291., 292. i 293. ovoga Zakona, vijeće će
odbiti prigovor kao neosnovan.

(2) U
istom rješenju vijeće će odlučiti i o prijedlozima za spajanje ili razdvajanje
postupka.

Članak
296.

Ako su
od više okrivljenika samo neki podnijeli prigovor protiv optužnice, a razlozi
iz kojih je sud našao da nema mjesta optužbi koriste i nekim od okrivljenika
koji nisu podnijeli prigovor, vijeće će postupiti kao da su i oni podnijeli prigovor.

Članak 297.

Sve
odluke vijeća donesene u povodu prigovora protiv optužnice moraju biti
obrazložene, ali tako da se unaprijed ne utječe na rješavanje onih pitanja koja
će biti predmet raspravljanja na glavnoj raspravi.

Članak
298.

(1)
Protiv odluke vijeća iz članka 291. stavka 3. ovoga Zakona žalba je dopuštena,
a protiv odluka iz članka 292. i 293. ovoga Zakona žalbu može podnijeti
tužitelj i oštećenik. Protiv ostalih odluka vijeća donesenih u povodu prigovora
protiv optužnice žalba nije dopuštena.

(2) Ako
se protiv rješenja vijeća žalio samo oštećenik i žalba se prihvati, smatrat će
se da je s izjavom žalbe preuzeo kazneni progon.

Članak
299.

(1) Ako
prigovor protiv optužnice nije podnesen ili je od­bačen, na zahtjev
predsjednika vijeća pred kojim se treba održati glavna rasprava, vijeće iz
članka 18. stavka 4., odnosno iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona može
odlučiti o svakom pitanju o kojem se na temelju ovoga Zakona rješava u povodu
prigovora.

(2)
Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka predsjednik vijeća može staviti u roku  od petnaest dana od proteka roka iz članka
289. stavka 1. ovoga Zakona ako prigovor nije podnesen ili pravomoćnosti
rješenja iz članka 290. stavka 1. i članka 291. stav­ka 1. ovoga Zakona.

(3)
Odredbe članka 290. stavka 2. i članka 291. do 298. ovoga Zakona primjenjivat
će se i pri odlučivanju u povodu zahtjeva iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 300.

Optužnica
postaje pravomoćna kad je prigovor odbijen, a ako prigovor nije podnesen ili je
odbačen – na dan kad se vijeće, razmatrajući zahtjev predsjednika vijeća
(članak 299.), složilo s optužnicom, a ako takva zahtjeva nije bilo na dan kad
je predsjednik vijeća odredio glavnu raspravu, odnosno protekom roka iz članka
299. stavak 2. ovoga Zakona.

*B. Glavna rasprava i presuda*

Glava
XXI.

PRIPREME ZA GLAVNU RASPRAVU

Članak
301.

(1)
Predsjednik vijeća nalogom određuje dan, sat i mjesto glavne rasprave.

(2)
Predsjednik vijeća odredit će glavnu raspravu najkasnije u roku od mjesec dana
od dana primitka optužnice u sudu, a ako je stavljen zahtjev iz članka 299.
ovoga Zakona – čim se, s obzirom na odluku vijeća, glavna rasprava može
odrediti. Ako u tom roku ne odredi glavnu raspravu, predsjednik vijeća
obavijestit će predsjednika suda o razlozima iz kojih glavna rasprava nije
određena. Predsjednik suda prema potrebi poduzet će mjere da se glavna rasprava
odredi.

(3) Ako
predsjednik vijeća utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici ili obavijesti iz
članka 78. ovoga Zakona, donijet će rješenje o njihovu izdvajanju, prije
određivanja glavne rasprave, i kad rješenje postane pravomoćno, izdvojit će ih
u poseban omot i predati istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih spisa.

Članak
302.

(1)
Glavna rasprava drži se u sjedištu suda i u sudskoj zgradi.

(2) Ako
su u pojedinim slučajevima prostorije u sudskoj zgradi neprikladne za
održavanje glavne rasprave, predsjednik suda može odrediti da se rasprava drži
u drugoj zgradi.

(3)
Glavna rasprava može se održati i u drugome mjestu na području nadležnog suda
ako to na obrazloženi prijedlog predsjednika suda dopusti predsjednik višeg
suda.

Članak
303.

(1) Na
glavnu raspravu pozvat će se optuženik i njegov branitelj, tužitelj i oštećenik
i njihovi zakonski zastupnici i opuno­moćenici, a po potrebi i tumač. Na glavnu
raspravu pozvat će se i svjedoci i vještaci koje su predložili tužitelj u
optužnici i okrivljenik u prigovoru protiv optužnice, osim onih za koje
predsjednik vijeća smatra da njihovo ispitivanje na glavnoj raspravi nije
potrebno. Tužitelj i optuženik mogu na glavnoj raspravi ponoviti prijedloge
koje predsjednik vijeća nije prihvatio.

(2) U svezi sa sadržajem poziva na optuženika i
svjedoke primijenit će se odredbe članka 88. i 247. ovoga Zakona. Kad obrana
nije obvezna, optuženik će se u pozivu poučiti da ima pravo uzeti branitelja
ali da se glavna rasprava neće morati odgoditi zbog braniteljeva nedolaska na
glavnu raspravu ili što je optuženik uzeo branitelja tek na glavnoj raspravi.

(3) Poziv optuženiku mora se dostaviti tako da između
dostave poziva i dana glavne rasprave ostane dovoljno vremena za pripremu
obrane, a najmanje osam dana. Na zahtjev optuženika ili na zahtjev tužitelja, a
uz privolu optuženika, taj se rok može skratiti.

(4) Oštećenika koji se ne poziva kao svjedok sud će
izvijestiti u pozivu da će se glavna rasprava održati i bez njega, a da će se
njegova izjava o imovinskopravnom zahtjevu pročitati. Ošte­ćenik će se
upozoriti i na to da će se, ako ne dođe, smatrati da nije voljan nastaviti
kazneni progon ako državni odvjetnik odustane od optužbe.

(5) Oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj
upozorit će se u pozivu da će se ako na glavnu raspravu ne dođu, a ne pošalju
opunomoćenika, smatrati da su odustali od optužbe.

(6) Optuženik, svjedok i vještak upozorit će se u
pozivu na posljedice nedolaska na glavnu raspravu (članak 322. i 325.).

Članak 304.

(1) Stranke i oštećenik mogu i nakon zakazivanja
glavne rasprave zahtijevati da se na glavnu raspravu pozovu novi svjedoci ili
vještaci ili pribave drugi novi dokazi. U svome obrazlo­ženom zahtjevu stranke
moraju naznačiti koje bi se činjenice imale dokazati i kojim od predloženih
dokaza.

(2) Ako predsjednik vijeća odbije prijedlog za
pribavljanje no­vih dokaza, taj se prijedlog može ponoviti u tijeku glavne
rasprave.

(3)
Predsjednik vijeća može i bez prijedloga stranaka narediti pribavljanje novih
dokaza za glavnu raspravu.

(4) O
odluci kojom se nalaže pribavljanje novih dokaza izvijestit će se stranke prije
početka glavne rasprave.

Članak
305.

Ako
izgleda da će glavna rasprava dulje trajati, predsjednik vijeća može zatražiti
od predsjednika suda da odredi jednog ili dva suca, odnosno suca porotnika
(dopunski sudac ili dopunski sudac porotnik) da budu na glavnoj raspravi, kako
bi zamijenili članove vijeća u slučaju njihove spriječenosti.

Članak
306.

(1) Ako
se sazna da neki svjedok ili vještak koji je pozvan na glavnu raspravu, a još
nije ispitan, neće moći doći na glavnu raspravu zbog dugotrajne bolesti ili
zbog drugih smetnji, može se ispitati u mjestu gdje se nalazi.

(2)
Svjedoka, odnosno vještaka ispitat će, a prema potrebi i prisegnuti, predsjednik
vijeća ili sudac član vijeća ili će se njegovo ispitivanje obaviti preko
istražnog suca suda na čijem se pod­ručju svjedok, odnosno vještak nalazi.

(3) O vremenu i mjestu ispitivanja izvijestit će se
stranke i oštećenik, ako je s obzirom na hitnost postupka to moguće. Ako je
optuženik u pritvoru, o potrebi njegove nazočnosti na ispitivanju odlučuje
predsjednik vijeća. Kad su stranke i oštećenik na­zočni ispitivanju, imaju
prava iz članka 211. stavka 7. ovoga Zakona.

Članak 307.

Predsjednik vijeća može nalogom iz važnih razloga, na
pri­jed­log stranaka ili po službenoj dužnosti, odgoditi dan glavne rasprave.

Članak 308.

(1) Predsjednik vijeća obustavit će rješenjem kazneni
postupak i dostaviti rješenje strankama i oštećeniku, uz obavijest o tome osobama
koje su pozvane na glavnu raspravu:

1) ako je tužitelj odustao od optužbe  prije nego što je glavna rasprava započela,

2) ako
je nesporno utvrđeno postojanje smetnji za nastavak postupka iz članka 370.
točke 2., 4., 5. i 6. ovoga Zakona.

(2)
Predsjednik vijeća će u slučaju obustave postupka iz stav­ka 1. točke 1. ovoga
članka upozoriti oštećenika na njegovo pravo da može nastaviti kazneni progon
(članak 55.).

(3) Predsjednik vijeća rješenjem će prekinuti kazneni
postupak ako u slučajevima iz članka 184. stavka 1. ovoga Zakona državni
odvjetnik prije nego što je glavna rasprava počela izjavi da uvjetno odustaje
od kaznenog progona, a nakon odustanka državnog  odvjetnika od optužbe, obustavit će  kazneni postupak rješenjem iz stavka 1. ovoga članka.

Glava XXII.

GLAVNA RASPRAVA

1.
Javnost glavne rasprave

Članak
309.

(1)
Glavna rasprava jest javna.

(2)
Glavnoj raspravi mogu biti nazočne punoljetne osobe.

(3)
Osobe koje budu na glavnoj raspravi ne smiju nositi oružje ili opasno oruđe,
osim čuvara okrivljenika koji može biti naoružan.

Članak
310.

Od
otvaranja zasjedanja pa do završetka glavne rasprave vijeće može u svako doba,
po službenoj dužnosti ili na prijedlog stranaka, ali uvijek nakon njihova
ispitivanja, isključiti javnost za cijelu glavnu raspravu ili njezin dio ako je
to potrebno radi:

1)
zaštite sigurnosti i obrane Republike Hrvatske,

2)
čuvanja tajne, kojoj bi štetila javna rasprava,

3)
čuvanja javnog reda i mira,

4)
zaštite osobnog ili obiteljskog života okrivljenika, oštećenika ili drugog
sudionika u postupku,

5)
zaštite probitaka maloljetnika.

Članak
311.

(1)
Isključenje javnosti ne odnosi se na stranke, oštećenika, njihove zastupnike i
branitelja.

(2)
Vijeće može dopustiti da na glavnoj raspravi iz koje je javnost isključena budu
nazočne pojedine službene osobe, znanstveni i javni radnici, a na zahtjev
optuženika može to dopustiti i njegovu bračnom, odnosno izvanbračnom drugu i
njegovim bliskim srodnicima.

(3)
Predsjednik vijeća upozorit će osobe koje budu na glavnoj raspravi iz koje je
javnost isključena da su dužne kao tajnu čuvati sve ono što su na raspravi
saznale i da je odavanje tajne kazneno djelo.

Članak
312.

(1)
Odluku o isključenju javnosti donosi vijeće rješenjem, koje mora biti
obrazloženo i javno objavljeno.

(2)
Žalba na rješenje iz stavka 1. ovoga članka ne zadržava izvršenje.

2.
Upravljanje glavnom raspravom

Članak
313.

(1)
Predsjednik, članovi vijeća i zapisničar te dopunski suci i suci porotnici
moraju neprekidno biti na glavnoj raspravi.

(2) Dužnost je predsjednika vijeća da utvrdi je li
vijeće sastav­ljeno prema zakonu i postoje li razlozi iz kojih se članovi
vijeća i zapisničar moraju izuzeti (članak 36. stavak 1.).

Članak 314.

(1) Predsjednik vijeća upravlja glavnom raspravom,
ispituje optuženika, ispituje svjedoke i vještake te daje riječ članovima
vijeća, strankama, oštećeniku, zakonskim zastupnicima, opuno­moćenicima,
branitelju i vještacima.

(2) Dužnost je predsjednika vijeća da se brine za
svestrano raspravljanje o predmetu i otklanjanje svega što odugovlači pos­tupak,
a ne služi razjašnjenju stvari.

(3) Predsjednik vijeća odlučuje o prijedlozima
stranaka ako o njima ne odlučuje vijeće.

(4) O prijedlogu o kojemu ne postoji suglasnost
stranaka i o suglasnim prijedlozima stranaka koje predsjednik ne prihvati
odlučuje vijeće. Vijeće također odlučuje o prigovoru protiv mjera predsjednika
vijeća koje se odnose na upravljanje glavnom raspravom.

(5)
Rješenja vijeća uvijek se objavljuju i s kratkim obrazlo­ženjem unose u
zapisnik o glavnoj raspravi, ako protiv rješenja nije dopuštena posebna žalba.

Članak
315.

Glavna
rasprava teče redom koji je propisan u ovom Zakonu, ali vijeće može odrediti da
se odstupi od redovnog tijeka rasprav-
l­janja zbog posebnih okolnosti, a osobito zbog broja optuženika, broja
kaznenih djela i opsega dokaznog materijala. Optuženik koji je osporio
osnovanost optužbe ili pojedinih njezinih točaka (članak 337. stavak 7.) ne
može biti ispitan prije završenoga dokaznog postupka.

Članak
316.

(1)
Dužnost je predsjednika vijeća brinuti se o održavanju reda u sudnici i dostojanstvu
suda. On može odmah nakon otvaranja zasjedanja upozoriti osobe koje budu na
glavnoj raspravi da se pristojno ponašaju i ne ometaju rad suda. Predsjednik
vijeća može odrediti pretragu osoba koje budu na glavnoj raspravi.

(2)
Vijeće može naložiti da se iz zasjedanja uklone sve osobe koje kao slušatelji
budu nazočni na glavnoj raspravi ako se mjerama za održavanje reda propisanim u
ovom Zakonu ne bi moglo osigurati neometano održavanje glavne rasprave.

(3) U
sudnici se ne smiju obavljati fotografska, filmska, televizijska i druga
snimanja tehničkim uređajima. Iznimno, pred­sjednik županijskog suda može
dopustiti fotografsko, a predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
televizijsko i drugo snimanje na pojedinoj glavnoj raspravi. Ako je snimanje dopu­šteno,
vijeće na glavnoj raspravi može iz opravdanih razloga odlučiti da se pojedini
dijelovi glavne rasprave ne snimaju.

(4)
Stranke i branitelj smiju tonski snimati tijek glavne rasprave s koje nije
isključena javnost. Osobni podaci o okriv­ljeniku, oštećeniku ili svjedocima
koji su tako snimljeni predstav­ljaju tajnu i smiju se koristiti samo za
potrebe kaznenog postupka.

Članak
317.

(1) Ako
optuženik, branitelj, oštećenik, zakonski zastupnik, opunomoćenik, svjedok,
vještak, tumač ili druga osoba koja je nazočna na zasjedanju ometa red ili se
ne pokorava nalozima pred­sjednika vijeća za održavanje reda, predsjednik
vijeća će je opomenuti ili novčano kazniti do 20.000,00 kuna. Vijeće može
naložiti da se optuženik udalji iz sudnice, a ostale osobe može samo udaljiti
ili kazniti novčanom kaznom do 20.000,00 kuna.

(2)
Prema odluci vijeća optuženik može biti udaljen iz sudnice za određeno vrijeme,
a na ponovljeno narušavanje i sve dok traje dokazni postupak. Prije završetka
dokaznog postupka pred­sjednik vijeća pozvat će optuženika i izvijestiti ga o
tijeku glavne rasprave. Ako bi optuženik nastavio narušavati red i vrijeđati
dostojanstvo suda, vijeće ga može ponovno udaljiti iz zasjedanja. U tom slučaju
glavna će se rasprava dovršiti bez nazočnosti optuženika, a presudu će mu
priopćiti predsjednik ili sudac član vijeća u nazočnosti zapisničara.

(3)
Branitelju ili opunomoćeniku koji poslije kazne nastavi narušavati red može
vijeće uskratiti daljnju obranu, odnosno zastupanje na glavnoj raspravi i u tom
slučaju stranka će se pozvati da uzme drugog branitelja, odnosno opunomoćenika.
Ako je nemoguće da okrivljenik ili oštećenik to učine odmah bez štete za svoje
probitke ili ako se u slučaju obvezne obrane ne može odmah postaviti drugi
branitelj ili opunomoćenik, glavna će se rasprava prekinuti ili odgoditi, a
branitelju, odnosno opunomo­ćeniku naložit će se platež troškova koji su
nastali zbog prekida ili odgode.

(4) Ako
sud udalji iz sudnice oštećenika kao tužitelja ili privatnog tužitelja ili
njihova zakonskog zastupnika, glavna će se rasprava nastaviti i bez njega, ali
će ih sud upozoriti da mogu uzeti opunomoćenika.

(5) Ako
državni odvjetnik ili osoba koja ga zamjenjuje narušava red, predsjednik vijeća
izvijestit će o tome višeg državnog odvjetnika, a može i prekinuti glavnu
raspravu i od višeg državnog odvjetnika zatražiti da odredi drugu osobu da
zastupa optužnicu.

(6) Kad
odvjetnika ili odvjetničkog vježbenika koji narušava red sud kazni, izvijestit
će o tome Hrvatsku odvjetničku komoru.

Članak
318.

(1)
Protiv rješenja o kazni dopuštena je žalba. Vijeće može opozvati svoje
rješenje.

(2)
Protiv drugih odluka koje se odnose na održavanje reda i upravljanje glavnom
raspravom nije dopuštena žalba.

Članak
319.

(1) Ako
optuženik na glavnoj raspravi počini kazneno djelo, postupit će se prema
odredbi članka 359. ovoga Zakona.

(2) Ako
netko drugi tijekom glavne rasprave u zasjedanju počini kazneno djelo, vijeće
može prekinuti glavnu raspravu i prema usmenoj optužbi tužitelja suditi o
počinjenom kaznenom djelu odmah, a može za to djelo suditi nakon završetka
započete glavne rasprave.

(3) Ako
postoje osnove sumnje da je svjedok ili vještak na glavnoj raspravi dao lažni
iskaz, ne može se za to djelo odmah suditi. U takvu slučaju predsjednik vijeća
može narediti da se o iskazu svjedoka, odnosno vještaka sastavi poseban
zapisnik, koji će se dostaviti državnom odvjetniku. Taj će zapisnik potpisati
ispitani svjedok, odnosno vještak.

(4) Ako
se počinitelju kaznenog djela za koje se progoni po službenoj dužnosti ne može
odmah suditi, ili ako je za suđenje nadležan viši sud, izvijestit će se o tome
nadležni državni odvjetnik radi daljnjeg postupka.

3.
Pretpostavke za održavanje glavne rasprave

Članak
320.

Predsjednik
vijeća otvara zasjedanje i objavljuje predmet glavne rasprave i sastav vijeća.
Nakon toga utvrđuje jesu li došle sve pozvane osobe, pa ako nisu, provjerava
jesu li im pozivi predani i jesu li svoj izostanak opravdale.

Članak
321.

(1) Ako
na glavnu raspravu, koja je zakazana na temelju optužnice državnog odvjetnika,
ne dođe državni odvjetnik ili osoba koja ga zamjenjuje, glavna rasprava će se
odgoditi.

(2) Ako
na glavnu raspravu ne dođe oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj, iako
su uredno pozvani, a ni njihov opuno­mo­ćenik, vijeće će rješenjem obustaviti
postupak.

Članak
322.

(1) Ako
je optuženik uredno pozvan, a ne dođe na glavnu raspravu niti svoj izostanak
opravda, vijeće će naložiti da se prisilno dovede. Ako se dovođenje ne bi moglo
odmah obaviti, vijeće će odlučiti da se glavna rasprava odgodi i naložiti da se
optuženik na iduću raspravu prisilno dovede. Ako do privođenja optuženik
opravda izostanak, predsjednik vijeća opozvat će nalog o prisilnom dovođenju.
Vijeće može i naložiti da optuženik snosi troškove koji su nastali odgodom
rasprave.

(2) U postupku za kazneno djelo za koje je predviđena
kazna zatvora do pet godina, glavna rasprava može se održati i bez nazočnosti
optuženika koji je bio uredno pozvan i koji se očitovao u smislu članka 337.
stavka 4. ovoga Zakona o optužbi ako se prema stanju stvari može očekivati
izricanje kazne zatvora do šest mjeseci, novčane kazne, uvjetne osude,
sigurnosne mjere zabrane upravljanja motornim vozilom ili oduzimanje predmeta
pribav­ljenih izvršenjem kaznenog djela, odnosno oduzimanja imovinske koristi.
Druga ili teža kazna, odnosno mjera u takvu se slučaju ne može izreći bez
ponovnog pozivanja i nazočnosti optuženika.

(3) Na glavnoj raspravi održanoj u smislu odredbe iz
stavka 2. ovoga članka branitelj može u korist optuženika davati izjave i
primati priopćenja o svim pitanjima koja se odnose na vođenje postupka i
odlučivanje o glavnoj stvari.

(4) Kada zbog nedolaska optuženika ili njegovog
branitelja ne postoje uvjeti za održavanje glavne rasprave predsjednik vijeća
može odrediti da se nazočni svjedok ili vještak ispita i bez vođenja glavne
rasprave ako se tome optužba i obrana ne protive.

(5) Optuženiku se može suditi u odsutnosti samo ako
je u bijegu ili inače nije dostižan državnim tijelima, a postoje osobito važni
razlozi da mu se sudi iako je odsutan.

(6) Rješenje o suđenju u odsutnosti donosi vijeće
nakon pribavljenog mišljenja tužitelja. Žalba zadržava izvršenje rješenja,
ukoliko je rješenje doneseno protivno mišljenju tužitelja.

Članak 323.

Ako na glavnu raspravu ne dođe branitelj koji je
uredno pozvan, a ne izvijesti sud o razlogu spriječenosti, čim je za taj razlog
saznao, ili ako branitelj bez odobrenja napusti glavnu raspravu, optuženik će
se pozvati da odmah uzme drugog branitelja. Ako optuženik to ne učini, vijeće
može odlučiti da se glavna rasprava održi bez branitelja, ako nakon ispitivanja
svih okolnosti ocijeni da odsutnost branitelja ne bi bila štetna za obranu.
Rješenje o tome, s obrazloženjem, unosi se u zapisnik o glavnoj raspravi.
Protiv tog rješenja posebna žalba nije dopuštena. Ako u slučaju obvezne obrane
ne postoji mogućnost da optuženik odmah uzme drugog branitelja, odnosno da ga
sud postavi bez štete za obranu, glavna rasprava će se odgoditi.

Članak 324.

(1) Ako se optuženik sam stavio u položaj ili stanje
uslijed kojeg nije mogao biti nazočan na glavnoj raspravi, glavna rasprava
održat će se u njegovoj odsutnosti.

(2) Vijeće, odnosno sudac pojedinac donosi rješenje o
održavanju glavne rasprave u odsutnosti optuženika nakon saslu­šanja liječnika
vještaka. Rješenje se može donijeti prije zapo­činjanja glavne rasprave. Žalba
ne odgađa izvršenje rješenja.

(3) Ako optuženik nema branitelja postavit će mu se
branitelj čim se donese rješenje o održavanju glavne rasprave u odsutnosti
optuženika.

(4) Kada prestanu razlozi uslijed kojih optuženik
nije mogao biti nazočan na glavnoj raspravi, predsjednik vijeća će optuženiku
priopćiti tijek i sadržaj glavne rasprave.

(5) Ako prema odredbama članka 322. i 323. ovoga
Zakona postoje uvjeti za odgodu glavne rasprave zbog nedolaska optuženika ili
zbog njegove raspravne nesposobnosti, odnosno zbog odsutnosti branitelja,
vijeće može odlučiti da se glavna rasprava održi ako bi se prema dokazima koji
se nalaze u spisima očito morala donijeti presuda kojom se optužba odbija.

Članak
325.

(1) Ako
svjedok ili vještak unatoč urednom pozivu neoprav­dano izostane, vijeće može
naložiti da se odmah prisilno dovede.

(2)
Glavna rasprava može početi i bez nazočnosti pozvanog svjedoka ili vještaka. U
tom će slučaju vijeće tijekom glavne rasprave odlučiti treba li zbog odsutnosti
svjedoka ili vještaka glavnu raspravu prekinuti ili odgoditi.

(3)
Svjedoka ili vještaka koji je uredno pozvan, a izostanak nije opravdao, vijeće
može kazniti novčanom kaznom do 20.000,00 kuna, a može naložiti da se na novu
glavnu raspravu dovede prisilno. Vijeće može u opravdanom slučaju opozvati
odluku o kazni.

4.
Odgoda i prekid glavne rasprave

Članak
326.

(1)
Izvan slučajeva posebice predviđenih u ovom Zakonu glavna rasprava odgodit će
se rješenjem vijeća ako treba pribaviti nove dokaze, ili ako se u tijeku
rasprave utvrdi da je optuženik raspravno nesposoban ili ako postoje druge
smetnje da se glavna rasprava uspješno provede.

(2) U
rješenju kojim se odgađa glavna rasprava odredit će se, kad je to moguće, dan i
sat kad će se glavna rasprava nastaviti. Istim rješenjem vijeće može odrediti
da se prikupe dokazi koji bi se s vremenom mogli izgubiti.

(3)
Protiv rješenja iz stavka 2. ovoga člana nije dopuštena žalba.

Članak
327.

(1)
Glavna rasprava koja je odgođena mora iznova započeti ako se izmijenio sastav
vijeća.

(2) Ako
se glavna rasprava koja je bila odgođena drži pred istim vijećem, ona će se
nastaviti, a predsjednik vijeća ukratko će iznijeti tijek prijašnje glavne
rasprave, ali u tom slučaju vijeće može odrediti da glavna rasprava počne
iznova.

(3)
Glavna rasprava mora iznova početi i svi se dokazi moraju ponovno izvesti ako
se rasprava drži pred drugim predsjednikom vijeća. Isto vrijedi i u slučaju ako
je odgoda trajala dulje od dva mjeseca.

Članak
328.

(1)
Izvan slučajeva posebice propisanih u ovom Zakonu pred­sjednik vijeća može
prekinuti glavnu raspravu radi odmora, ili zbog proteka radnog vremena, ili
radi toga da se u kratkom vremenu pribave određeni dokazi, ili radi pripremanja
optužbe ili obrane.

(2)
Prekinuta rasprava nastavlja se uvijek pred istim vijećem.

(3) Ako
se glavna rasprava ne može nastaviti pred istim vijećem ili ako je prekid
glavne rasprave trajao dulje od osam dana, postupit će se prema odredbama
članka 326. ovoga Zakona.

Članak
329.

Ako se
u tijeku glavne rasprave pred vijećem sastavljenim od jednog suca i dva suca
porotnika, odnosno dva suca i tri suca porotnika pokaže da činjenice na kojima
se temelji optužba upućuju na kazneno djelo za čije je suđenje nadležno vijeće
sa-
stav­ljeno od dva suca i tri suca porotnika, odnosno tri suca i četiri suca
porotnika, dopunit će se vijeće i glavna rasprava počet će iznova.

5.
Zapisnik o glavnoj raspravi

Članak
330.

(1) O
radu na glavnoj raspravi mora se voditi zapisnik u koji se mora unijeti u
bitnom cijeli tijek glavne rasprave.

(2)
Predsjednik vijeća može na prijedlog stranaka odrediti da se tijek glavne
rasprave snimi tehničkim uređajem. U takvom slučaju zapisnik o glavnoj raspravi
čine prijepis zvučne snimke glavne rasprave i zapisnik o tijeku glavne rasprave
kako je to propisano u članku 332. stavku 5. ovoga Zakona. Zvučna snimka glavne
rasprave prepisuje se u roku od tri radna dana, a prijepis pregledava i
ovjerovljuje predsjednik vijeća i ulaže ga u spis kao sastavni dio zapisnika o
glavnoj raspravi.

(3) Za
tonsko ili drugo tehničko snimanje tijeka glavne rasprave primjenjuju se
odredbe članka 316. stavka 3. i 4. ovoga Zakona. Odobrenje za takvo snimanje
daje predsjednik vijeća.

(4)
Predsjednik vijeća može, na prijedlog stranke ili po službenoj dužnosti,
naložiti da se u zapisnik doslovce upišu izjave koje smatra osobito važnim.

(5) Ako
je potrebno, osobito ako se u zapisnik doslovce unose izjave neke osobe,
predsjednik vijeća može narediti da se taj dio zapisnika odmah pročita, a
pročitat će se uvijek ako to zahtijeva stranka, branitelj ili osoba čija se
izjava unosi u zapisnik.

Članak 331.

(1)
Zapisnik mora biti završen sa zaključenjem zasjedanja. Zapisnik potpisuju
predsjednik vijeća i zapisničar.

(2)
Stranke imaju pravo pregledati završeni zapisnik i njegove priloge, dati
primjedbe u svezi sa sadržajem i tražiti ispravak zapisnika.

(3)
Ispravke pogrešno upisanih imena, brojeva i drugih očitih pogrešaka u pisanju
može naložiti predsjednik vijeća na prijedlog stranaka ili ispitane osobe ili
po službenoj dužnosti. Druge isprav­ke i dopune zapisnika može naložiti samo
vijeće.

(4)
Primjedbe i prijedlozi stranaka u svezi sa zapisnikom te ispravci i dopune
obavljeni u zapisniku moraju se zabilježiti u nastavku završenog zapisnika. U
nastavku zapisnika zabilježit će se i razlozi zbog kojih pojedini prijedlozi i
primjedbe nisu prihvaćeni. Predsjednik vijeća i zapisničar potpisuju i nastavak
zapisnika.

Članak
332.

(1) U
uvodu zapisnika mora se naznačiti sud pred kojim se održava glavna rasprava,
mjesto i vrijeme zasjedanja, ime i prezime predsjednika vijeća, članova vijeća
i zapisničara, tužitelja, optuženika i branitelja, oštećenika i njegova
zakonskog zastupnika ili opunomoćenika, tumača, kazneno djelo koje je predmet
raspravljanja te je li glavna rasprava javna ili je javnost isklju­čena.

(2)
Zapisnik mora osobito sadržavati podatke o tome koja je optužnica na glavnoj
raspravi pročitana, odnosno usmeno izlo­žena i je li tužitelj izmijenio ili
proširio optužbu, kakve su prijedloge podnijele stranke i kakve je odluke
donosio predsjednik vijeća ili vijeće, koji su dokazi izvedeni, jesu li
pročitani kakvi zapisnici i drugi podnesci, jesu li reproducirane zvučne ili
druge snimke i kakve su primjedbe dale stranke u svezi s pročitanim
zapisnicima, podnescima ili reproduciranim snimkama. Ako je iz glavne rasprave
isključena javnost, u zapisniku se mora naznačiti da je predsjednik vijeća
upozorio nazočne na posljedice ako neovlašteno otkriju ono što su na toj
glavnoj raspravi saznali kao tajnu.

(3) Iskazi optuženika, svjedoka i vještaka unose se u
zapisnik tako da se prikaže njihov bitni sadržaj. Ti se iskazi unose u zapisnik
samo ako sadrže odstupanje ili dopunu njihovih prijašnjih iskaza. Na zahtjev
stranke predsjednik vijeća naložit će da se djelomično ili u cijelosti pročita
zapisnik o njezinu prijašnjem iskazu.

(4) Na zahtjev stranke u zapisnik će se unijeti i
pitanje, odnosno odgovor koji je vijeće odbilo kao nedopušten.

(5) U zapisniku o tijeku glavne rasprave koji se vodi
uspo­red­no sa zvučnim ili drugim snimanjem unijet će se prema ocjeni
predsjednika vijeća važne izjave stranaka, a po potrebi i bitni dijelovi iskaza
optuženika, svjedoka ili vještaka.

Članak 333.

(1) U zapisnik o glavnoj raspravi unosi se potpuna
izreka presude (članak 376. stavak 3. do 5.), uz naznaku je li presuda javno
objavljena. Izreka presude sadržana u zapisniku o glavnoj raspravi predstavlja
izvornik.

(2) Ako je doneseno rješenje o pritvoru (članak 105.
stavak 4.), mora se i ono unijeti u zapisnik o glavnoj raspravi.

6. Početak glavne rasprave i uvodni govori stranaka

Članak
334.

(1) Kad
je predsjednik vijeća utvrdio da su na glavnu raspravu došle sve pozvane osobe,
ili kad je vijeće odlučilo da se glavna rasprava održi u odsutnosti neke od
pozvanih osoba, ili je ostavilo da o tim pitanjima kasnije odluči, pozvat će
predsjednik vijeća optuženika i od njega uzeti osobne podatke osim podataka o
prijašnjoj osuđivanosti (članak 237.) da bi se uvjerio u njegovu istovjetnost.

(2) Podaci o prijašnjim osudama i kaznama koje je
optuženik izdržao pročitat će se na kraju dokaznog postupka (članak 338. stavak
4.).

Članak 335.

(1) Nakon što optuženikova istovjetnost bude
utvrđena, pred­sjednik vijeća uputit će svjedoke i vještake na mjesto koje je
za njih određeno, gdje će pričekati dok ne budu pozvani radi ispitivanja. U
slučaju potrebe predsjednik vijeća može zadržati vje­štake da prate tijek
glavne rasprave.

(2) Svi optuženici ostaju u sudnici tijekom cijele
glavne rasprave.

(3) Ako je oštećenik nazočan, a još nije stavio
imovinskopravni zahtjev, upozorit će ga predsjednik vijeća da može staviti
prijedlog za ostvarivanje tog zahtjeva u kaznenom postupku i poučiti ga o
pravima iz članka 55. ovoga Zakona.

(4) Ako se oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj
imaju ispitati kao svjedoci, neće se udaljiti iz zasjedanja.

(5) Predsjednik vijeća može poduzeti potrebne mjere
da spriječi dogovaranje između svjedoka, vještaka i stranaka.

Članak 336.

(1)
Glavna rasprava počinje čitanjem optužnice, privatne tužbe ili optužnog
prijedloga.

(2)
Optužnicu i privatnu tužbu čita, u pravilu, tužitelj, ali predsjednik vijeća može,
umjesto toga, ako je riječ o optužnici oštećenika kao tužitelja, o privatnoj tužbi
ili o optužnom prijedlogu usmeno izložiti njihov sadržaj. Tužitelju će se
dopustiti da dopuni izlaganje predsjednika vijeća.

(3) Ako
je oštećenik nazočan, može obrazložiti imovinskopravni zahtjev, a ako nije
nazočan, njegov će prijedlog pročitati predsjednik vijeća.

Članak
337.

(1)
Nakon što je optužnica, privatna tužba ili optužni prijedlog pročitan ili je
usmeno izložen njihov sadržaj, predsjednik vijeća upitat će optuženika je li
razumio optužbu. Ako se predsjednik vijeća uvjeri da optuženik nije razumio
optužbu, ponovno će mu izložiti njezin sadržaj na način na koji je optuženik može
najlakše razumjeti.

(2)
Predsjednik vijeća  najprije će  optuženika poučiti prema odredbi članka 4.,
a ako nema branitelja, i prema odredbi članka 5. stavka 2. ovoga Zakona.

(3)
Nakon toga ispitat će se optuženik o tome kakav stav zauzima prema  svakoj točki optužbe. Po potrebi sud može
prekinuti raspravu i za to ispitivanje zakazati posebno ročište.

(4)
Optuženika koji se očitovao da se u odnosu na sve točke optužbe smatra krivim,
predsjednik vijeća uputit će da može iskazivati o svim okolnostima koje ga
terete i iznijeti sve činjenice koje mu idu u korist. Nakon toga prelazi se na
ispitivanje optuženika. Optuženik će u slobodnom izlaganju iznijeti svoj iskaz,
nakon čega mu se mogu postavljati pitanja. Pitanja prvi postavlja branitelj, a
zatim tužitelj. Nakon njih predsjednik vijeća i članovi vijeća mogu postavljati
pitanja optuženiku radi otklanjanja praznina, proturječnosti i nejasnoća u
iskazu. Oštećenik, njegov zakonski zastupnik ili punomoćnik, suoptuženici i
vještaci mogu neposredno postavljati pitanja optuženiku uz odobrenje
predsjednika vijeća.

(5)
Predsjednik vijeća će zabraniti pitanje ili odgovor na već postavljeno pitanje
ako je ono nedopušteno (članak 238.) ili se ne odnosi na predmet. Ako
predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili davanje odgovora
stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

(6)
Izjava optuženika prema odredbi stavka 4. ovoga članka, ne oslobađa sud dužnosti
da izvodi i druge dokaze. Ako je optuženikovo priznanje na glavnoj raspravi
potpuno i sukladno prije pribavljenim dokazima, sud će u dokaznom postupku
izvesti samo one dokaze koji se odnose na odluku o kazni.

(7) Ako
se optuženik očituje da se u odnosu na sve ili pojedine točke optužbe ne smatra
krivim, ispitat će se na završetku dokaznog postupka, osim ako optuženik
drugačije ne zahtijeva.

7.
Dokazni postupak

Članak
338.

(1)
Dokazivanje obuhvaća sve činjenice za koje sud smatra da su važne za pravilno
presuđenje.

(2)
Suoptuženike  koji su se očitovali da se
u odnosu na sve točke optužbe smatraju krivim ispitat će se na početku dokaznog
postupka, oni koji zahtijevaju da ih se ispita prije završetka dokaznog
postupka ispitat će se čim to zahtijevaju, a oni koji su se očitovali na sve
ili pojedine točke optužbe da se ne smatraju krivim ispitat će se na završetku
dokaznog postupka, osim ako drugačije ne zahtijevaju.

(3) Optuženik
koji se prema odredbi članka 337. stavka 7. ovoga Zakona treba ispitati na
kraju dokaznog postupka može sudjelovati u izvođenju pojedinih dokaza na
glavnoj raspravi (očevid, rekonstrukcija, suočenje, vještačenje i dr.) i prije
njegova ispitivanja.

(4)
Ostali dokazi izvode se onim redom koji utvrdi predsjednik vijeća. U pravilu
prvo će se izvesti dokazi koje predlaže tužitelj, a potom dokazi koje predlaže
obrana, a naposljetku dokazi čije je izvođenje sud odredio po službenoj dužnosti.

(5) Ako
se oštećenik koji je nazočan treba ispitati kao svjedok, njegovo će se
ispitivanje obaviti prije ispitivanja ostalih svjedoka.

(6)
Podaci iz kaznene evidencije kao i drugi podaci o osuđivanosti za kažnjive
radnje mogu se pročitati kao zadnji dokazi prije ispitivanja optuženika na
završetku dokaznog postupka, osim ako vijeće odlučuje o mjerama iz Glave IX.

Članak
339.

(1)
Stranke i oštećenik mogu do završetka glavne rasprave predlagati da se izvide
nove činjenice i pribave novi dokazi, a mogu ponoviti i one prijedloge što ih
je predsjednik vijeća ili vijeće prije odbilo.

(2)
Općepoznate činjenice ne treba utvrđivati. Ne može se predlagati da se utvrđuju
činjenice čije postojanje zakon pretpostavlja u korist optuženika, ali se može
dokazivati njihovo nepostojanje.

(3)
Vijeće može odlučiti da se izvedu dokazi koji nisu predloženi ili od kojih je
predlagatelj odustao.

(4)
Prijedlog da se pribave dokazi može se odbiti:

1) ako
se odnosi na zakonom zabranjeni način pribavljanja dokaza, na dokaz čija
upotreba nije po zakonu dopuštena ili na činjenicu koja se po zakonu ne može
dokazivati (nedopušteni prijedlog),

2) ako
je činjenica koju bi prema prijedlogu trebalo utvrditi već utvrđena ili nije važna
za odlučivanje, odnosno ne postoji povezanost između činjenice koju treba
utvrditi i odlučnih činje­nica ili se ta povezanost zbog pravnih razloga ne može
ustanoviti (nevažni prijedlog),

3) ako
postoje razlozi za sumnju da se s predloženim dokazom neka važna činjenica
uopće ne bi mogla utvrditi ili bi se to moglo učiniti s velikim poteškoćama,
odnosno ako se taj dokaz u prijašnjem tijeku postupka nije mogao pribaviti i
vjerojatno je da se neće moći pribaviti niti u primjerenom roku (neprikladni
prijedlog),

4) ako
je nejasan, nepotpun ili je prema dosadašnjem stanju stvari i radnjama u
postupku koje je predlagatelj poduzimao očigledno da je prijedlog usmjeren na
znatno odugovlačenje postupka.

(5)
Rješenje kojim se odbija prijedlog za izvođenje novih dokaza mora biti obrazloženo.
Vijeće ga može izmijeniti ili opozvati u kasnijem tijeku postupka.

(6)
Odredbe stavka 1., 2., 3., 4. i 5. ovoga članka će se primjenjivati i na
prijedlog da se poduzme očevid ili neka druga radnja kojom se neposrednim opažanjem
utvrđuju činjenice.

Članak
340.

(1) Pri
ispitivanju svjedoka i vještaka na glavnoj raspravi primjenjivat će se odredbe
koje važe za njihovo ispitivanje u istrazi osim ako odredbama ove glave nije
što posebno propisano.

(2)
Svjedok koji nije ispitan neće biti nazočan izvođenju dokaza.

(3) Ako je maloljetna osoba nazočna na glavnoj raspravi
kao svjedok ili oštećenik, udaljit će se iz sudnice čim njezina nazoč­nost nije
više potrebna.

Članak 341.

(1) Prije ispitivanja svjedoka predsjednik vijeća će
ga upozoriti na dužnost da iznese sudu sve što mu je o predmetu poznato i
upozoriti ga da je lažno svjedočenje kazneno djelo.

(2) Vijeće može odlučiti da svjedok obeća prema
članku 256. ovoga Zakona da će iskazati istinu. Ako je to obećanje svjedok već
dao u istrazi, sud ga na to može samo upozoriti.

Članak 342.

(1) Prije ispitivanja vještaka predsjednik vijeća
upozorit će ga na dužnost da nalaz i mišljenje dade po najboljem znanju i
upozoriti ga da je davanje lažnog nalaza i mišljenja kazneno djelo.

(2) Vijeće može odlučiti da vještak prije vještačenja
dade obećanje da će iskazati istinu. Obećanje se daje na način koji odgovara
načinu obećanja svjedoka da će iskazati istinu (članak 256.). Stalno prisegnuti
postavljeni vještak samo će se upozoriti na položenu prisegu.

(3) Vještak izlaže usmeno na glavnoj raspravi svoj
nalaz i mišljenje. Ako je vještak prije glavne rasprave pripremio pisano svoj
nalaz i mišljenje, može mu se dopustiti da ga pročita, u kojem će se slučaju
njegov pisani sastav priložiti zapisniku.

Članak 343.

(1) Tijekom iznošenja iskaza svjedoka ili izlaganja
nalaza i mišljenja vještaka, svjedoku ili vještaku neposredno postavljaju
pitanja stranke, te predsjednik i članovi sudskog vijeća. Ako se drukčije ne
dogovore, najprije postavlja pitanje stranka koja je predložila izvođenje tog
dokaza, a zatim protustranka. Nakon toga pitanja postavlja predsjednik i
članovi sudskog vijeća. Ako je sud odredio izvođenje dokaza i bez prijedloga
stranaka, pitanja prvi postavlja predsjednik vijeća, zatim članovi vijeća, te
na posljetku tužitelj, okrivljenik i branitelj. Oštećenik, zakonski zastupnik,
punomoćnik i vještaci mogu neposredno postavljati pitanja uz odobrenje
predsjednika vijeća.

(2) Predsjednik će zabraniti pitanje ili odbiti
odgovor na već postavljeno pitanje ako je ono nedopušteno (članak 238.) ili se
ne odnosi na predmet. Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog
pitanja ili davanje odgovora, stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

Članak 344.

Ako je svjedok ili vještak na prijašnjem ispitivanju
naveo činjenice kojih se više ne sjeća ili ako odstupi od svojeg iskaza,
predočit će mu se prijašnji iskaz, odnosno upozorit će se na odstupanje i
upitat će se zašto sada iskazuje drukčije, a prema potrebi pročitat će se
njegov prijašnji iskaz ili dio tog iskaza.

Članak 345.

(1) Ispitani svjedoci i vještaci ostaju u sudnici ako
ih pred­sjednik vijeća nakon ispitivanja stranaka sasvim ne otpusti ili ne naloži
da se privremeno udalje iz sudnice.

(2) Na
prijedlog stranaka ili po službenoj dužnosti predsjednik može naložiti da se
ispitani svjedoci i vještaci udalje iz sudnice i da se kasnije ponovno pozovu i
još jednom ispitaju u nazočnosti ili odsutnosti drugih svjedoka i vještaka.

Članak
346.

 (1) Ako se na glavnoj raspravi sazna da
svjedok ili vještak ne može doći pred sud ili mu je dolazak znatno otežan,
vijeće može, ako smatra da je njegov iskaz važan, naložiti da ga izvan glavne
rasprave ispita predsjednik vijeća ili sudac član vijeća, ili da se ispitivanje
obavi preko istražnog suca na čijem se području svjedok, odnosno vještak
nalazi.

(2) Na način iz stavka 1. ovoga članka vijeće može
postupiti ako se kao svjedok ispituje maloljetna osoba (članak 248. stavak 5.)
ili svjedoci iz članka 248. stavka 6. ovoga Zakona. Na ispitivanje tih svjedoka
na odgovarajući način se primjenjuju odredbe o posebnom načinu ispitivanja
svjedoka iz članka 248. stavka 4. i 6. ovoga Zakona.

(3) Ako se kao svjedoka na glavnoj raspravi treba
ispitati dijete oštećeno kaznenim djelom vijeće može odlučiti da ga izvan
glavne rasprave ispita predsjednik vijeća. Ispitivanje djeteta uvijek će se
obaviti uz odgovarajuću primjenu članka 248. stavka 5. ovoga Zakona.

(4) Na ispitivanje ugroženog svjedoka (članak 249.
stavak 1.) na odgovarajući način se primjenjuju odredbe članka 249. do 253.
ovoga Zakona. Protiv odluke vijeća o
prihvaćanju  prijedloga državnog
odvjetnika za ispitivanje ugroženog svjedoka dopu­štena je posebna žalba.

(5) Ako je potrebno obaviti očevid ili rekonstrukciju
izvan glavne rasprave, vijeće može odlučiti da te radnje obavi predsjednik
vijeća ili sudac član vijeća.

(6) Stranke i oštećenik izvijestit će se uvijek kad
će se i na kojem mjestu ispitati svjedok, odnosno obaviti očevid ili
rekonstrukcija, s upozorenjem da mogu biti nazočni tim radnjama osim ako što
drugo nije propisano ovim Zakonom. Ako je optuženik u pritvoru, o potrebi
njegove nazočnosti tim radnjama odlučuje vijeće. Kad su stranke i oštećenik
nazočni izvođenju tih radnji, imaju prava predviđena u članku 211. ovoga
Zakona.

Članak 347.

 (1) Zapisnici
o očevidu, o pretrazi stana i osoba, o oduzimanju stvari, o prepoznavanju i
uzimanju otisaka prstiju i drugih dijelova tijela, isprave, knjige, spisi i
drugi dopisi kao i tehničke snimke koje služe za utvrđivanje činjenica,
pročitat će se, odnosno reproducirati na glavnoj raspravi radi utvrđivanja
njihova sadržaja, a prema ocjeni vijeća može se sadržaj isprava i drugih dopisa
ukratko usmeno izložiti. Dopisi koji imaju značenje dokaza podnose se u
izvorniku.

(2) Predmeti koji mogu poslužiti razjašnjenju stvari
mogu se u tijeku glavne rasprave pokazati optuženiku, a prema potrebi svjedocima
i vještacima.

Članak 348.

(1) Zapisnici o iskazima svjedoka, suoptuženika ili
već osu­đenih sudionika u kaznenom djelu te zapisnici ili drugi dopisi o nalazu
ili mišljenju vještaka mogu se prema odluci vijeća pro­čitati samo:

1) ako
su ispitane osobe umrle, duševno oboljele ili se ne mogu pronaći, ili je njihov
dolazak pred sud nemoguć ili znatno otežan zbog starosti, bolesti ili drugih važnih
uzroka,

2) ako
svjedoci ili vještaci bez zakonskih razloga neće iskazivati na glavnoj
raspravi,

3) ako je svjedok ili vještak ispitan sukladno
odredbi članka 322. stavka 4. ovoga Zakona,

4) ako su stranke suglasne da se umjesto neposrednog
ispitivanja svjedoka, odnosno vještaka koji nije nazočan, bez obzira je li bio
pozvan ili ne, pročita zapisnik o njegovu prijašnjem ispitivanju,

5) ako su svjedoci ili vještaci ispitani pred istim
vijećem a postupak se vodi zbog kaznenog djela za koje je propisana kazna
zatvora iznad osam godina, odnosno pred istim predsjednikom vijeća a postupak
se vodi zbog kaznenog djela za koje je propisana kazna zatvora do osam godina,
i to bez suglasnosti stranaka.

(2) Zapisnici o prijašnjem ispitivanju osoba koje su
oslobo­đene dužnosti svjedočenja (članak 244.) ne smiju se pročitati ako te
osobe nisu uopće pozvane na glavnu raspravu ili su na glavnoj raspravi izjavile
da neće svjedočiti. Vijeće će odlučiti da se ti zapisnici izdvoje iz spisa i
odvojeno čuvaju (članak 78.). Tako će vijeće postupiti i u svezi s drugim
zapisnicima i obavijestima predviđenim u članku 78. ovoga Zakona, ako nije prije
donesena odluka o njihovu izdvajanju. Protiv rješenja kojim se odlučuje o
izdvajanju dopuštena je posebna žalba, osim ako sud ne odluči odmah nastaviti s
glavnom raspravom. Odlučujući o žalbi viši sud može naložiti da se nova glavna
rasprava održi pred prvostupanjskim sudom pred potpuno izmijenjenim vijećem.

(3) Nakon pravomoćnosti rješenja izdvojeni zapisnici
i obavijesti zatvaraju se u poseban omot i predaju istražnom sucu radi čuvanja
odvojeno od ostalih spisa i ne mogu se razgledati niti koristiti u postupku.
Izdvajanje zapisnika i obavijesti mora se obaviti prije završetka dokaznog
postupka.

(4) Razlozi zbog kojih se čita zapisnik navest će se
u zapisniku o glavnoj raspravi, a pri čitanju priopćit će se je li svjedok ili
vještak dao obećanje da će iskazivati istinito ili je ranije, već bio
prisegnut.

Članak 349.

U slučajevima iz članka 344. i 348. ovoga Zakona, a i
u drugim slučajevima kad je to potrebno, vijeće može odlučiti da se na glavnoj
raspravi, uz čitanje zapisnika, reproducira snimka ispitivanja (članak 79.).

Članak 350.

Nakon ispitivanja svakog svjedoka ili vještaka i
nakon či­tanja svakog zapisnika ili drugog podneska, zapitat će predsjednik
vijeća stranke i oštećenika imaju li što primijetiti.

Članak 351.

(1) Prije ispitivanja optuženika koji se u skladu s
odredbom članka 338. stavka 2. ovoga Zakona ispituje na kraju dokaznog postupka
predsjednik vijeća upitat će stranke i oštećenika imaju li prijedloge za dopunu
dokaznog postupka.

(2) Ako nitko ne bude imao prijedlog za dopunu
postupka ili prijedlog bude odbijen (članak 339. stavak 4.), predsjednik vijeća
pristupit će ispitivanju optuženika.

Članak 352.

(1) Kad optuženik pri ispitivanju na glavnoj raspravi
odstupi od svojega prijašnjeg iskaza, predsjednik vijeća upozorit će ga na
odstupanje i upitati ga zašto sada iskazuje drukčije, a po potrebi pročitat će
se njegov prijašnji iskaz ili dio tog iskaza.

(2) Kad
optuženik prije ispitivanja na glavnoj raspravi ne želi iskazivati ili
odgovarati na pojedino pitanje, pročitat će se njegovi prijašnji iskazi ili
njihov dio.

 Članak 353.

Predsjednik vijeća zabranit će pitanje ili odgovor na
već postavljeno pitanje ako je ono nedopušteno (članak 238.) ili se ne odnosi
na predmet. Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili
davanje odgovora, stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

Članak 354.

(1) Kad se završi ispitivanje prvog optuženika,
pristupit će se redom ispitivanju ostalih optuženika, ako ih ima. Svaki optuženik
ima pravo postavljati pitanja ostalim suoptuženicima te iznositi primjedbe na
njihove iskaze.

(2) Ako se iskazi pojedinih suoptuženika o istoj
okolnosti razlikuju, predsjednik vijeća može suočiti suoptuženike.

Članak 355.

Vijeće može iznimno odlučiti da se optuženik
privremeno udalji iz sudnice ako suoptuženik ili svjedok odbija dati iskaz u
njegovoj nazočnosti ili ako okolnosti pokazuju da u njegovoj nazočnosti neće
govoriti istinu. Nakon povratka optuženika u zasjedanje pročitat će mu se iskaz
suoptuženika, odnosno svjedoka. Optuženik ima pravo postavljati pitanja suoptuženiku,
odnosno svjedoku, a predsjednik vijeća upitat će ga ima li što primijetiti na
njihov iskaz. Prema potrebi može se obaviti suočenje.

Članak 356.

Optuženik se može u tijeku glavne rasprave dogovarati
sa svojim braniteljem, ali o tome kako će odgovarati na postavljeno pitanje ne
može se savjetovati ni sa svojim braniteljem ni s kim drugim.

Članak 357.

Ako vijeće nakon ispitivanja optuženika prema
odredbama članka 352. do 356. ovoga Zakona ne ustanovi da treba izvesti još
neke dokaze, predsjednik vijeća će objaviti da je dokazni postupak završen.

8. Izmjena i proširenje optužbe

Članak
358.

(1) Ako
tužitelj u tijeku glavne rasprave utvrdi da izvedeni dokazi pokazuju da se
izmijenilo činjenično stanje izloženo u optužnici, on može do završetka
dokaznog postupka usmeno izmijeniti optužnicu ili podnijeti novu.

(2)
Radi pripremanja nove optužnice ili obrane stranke mogu zatražiti prekid glavne
rasprave.

(3) Ako
vijeće dopusti prekid glavne rasprave radi pripremanja nove optužnice, odredit
će rok u kojem tužitelj treba pripremiti novu optužnicu. Primjerak nove optužnice
dostavit će se optuženiku, ali prigovor protiv te optužnice nije dopušten. Ako
tužitelj u ostavljenom roku ne podnese optužnicu, vijeće će nastaviti glavnu
raspravu na temelju prijašnje optužnice.

(4)
Nakon izmjene, proširenja ili podnošenja nove optužnice, optuženik će se
očitovati o njezinoj osnovanosti sukladno odredbi članka 337. stavka 4. ovoga
Zakona.

Članak
359.

(1) Ako
optuženik u tijeku glavne rasprave u zasjedanju počini kazneno djelo ili ako se
u tijeku glavne rasprave otkrije koje prije počinjeno optuženikovo kazneno
djelo, vijeće će u pravilu prema optužbi ovlaštenog tužitelja, koja može biti i
usmeno iznesena, proširiti glavnu raspravu i na to djelo. Protiv te optužbe
nije dopušten prigovor.

(2)
Radi pripremanja obrane sud može u takvu slučaju odgoditi glavnu raspravu, a može
nakon ispitivanja stranaka odlučiti da se za djelo iz stavka 1. ovoga članka
posebice sudi.

(3) Ako
je za suđenje o djelu iz stavka 1. ovoga članka nadležan viši sud, vijeće će
nakon ispitivanja tužitelja odlučiti hoće li i predmet o kojem vodi glavnu
raspravu ustupiti nadležnomu višem sudu radi suđenja.

9.
Govori stranaka

Članak
360.

Nakon
završenoga dokaznog postupka predsjednik vijeća daje riječ strankama,
oštećeniku i branitelju. Prvo govori tužitelj, zatim oštećenik, branitelj, pa
optuženik.

Članak
361.

Tužitelj
će u svojem govoru iznijeti svoju ocjenu dokaza izvedenih na glavnoj raspravi,
nakon toga će izložiti svoje zaključke o činjenicama važnim za odluku i staviti
i obrazložiti svoj prijedlog o krivnji optuženika, o odredbama kaznenog zakona
koje bi se imale primijeniti, kao i o olakotnim i otegotnim okolnostima koje bi
trebalo uzeti u obzir pri odmjeravanju kazne. Tužitelj ne može stavljati
određeni prijedlog o visini kazne, ali može predložiti da se izrekne sudska
opomena ili uvjetna osuda.

Članak
362.

Oštećenik
ili njegov opunomoćenik može u svojem govoru obrazložiti imovinskopravni
zahtjev i upozoriti na dokaze o kriv­nji optuženika.

Članak 363.

(1) Branitelj ili sam optuženik izložit će u svojem
govoru obranu i može se osvrnuti na navode tužitelja i oštećenika.

(2) Poslije branitelja optuženik ima pravo sam
govoriti, očitovati se o tome prihvaća li obranu branitelja i dopuniti je.

(3) Tužitelj i oštećenik imaju pravo odgovoriti na
obranu, a branitelj, odnosno optuženik osvrnuti se na te odgovore.

(4) Posljednja riječ pripada uvijek optuženiku.

Članak 364.

(1) Govori stranaka ne mogu se ograničiti na određeno
vrijeme.

(2) Predsjednik vijeća može, nakon prethodnog
upozorenja, prekinuti osobu koja u svojem govoru vrijeđa javni red i moral ili
vrijeđa drugoga ili se upušta u ponavljanja ili izlaganja koja očito nemaju
veze s predmetom. U zapisniku o glavnoj raspravi mora se navesti da je govor
bio prekinut i zašto je bio prekinut.

(3) Kad
optužbu zastupa više osoba ili obranu više branitelja, izlaganja se ne mogu
ponavljati. Zastupnici optužbe, odnosno obrane prema međusobnom sporazumu
odabrat će pitanja o kojima će govoriti.

(4)
Nakon svih završnih govora predsjednik vijeća dužan je upitati želi li još tko
što izjaviti.

Članak
365.

(1) Ako
vijeće nakon završenih izlaganja stranaka ne utvrdi da treba izvesti još neke
dokaze, predsjednik vijeća objavit će da je glavna raprava završena.

(2)
Nakon toga će se vijeće povući na vijećanje i glasovanje radi donošenja
presude.

Glava XXIII.

PRESUDA

1.
Izricanje presude

Članak
366.

(1) Ako
sud tijekom vijećanja ne utvrdi da treba ponovno otvoriti glavnu raspravu radi
dopune postupka ili razjašnjenja pojedinih pitanja, izreći će presudu.

(2)
Presuda se izriče i javno objavljuje u ime
Republike Hrvatske.

Članak
367.

(1)
Presuda se može odnositi samo na osobu koja je optužena i samo na djelo koje je
predmet optužbe sadržane u podnesenoj, odnosno na glavnoj raspravi izmijenjenoj
ili proširenoj optužnici.

(2) Sud
nije vezan za prijedloge tužitelja o pravnoj ocjeni djela.

Članak
368.

(1) Sud
temelji presudu samo na činjenicama i dokazima koji su izneseni na glavnoj
raspravi.

(2) Sud
je  dužan savjesno ocijeniti svaki dokaz
pojedinačno i u svezi s ostalim dokazima te na temelju takve ocjene izvesti
zaključak je li neka činjenica dokazana.

2.
Vrste presuda

Članak
369.

(1)
Presudom se optužba odbija ili se optuženik oslobađa optužbe ili se proglašava
krivim.

(2) Ako
optužba obuhvaća više kaznenih djela, u presudi će se izreći da li se i za koje
djelo optužba odbija ili se optuženik oslobađa optužbe ili se proglašava
krivim.

Članak
370.

Presudu
kojom se optužba odbija sud će izreći:

1) ako
za suđenje nije stvarno nadležan,

2) ako
je postupak vođen bez zahtjeva ovlaštenog tužitelja,

3) ako
je tužitelj tijekom glavne rasprave odustao od optužbe,

4) ako
nije bilo potrebnog prijedloga za progon ili odobrenja za progon ili ako je
ovlaštena osoba, odnosno državno tijelo odustalo od prijedloga, odnosno
odobrenja,

5) ako
je optuženik za isto djelo već pravomoćno osuđen, oslobođen optužbe ili je
postupak protiv njega rješenjem pravo­moćno obustavljen, a ne radi se o
rješenju o obustavi postupka iz članka 420. ovoga Zakona,

6) ako
je optuženik oprostom, odnosno pomilovanjem oslobođen kaznenog progona ili se
kazneni progon ne može poduzeti zbog zastare, ili ako postoje druge okolnosti
koje isključuju kazneni progon.

Članak
371.

Presudu
kojom se optuženik oslobađa od optužbe sud će izreći:

1) ako djelo za koje se optužuje po zakonu nije
kazneno djelo,

2) ako ima okolnosti koje isključuju krivnju,

3) ako nije dokazano da je optuženik počinio djelo za
koje se optužuje.

Članak 372.

(1) U presudi u kojoj se optuženik proglašava krivim
sud će izreći:

1) za koje se djelo proglašava krivim, uz naznaku
činjenica i okolnosti koje čine obilježja kaznenog djela te onih o kojima ovisi
primjena određene odredbe Kaznenog zakona,

2) zakonski naziv i opis kaznenog djela i koje su
odredbe Kaznenog zakona primijenjene,

3) na kakvu se kaznu osuđuje optuženik ili se prema
odredbama Kaznenog zakona oslobađa kazne ili mu se kazna zatvora zamjenjuje
radom za opće dobro na slobodi,

4) odluku o uvjetnoj osudi,

5) odluku o sigurnosnim mjerama i o oduzimanju imovinske
koristi,

6) odluku o uračunavanju pritvora ili već izdržane
kazne,

7) odluku o troškovima kaznenog postupka, o
imovinskopravnom zahtjevu te o tome da se pravomoćna presuda ima objaviti u
sredstvima javnog priopćavanja.

(2) Ako je optuženik osuđen na novčanu kaznu, u
presudi će se naznačiti rok u kojem se novčana kazna ima platiti kao i visina
dnevnog prihoda i ukupan broj dnevnih prihoda.

(3) Kad sud izrekne kaznu zatvora, može se optuženik
koji se nalazi u pritvoru rješenjem predsjednika vijeća uputiti na izdržavanje
te kazne i prije pravomoćnosti presude ako on to zahtijeva.

3.
Objava presude

Članak
373.

(1)
Nakon što je sud izrekao presudu, predsjednik vijeća odmah će presudu objaviti.
Ako sud ne može nakon glavne rasprave istog dana izreći presudu, odgodit će
objavu presude najviše za tri dana i odrediti vrijeme i mjesto objave presude.

(2)
Predsjednik vijeća će u nazočnosti stranaka, njihovih zakonskih zastupnika,
opunomoćenika i branitelja javno pročitati izreku i priopćiti ukratko razloge
presude.

(3) Objava će se obaviti i kad stranka, zakonski
zastupnik, opunomoćenik ili branitelj ne bude nazočan. Vijeće može narediti da
optuženiku koji nije nazočan presudu usmeno priopći predsjednik vijeća ili da
mu se presuda samo dostavi.

(4) Ako je javnost na glavnoj raspravi bila
isključena, izreka presude uvijek će se pročitati u javnom zasjedanju. Vijeće
će odlučiti hoće li i koliko isključiti javnost pri objavi razloga presude.

(5) Svi nazočni saslušat će čitanje izreke presude
stojeći.

Članak 374.

(1) Nakon objave presude predsjednik vijeća poučit će
stranke o pravu na žalbu te o pravu na odgovor na žalbu.

(2) Ako
je optuženiku izrečena uvjetna osuda, upozorit će ga predsjednik na značenje
uvjetne osude i na uvjete kojih se mora držati.

(3)
Predsjednik vijeća upozorit će stranke da do pravo­moćnog završetka postupka o
svakoj promjeni adrese obavijeste sud.

4.
Izrada i dostava pisane presude

Članak
375.

(1)
Objavljena presuda mora se napisati i otpremiti u roku od mjesec dana nakon
objave. Taj se rok produljuje za petnaest dana ako je glavna rasprava trajala
dulje od tri dana uzastopce, odnosno za još petnaest dana ako je glavna
rasprava trajala dulje od osam dana i nije morala iznova započeti u smislu
odredbe članka 327. stavka 2. ovoga Zakona.

(2) Rokovi za pisanu izradu presude iz stavka 1.
ovoga članka mogu se iznimno prekoračiti ako ih se predsjednik vijeća koje je
sudilo u kaznenom predmetu iz nepredvidivih ili neotklonjivih razloga nije
mogao pridržavati te o tome obavijestio predsjednika suda.

(3) Presudu potpisuju predsjednik vijeća i
zapisničar.

(4) Ovjerovljeni prijepis presude dostavit će se tužitelju,
optuženiku osobno i njegovu branitelju. Ako se optuženik nalazi u pritvoru
ovjerovljeni prijepisi presude moraju biti poslani u rokovima koji su za
polovicu kraći od rokova iz stavka 1. ovoga članka.

(5) Optuženiku, privatnom tužitelju i oštećeniku kao
tužitelju dostavit će se i uputa o pravu na žalbu.

(6) Ovjerovljeni prijepis presude sud će s uputom o
pravu na žalbu dostaviti oštećeniku ako ima pravo na žalbu, osobi čiji je
predmet oduzet tom presudom te pravnoj osobi prema kojoj je izrečeno oduzimanje
imovinske koristi. Oštećeniku koji nema pravo na žalbu prijepis presude
dostavit će se u slučaju iz članka 56. stavka 2. ovoga Zakona s uputom o pravu
na traženje povrata u prijašnje stanje. Pravomoćna presuda dostavit će se
oštećeniku ako on to zahtijeva.

(7) Ako je sud primjenom odredaba o odmjeravanju
jedinstvene kazne za kaznena djela u stjecaju izrekao kaznu uzimajući u obzir i
presude koje su donijeli i drugi sudovi, dostavit će ovjerovljeni prijepis
pravomoćne presude tim sudovima.

Članak 376.

(1) Pisana presuda mora potpuno odgovarati presudi
koja je objavljena. Presuda mora imati uvod, izreku i obrazloženje.

(2) Uvod presude sadrži: naznaku da se presuda izriče
u ime Republike Hrvatske, naziv suda, ime i prezime predsjednika i članova
vijeća i zapisničara, ime i prezime optuženika, kazneno djelo za koje je optužen
i je li bio nazočan na glavnoj raspravi, dan glavne rasprave i je li glavna
rasprava bila javna, ime i prezime tužitelja, branitelja, zakonskog zastupnika
i opunomoćenika koji su bili nazočni na glavnoj raspravi te dan objave izrečene
presude.

(3) Izreka presude sadrži osobne podatke o optuženiku
(članak 237. stavak 1.) i odluku kojom se optuženik proglašava krivim za djelo
za koje je optužen ili kojom se oslobađa optužbe za to djelo ili kojom se optužba
odbija.

(4) Ako
je optuženik proglašen krivim, izreka presude mora obuhvatiti potrebne podatke
navedene u članku 372. ovoga Zakona, a ako je oslobođen optužbe ili je optužba
odbijena, izreka presude mora obuhvatiti opis djela za koje je optužen i odluku
o troškovima kaznenog postupka te o imovinskopravnom zahtjevu ako je bio
postavljen.

(5) U slučaju stjecaja kaznenih djela sud će u izreku
presude unijeti kazne utvrđene za svako pojedino kazneno djelo, a nakon toga
kaznu koja je izrečena za sva djela u stjecaju.

(6) U obrazloženju presude sud će iznijeti razloge za
svaku točku presude.

(7) Sud će izložiti nesporne činjenice te određeno i potpuno
izložiti koje sporne činjenice i iz kojih razloga uzima kao dokazane ili
nedokazane, dajući pri tome osobito ocjenu vjerodostojnosti proturječnih
dokaza, iz kojih razloga nije prihvatio pojedine prijedloge stranaka, iz kojih
je razloga odlučio da se ne ispita neposredno svjedok ili vještak čiji je iskaz
ili pisani nalaz pročitan, kojim se razlozima vodio pri rješavanju pravnih
pitanja, a osobito pri utvrđivanju postoji li kazneno djelo i krivnja optuženika
i pri primjeni određenih odredaba Kaznenog zakona na optuženika i njegovo
djelo.

(8) Ako je optuženik osuđen na kaznu, u obrazloženju
će se navesti koje je okolnosti sud uzeo u obzir pri odmjeravanju kazne.
Posebice će sud obrazložiti kojim se razlozima vodio kad je ustanovio da kaznu
treba ublažiti ili optuženika osloboditi od kazne ili izreći uvjetnu osudu ili
da treba izreći sigurnosnu mjeru ili oduzimanje imovinske koristi. Posebice će
sud obrazložiti kojim se razlozima vodio kad je ustanovio da kaznu treba ublažiti,
optuženika osloboditi od kazne, zamijeniti kaznu zatvora radom za opće dobro na
slobodi, izreći uvjetnu osudu ili izreći sigurnosnu mjeru ili oduzimanje
imovinske koristi. Ako je sud izrekao novčanu kaznu u dnevnim prihodima u
obrazloženju će posebno iznijeti dokaze i okolnosti važne za odluku o visini i
broju dnevnih prihoda, te svoju ocjenu optuženikovih osobnih i imovinskih
prilika.

(9) Ako se optuženik oslobađa optužbe, u obrazloženju
će se  navesti iz kojih se razloga
navedenih u članku 371. ovoga Zakona to čini.

(10) U obrazloženju presude kojom se optužba odbija
sud se neće upuštati u ocjenu glavne stvari, nego će se ograničiti samo na
razloge za odbijanje optužbe.

Članak 377.

Kad je optuženiku izrekao samo novčanu kaznu ili
uvjetnu osudu, sud neće pisano obrazlagati presudu ako su se stranke i
oštećenik odrekli prava na žalbu protiv presude.

Članak 378.

(1) Pogreške u imenima i brojevima te druge očite
pogreške u pisanju i računanju, nedostatke
u obliku i nesuglasnosti napisane presude s izvornikom ispravit će,
posebnim rješenjem, pred­sjednik vijeća na zahtjev stranaka ili po službenoj dužnosti.

(2) Ako postoji nesuglasje između napisane presude i
njezina izvornika glede podataka iz članka 372. stavka 1. točke 1. do 5. i
točke 7. ovoga Zakona, rješenje o ispravku dostavit će se osobama navedenim u
članku 375. ovoga Zakona. U tom slučaju rok za žalbu protiv presude teče od
dana dostave toga rješenja protiv kojega posebna žalba nije dopuštena.

*C. Postupak o pravnim lijekovima*

Glava
XXIV.

REDOVITI PRAVNI LIJEKOVI

1. Žalba protiv presude prvostupanjskog suda

a) Pravo na podnošenje žalbe

Članak
379.

(1)
Protiv prvostupanjske presude ovlaštene osobe mogu podnijeti žalbu u roku od
petnaest dana od dana dostave prijepisa presude.

(2) Ako je presuda dostavljena i optuženiku i njegovu
branitelju (članak 375. stavak 4.), ali u različite dane, žalbeni rok računat
će se od kasnijeg dana.

(3) Pravodobno podnesena žalba ovlaštene osobe odgađa
izvršenje presude.

Članak 380.

(1) Žalbu mogu podnijeti stranke, branitelj i
oštećenik.

(2) U korist optuženika žalbu mogu podnijeti i njegov
bračni i izvanbračni drug, rođak u uspravnoj liniji, zakonski zastupnik,
posvojitelj, posvojenik, brat, sestra i hranitelj. Žalbeni rok i u tom slučaju
teče od dana kad je optuženiku, odnosno njegovu branitelju dostavljen prijepis
presude.

(3) Državni odvjetnik može podnijeti žalbu i na štetu
i u korist optuženika.

(4) Oštećenik može pobijati presudu samo zbog odluke
suda o troškovima kaznenog postupka, ali ako je državni odvjetnik preuzeo
progon od oštećenika kao tužitelja, oštećenik može podnijeti žalbu zbog svih
osnova zbog kojih se presuda može pobijati.

(5) Žalbu može podnijeti i osoba čiji je predmet
oduzet ili od koje je oduzeta imovinska korist pribavljena kaznenim djelom te
pravna osoba kojoj je izrečeno oduzimanje imovinske koristi.

(6) Branitelj i osobe iz stavka 2. ovoga članka mogu
podnijeti žalbu i bez posebne ovlasti optuženika, ali ne i protiv njegove
volje.

(7) Žalbu zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činje­ničnog
stanja (članak 383. točka 3.) ne može podnijeti optuženik koji se u odnosu na
sve točke optužbe izjasnio da se smatra krivim ili je presuda donesena na
temelju odredbe članka 203. ovoga Zakona, osim ako je optuženik za dokaze o
isključenju protupravnosti ili krivnje saznao nakon donošenja presude.

Članak 381.

(1) Optuženik se može odreći prava na žalbu samo
nakon što mu je presuda dostavljena. Optuženik se i prije toga može odreći
prava na žalbu ako su se tužitelj i oštećenik, kad ima pravo podnijeti žalbu
zbog svih osnova (članak 380. stavak 4.), odrekli prava na žalbu, osim ako bi
optuženik po presudi imao izdržavati kaznu oduzimanja slobode. Do donošenja
drugostupanjske odluke optuženik može odustati od već podnesene žalbe. Optuženik
može odustati i od žalbe koju su podnijeli njegov branitelj ili osobe navedene
u članku 380. stavku 2. ovoga Zakona.

(2) Tužitelj i oštećenik mogu se odreći prava na žalbu
od objave presude pa do proteka roka za podnošenje žalbe, a mogu do donošenja
odluke drugostupanjskog suda odustati od već podnesene žalbe.

(3) Odricanje i odustajanje od žalbe ne mogu se
opozvati.

b)
Sadržaj žalbe

Članak
382.

(1)
Žalba treba sadržavati:

1)
oznaku presude protiv koje se podnosi,

2)
osnove za pobijanje presude (članak 383.),

3)
obrazloženje žalbe,

4)
prijedlog da se pobijana presuda potpuno ili djelomično ukine ili preinači,

5)
potpis osobe koja podnosi žalbu.

(2) Ako
je žalbu podnio optuženik ili druga osoba iz članka 380. stavka 2. ovoga
Zakona, a optuženik nema branitelja, ili ako je žalbu podnio oštećenik,
oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji nema opunomoćenika, a žalba
nije sastavljena sukladno odredbama stavka 1. ovoga članka, prvostupanjski sud
pozvat će žalitelja da u određenom roku dopuni žalbu pisanim podneskom ili na
zapisnik kod toga suda. Ako se žalitelj tom pozivu ne odazove, sud će odbaciti žalbu
ako ne sadrži podatke iz točke 2., 3. i 5. stavka 1.  ovoga članka, a ako žalba ne sadrži podatak iz točke 1. stavka 1.
ovoga članka, odbacit će se ako se ne može utvrditi na koju se presudu odnosi.
Ako je žalba podnesena u korist optuženika, sud će je dostaviti
drugostupanjskom sudu ako se može utvrditi na koju se presudu odnosi, a ako se
to ne može utvrditi, sud će žalbu odbaciti.

(3) Ako je žalbu podnio oštećenik, oštećenik kao tužitelj
ili privatni tužitelj koji ima opunomoćenika ili državni odvjetnik, a žalba ne
sadrži podatke iz stavka 1. točke 2., 3. i 5. ovoga članka ili ako žalba ne
sadrži podatak iz točke 1. stavka 1. ovoga članka a ne može se utvrditi na koju
se presudu odnosi, sud će žalbu odbaciti. Žalbu s tim nedostacima podnesenu u
korist optuženika koji ima branitelja sud će dostaviti drugostupanjskom sudu
ako se može utvrditi na koju se presudu odnosi, a ako se to ne može utvrditi,
sud će žalbu odbaciti.

(4) U žalbi se mogu iznositi nove činjenice i novi
dokazi, ali žalitelj je dužan navesti razloge zašto ih prije nije iznio. Optuženik
koji je u cijelosti priznao osnovanost svih točaka optužbe može u žalbi
iznijeti samo one nove činjenice i nove dokaze koji su važni za odluku o kazni.
Pozivajući se na nove činjenice, žalitelj je dužan navesti dokaze kojima bi se
te činjenice imale dokazati, a pozivajući se na nove dokaze, dužan je navesti
činjenice koje tim dokazima želi dokazati.

c)
Osnove zbog kojih se presuda može pobijati

Članak
383.

Presuda
se može pobijati:

1) zbog
bitne povrede odredaba kaznenog postupka,

2) zbog
povrede Kaznenog zakona,

3) zbog
pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja,

4) zbog
odluke o kaznenim sankcijama, oduzimanju imovinske koristi, troškovima kaznenog
postupka, imovinskopravnim zahtjevima te zbog odluke o objavi presude u
sredstvima javnog priopćavanja.

Članak
384.

(1)
Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji:

1) ako
je sud bio nepropisno sastavljen ili ako je u izricanju presude sudjelovao
sudac ili sudac porotnik koji nije sudjelovao na glavnoj raspravi ili koji je
pravomoćnom odlukom izuzet od suđenja,

2) ako
je na glavnoj raspravi sudjelovao sudac ili sudac porotnik koji se morao
izuzeti (članak 36. stavak 1),

3) ako
je glavna rasprava održana bez osobe čija je nazoč­nost na glavnoj raspravi po
zakonu obvezna ili ako je optuženiku, branitelju, oštećeniku kao tužitelju ili
privatnom tužitelju, protivno njegovu zahtjevu, uskraćeno da se na glavnoj
raspravi služi svojim jezikom i da na svojem jeziku prati tijek rasprave
(članak 7.),

4) ako
je protivno Zakonu donesena odluka o isključenju javnosti s glavne rasprave,

5) ako
je sud povrijedio propise kaznenog postupka o pitanju  postoji li optužba ovlaštenog tužitelja ili prijedlog oštećenika,
odnosno odobrenje nadležnog tijela:

6) ako
je presudu donio sud koji zbog stvarne nenadležnosti nije mogao suditi u toj
stvari ili ako je sud nepravilno odbio optužbu zbog stvarne nenadležnosti,

7) ako
sud svojom presudom nije potpuno riješio predmet optužbe,

8) ako
je na glavnoj raspravi optuženik koji se na ispitivanju o osnovanosti optužbe
očitovao da se u odnosu na sve ili pojedine točke optužbe ne smatra krivim
(članak 337. stavak 3. i 6.) bez zahtjeva u smislu članka 338. stavka 2. ovoga
Zakona ispitan prije završetka dokaznog postupka,

9) ako
je optužba prekoračena (članak 367. stavak 1.),

10) ako je presudom povrijeđena odredba članka 398.
ovoga Zakona,

11) ako je izreka presude nerazumljiva, proturječna
sama sebi ili razlozima presude, ili ako presuda nema uopće razloga ili u njoj
nisu navedeni razlozi o odlučnim činjenicama ili su ti razlozi potpuno nejasni
ili u znatnoj mjeri proturječni, ili ako o odlučnim činjenicama postoji znatna
proturječnost između onoga što se navodi u razlozima presude o sadržaju tih
isprava ili zapisnika o iskazima danim u postupku i samih tih isprava ili
zapisnika.

(2) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji
ako se presuda temelji na dokazu iz članka 9. stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji
i ako sud pri pripremanju glavne rasprave ili u tijeku glavne rasprave ili pri
donošenju presude nije primijenio ili je nepravilno primijenio koju odredbu
ovoga Zakona ili na glavnoj raspravi povrijedio pravo obrane, a to je utjecalo
ili moglo utjecati na presudu.

Članak
385.

Povreda
Kaznenog zakona postoji ako je Kazneni zakon po­vrijeđen u pitanju:

1) je
li djelo za koje se optuženik progoni kazneno djelo,

2) ima
li okolnosti koje isključuju krivnju,

3) ima
li okolnosti koje isključuju kazneni progon a osobito je li nastupila zastara
kaznenog progona ili je progon isključen zbog amnestije ili pomilovanja ili je
stvar već pravomoćno presuđena,

4) je
li glede kaznenog djela koje je predmet optužbe primijenjen zakon koji se ne može
primijeniti,

5) je
li odlukom o kazni, uvjetnoj osudi ili sudskoj opomeni, odnosno odlukom o
sigurnosnoj mjeri ili o oduzimanju imovinske koristi prekoračana ovlast koju
sud ima po zakonu,

6) jesu
li povrijeđene odredbe o uračunavanju pritvora i izdržane kazne.

Članak 386.

(1)
Presuda se može pobijati zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjeničnog
stanja.

(2)
Pogrešno utvrđeno činjenično stanje postoji ako je sud kakvu odlučnu činjenicu
pogrešno utvrdio, odnosno kad sadržaj isprava, zapisnika o izvedenim dokazima
ili tehničkih snimki ozbiljno dovodi u sumnju pravilnost ili pouzdanost
utvrđenja odlučne činjenice.

(3)  Nepotpuno utvrđeno činjenično stanje postoji
ako sud kakvu odlučnu činjenicu nije utvrdio.

Članak
387.

(1)
Presuda se može pobijati zbog odluke o kazni, uvjetnoj osudi i sudskoj opomeni
kad tom odlukom nije prekoračena zakonska ovlast (članak 385. točka 5.), ali
sud nije pravilno odmjerio kaznu s obzirom na okolnosti koje utječu na to da
kazna bude veća ili manja, i zbog toga što je sud primijenio ili nije
primijenio odredbe o ublažavanju kazne, o oslobađanju od kazne, o uvjetnoj
osudi ili sudskoj opomeni iako su za to postojali zakonski uvjeti.

(2)
Odluka o sigurnosnoj mjeri ili o oduzimanju imovinske koristi može se pobijati
ako ne postoji povreda zakona iz članka 385. točke 5. ovoga Zakona, ali je sud
nepravilno donio tu odluku ili nije izrekao sigurnosnu mjeru, odnosno
oduzimanje imovinske koristi iako su za to postojali zakonski uvjeti. Zbog
istih razloga može se pobijati odluka o troškovima kaznenog postupka.

(3)
Odluka o imovinskopravnom zahtjevu te odluka o objavi presude u sredstvima
javnog priopćavanja može se pobijati kad je sud o tim pitanjima donio odluku
suprotno zakonskim propisima.

d)
Postupak o žalbi

Članak
388.

(1)
Žalba se podnosi sudu koji je izrekao prvostupanjsku presudu u dovoljnom broju
primjeraka za sud te za protivnu stranku i branitelja radi davanja odgovora.

(2)
Nepravodobnu (članak 402.) i nedopuštenu (članak 403.) žalbu odbacit će
rješenjem predsjednik vijeća prvostupanjskog suda.

Članak 389.

Primjerak
žalbe dostavit će prvostupanjski sud protivnoj stranci, koja može podnijeti
odgovor na žalbu. Žalbu će sa spisom prvostupanjski sud dostaviti
drugostupanjskom sudu koji će razmotriti i odgovor na žalbu zaprimljen do
sjednice vijeća.

Članak
390.

(1) Kad
spisi povodom žalbe stignu drugostupanjskom sudu, predsjednik žalbenog vijeća
određuje suca izvijestitelja. Ako je riječ o kaznenom djelu za koje se progoni
na zahtjev državnog odvjetnika, sudac izvjestitelj dostavit će spise nadležnomu
državnom odvjetniku, koji ih je dužan razgledati i bez odgode vratiti sudu.

(2) Kad
državni odvjetnik vrati spise, predsjednik će vijeća zakazati sjednicu vijeća.
O sjednici vijeća obavijestit će se državni odvjetnik.

(3)
Sudac izvjestitelj može prema potrebi od prvostupanjskog suda pribaviti
izvješće o povredama odredaba kaznenog postupka, a može preko tog suda ili
istražnog suca suda na čijem se području radnja ima obaviti ili na drugi način
provjeriti navode žalbe u svezi s novim dokazima i novim činjenicama ili od
drugih tijela ili pravnih osoba pribaviti potrebne izvješća ili spise.

(4) Ako sudac izvjestitelj utvrdi da se u spisima
nalaze zapisnici i obavijesti predviđeni u članku 78. ovoga Zakona, dostavit će
spise prvostupanjskom sudu prije održavanja sjednice drugostupanjskog vijeća,
da predsjednik prvostupanjskog vijeća donese rješenje o njihovu izdvajanju iz
spisa i kad rješenje postane pravo­moćno, da ih u zatvorenom omotu preda istražnom
sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih spisa.

Članak 391.

(1) O sjednici vijeća izvijestit će se onaj optuženik
i njegov branitelj, oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji je u roku
predviđenom za žalbu ili za odgovor na žalbu zahtijevao da bude izviješten o
sjednici ili je predložio održavanje rasprave pred drugostupanjskim sudom.
Predsjednik vijeća ili vijeće može odlučiti da se o sjednici vijeća izvijeste
stranke i kad nisu to zahtijevale ili da se o sjednici izvijesti i stranka koja
to nije zahtijevala, ako bi njihova nazočnost bila korisna za razjašnjenje
stvari.

(2) Ako je optuženik u pritvoru ili na izdržavanju
kazne i ima branitelja, osigurat će se nazočnost optuženika samo ako pred­sjednik
vijeća ili vijeće smatraju da je svrhovito.

(3) Sjednica vijeća počinje izvješćem suca
izvjestitelja o stanju stvari. Vijeće može od stranaka koje su nazočne na
sjednici zatražiti potrebna objašnjenja u svezi sa žalbenim navodima. Stranke
mogu predložiti da se radi dopune izvješća pročitaju pojedini spisi i mogu, uz
dopuštenje predsjednika vijeća, dati potrebna objašnjenja za svoje stavove iz žalbe,
odnosno odgovora na žalbu ne ponavljajući ono što je sadržano u izvješću.

(4) Sjednica se može održati i u odsutnosti stranaka
koje su o njoj bile uredno izviještene, ako optuženik nije izvijestio sud o
promjeni boravišta ili stana, može se održati sjednica vijeća iako on o
sjednici nije bio izviješten.

(5) Sa sjednice vijeća javnost se može isključiti
samo uz uvjete propisane ovim Zakonom (članak 309. do 311.).

(6) Zapisnik o sjednici vijeća priključuje se spisima
prvostupanjskog i drugostupanjskog suda.

(7) Rješenja iz članka 402. i 403. ovoga Zakona mogu
se donijeti i bez obavijesti strankama o sjednici vijeća.

Članak 392.

(1) Drugostupanjski sud donosi odluku u sjednici
vijeća ili na temelju održane rasprave.

(2) Hoće li održati raspravu, odlučuje
drugostupanjski sud u sjednici vijeća.

Članak 393.

(1) Rasprava pred drugostupanjskim sudom održat će se
samo ako je potrebno da se zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjeničnog
stanja izvedu novi dokazi ili ponove već prije izvedeni dokazi i ako postoje
opravdani razlozi da se predmet ne vrati prvostupanjskom sudu na ponovnu glavnu
raspravu.

(2) Na raspravu pred drugostupanjskim sudom pozivaju
se optuženik i njegov branitelj, tužitelj, oštećenik, zakonski zastupnici i
opunomoćenici oštećenika, oštećenik kao tužitelj, privatni tužitelj, te
svjedoci i vještaci za koje sud odluči da se ispitaju.

(3) Ako
je optuženik u pritvoru, predsjednik vijeća drugostupanjskog suda poduzet će
sve što je potrebno da se optuženik dovede na raspravu.

(4) Ako
oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj ne dođu na raspravu pred
drugostupanjskim sudom, postupak se neće obustaviti nego će se rasprava
okončati u njihovoj odsutnosti.

Članak 394.

(1)
Rasprava pred drugostupanjskim sudom počinje izvješ­ćem suca izvjestitelja,
koji izlaže stanje stvari ne dajući svoje mišljenje o osnovanosti žalbe.

(2) Na
prijedlog ili po službenoj dužnosti pročitat će se presuda ili dio presude na
koji se odnosi žalba, a po potrebi i zapisnik o glavnoj raspravi.

(3)
Nakon toga pozvat će se žalitelj da obrazloži žalbu, a onda protivnik da mu
odgovori. Optuženik i njegov branitelj imaju uvijek posljednju riječ.

(4)
Stranke mogu na raspravi iznositi nove dokaze i činjenice.

Članak 395.

Ako u
članku 389. do 394. ovoga Zakona nije što drugo propisano, odredbe o glavnoj
raspravi pred prvostupanjskim sudom na odgovarajući će se način primjenjivati i
u postupku pred drugostupanjskim sudom.

e)
Granice ispitivanja prvostupanjske presude

Članak 396.

(1)
Drugostupanjski sud ispituje presudu u onom dijelu u kojem se pobija žalbom i
iz osnova iz kojih se pobija (članak 383.). Po službenoj dužnosti on mora
uvijek ispitati:

1)
postoji li povreda odredaba kaznenog postupka iz članka 384. stavka 1. točke
1., 5., 6., 8. do 11., stavka 2. ovoga članka i je li glavna rasprava protivno
odredbama ovoga Zakona održana u odsutnosti optuženika i njegova branitelja,

2) je li na štetu optuženika povrijeđen Kazneni
zakon.

(2) Ako žalba podnesena u korist optuženika ne sadrži
podatke iz članka 382. stavka 1. točke 3. ovoga Zakona, ograničit će se
drugostupanjski sud na ispitivanje povreda iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga
članka te na ispitivanje odluke o kazni, sigurnosnim mjerama i oduzimanju
imovinske koristi (članak 387.).

(3) U povodu žalbe tužitelja može se prvostupanjska
presuda ukinuti ili preinačiti i u korist optuženika.

Članak 397.

Na povredu iz članka 384. stavka 1. točke 2. ovoga
Zakona žalitelj se može pozvati u žalbi samo ako tu povredu nije mogao iznijeti
u tijeku glavne rasprave, ili je iznio, ali ju prvostupanjski sud nije uzeo u
obzir.

Članak
398.

Ako je izjavljena samo žalba u korist optuženika,
presuda se ne smije izmijeniti na njegovu štetu.

Članak 399.

Žalba
zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja ili zbog povrede
Kaznenog zakona podnesena u korist optuženika sadrži u sebi i žalbu zbog odluke
o kaznenoj sankciji, i oduzimanju imovinske koristi.

Članak
400.

Ako
drugostupanjski sud u povodu bilo čije žalbe utvrdi da su razlozi zbog kojih je
donio odluku u korist optuženika od koristi i za kojeg od suoptuženika koji
nije podnio žalbu ili je nije podnio u tom smislu, postupit će po službenoj dužnosti
kao da takva žalba postoji.

f)
Odluke drugostupanjskog suda o žalbi

Članak 401.

(1) Drugostupanjski sud može u sjednici vijeća ili na
temelju održane rasprave odbaciti žalbu kao nepravodobnu ili nedo­puštenu, ili
odbiti žalbu kao neosnovanu i potvrditi prvostupanjsku presudu, ili ukinuti tu
presudu i uputiti predmet prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje i odluku, ili
preinačiti prvostupanjsku presudu.

(2) O svim žalbama protiv iste presude
drugostupanjski sud odlučuje jednom odlukom.

Članak 402.

Žalba će se odbaciti rješenjem kao nepravodobna ako
se utvrdi da je podnesena nakon zakonskog roka.

Članak 403.

Žalba će se odbaciti rješenjem kao nedopuštena ako se
utvrdi da je žalbu podnijela osoba koja nije ovlaštena na podnošenje žalbe ili
osoba koja se odrekla žalbe ili odustala od žalbe ili ako žalba po zakonu nije
dopuštena.

Članak 404.

Drugostupanjski sud presudom će odbiti žalbu kao
neosnovanu i potvrditi prvostupanjsku presudu kad utvrdi da ne postoje razlozi
zbog kojih se presuda pobija niti povrede zakona iz članka 396. stavka 1. ovoga
Zakona.

Članak 405.

(1) Drugostupanjski će sud, prihvaćajući žalbu ili po
službenoj dužnosti, rješenjem ukinuti prvostupanjsku presudu i vratiti predmet
na ponovno suđenje ako utvrdi da postoji bitna povreda odredaba kaznenog
postupka, osim slučajeva iz članka 407. stav­ka 1. ovoga Zakona, ili ako smatra
da zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja treba naložiti novu
glavnu raspravu pred prvostupanjskim sudom.

(2) Na štetu optuženika ne može se ukinuti
prvostupanjska presuda zbog razloga iz članka 384. stavka 1. točke 8. ovoga
Zakona.

(3) Drugostupanjski sud može naložiti da se nova
glavna rasprava pred prvostupanjskim sudom održi pred potpuno izmijenjenim
vijećem.

(4) Drugostupanjski sud može i samo djelomično
ukinuti prvostupanjsku presudu ako se pojedini dijelovi presude mogu izdvojiti
bez štete za pravilno suđenje.

(5) Ako se optuženik nalazi u pritvoru,
drugostupanjski sud ispitat će postoje li još razlozi za pritvor i donijeti
rješenje o produljenju ili ukidanju pritvora te ga odmah dostaviti
prvostupanjskom sudu. Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

Članak 406.

Ako drugostupanjski sud pri razmatranju žalbe
ustanovi da je za suđenje u prvom stupnju stvarno nadležan, ukinut će
prvostupanjsku presudu, predmet uputiti nadležnom vijeću i o tome izvijestiti
prvostupanjski sud.

Članak
407.

(1)
Drugostupanjski će sud, prihvaćajući žalbu ili po službenoj dužnosti, presudom
preinačiti prvostupanjsku presudu ako utvrdi da su odlučne činjenice u
prvostupanjskoj presudi pravilno utvrđene i da se s obzirom na utvrđeno
činjenično stanje po pravilnoj primjeni zakona ima donijeti drukčija presuda, a
prema stanju stvari i u slučaju povreda iz članka 384. stavka 1. točke 5., 9. i
10. ovoga Zakona.

(2) Ako
su se zbog preinake prvostupanjske presude stekli uvjeti da se odredi, odnosno
ukine pritvor na temelju članka 105. stavka 4. i članka 108. stavak 4. ovoga
Zakona, drugostupanjski će sud o tome donijeti posebno rješenje, protiv kojeg
nije do­puštena žalba.

Članak
408.

(1) U
obrazloženju presude, odnosno rješenja drugostupanjski sud treba ocijeniti žalbene
navode i iznijeti povrede zakona koje je uzeo u obzir po službenoj dužnosti.

(2) Kad
se prvostupanjska presuda ukida zbog bitnih povreda odredaba kaznenog postupka,
u obrazloženju treba navesti koje su odredbe povrijeđene i u čemu se povrede
sastoje.

(3) Kad
se prvostupanjska presuda ukida zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga
činjeničnog stanja, navest će se u čemu su nedostaci u utvrđivanju činjeničnog
stanja, posebice u odluči­vanju o prijedlozima stranaka da se pribave i izvedu
pojedini dokazi (članak 339.), odnosno zašto su novi dokazi i činjenice važni
za donošenje pravilne odluke.

Članak
409.

(1)
Drugostupanjski sud vratit će sve spise prvostupanjskom sudu s dovoljnim brojem
ovjerenih prijepisa svoje odluke radi predaje strankama i drugim
zainteresiranim osobama.

(2) Ako
je optuženik u pritvoru, drugostupanjski sud dužan je svoju odluku sa spisima
dostaviti prvostupanjskom sudu najkasnije u roku od tri mjeseca od dana kad je
primio spise od tog suda.

Članak
410.

(1)
Prvostupanjski sud kojem je predmet upućen na suđenje uzet će za osnovu
prijašnju optužnicu. Ako je prvostupanjska presuda djelomično ukinuta, taj će
sud za osnovu uzeti samo onaj dio optužbe koji se odnosi na ukinuti dio
presude.

(2) Na
novoj glavnoj raspravi stranke mogu isticati nove činjenice i iznositi nove
dokaze.

(3)
Prvostupanjski sud dužan je izvesti sve postupovne rad­nje i raspraviti sva
sporna pitanja na koja je upozorio drugostupanjski sud u svojoj odluci.

(4) Pri
izricanju nove presude prvostupanjski sud vezan je zabranom iz članka 398.
ovoga Zakona.

(5) Ako
je optuženik u pritvoru, vijeće prvostupanjskog suda postupit će prema odredbi
članka 111. stavka 2. ovoga Zakona.

2.
Žalba protiv drugostupanjske presude

Članak
411.

(1)
Protiv drugostupanjske presude dopuštena je žalba trećestupanjskom sudu samo:

1) ako je drugostupanjski sud izrekao kaznu
dugotrajnog zatvora ili je potvrdio prvostupanjsku presudu kojom je izrečena
takva kazna,

2) ako je drugostupanjski sud na temelju održane
rasprave utvrdio činjenično stanje drukčije nego prvostupanjski sud i na tako
utvrđenom činjeničnom stanju utemeljio svoju presudu,

3) ako je drugostupanjski sud preinačio
prvostupanjsku presudu kojom je optuženik oslobođen optužbe i izrekao presudu
kojom se optuženik proglašava krivim.

(2) O žalbi protiv drugostupanjske presude rješava
trećestupanjski sud u sjednici vijeća prema odredbama koje važe za
drugostupanjski postupak. Pred tim sudom ne može se održati rasprava.

(3) Odredbe članka 400. ovoga Zakona primijenit će se
i na suoptuženika koji nije imao pravo podnijeti žalbu protiv drugostupanjske
presude.

3.
Žalba protiv rješenja

Članak
412.

(1)
Protiv rješenja istražnog suca i protiv drugih rješenja prvo­stupanjskog suda
stranke i osobe čija su prava povrijeđena mogu podnijeti žalbu uvijek kad u
ovom Zakonu nije izričito propisano da žalba nije dopuštena.

(2) Protiv rješenja vijeća donesenog prije i u tijeku
istrage nije dopuštena žalba, ako ovim Zakonom nije drukčije propisano.

(3) Rješenja koja se donose radi pripremanja glavne
rasprave i presude mogu se pobijati samo u žalbi na presudu.

(4) Protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske žalba
nije dopuštena.

Članak 413.

(1) Žalba se podnosi sudu koji je donio rješenje.

(2) Ako ovim Zakonom nije drukčije propisano, žalba
protiv rješenja podnosi se u roku od tri dana od dana dostave rješenja.

Članak 414.

Ako u ovom Zakonu nije drukčije propisano,
podnošenjem žalbe protiv rješenja odgađa se izvršenje rješenja protiv kojeg je
podnesena žalba.

Članak 415.

(1) O žalbi protiv rješenja prvostupanjskog suda
odlučuje drugostupanjski sud na javnoj sjednici vijeća, ako ovim Zakonom nije
drukčije propisano.

(2) O žalbi protiv rješenja istražnog suca odlučuje
vijeće istog suda, ako ovim Zakonom nije drukčije propisano (članak 20. stavak
2).

(3) Rješavajući o žalbi, sud može rješenjem odbaciti žalbu
kao nepravodobnu ili kao nedopuštenu, odbiti žalbu kao neosnovanu ili
prihvatiti žalbu i rješenje preinačiti ili ukinuti i prema potrebi predmet
uputiti na ponovno odlučivanje.

(4) Ispitujući žalbu, sud će po službenoj dužnositi
paziti je li za donošenje rješenja prvostupanjski sud bio stvarno nadležan, je
li rješenje donijelo ovlašteno tijelo te je li na štetu optuženika povrijeđen
Kazneni zakon, odnosno postoji li povreda odredaba kaznenog postupka iz članka
384. stavka 1. točka 11. ovoga Zakona.

Članak 416.

Na postupak o žalbi protiv rješenja će se
primjenjivati odredbe članka 379., 381. stavka 3., članak 382. do 388., članak
390. stavka 1., 3. i 4. te članka 398. i 400. ovoga Zakona.

Članak
417.

Ako
ovim Zakonom nije drukčije propisano, odredbe članka 412. i 416. ovoga Zakona
primijenit će se i na sva ostala rješenja koja se donose na temelju ovoga
Zakona.

Glava XXV.

IZVANREDNI PRAVNI LIJEKOVI

1.
Obnova kaznenog postupka

Članak
418.

Kazneni
postupak koji je dovršen pravomoćnim rješenjem ili pravomoćnom presudom može se
na zahtjev ovlaštene osobe obnoviti samo u slučajevima i uz uvjete propisane u
ovom Zakonu.

Članak
419.

(1)
Pravomoćna presuda može se preinačiti i bez obnove kaznenog postupka:

1) ako
je u dvjema presudama ili u više presuda protiv istog osuđenika izrečeno više
kazni, a nisu primijenjene odredbe o odmjeravanju jedinstvene kazne za djela u
stjecaju,

2) ako
je pri izricanju jedinstvene kazne primjenom odredaba o stjecaju uzeta kao
utvrđena i kazna koja je već obuhvaćena u kazni izrečenoj prema odredbama o stjecaju
u kakvoj prijašnjoj presudi,

3) ako
se pravomoćna presuda kojom je za više kaznenih djela izrečena jedinstvena
kazna ne bi mogla u jednom dijelu izvršiti zbog amnestije, pomilovanja ili iz
drugih razloga.

(2) U
slučaju iz točke 1. stavka 1. ovoga članka sud će novom presudom preinačiti
prijašnje presude glede odluka o kazni i izreći jedinstvenu kaznu. Za donošenje
nove presude nadležan je prvostupanjski sud koji je sudio u stvari u kojoj je
izrečena najstroža vrsta kazne, a kod istovrsnih kazni - sud koji je izrekao
najveću kaznu, a ako su kazne jednake - sud koji je posljednji izrekao kaznu.

(3) U
slučaju iz stavka 1. točke 2. ovoga članka preinačit će svoju presudu sud koji
je pri izricanju jedinstvene kazne pogrešno uzeo u obzir kaznu koja je već obuhvaćena
u kakvoj prijašnjoj presudi.

(4) U
slučaju iz stavka 1. točke 3. ovoga članka prvostupanjski sud preinačit će
prijašnju presudu glede kazne i izreći novu kaznu ili će utvrditi koliko se od
kazne izrečene prijašnjom presudom ima izvršiti.

(5) Novu
presudu donosi sud u sjednici vijeća na prijedlog državnog odvjetnika ako je
postupak vođen na njegov zahtjev ili na zahtjev osuđenika, a nakon ispitivanja
protivne stranke.

(6) Ako
su u slučaju iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka pri izricanju kazne uzete
u obzir i presude drugih sudova, ovjereni prijepis nove pravomoćne presude
dostavit će se i tim sudovima.

Članak
420.

Ako je
zahtjev za provođenje istrage pravomoćno odbačen, odnosno odbijen zato što nije
bilo zahtjeva ovlaštenog tužitelja ili što nije bilo potrebnog prijedloga za
progon ili odobrenja, ili je iz istih razloga kazneni postupak rješenjem
pravomoćno obustav­ljen, ili je optužba odbačena ili je presudom optužba pravo­moćno
odbijena, ili ako je postupak rješenjem pravomoćno obustavljen zbog toga što je
počinitelj nakon počinjenog kaznenog djela obolio od kakve trajne duševne
bolesti, postupak će se na zahtjev ovlaštenog tužitelja nastaviti čim prestanu
uzroci zbog kojih su donesene navedene odluke.

Članak
421.

(1) Ako
je izvan slučaja navedenih u članku 420. ovoga Zakona istražni zahtjev
pravomoćno odbijen, ili je kazneni postupak pravomoćno obustavljen u istrazi
ili prije početka glavne rasprave, ili je optužba odbačena, na zahtjev
ovlaštenog tužitelja može se dopustiti obnova kaznenog postupka (članak 425.)
ako se podnesu novi dokazi na temelju kojih se sud može uvjeriti da su se
stekli uvjeti za ponovno pokretanje kaznenog postupka.

(2)
Kazneni postupak pravomoćno obustavljen do početka glavne rasprave može se
obnoviti kad je državni odvjetnik odustao od progona, a oštećenik progon nije
preuzeo, ako se dokaže da je do odustanka došlo zbog kaznenog djela zlouporabe
službenog položaja državnog odvjetnika. Glede dokazivanja kaznenog djela državnog
odvjetnika primjenjivat će se odredbe članka 422. stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Ako
je postupak obustavljen zbog toga što je oštećenik kao tužitelj odustao od
progona ili što se po zakonu smatra da je odustao, oštećenik kao tužitelj ne može
tražiti obnovu postupka.

if !supportEmptyParas endif

Članak
422.

(1)
Kazneni postupak završen pravomoćnom presudom može se obnoviti u korist
osuđenika:

1) ako
se dokaže da je presuda utemeljena na lažnoj ispravi ili na lažnom iskazu
svjedoka, vještaka ili tumača,

2) ako se dokaže da je do presude došlo zbog kaznenog
djela državnog odvjetnika, suca, suca porotnika ili osobe koja je obav­ljala
istražne radnje,

3) ako se iznesu nove činjenice ili se podnesu novi
dokazi koji su sami za sebe ili u svezi s prijašnjim dokazima prikladni da
prouzroče oslobođenje osobe koja je bila osuđena ili njezinu osudu po blažem
kaznenom zakonu,

4) ako je osoba za isto djelo više puta osuđena ili
ako je više osoba osuđeno zbog istog djela koje je mogla počiniti samo jedna
osoba ili neke od njih,

5) ako se u slučaju osude za produljeno kazneno djelo
ili za drugo kazneno djelo koje na temelju zakona obuhvaća više istovrsnih
radnji iznesu nove činjenice ili podnesu novi dokazi koji pokazuju da osuđenik
nije učinio radnju koja je obuhvaćena djelom iz osude, a postojanje tih
činjenica moglo bi bitno utjecati na odmjeravanje kazne.

(2) U slučajevima iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga
članka mora se pravomoćnom presudom dokazati da su navedene osobe proglašene
krivim za dotična kaznena djela. Ako se postupak protiv tih osoba ne može
provesti zbog toga što su umrle ili što postoje okolnosti koje isključuju
kazneni progon, činjenice iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka mogu se
utvrditi i drugim dokazima.

Članak 423.

(1) Kazneni postupak može se iznimno obnoviti na
štetu okrivljenika ako je postupak dovršen pravomoćnom presudom kojom se optužba
odbija:

1) ako je do presude kojom se optužba odbija došlo
zbog stvarne nenadležnosti suda, a ovlašteni tužitelj pokrene postupak pred
nadležnim sudom i istodobno zatraži obnovu postupka,

2) ako
je postupak vođen bez ovlaštenog tužitelja i zbog toga donesena presuda kojom
se optužba odbija, a ovlašteni tužitelj zatraži obnovu postupka,

3) ako
je presuda donesena jer je tužitelj od početka do završetka glavne rasprave
odustao od optužbe, a dokaže da je do odustanka došlo zbog kaznenog djela
zlouporabe službenog položaja državnog odvjetnika,

4) ako
nije bilo potrebnog prijedloga ili odobrenja za vođenje postupka pa je zbog
toga došlo do odbijajuće presude, a prijedlog ili odobrenje naknadno budu dani,

5) ako
se utvrdi da se akt oprosta, odnosno pomilovanje, zastara ili druge okolnosti
koje isključuju kazneni progon ne odnose na kazneno djelo povodom kojeg je
donesena presuda kojom se optužba odbija.

(2) U
slučaju iz stavka 1. ovoga članka obnova postupka nije dopuštena ako je
proteklo više od mjesec dana od kada je tužitelj saznao za okolnosti na kojima
može utemeljiti svoj zahtjev za obnovu postupka.

(3) U
slučaju obnove postupka iz razloga navedenog u stav­ku 1. točki 3. ovoga članka
primijenit će se odredba članka 422. stavka 2. ovoga Zakona.

(4) U
slučaju iz stavka 1. točke 1. ovoga članka vijeće suda koji odlučuje o zahtjevu
za obnovu postupka uputit će po pravo­moćnosti rješenje kojim se obnova
postupka dopušta predmet sudu koji je stvarno nadležan.

Članak
424.

(1)
Zahtjev za obnovu kaznenog postupka mogu podnijeti stranke i branitelj, a nakon
smrti osuđenika državni odvjetnik i osobe navedene u članku 380. stavku 2.
ovoga Zakona.

(2)
Zahtjev se može podnijeti i nakon što je osuđenik izdržao kaznu i bez obzira na
zastaru, oprost ili pomilovanje.

(3) Ako
sud koji bi bio nadležan za odlučivanje o obnovi postupka sazna da postoji
razlog za obnovu kaznenog postupka, obavijestit će o tome osuđenika, odnosno
osobu koja je ovlaštena da podnese zahtjev.

Članak
425.

(1) O
zahtjevu za obnovu kaznenog postupka odlučuje vijeće općinskog suda iz članka
18. stavka 4., odnosno vijeće županijskog suda iz članka 20. stavka 2. ovoga
Zakona koje je u prijašnjem postupku sudilo u prvom stupnju.

(2) U
zahtjevu se mora navesti po kojoj se zakonskoj osnovi traži obnova i kojim se
dokazima potkrepljuju činjenice na kojima se zahtjev temelji. Ako zahtjev ne
sadrži te podatke, sud će pozvati podnositelja da u određenom roku zahtjev
dopuni.

(3) Pri
rješavanju o zahtjevu u vijeću neće sudjelovati sudac koji je sudjelovao u
donošenju presude u prijašnjem postupku.

Članak
426.

(1) Sud
će rješenjem zahtjev odbaciti ako na temelju samog zahtjeva i spisa prijašnjeg
postupka utvrdi da je zahtjev podnijela neovlaštena osoba, ili da nema
zakonskih uvjeta za obnovu postupka, ili da su činjenice i dokazi na kojima se
zahtjev temelji već bili izneseni u prijašnjem zahtjevu za obnovu postupka koji
je odbijen pravomoćnim rješenjem suda, ili da činjenice i dokazi očito nisu
prikladni da se na temelju njih dopusti obnova, ili da podnositelj zahtjeva
nije postupio prema članku 425. stavku 2. ovoga Zakona.

(2) Ako
sud ne odbaci zahtjev, dostavit će prijepis zahtjeva protivnoj stranci, koja
ima pravo u roku od osam dana odgovoriti na zahtjev. Kad sudu stigne odgovor na
zahtjev ili kad protekne rok za davanje odgovora, predsjednik vijeća će sam ili
preko istražnog suca izviditi činjenice i pribaviti dokaze na koje se poziva u
zahtjevu i u odgovoru na zahtjev.

(3) Nakon provedenih izvida sud će rješenjem odmah
odlučiti o zahtjevu za obnovu postupka po članku 421. ovoga Zakona. U ostalim
slučajevima, kad su u pitanju kaznena djela za koja se progoni po službenoj dužnosti,
predsjednik vijeća odredit će da se spisi pošalju državnom odvjetniku, koji će
bez odgode vratiti spise sa svojim mišljenjem.

Članak 427.

(1) Kad državni odvjetnik vrati spise, sud će, ako ne
odredi da se izvidi dopune, na temelju rezultata izvida zahtjev uvažiti i
dopustiti obnovu kaznenog postupka ili će zahtjev odbiti ako novi dokazi nisu
prikladni da dovedu do obnove kaznenog postupka.

(2) Ako sud ustanovi da razlozi iz kojih je dopustio
obnovu postoje i za kojeg suoptuženika koji nije podnio zahtjev, postupit će po
službenoj dužnosti kao da takav zahtjev postoji.

(3) U rješenju kojim se dopušta obnova kaznenog
postupka sud će odlučiti da se odmah odredi nova glavna rasprava ili da se
stvar vrati u stanje istrage, odnosno da se provede istraga ako je nije bilo.

(4) Ako sud smatra, s obzirom na podnesene dokaze, da
osuđenik u obnovljenom postupku može biti osuđen na takvu kaznu da bi se
uračunavanjem već izdržane kazne imao pustiti na slobodu, ili da može biti
oslobođen optužbe, ili da optužba može biti odbijena, odredit će da se
izvršenje presude odgodi, odnosno prekine.

(5) Kad rješenje kojim se dopušta obnova kaznenog
potupka postane pravomoćno, obustavit će se izvršenje kazne i sud će, na
prijedlog državnog odvjetnika, odrediti pritvor ako postoje uvjeti iz članka
105. ovoga Zakona.

Članak 428.

(1) Za novi postupak koji se vodi na temelju rješenja
kojim je dopuštena obnova kaznenog postupka važe iste odredbe kao i za prvi
postupak. U novom postupku sud nije vezan za rješenja donesena u prijašenjem
postupku.

(2) Ako se novi postupak obustavi do početka glavne
rasprave, sud će rješenjem o obustavi postupka ukinuti i prijašnju presudu.

(3) Kad sud u novom postupku donese presudu, izreći
će da se prijašnja presuda djelomično ili u cijelosti stavlja izvan snage ili
da se ostavlja na snazi. U kaznu koju odredi novom presudom sud će optuženiku
uračunati izdržanu kaznu, a ako je obnova određena samo za neko od djela za
koja je osuđenik bio osuđen, sud će izreći novu jedinstvenu kaznu prema
odredbama Kaznenog zakona.

(4) Sud
je u novom postupku uvijek vezan zabranom propisanom u članku 398. ovoga
Zakona.

Članak
429.

(1)
Kazneni postupak u kojem je osoba osuđena u odsutnosti (članak 322. stavak 5. i
6.), a nastupila je mogućnost da joj se ponovno sudi u njezinoj nazočnosti,
obnovit  će se i izvan uvjeta
predviđenih u članku 422. i 423. ovoga Zakona ako osuđenik ili njegov branitelj
podnese zahtjev za obnovu postupka u roku od jedne godine od dana kad je
osuđenik saznao za presudu kojom je osuđen u odsutnosti.

(2) U
rješenju kojim se dopušta obnova kaznenog postupka prema odredbi stavka 1. ovog
članka sud će odrediti da se osuđeniku dostavi optužnica ako mu prije nije
dostavljena, a može odrediti da se stvar vrati u stanje istrage, odnosno da se
provede istraga ako je nije bilo.

(3)
Nakon proteka roka iz stavka 1. ovoga članka obnova kaznenog potupka dopuštena
je samo uz uvjete predviđene u članku 422. i 423. ovoga Zakona.

Članak
430.

Odredbe
ove glave o obnovi kaznenog postupka će se uporabiti i u slučaju kada je
podnesen zahtjev za izmjenu pravomoćne sudske odluke na temelju odluke Ustavnog
suda Republike Hrvat­ske kojom je poništen ili ukinut propis na temelju kojeg
je bila donesena pravomoćna osuda ili na temelju odluke Europskog suda za
ljudska prava koja se odnosi na neki razlog za obnovu kaznenog postupka ili
izvanredno preispitivanje pravomoćne presude.

2.
Izvanredno ublažavanje kazne

Članak
431.

Ublažavanje
pravomoćno izrečene kazne dopušteno je kad se nakon pravomoćnosti presude
pojave okolnosti kojih nije bilo kad se izricala presuda ili sud za njih nije
znao, iako su postojale, a one bi očito dovele do blaže osude.

Članak
432.

(1)
Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne mogu podnijeti osuđenik i uz njegovu
privolu njegov branitelj te njegovi rođaci koji su ovlašteni podnijeti žalbu
protiv presude u njegovu korist.

(2)
Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne ne zadržava izvršenje kazne, osim ako
predsjednik prvostupanjskog vijeća iz opravdanih razloga ne odluči drukčije.

Članak
433.

(1) O
zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne odlučuje Vrhovni sud Republike
Hrvatske, osim u slučaju iz stavka 4. ovoga članka.

(2)
Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne podnosi se prvostupanjskom sudu.

(3)
Predsjednik vijeća prvostupanjskog suda odbacit će zahtjev koji je podnijela
neovlaštena osoba.

(4)
Prvostupanjski sud izvidjet će postoje li razlozi za ublažavanje, pa će nakon
ispitivanja državnog odvjetnika, ako se postupak vodio na njegov zahtjev, spise
sa svojim obrazloženim prijedlogom dostaviti sudu nadležnom za odlučivanje o
zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne. Ako prvostupanjski sud, nakon
provedenih izvida, ustanovi da postoje okolnosti koje opravdavaju novu odluku o
visini dnevnih prihoda novčane kazne, primijenit će se odredbe članka 419.
ovoga Zakona i preinačiti pravomoćna presuda u tom dijelu odluke o kazni.
Protiv presude prvostupanjskog suda dopuštena je žalba Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske.

(5) Ako
je u pitanju kazneno djelo za koje se postupak vodio na zahtjev državnog
odvjetnika, sud koji odlučuje o zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne prije
donošenja rješenja dostavit će spise državnom odvjetniku Republike Hrvatske. On
može staviti pisani prijedlog sudu.

(6) Sud
će zahtjev odbiti ako ustanovi da nije udovoljeno zakonskim uvjetima za
izvanredno ublažavanje kazne. Ako zahtjev prihvati, sud će rješenjem preinačiti
pravomoćnu presudu glede odluke o kazni.

Članak
434.

Rješenje
kojim je prihvatio zahtjev za izvanredno ubla­žavanje kazne sud će opozvati ako
se dokaže (članak 422. stavak 2.) da se rješenje temelji na lažnoj ispravi ili
na lažnom iskazu svjedoka ili vještaka.

3. Zahtjev za zaštitu zakonitosti

Članak
435.

(1) Protiv
pravomoćnih sudskih odluka i protiv sudskog postupka koji je prethodio tim
pravomoćnim odlukama državni odvjetnik Republike Hrvatske može podignuti
zahtjev za zaštitu zakonitosti ako je povrijeđen zakon.

(2) Državni odvjetnik Republike Hrvatske podignut će
zahtjev za zaštitu zakonitosti protiv sudske odluke donesene u postupku na
način koji predstavlja kršenje temeljnih ljudskih prava i sloboda zajamčenih
Ustavom, zakonom ili međunarodnim pravom.

(3) Zahtjev za zaštitu zakonitosti ne može se
podignuti protiv odluke s kojom je odlučeno o zahtjevu za zaštitu zakonitosti.

Članak 436.

(1) O zahtjevu za zaštitu zakonitosti odlučuje
Vrhovni sud Republike Hrvatske.

(2) Ako državni odvjetnik do odluke Vrhovnog suda
Republike Hrvatske odustane od zahtjeva za zaštitu zakonitosti, zahtjev će se
rješenjem odbaciti.

(3) O zahtjevu se odlučuje u sjednici vijeća. Prije
nego što predmet bude iznesen na odlučivanje, sudac izvjestitelj može prema
potrebi pribaviti obavijesti o istaknutim povredama zakona.

(4) O sjednici će se uvijek izvijestiti državni
odvjetnik.

(5) Vrhovni sud
Republike Hrvatske može riješiti da se izvršenje pravomoćne presude prekine ili
odgodi do odluke o zahtjevu za zaštitu zakonitosti. Protiv tog rješenja žalba
nije dopuštena.

Članak 437.

(1) Pri odlučivanju o zahtjevu za zaštitu zakonitosti
sud će se ograničiti samo na ispitivanje povreda zakona na koje se poziva državni
odvjetnik Republike Hrvatske.

(2) Ako sud ustanovi da razlozi iz kojih je donio
odluku u korist osuđenika postoje i za kojeg od suoptuženika glede kojeg nije
podignut zahtjev za zaštitu zakonitosti, postupit će se po službenoj dužnosti
kao da takav zahtjev postoji.

(3) Ako je zahtjev za zaštitu zakonitosti podignut u
korist osuđenika, sud je pri donošenju odluke vezan zabranom propisanom u
članku 398. ovoga Zakona.

Članak 438.

Sud će presudom odbiti zahtjev za zaštitu zakonitosti
kao neosnovan ako utvrdi da ne postoji povreda zakona na koju se državni
odvjetnik Republike Hrvatske poziva.

Članak 439.

(1) Kad sud utvrdi da je zahtjev za zaštitu
zakonitosti osnovan, donijet će presudu kojom će, prema naravi povrede zakona,
ili preinačiti pravomoćnu odluku, ili ukinuti u cijelosti ili djelo­mično
odluke prvostupanjskog suda i višeg suda ili samo odluku višeg suda i predmet
vratiti na ponovnu odluku ili suđenje prvostupanjskom sudu ili višem sudu.

(2) Ako je zahtjev za zaštitu zakonitosti podignut na
štetu okrivljenika, a sud ustanovi da je osnovan, utvrdit će samo da postoji
povreda zakona, ne dirajući u pravomoćnu odluku.

(3) Ako drugostupanjski sud prema odredbama ovoga
Zakona nije bio ovlašten otkloniti povredu zakona koja je počinjena u presudi
prvostupanjskog suda ili u sudskom postupku koji joj je prethodio, a sud koji
rješava o zahtjevu za zaštitu zakonitosti podignutom u korist okrivljenika
utvrdi da je zahtjev osnovan i da radi otklanjanja počinjene povrede zakona
treba ukinuti ili preinačiti prvostupanjsku odluku, ukinut će ili preinačiti i
drugostupanjsku odluku iako njome nije povrijeđen zakon.

Članak 440.

Ako se pri odlučivanju o zahtjevu za zaštitu
zakonitosti pojavi ozbiljna sumnja u istinitost odlučnih činjenica utvrđenih u
odluci protiv koje je zahtjev podignut, pa se zbog toga ne može odlučiti o
zahtjevu za zaštitu zakonitosti, sud će presudom kojom odlučuje o zahtjevu za zaštitu
zakonitosti ukinuti tu odluku i narediti da se održi nova glavna rasprava pred
istim ili drugim stvarno nadležnim prvostupanjskim sudom.

Članak 441.

(1) Ako je pravomoćna presuda ukinuta i predmet
vraćen na ponovno suđenje, za osnovu će se uzeti prijašnja optužnica ili onaj
njezin dio koji se odnosi na ukinuti dio presude.

(2) Sud je dužan izvesti sve postupovne radnje i
raspraviti sva pitanja na koja ga je upozorio Vrhovni sud Republike Hrvat­ske.

(3) Pred prvostupanjskim, odnosno drugostupanjskim sudom
stranke mogu isticati nove činjenice i podnositi nove dokaze.

(4) Sud je pri donošenju nove odluke vezan zabranom
propisanom u članku 398. ovoga Zakona.

(5) Ako je pored odluke nižeg suda ukinuta i odluka
višeg suda, predmet se dostavlja nižem sudu preko višeg suda.

4.
Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude

Članak
442.

(1)
Okrivljenik koji je pravomoćno osuđen na kaznu zatvora ili malodobničkog
zatvora može podnijeti zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude
zbog povrede zakona u sluča­je­vima predviđenim ovim Zakonom.

(2) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude podnosi se u roku od mjesec dana od dana kad je okrivljenik primio
pravomoćnu presudu.

(3) Okrivljenik koji se nije koristio redovitim
pravnim lijekom protiv presude ne može podnijeti zahtjev za izvanredno
preispitivanje pravomoćne presude, osim ako je
drugostupanjskom presudom umjesto oslobođenja od kazne, uvjetne osude,
sudske opomene ili novčane kazne izrečena kazna zatvora, odnosno umjesto odgojne
mjere kazna malodobničkog zatvora.

(4)
Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude ne može se podnijeti
protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske.

Članak
443.

O
zahtjevu za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude odlučuje Vrhovni sud
Republike Hrvatske.

Članak 444.

Zahtjev
za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude može se podnijeti:

1) zbog
povrede Kaznenog zakona na štetu osuđenika predviđene u članku 385. točki 1. do
4. ovoga Zakona ili zbog povrede iz točke 5. toga članka ako se prekoračenje
ovlasti odnosi na odluku o kazni, sigurnosnu mjeru ili oduzimanje imovinske
koristi,

2) zbog
povrede odredaba kaznenog postupka predviđenih u članku 384. stavku 1. točki
1., 5., 8., 9. i 10., odnosno u članku 384. stavku 2. ovoga Zakona ili zbog
sudjelovanja u odlučivanju u drugom, odnosno trećem stupnju suca ili suca
porotnika koji se morao izuzeti (članak 36. stavak 1.), ili zbog toga što je
okriv­ljeniku, protivno njegovu zahtjevu, uskraćeno da na glavnoj raspravi ili
na raspravi pred drugostupanjskim sudom upotrebljava svoj jezik (članak 7.),

3) zbog
povrede prava okrivljenika na obranu na glavnoj raspravi ili zbog povrede
odredaba kaznenog postupka u žalbenom postupku, ako je ta povreda mogla
utjecati na presudu.

Članak 445.

(1) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude mogu podnijeti osuđenik i branitelj.

(2) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude podnosi se prvostupanjskom sudu.

(3) Zahtjev koji je podnesen nepravodobno ili ga je
podnijela neovlaštena osoba ili je podnesen u slučaju osude na kaznu ili mjeru
zbog koje se zahtjev ne može podnijeti (članak 442. stavak 1.) ili po zakonu
nije dopušten (članak 442. stavak 3. i 4.), odbacit će rješenjem predsjednik
vijeća prvostupanjskog suda ili Vrhovni sud Republike Hrvatske.

(4) Vrhovni sud Republike Hrvatske dostavit će
primjerak zahtjeva sa spisima državnom odvjetniku Republike Hrvatske, koji može
u roku od petnaest dana od dana primitka zahtjeva podnijeti odgovor na zahtjev.

(5) Prvostupanjski sud ili Vrhovni sud Republike
Hrvatske može, s obzirom na sadržaj zahtjeva, riješiti da se odgodi, odnosno
prekine izvršenje pravomoćne presude. Žalba protiv takva rješenja
prvostupanjskog suda ne odgađa njegovo izvršenje.

Članak 446.

Što se tiče zahtjeva za izvanredno preispitivanje
pravomoćne presude, primjenjivat će se odredbe članka 436. stavka 2. i 3.,
članka 437. i 438., članka 439. stavka 1. i 2., članka 440. i članka 441. ovoga
Zakona. Prilikom primjenjivanja članka 439. stavka 1. ovoga Zakona sud se ne može
ograničiti samo na to da utvrdi povredu zakona, a odredba stavka 2. toga članka
primjenjivat će se samo u dijelu o izricanju kazne.

*D. Posebne odredbe za postupak pred općinskim sudom*

Glava
XXVI.

SKRAĆENI POSTUPAK

Članak
447.

U
postupku pred općinskim sudom za kaznena djela za koja je kao glavna kazna
propisana novčana kazna ili zatvor do pet godina primjenjivat će se odredbe
članka 448. do 464. ovoga Zakona, a ako u tim odredbama nije što posebno
propisano, primjenjivat će se ostale odredbe ovoga Zakona.

Članak
448.

(1)
Kazneni postupak pokreće se na temelju optužnog prijedloga državnog odvjetnika,
odnosno oštećenika kao tužitelja ili na temelju privatne tužbe.

(2) Državni
odvjetnik može podnijeti optužni prijedlog i na temelju same kaznene prijave.

(3) Optužni
prijedlog i privatna tužba podnose se u potrebnom broju primjeraka za sud i
okrivljenika.

Članak
449.

(1)
Prije podnošenja optužnog prijedloga tužitelj može pred­ložiti istražnom sucu
da poduzme određene istražne radnje. Ako se istražni sudac složi s tim
prijedlogom, poduzet će istražne rad­nje, a nakon toga zapisnike dostaviti tužitelju.
Istražne radnje provode se što je moguće brže.

(2) Ako
se istražni sudac ne složi s prijedlogom za poduzimanje istražnih radnji, zatražit
će odluku vijeća županijskog suda (članak 20. stavak 2.).

(3) Kad
u slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga članka državni odvjetnik primi zapisnike,
odnosno spise može odlučiti da podnese optužni prijedlog ili donijeti rješenje
o odbačaju kaznene prijave.

Članak
450.

(1) Ako
je kaznenu prijavu podnio oštećenik, a državni odvjetnik u roku od tri mjeseca
nakon primitka prijave ne podnese optužni prijedlog niti obavijesti oštećenika
da je odbacio prijavu, oštećenik ima pravo kao tužitelj poduzeti kazneni progon
podnošenjem optužnog prijedloga sudu osim ako je državni odvjetnik odlučio da
ne poduzme progon u slučajevima iz članka 184. ovoga Zakona.

(2) Ako
u slučaju iz  stavka 1. ovoga članka
oštećenik odustane od progona ili se po zakonu smatra da je od progona odustao,
državni odvjetnik može, bez obzira na uvjete propisane za obnovu postupka,
ponovno pokrenuti postupak, ako nije odbacio prijavu oštećenika.

Članak
451.

(1)
Optužni prijedlog, odnosno privatna tužba treba sadržavati podatke iz članka
285. stavka 1. točke 1. do 5. ovoga Zakona i prijedlog da se okrivljenik
proglasi krivim i osudi po zakonu, a optužni prijedlog vrstu i mjeru
kaznenopravne sankcije čije se izricanje traži.

(2) U
optužnom prijedlogu može se predložiti da se okriv­ljenik stavi u pritvor.

Članak
452.

(1) Kad
sud primi optužni prijedlog ili privatnu tužbu, sudac (predsjednik vijeća,
odnosno sudac pojedinac) najprije će ispitati je li sud nadležan, treba li
provesti pojedinu istražnu radnju te postoje li uvjeti za odbacivanje optužnog
prijedloga, odnosno privatne tužbe.

(2) Ako
sudac (predsjednik vijeća, odnosno sudac pojedinac) ne donese ni jedno od
rješenja iz stavka 1. ovoga članka, zakazat će odmah glavnu raspravu.

(3) Ako
sudac (predsjednik vijeća, odnosno sudac pojedinac) smatra da treba provesti
pojedinu istražnu radnju, provest će je sam ili će zatražiti da to učini istražni
sudac.

Članak
453.

(1) Ako
sudac (predsjednik vijeća, odnosno sudac pojedinac) utvrdi da je za suđenje
nadležan drugi sud, ustupit će predmet nakon pravomoćnosti rješenja tom sudu, a
ako ustanovi da je za suđenje nadležan viši sud, ustupit će predmet na daljnji
postupak državnom odvjetniku koji postupa pred višim sudom. Ako državni
odvjetnik smatra da je za suđenje nadležan sud koji mu je dostavio predmet,
zatražit će odluku vijeća suda pred kojim postupa.

(2)
Nakon zakazivanja glavne rasprave sud se ne može po službenoj dužnosti
proglasiti mjesno nenadležnim

Članak
454.

(1)
Sudac (predsjednik vijeća, odnosno sudac pojedinac) odbacit će optužni
prijedlog ili privatnu tužbu ako ustanovi da postoje razlozi za obustavu
postupka predviđeni u članku 214. stavku 1. točki 1. do 3. ovoga Zakona, a ako
su provedene istražne radnje i iz razloga propisanog u članku 214. stavku 1.
točki 4. ovoga Zakona.

(2)
Rješenje se dostavlja državnom odvjetniku, oštećeniku kao tužitelju ili
privatnom tužitelju te okrivljeniku.

Članak
455.

(1)
Sudac (predsjednik vijeća, odnosno sudac pojedinac) poziva na glavnu raspravu
okrivljenika i njegova branitelja, tuži­telja, oštećenika i njihove zakonske
zastupnike i opuno­moćenike, svjedoke, vještake i tumača, a prema potrebi
pribavit će i predmete koji trebaju poslužiti za utvrđivanje činjenica na
glavnoj raspravi.

(2)
Okrivljeniku će se  u pozivu naznačiti
da na glavnu raspravu može doći s dokazima za svoju obranu ili da dokaze pravodobno
predloži sudu kako bi se mogli pribaviti za glavnu raspravu. U pozivu će se
okrivljenik upozoriti da će se glavna rasprava održati i u njegovoj odutnosti
ako za to postoje zakonski uvjeti (članak 459. stavak 3.). Okrivljeniku će se
uz poziv dostaviti i prijepis optužnog prijedloga, odnosno privatne tužbe i
poučit će se u smislu odredbe članka 5. stavka 1. ovoga Zakona i da se, u
slučaju kad obrana nije obvezna, zbog nedolaska branitelja na glavnu raspravu
ili uzimanja branitelja tek na glavnoj raspravi ne mora odgoditi glavna
rasprava.

(3)
Poziv okrivljeniku mora se dostaviti tako da između dostave poziva i dana
glavne rasprave ostane dovoljno vremena za pripremu obrane, a najmanje tri
dana. Uz pristanak okrivljenika taj se rok može skratiti.

Članak
456.

Glavna
rasprava drži se u mjestu suda. U hitnim slučajevima, osobito kad treba obaviti
očevid ili kad je to potrebno zbog lakšeg provođenja dokaznog postupka, može se
uz odobrenje predsjednika suda glavna rasprava održati i u mjestu gdje je
kazneno djelo počinjeno ili gdje se ima obaviti očevid, ako su ta mjesta na
području tog suda.

Članak
457.

(1)
Prigovor mjesne nenadležnosti može se staviti najkasnije do početka glavne
rasprave.

(2)
Sudac koji je provodio istražne radnje nije izuzet da na glavnoj raspravi
sudjeluje kao predsjednik vijeća ili kao sudac pojedinac.

Članak
458.

(1)
Vijeće, odnosno sudac pojedinac može odrediti da se tijek glavne rasprave snimi
zvučnim ili drugim tehničkim uređajima. Snimka je sastavni dio zapisnika o
glavnoj raspravi.

(2) U
slučaju iz stavka 1. ovoga članka u zapisnik o glavnoj raspravi unose se samo
odluke suda i prema ocjeni predsjednika vijeća, odnosno suca, važne izjave
stranaka. U zapisniku će se navesti koji su dokazi izvedeni. Ovaj zapisnik može
voditi sudski savjetnik ili sudački vježbenik.

(3)
Snimka glavne rasprave prepisat će se i priložiti spisu samo u slučajevima iz
članka 460. stavka 9. i članka 461. ovoga Zakona. Prijepis pregledava i
ovjerovljuje predsjednik vijeća ili sudac pojedinac.

(4)
Ministar nadležan za poslove pravosuđa donijet će posebne propise kojima će
odrediti tehničke uvjete, način zvučnog snimanja, zaštitu snimke od brisanja
ili oštećenja i sadržaj zapisnika iz stavka 2. i 3. ovoga članka.

Članak
459.

(1)
Glavna rasprava održat će se ako i ne dođe državni odvjetnik koji je uredno
pozvan. U tom slučaju oštećenik ima pravo na glavnoj raspravi zastupati optužbu
u granicama optužnog prijedloga.

(2) Glavna rasprava može se održati ako i ne dođe
privatni tužitelj koji ima prebivalište izvan područja suda kojem je podnesena
privatna tužba ako je sudu stavio prijedlog da se glavna rasprava održi u
njegovoj odsutnosti.

(3) Ako okrivljenik ne dođe na glavnu raspravu, iako
je ured­no pozvan ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu
promjene adrese ili boravišta, sud može odlučiti da se glavna rasprava održi i
u njegovoj odsutnosti, uz uvjet da njegova nazočnost nije nužna i da je prije
toga bio ispitan ili se očitovao o osnovanosti optužbe.

Članak 460.

(1) Glavna rasprava počinje objavom sadržaja optužnog
prijedloga ili privatne tužbe. Započeta glavna rasprava dovršit će se po
mogućnosti bez prekidanja.

(2) Okrivljenik
će se ispitati na početku dokaznog postupka neovisno od toga kakav je
stav zauzeo prema optužbi.

(3)
Okrivljeniku, svjedoku i vještaku pitanja prvi postavlja sudac, odnosno
predsjednik vijeća. Nakon toga pitanja postavljaju stranke i to tako da
okrivljenika najprije ispituje branitelj ako ga ima, a svjedoke i vještake ona
stranka koja ih je predložila.

(4) Ako
se okrivljenik očitovao krivim u odnosu na sve točke optužbe a sud nakon
ispitivanja okrivljenika njegovo priznanje ocijeni sukladnim do tada
prikupljenim dokazima, u nastavku dokaznog postupka izvest će samo dokaze koji
se odnose na odluku o kaznenopravnim sankcijama.

(5) Ako
se okrivljenik u slučaju iz stavka 4. ovoga članka suglasi  i s vrstom i mjerom kaznenopravne sankcije
iz optužnog prijedloga, sud u presudi ne smije izreći drugu vrstu kaznenoprav­ne
sankcije niti veću mjeru kazne od predložene.

(6) Ako sudac pojedinac tijekom glavne rasprave
ustanovi da činjenice na kojima se temelji optužba ukazuju na kazneno djelo za
čije je suđenje nadležno vijeće, osnovat će se vijeće i glavna rasprava započet
će iznova.

(7) Nakon zaključenja glavne rasprave sud će odmah izreći
presudu i objaviti je s bitnim razlozima. Odmah nakon objave presude stranke i
oštećenik koji ima pravo žalbe protiv presude (članak 461. stavak 2.) mogu
zahtijevati pisani otpravak presude s obrazloženjem. Ako stranke ne zahtijevaju
pisani otpravak presude s obrazloženjem, kratko obrazloženje unosi se u
zapisnik o glavnoj raspravi a prijepis presude ne mora sadržavati obrazlo­ženje.
Takva presuda mora se pisano izraditi i otpremiti u roku od tri radna dana. Ako
je okrivljeniku izrečena kazna zatvora prijepis presude  uvijek sadrži obrazloženje.

(8) Nakon objave sud će stranke podučiti u smislu
članka 374. stavak 1. i članka 461. ovoga Zakona.

(9) Ako je tijek glavne rasprave snimljen u smislu
članka 458. ovoga Zakona, zvučna snimka će se prepisati u roku od tri radna
dana ako je okrivljeniku izrečena kazna zatvora ili su stranke i oštećenik koji
ima pravo na žalbu protiv presude (članak 461. stavak 2.) najavili žalbu u roku
iz članka 461. stavka 4. ovoga Zakona ili je podnesena žalba protiv presude.

Članak 461.

(1) Protiv presude žalba se može podnijeti u roku od
osam dana od dana dostave prijepisa presude.

(2) Ako državni odvjetnik nije bio nazočan glavnoj
raspravi (članak 459. stavak 1.) oštećenik ima pravo u svojstvu tužitelja
podnijeti žalbu protiv presude, bez obzira na to žali li se i državni
odvjetnik.

(3) Stranke i oštećenik, odnosno oštećenik koji u
svojstvu tužitelja ima pravo žalbe protiv presude zato što državni odvjetnik
nije bio nazočan glavnoj raspravi (članak 459. stavak 1.) mogu se odreći prava
na žalbu odmah nakon objave presude. U takvom slučaju dostavit će im se u roku
od tri dana prijepis presude bez obrazloženja. Ako je presudom izrečena kazna
zatvora prijepis presude uvijek mora sadržavati podatke iz članka 376. stavka
8. ovoga Zakona.

(4) Ako je tijek glavne rasprave snimljen u smislu
čanka 458. ovoga Zakona, stranke i oštećenik, odnosno oštećenik iz stav­ka 2.
ovoga članka mogu u roku od tri dana od dana dostave prijepisa presude iz
članka 460. stavka 9. ovoga Zakona najaviti žalbu. U takvom slučaju, rok za žalbu
iz stavka 1. ovoga članka žaliteljima započinje teći od dostave prijepisa
zvučne snimke.

(5) Najava žalbe podnesena sudu nakon proteka roka od
tri dana iz stavka 4. ovoga članka
smatra se žalbom protiv presude.

(6) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka na koju
drugostupanjski sud pazi po službenoj dužnosti postoji ako prijepis presude
nije napisan i otpremljen u rokovima iz članka 460. stav­­ka 7. ovoga Zakona
ili ako protivno odredbi članka 460. stavka 9. nije prepisana zvučna snimka
glavne rasprave.

Članak 462.

(1) Prije zakazivanja glavne rasprave za kaznena
djela iz nadležnosti suca pojedinca za koja se progoni po privatnoj tužbi sudac
pojedinac može pozvati samo privatnog tužitelja i okrivljenika na ročište radi
prethodnog razjašnjenja stvari, ako smatra da bi to bilo korisno za brži
završetak postupka. Okrivljeniku se uz poziv dostavlja i prijepis privatne tužbe.

(2) Ako ne dođe do izmirenja stranaka i povlačenja
privatne tužbe, ili odbačaja tužbe, sudac pojedinac može odmah otvoriti glavnu
raspravu na što će se posebno upozoriti privatni tužitelj i okrivljenik pri
dostavi poziva.

(3) Ako sudac pojedinac ne otvori glavni raspravu
donijet će odluku o tome koje dokaze će izvesti na glavnoj raspravi i odredit
će glavnu raspravu.

Članak 463.

Na područjima na kojima djeluju mirovna vijeća, sud
može stranke uputiti tim vijećima radi pokušaja mirenja ako obje imaju
prebivalište na području mirovnog vijeća. Sud će odrediti rok u kojem će se
pokušati mirenje, a nakon proteka toga roka ili ako mirenje ne uspije, postupak
će se nastaviti.

Članak 464.

Kad drugostupanjski sud rješava o žalbi protiv
presude prvostupanjskog suda donesene po skraćenom postupku, obje stranke
obavijestit će se o sjednici vijeća drugostupanjskog suda ako je u
prvostupanjskoj presudi izrečena kazna zatvora i ako su stranke zahtijevale da
budu obaviještene o sjednici ili ako predsjednik vijeća ili vijeće
drugostupanjskog suda misle da bi nazočnost stranaka ili jedne od njih bilo
korisno za razjašnjenje stvari.

Glava XXVII.

POSTUPAK ZA IZDAVANJE KAZNENOG NALOGA

Članak
465.

(1) Za
kaznena djela iz nadležnosti suca pojedinca, a za koja je saznao na temelju
vjerodostojnog sadržaja kaznene prijave, može državni odvjetnik u optužnom
prijedlogu zatražiti da sud izda kazneni nalog u kojem će optuženiku izreći
određenu kaznu ili mjeru bez provođenja glavne rasprave.

(2) Državni
odvjetnik može zatražiti izricanje jedne ili više od sljedećih kazni ili mjera:

1)
novčanu kaznu u visini od deset do sto prosječnih dnevnih prihoda u Republici
Hrvatskoj (članak 51. stavak 4. Kaznenog zakona),

2) uvjetnu osudu za izricanje kazne zatvora do tri
mjeseca ili novčane kazne, ili sudsku opomenu,

3) oduzimanje imovinske koristi pribavljene kaznenim
djelom i objavljivanje kaznenog naloga u sredstvima javnog pri­općavanja,

4) zabranu upravljanja motornim vozilom do dvije
godine, odnosno oduzimanje predmeta.

Članak 466.

(1) Sudac pojedinac odbacit će zahtjev za izdavanjem
kaznenog naloga u slučajevima iz članka 454. ovoga Zakona ako se radi o
kaznenom djelu za koje se takav zahtjev ne može postaviti ili ako je državni
odvjetnik zatražio izricanje kazne ili mjere koje po zakonu nije dopušteno. O žalbi
državnog odvjetnika protiv rješenja o odbačaju odlučuje sudsko vijeće (članak
18. stavak 4.) u roku od četrdeset osam sati.

(2) Ako sudac pojedinac smatra da podaci u optužnom
prijedlogu ne pružaju dovoljno osnova za izdavanje kaznenog naloga ili da se
prema tim podacima može očekivati izricanje neke druge kazne ili mjere, a ne
one koju je zatražio državni odvjetnik, po primitku optužnog prijedloga u sudu
zakazat će glav­nu raspravu i na nju pozvati osobe prema odredbama članka 455.
ovoga Zakona. Okrivljeniku će se u tom slučaju
uz poziv dostaviti samo prijepis optužnog prijedloga, bez zahtjeva državnog
odvjetnika za izdavanje kaznenog naloga.

Članak 467.

(1) Ako se sa zahtjevom složi, sudac pojedinac će
presudom izdati kazneni nalog.

(2) U kaznenom će se nalogu navesti samo da se
prihvaća zahtjev državnog odvjetnika te optuženiku, čiji osobni podaci moraju
biti jasno određeni, izriče kazna ili mjera iz zahtjeva. Izreka presude o
kaznenom nalogu obuhvaća potrebne podatke iz članka 372. stavka 1. ovoga
Zakona, uključujući i odluku o imovinskopravnom zahtjevu, ako je prijedlog za
njegovo ostvarivanje bio postavljen. U obrazloženju će se samo navesti dokazi
koji opravdavaju izdavanje kaznenog naloga.

(3) Kazneni
nalog sadržava pouku okrivljeniku u smislu odredbe članka 468. stavka 2. ovoga
Zakona te da će po proteku  roka za
prigovor, ako prigovor ne bude podnesen, kazneni nalog postati pravomoćan i da
će se izrečena kazna protiv okrivljenika izvršiti.

Članak 468.

(1) Kazneni nalog dostavlja se okrivljeniku i njegovu
branitelju ako ga ima  te državnom
odvjetniku i oštećeniku.

(2) Okrivljenik ili njegov branitelj može u roku od
osam dana po primitku podnijeti prigovor protiv kaznenog naloga u pisanom
obliku ili usmeno na zapisnik kod suda. Prigovor ne mora biti obrazložen, u
njemu se mogu predložiti dokazi u korist obrane. Optuženik se može odreći prava
na prigovor, ali od podnesenog prigovora nakon zakazane glavne rasprave ne može
odustati. Platež novčane kazne prije isteka roka za prigovor ne smatra se
odricanjem od prava na prigovor.

(3) Okrivljeniku koji iz opravdanih razloga propusti
rok za podnošenje prigovora predsjednik vijeća dopustit će povrat u prijašnje
stanje. Na odlučivanje o molbi za povrat u prijašnje stanje primijenit će se
odredbe članka 84. i 85. ovoga Zakona.

(4) Ako sudac pojedinac ne odbaci prigovor kao
nepravodoban ili podnesen od neovlaštene osobe, zakazat će glavnu raspravu o
optužnom prijedlogu državnog odvjetnika i dalje postupati po odredbama članka
455. do 460. ovoga Zakona.

(5) O žalbi protiv rješenja o odbačaju prigovora
protiv kaznenog naloga odlučuje sudsko vijeće (članak 20. stavak 2.).

Članak 469.

Pri donošenju presude povodom prigovora sudac
pojedinac izreći će da se kazneni nalog u odnosu na okrivljenika koji je podnio
prigovor stavlja izvan snage. Pri  tome
sudac pojedinac nije vezan na zahtjev državnog odvjetnika iz članka 465. stavka
2. ovoga Zakona, kao niti na zabranu iz članka 398. ovoga Zakona.

Glava XXVIII.

POSEBNE ODREDBE O IZRICANJU SUDSKE OPOMENE

Članak
470.

(1) Kad
prema odredbama Kaznenog zakonika dolazi u obzir izricanje sudske opomene, sud
će tu kaznenopravnu sankciju izreći presudom.

(2) Ako
u ovoj glavi nije što drugo predviđeno, odredbe ovoga Zakona koje se odnose na
presudu kojom se okrivljenik proglašava krivim primijenit će se i na presudu o
sudskoj opomeni.

(3) U
izreci presude sa sudskom opomenom uz osobne podatke o optuženiku navest će se
da je optuženik kriv za djelo koje je predmet optužbe i zakonski naziv kaznenog
djela. Izreka obuhvaća i potrebne podatke iz članka 372. stavka 1. točke 5. i
7. ovoga Zakona.

(4) U
obrazloženju presude sud će iznijeti kojim se razlozima vodio pri izricanju
sudske opomene.

Članak
471.

Presuda
sa sudskom opomenom objavljuje se odmah nakon završetka glavne rasprave s
bitnim razlozima. Tom prilikom pred­sjednik vijeća upozorit će okrivljenika da
mu se za kazneno djelo koje je počinio ne izriče kazna, ali da prema pravilima
ponašanja u njegovoj društvenoj sredini i načelima ćudoređa zaslužuje opomenu,
koja će ga upozoriti da više ne čini kaznena djela. Ako se presuda sa sudskom
opomenom objavljuje u odsutnosti okrivljenika, sud će takvo upozorenje unijeti
u obrazloženje presude. Za odricanje od prava na žalbu i pisanu izradu presude
primjenjuje se odredba članka 461. stavka 3. ovoga Zakona.

Članak
472.

 (1) Presuda sa sudskom opomenom može se
pobijati zbog razloga navedenih u članku 383. točki 1. do 3. ovoga Zakona, a i
zbog toga što nisu postojale okolnosti koje opravdavaju izricanje sudske
opomene.

(2) Ako
presuda sa sudskom opomenom sadrži odluku o sigurnosnim mjerama, o troškovima
kaznenog postupka, o oduzimanju imovinske koristi ili o imovinskopravnom
zahtjevu, ta se odluka može pobijati zato što sud nije pravilno primijenio
sigurnosnu mjeru ili oduzimanje imovinske koristi, odnosno što je odluku o
troškovima kaznenog postupka ili imovinskopravnom zahtjevu donio protivno
zakonskim odredbama.

Članak 473.

Povreda kaznenog zakona u slučaju izricanja sudske
opomene postoji, osim u pitanjima navedenim u članku 385. točki 1. do 4. ovoga
Zakona, i kad je odlukom o sudskoj opomeni, sigurnosnoj mjeri ili oduzimanju
imovinske koristi prekoračena ovlast koju sud ima po zakonu.

Članak 474.

(1) Ako je žalbu protiv presude sa sudskom opomenom
podnio tužitelj na štetu okrivljenika, drugostupanjski sud može donijeti
presudu kojom se okrivljenik proglašava krivim i osuđuje na kaznu ili kojom se
izriče uvjetna osuda ako ustanovi da je prvostupanjski sud pravilno utvrdio
odlučne činjenice, ali da po pravilnoj primjeni zakona dolazi u obzir izricanje
kazne.

(2) U povodu bilo čije žalbe protiv presude sa
sudskom opomenom drugostupanjski sud može donijeti presudu kojom se optužba
odbija ili se okrivljenik oslobađa optužbe ako ustanovi da je prvostupanjski
sud pravilno utvrdio odlučne činjenice i da po pravilnoj primjeni zakona dolazi
u obzir izricanje jedne od tih presuda.

(3) Kad
postoje uvjeti iz članka 404. ovoga Zakona, drugostupanjski će sud donijeti
presudu kojom se odbija žalba kao neosnovana i potvrđuje presuda sa sudskom
opomenom prvostupanjskog suda.

DIO TREĆI

POSEBNI POSTUPCI

Glava XXIX.

POSTUPAK PREMA OKRIVLJENICIMA S DUŠEVNIM SMETNJAMA

Članak
475.

(1)
Odredbe ovoga Zakona osim odredaba Glave XXVI. primijenit će se i u postupku
prema osobama koje su u vrijeme počinjenja protupravnog djela bile neubrojive
ako odredbama ove glave nije što posebno propisano.

(2)
Postupak prema osobama koje su u vrijeme počinjenja protupravnog djela bile
neubrojive pokreće se i vodi samo na zahtjev državnog odvjetnika.

(3) Državni odvjetnik može u
slučajevima iz članka 204. stav­ka 6. ovoga Zakona, u istražnom zahtjevu ili
tijekom istrage predložiti da se prikupe dokazi i činjenice potrebne radi
utvrđenja je li okrivljenik u vrijeme počinjenja protupravnog djela bio
neubrojiv i jesu li ispunjeni uvjeti za određivanje prisilnog smještaja
okrivljenika prema odredbama Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama.

Članak 476.

 (1) Ako je okrivljenik u vrijeme počinjenja
protupravnog djela bio neubrojiv, državni odvjetnik će u optužnici postaviti
zahtjev da sud utvrdi da je okrivljenik počinio protupravno djelo u stanju
neubrojivosti, te da mu se odredi prisilan smještaj prema odredbama Zakona o
zaštiti osoba s duševnim smetnjama.

(2)
Nakon podizanja optužnice iz stavka 1. ovoga članka okrivljenik mora imati
branitelja.

(3) Sud
će u ovim predmetima postupati posebno žurno.

 Članak 477.

(1)
Osim u slučajevima kada se prema ovom Zakonu može odrediti pritvor protiv
okrivljenika, pritvor će se odrediti i ako postoji vjerojatnost da bi
okrivljenik za kojeg je državni odvjetnik postavio zahtjev iz članka 475.
stavka 2. ovoga Zakona mogao zbog težih duševnih smetnji počiniti teže kazneno djelo.
Prije određivanja pritvora pribavit će se mišljenje vještaka psihijatra o ovoj
opasnosti okrivljenika. O određivanju pritvora po ovom osnovu izvijestit će se
uprava zatvora radi upućivanja okriv­ljenika u zdravstvenu ustanovu u smislu
odredbe članka 116. stavka 3. ovoga Zakona.

(2) Pritvor iz stavka 1. ovoga članka može trajati
dok opasnost traje, ali ne dulje od rokova predviđenih člancima 110., 111. i
114. ovoga Zakona.

Članak 478.

(1) O zahtjevu državnog odvjetnika iz članka 476.
stavka 1. ovoga Zakona odlučuje sud nakon provedene glavne rasprave. O glavnoj
raspravi izvijestit će se zakonski zastupnik optuženika, a ako ga nema, optuženikov
bračni ili izvanbračni drug, odnosno najbliži srodnik.

(2) Branitelj ili optuženik će se, kod očitovanja o
optužbi izjasniti o tome je li optuženik počinio protupravno djelo.

(3) Ako je optuženik raspravno nesposoban zbog
duševnih smetnji, smatrat će se da poriče osnovanost optužbe.

(4) Ako
je optuženik raspravno nesposoban zbog duševnih smetnji, glavna rasprava će se
održati u njegovoj odsutnosti, ali će prije glavne rasprave predsjednik vijeća
u prisustvu vještaka pokušati ispitati optuženika radi ocjene okolnosti iz
članka 281. stavka 5. ovoga Zakona. O vremenu i mjestu ispitivanja optuženika
izvijestit će se državni odvjetnik, optuženik, branitelj i zakonski zastupnik
optuženika. Ispitivanje će se obaviti i bez nazočnosti uredno pozvanoga državnog
odvjetnika i zakonskog zastupnika.

(5) Ako
se glavna rasprava održava u odsutnosti optuženika pročitat će se zapisnici o
njegovu ranijem ispitivanju.

(6) O
raspravnoj sposobnosti i ubrojivosti optuženika te postojanju zakonskih uvjeta
za određivanje prisilnog smještaja ispitat će se vještak koji je obavio
psihijatrijski pregled optuženika.

Članak
479.

(1) Ako
državni odvjetnik u tijeku glavne rasprave utvrdi da izvedeni dokazi pokazuju
da je optuženik počinio kazneno djelo u stanju ubrojivosti ili smanjene
ubrojivosti, odustat će od zahtjeva za određivanje prisilnog smještaja i
izmijenit će optužnicu.

(2) U
slučaju iz stavka 1. ovoga članka glavna rasprava će započeti iznova, a
predsjednik vijeća će optuženika upozoriti na njegov promijenjen pravni položaj.
Ako je to potrebno radi pripremanja obrane, sud može, na zahtjev obrane,
prekinuti glavnu raspravu.

(3)
Zapisnici o ranijim iskazima svjedoka ili vještaka ispitanima u odsutnosti optuženika
sukladno odredbi članka 478. stav­ka 4. ovoga Zakona ne mogu se pročitati bez
suglasnosti stranaka.

Članak
480.

(1) Ako
je državni odvjetnik postavio zahtjev iz članka 476. stavka 1. ovoga Zakona, a
sud nakon provedene glavne rasprave utvrdi da je optuženik u stanju
neubrojivosti počinio protupravno djelo te da postoje uvjeti za određivanje
prisilnog smještaja optuženika u psihijatrijsku ustanovu prema odredbama Zakona
o zaštiti osoba s duševnim smetnjama, donijet će presudu kojom se utvrđuje da
je optuženik počinio protupravno djelo, da ga je počinio u stanju
neubrojivosti, te rješenjem odrediti prisilni smje­štaj u psihijatrijsku
ustanovu u trajanju od šest mjeseci.

(2) Sud
će, pri donošenju presude i rješenja iz stavka 1. ovoga članka, odrediti,
odnosno produljiti pritvor iz razloga navedenog u članku 477. stavku 1. ovoga
Zakona.

(3) Ako
je državni odvjetnik postavio zahtjev iz članka 476. stavka 1. ovoga Zakona, a
sud nakon provedene glavne rasprave utvrdi da je optuženik u stanju
neubrojivosti počinio protupravno djelo, ali da ne postoje uvjeti za
određivanje prisilnog smještaja optuženika u psihijatrijsku ustanovu prema
odredbama Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama, donijet će presudu kojom
se optuženik oslobađa od optužbe i rješenje kojim se odbija zahtjev za
određivanje prisilnog smještaja.

(4) Ako
je državni odvjetnik postavio zahtjev iz članka 476. stavka 1. ovoga Zakona, a
sud utvrdi postojanje razloga iz članka 370. ovoga Zakona, donijet će presudu
kojom se optužba odbija.

(5) Ako
je državni odvjetnik postavio zahtjev iz članka 476. stavka 1. ovoga Zakona, a
sud utvrdi postojanje razloga iz članka 371. ovoga Zakona, osim isključenja
krivnje zbog neubrojivosti, donijet će presudu kojom se optuženik oslobađa od
optužbe.

(6) Ako
sud ne utvrdi da je optuženik u vrijeme počinjenja protupravnog djela bio
neubrojiv, donijet će presudu kojom se optužba odbija. U tom slučaju državni
odvjetnik može odmah nakon objave presude dati usmeno izjavu da se odriče prava
na žalbu i podnijeti novu optužnicu za isto kazneno djelo. Glavna rasprava će
se provesti pred istim vijećem na temelju nove optužnice, protiv koje prigovor
nije dopušten. Radi pripreme obrane sud može prekinuti glavnu raspravu. Prije
izvedeni dokazi neće se ponovno izvoditi, osim ako vijeće ustanovi da je
potrebno da se pojedini dokazi ponovno izvedu. Pisano izrađena presuda kojom je
optužba odbijena dostavit će se strankama samo na njihov zahtjev. Protiv te
presude žalba nije dopuštena.

Članak
481.

(1)
Presuda i rješenje iz članka 480. stavka 1. i 3. ovoga Zakona dostavit će se državnom
odvjetniku, optuženiku osobno i njegovu branitelju te zakonskom zastupniku optuženika,
a ako ga nema – optuženikovom bračnom ili izvanbračnom drugu, odnosno najbližem
srodniku.

(2)
Protiv presude i rješenja iz članka 480. stavka 1. i 3. ovoga Zakona mogu u
roku od petnaest dana od dana primitka podnijeti žalbu sve osobe koje imaju
pravo na žalbu protiv presude (članak 380).

(3) Drugostupanjski sud će sjednicu vijeća održati u
nazoč­nosti optuženika ako smatra da je to svrhovito. Svoju odluku sa spisima
dostavit će prvostupanjskom sudu najkasnije u roku koji je za polovicu kraći od
roka određenog člankom 409. stavkom 2. ovoga Zakona.

(4) Predsjednik vijeća će, na zahtjev optuženika,
donijeti rješenje o izvršenju rješenja o prisilnom smještaju optuženika prije
njegove pravomoćnosti.

(5) Predsjednik vijeća dostavit će odmah nakon
izvršnosti rješenja o određivanju prisilnog smještaja potrebne spise sudu nadležnom
za postupak prisilnog smještaja prema Zakonu o zaštiti osoba s duševnim
smetnjama.

GLAVA XXX.

POSTUPAK ZA ODUZIMANJE IMOVINSKE KORISTI

Članak
482.

(1)
Predmeti koji se po Kaznenom zakonu moraju oduzeti oduzet će se i kad kazneni
postupak ne završi presudom kojom se okrivljenik proglašava krivim ako to
zahtijevaju probitci javne sigurnosti ili zaštite časti i dostojanstva građana.

(2) Posebno rješenje o tome donosi tijelo pred kojim
se vodio postupak kad je postupak završen, odnosno obustavljen.

(3) Rješenje o oduzimanju predmeta iz stavka 1. ovog
članka donosi sud i kad je u presudi kojom je optuženik proglašen krivim
propušteno da se donese takva odluka.

(4) Ovjereni prijepis odluke o oduzimanju predmeta
dostavit će se vlasniku predmeta, ako je vlasnik poznat.

(5) Protiv odluke iz stavka 2. i 3. ovoga članka
vlasnik pred­meta ima pravo na žalbu zbog nepostojanja zakonske osnove za
oduzimanje predmeta. Ako rješenje iz stavka 2. ovoga članka nije donio sud, o žalbi
odlučuje vijeće  (članak 18. stavak 4.,
odnosno članak 20. stavak 2.) suda koji je bio nadležan za suđenje u prvom
stupnju.

Članak 483.

(1)
Imovinska korist postignuta izvršenjem kaznenog djela utvrđuje se u kaznenom
postupku po službenoj dužnosti.

(2) Sud
i drugo tijelo pred kojima se vodi kazneni postupak dužni su u tijeku postupka
prikupljati dokaze i istraživati okolnositi koje su važne za utvrđivanje
imovinske koristi.

(3) Ako
je oštećenik stavio imovinskopravni zahtjev glede povrata stvari pribavljenih
kaznenim djelom, odnosno glede svote koja odgovara vrijednosti stvari,
imovinska korist utvrđivat će se samo u onom dijelu koji nije obuhvaćen
imovinskopravnim zahtjevom.

Članak 484.

(1) Kad dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi
pribav­ljene kaznenim djelom, osoba na koju je imovinska korist prenesena, a i
predstavnik pravne osobe, pozvat će se radi ispitivanja u prethodnom postupku i
na glavnoj raspravi. U pozivu će se upozoriti da će se postupak provesti i bez
njihove nazočnosti.

(2) Predstavnik pravne osobe ispitat će se na glavnoj
raspravi nakon okrivljenika koji se očitovao da ne osporava osnovanost optužbe,
a inače na početku dokaznog postupka. Na isti način postupit će se prema osobi
na koju je imovinska korist prenesena, ako nije pozvana kao svjedok.

(3) Osoba na koju je imovinska korist prenesena, a i
predstav­nik pravne osobe ovlašten je da u svezi s utvrđivanjem imovinske
koristi predlaže dokaze i da, po dopuštenju predsjednika vijeća, postavlja
pitanja okrivljeniku, svjedocima i vještacima.

(4) Ako sud tek u tijeku glavne rasprave utvrdi da
dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi, prekinut će glavnu raspravu i
pozvati osobu na koju je imovinska korist prenesena, a i predstav­nika pravne
osobe.

Članak 485.

Sud će visinu iznosa imovinske koristi odmjeriti po
slobodnoj ocjeni ako bi njezino utvrđivanje bilo skopčano s nerazmjernim
teškoćama ili sa znatnim odugovlačenjem postupka.

Članak 486.

Kad dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi, sud
će po službenoj dužnosti, prema odredbama koje važe za ovršni postupak, odrediti
privremene mjere osiguranja. U takvu slučaju primjenjivat će se odredbe članka
142. stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 487.

(1) Oduzimanje imovinske koristi sud može izreći u
odluci kojom se utvrđuje da je okrivljenik počinio kazneno djelo koje je predmet
optužbe.

(2) U izreci odluke sud će navesti koji se predmet,
odnosno novčani iznos oduzima.

(3) Ovjereni prijepis odluke dostavlja se i osobi na
koju je imovinska korist prenesena, a i predstavniku pravne osobe ako je sud
izrekao oduzimanje imovinske koristi od te osobe.

Članak 488.

Odredbe članka 381. stavka 2. i 3. i članka 389. i
393. ovoga Zakona primjenjivat će se glede žalbe protiv odluke o oduzimanju
imovinske koristi.

Članak 489.

Osoba iz članka 484. ovoga Zakona može podnijeti
zahtjev za obnovu kaznenog postupka glede odluke o oduzimanju imovinske
koristi.

Članak
490.

Ako u
odredbama ove glave nije što drugo propisano glede postupka za primjenu  sigurnosnih mjera ili za oduzimanje
imovinske koristi, primjenjivat će se ostale odredbe ovoga Zakona.

GLAVA XXXI.

POSTUPAK ZA OPOZIV UVJETNE OSUDE

Članak
491.

(1) Kad
je u uvjetnoj osudi određeno da će se kazna izvršiti ako osuđenik ne vrati
imovinsku korist, ne naknadi štetu ili ne udovolji drugim obvezama, a osuđenik
u određenom roku nije udovoljio tim obvezama, prvostupanjski sud provest će
postupak za opoziv uvjetne osude na prijedlog ovlaštenog tužitelja ili
oštećenika.

(2) Sudac koji za to bude određen ispitat će
osuđenika, ako je dostupan, i provesti potrebne izvide radi utvrđivanja
činjenica i prikupljanja dokaza važnih za odluku.

(3) Nakon toga će predsjednik vijeća zakazati
sjednicu vijeća o kojoj će izvijestiti tužitelja, osuđenika i oštećenika.
Nedolazak stranaka i oštećenika, ako su uredno obaviješteni, ne sprečava održavanje
sjednice vijeća.

(4) Ako sud utvrdi da osuđenik nije udovoljio obvezi
koja mu je bila određena presudom, donijet će presudu kojom će opozvati uvjetnu
osudu i odrediti izvršenje izrečene kazne, ili odrediti novi rok za udovoljenje
obvezi, ili tu obvezu zamijeniti drugom ili osuđenika osloboditi obveze. Ako
sud ustanovi da nema osnove za donošenje koje od tih odluka, rješenjem će
obustaviti postupak za opoziv uvjetne osude.

Glava XXXII.

POSTUPAK ZA DONOŠENJE ODLUKE
O REHABILITACIJI

Članak
492.

(1) Kad
po zakonu rehabilitacija nastupa protekom odre­đenog vremena i uz uvjet da
osuđenik u tom vremenu ne počini novo kazneno djelo, rješenje o rehabilitaciji
donosi po službenoj dužnosti tijelo nadležno za vođenje kaznene evidencije.

(2) Prije donošenja rješenja o rehabilitaciji obavit
će se potrebna provjeravanja, a osobito će se prikupiti podaci o tome je li
protiv osuđenika u tijeku kazneni postupak za kakvo novo kazneno djelo
počinjeno prije proteka roka propisanog za brisanje osude. Ako je kazneni
postupak u tijeku prekinut će se postupak za donošenje odluke o rehabilitaciji.

(3) Podaci o kaznenom djelu za koje je nastupila
rehabilitacija ne mogu se davati nikome na uvid.

Članak 493.

(1) Ako nadležno tijelo ne donese rješenje o
rehabilitaciji osuđena osoba može tražiti da se utvrdi da je rehabilitacija
nastupila po zakonu.

(2) Ako nadležno tijelo ne postupi prema zahtjevu
osuđenika u roku od trideset dana od dana primitka zahtjeva, osuđenik može tražiti
da prvostupanjski sud donese rješenje o rehabilitaciji.

(3) O
tom zahtjevu odlučuje sud nakon preslušanja državnog odvjetnika ako se postupak
vodio na njegov zahtjev.

Glava XXXIII.

POSTUPAK ZA NAKNADU ŠTETE I OSTVARIVANJE DRUGIH
PRAVA NEOPRAVDANO OSUĐENIH ILI NEUTEMELJENO UHIĆENIH OSOBA

Članak
494.

(1)
Pravo na naknadu štete zbog neopravdane osude ima osoba prema kojoj je bila
pravomoćno izrečena kaznena sankcija ili koja je proglašena krivom, a
oslobođena kazne, a kasnije je u povodu izvanrednog pravnog lijeka novi
postupak pravomoćno obustavljen ili je pravomoćnom presudom oslobođena optužbe
ili je optužba odbijena, osim  ako je do
obustave postupka ili presude kojom se optužba odbija došlo zato što je u novom
postupku oštećenik kao tužitelj, odnosno privatni tužitelj odustao od progona
ili što je oštećenik odustao od prijedloga, a do odustanka je došlo na temelju
sporazuma s okrivljenikom.

(2)
Osuđenik nema pravo na naknadu štete ako je svojim lažnim priznanjem ili na
drugi način namjerno prouzročio svoju osudu, osim ako je na to bio prisiljen.

(3) U
slučaju osude za kaznena djela u stjecaju pravo na naknadu štete može se
odnositi i na pojedina kaznena djela glede kojih je udovoljeno uvjetima za
priznanje naknade.

Članak 495.

(1) Pravo na naknadu štete zastarijeva za tri godine
od dana pravomoćnosti prvostupanjske presude kojom je okrivljenik oslobođen
optužbe ili kojom je optužba odbijena, odnosno pravo­moćnosti prvostupanjskog
rješenja kojim je postupak obustavljen, a ako je u povodu žalbe rješavao viši
sud - od dana primitka odluke višeg suda.

(2) Prije podnošenja tužbe za naknadu štete oštećenik
je dužan obratiti se sa svojim zahtjevom Ministarstvu pravosuđa radi postignuća
nagodbe o postojanju štete te vrsti i visini naknade.

Članak 496.

(1) Ako zahtjev za naknadu štete ne bude prihvaćen
ili o njemu ne bude odlučeno u roku od tri mjeseca od podnošenja zahtjeva,
oštećenik može kod nadležnog suda podnijeti tužbu za naknadu štete. Ako je
postignuta nagodba samo o dijelu zahtjeva, oštećenik može tužbu podnijeti glede
ostatka zahtjeva.

(2) Dok traje postupak iz stavka 1. ovog članka, ne
teče zastara predviđena u članku 495. stavku 1. ovoga Zakona.

(3) Tužba za naknadu štete podnosi se protiv
Republike Hrvatske.

Članak 497.

(1) Nasljednici nasljeđuju samo pravo oštećene osobe
na naknadu imovinske štete. Ako je oštećenik već stavio zahtjev, nasljednici
mogu nastaviti postupak samo u granicama već postav­ljenog zahtjeva za naknadu
imovinske štete.

(2) Nasljednici oštećene osobe mogu nakon njezine
smrti nastaviti postupak za naknadu štete, odnosno pokrenuti postupak ako je
oštećena osoba umrla prije proteka roka zastare i nije se odrekla zahtjeva.

Članak
498.

(1)
Pravo na naknadu štete pripada i osobi:

1) koja
je bila u pritvoru, a nije došlo do pokretanja kaznenog postupka, ili je
postupak obustavljen pravomoćnim rješe­njem, ili je pravomoćnom presudom
oslobođena optužbe, ili je optužba odbijena,

2) koja
je izdržala kaznu oduzimanja slobode, a u povodu izvanrednog pravnog lijeka
izrečena joj je kazna oduzimanja slobode u kraćem trajanju od kazne koju je
izdržala, ili je izrečena kaznena sankcija koja se ne sastoji u oduzimanju
slobode, ili je proglašena krivom a oslobođena od kazne,

3) koja
je zbog pogreške ili protuzakonitog rada državnog tijela neosnovano uhićena ili
pritvorena, ili je zadržana preko zakonskog roka ili je preko tog roka bila u
pritvoru ili u ustanovi za izdržavanje kazne,

4) koja
je u pritvoru provela dulje vrijeme nego što traje kazna zatvora na koju je
osuđena.

(2) Osobi koja je prema članku 98. ovoga Zakona
uhićena bez zakonske osnove pripada pravo na naknadu štete ako protiv nje nije
određen pritvor niti joj vrijeme za koje je bila uhićena nije uračunato u
izrečenu kaznu za kazneno djelo ili za prekršaj.

(3) Naknada štete ne pripada osobi koja je svojim
nedo­puštenim postupcima prouzročila uhićenje. U slučajevima iz točke 1. stavka
1. ovoga članka isključeno je pravo na naknadu štete i ako su postojale
okolnosti iz članka 98. ovoga Zakona.

(4) U postupku za naknadu štete u slučajevima iz
stavka 1. i 2. ovoga članka na odgovarajući će se način primjenjivati odredbe
ove glave.

Članak 499.

(1) Ako je slučaj na koji se odnosi neopravdana osuda
ili neosnovano oduzimanje slobode prikazivan u sredstvima javnog priopćavanja i
time bio povrijeđen ugled te osobe, sud će, na njezin zahtjev, objaviti u
novinama ili drugome javnom sredstvu priopćavanja priopćenje o odluci iz koje
proizlazi neopravdanost prijašnje osude, odnosno neosnovanost uhićenja. Ako
slučaj nije prikazan u sredstvu javnog priopćavanja, takvo će se priopćenje, na
zahtjev te osobe, dostaviti njezinu poslodavcu. Nakon smrti osuđene osobe pravo
na podnošenje toga zahtjeva pripada njezinu bračnom ili izvanbračnom drugu,
djeci, roditeljima, braći i sestrama.

(2) Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka može se
podnijeti i ako nije stavljen zahtjev za naknadu štete.

(3) Neovisno o uvjetima predviđenim u članku 498.
ovoga Zakona zahtjev iz stavka 1. ovoga članka može se podnijeti i kad je u
povodu izvanrednoga pravnog lijeka izmijenjena pravna kvalifikacije djela, ako
je zbog pravne kvalifikacije u prijašnjoj presudi bio povrijeđen ugled osuđene
osobe.

(4)
Zahtjev iz stavka 1. do 3. ovoga članka podnosi se u roku od šest mjeseci  prvostupanjskom sudu. O zahtjevu odlučuje
vijeće (članak 18. stavak 4., odnosno članak 20. stavak 2.). Pri rješavanju
zahtjeva primjenjuju se odredbe članka 494. i članka 498. stavka 3. ovoga
Zakona.

Članak
500.

Prvostupanjski
sud donijet će po službenoj dužnosti rješenje kojim se poništava upis
neopravdane osude u kaznenim evidencijama. Rješenje se dostavlja Ministarstvu
pravosuđa. Po ponište­nom upisu ne smiju se nikomu davati podaci iz kaznene
evidencije.

Članak
501.

Osoba
kojoj je dopušteno razgledavanje i prepisivanje spisa koji se odnose na
neopravdanu osudu ili na neosnovano oduzimanje slobode ne može upotrijebiti
podatke iz tih spisa na način koji bi bio štetan za rehabilitaciju osobe protiv
koje je vođen kazneni postupak. Predsjednik suda dužan je na to upozoriti osobu
kojoj je dopušteno razgledavanje, i to će se zabilježiti na spisu uz potpis te
osobe.

Članak 502.

(1)
Osobi kojoj je zbog neopravdane osude ili neosnovanog uhićenja prestalo
zaposlenje ili svojstvo osiguranika socijalnog osiguranja priznaje se radni staž,
odnosno staž osiguranja kao da je bila na radu za vrijeme za koje je zbog
neopravdane osude ili neosnovanog uhićenja staž izgubila. U staž se uračunava i
vrijeme nezaposlenosti do kojeg je došlo zbog neopravdane osude ili neosnovanog
uhićenja, a koje nije nastalo krivnjom te osobe.

(2) Pri
svakom rješavanju o pravu na koje utječe duljina radnog staža, odnosno staža
osiguranja nadležno tijelo ili ustanova uzet će u obzir staž priznat odredbom
stavka 1. ovoga članka.

(3) Ako
tijelo ili ustanova iz stavka 2. ovoga članka ne uzme u obzir staž priznat
odredbom stavka 1. ovoga članka, oštećena osoba može zahtijevati da sud naveden
u članku 500. stavku 1. ovoga Zakona utvrdi da je priznavanje tog vremena
nastupilo po zakonu. Tužba se podnosi protiv tijela ili ustanove koja osporava
priznati staž i protiv Republike Hrvatske.

(4) Na
zahtjev tijela ili ustanove kod koje se pravo iz stavka 2. ovoga članka
ostvaruje isplatit će se iz sredstava državnog proračuna propisani doprinos za
vrijeme za koje je odredbom stav­ka 1. ovoga članka staž priznat.

(5) Staž
osiguranja priznat odredbom stavka 1. ovoga članka u cijelosti se uračunava u
mirovinski staž.

Članaka
503.

Posebni
propisi i odluke doneseni kao akti milosti kojima su počinitelji kaznenih djela
pomilovani ili im je dan oprost za kaznena djela počinjena u razdoblju od 17.
kolovoza 1990. do 23. kolovoza 1996. ne predstavljaju osnovu za primjenu
odredaba članka 494. do 502. ovoga Zakona.

 Glava XXXIV.

POSTUPAK ZA IZDAVANJE TJERALICE I OBJAVE

Članak
504.

Ako se ne zna prebivalište
ili boravište okrivljenika kad je to po odredbama ovoga Zakona potrebno, sud će
zatražiti od redarstvenih vlasti da okrivljenika potraže i da sud obavijeste o
njegovoj adresi.

Članak 505.

(1) Izdavanje tjeralice može se naložiti kad se
okrivljenik protiv kojega je pokrenut kazneni postupak zbog kaznenog djela za
koje se progoni po službenoj dužnosti i za koje se po zakonu može izreći kazna
zatvora od jedne godine ili više nalazi u bijegu, a postoji rješenje o
određivanju pritvora.

(2) Izdavanje tjeralice nalaže istražni sudac,
predsjednik vije­ća ili sudac pojedinac pred kojim se vodi kazneni postupak.

(3) Izdavanje tjeralice naložit će se i u slučaju
bijega okriv­ljenika iz ustanove u kojoj izdržava kaznu bez obzira na visinu
kazne, odnosno pritvora ili bijega iz ustanove u kojoj izdržava zavodsku mjeru.

(4)
Nalog suda ili upravitelja ustanove dostavlja se redarstvenim vlastima radi
izvršenja.

Članak
506.

(1) Ako
su potrebni podaci o pojedinim predmetima koji su u svezi s kaznenim djelom ili
te predmete treba pronaći, a osobito ako je to potrebno radi ustanovljenja
istovjetnosti pronađenoga nepoznatog tijela, naložit će se izdavanje objave
kojom će se zatražiti da se ti podaci dostave tijelu koje vodi postupak.

(2)
Redarstvene vlasti mogu objavljivati i fotografije tijela i nestalih osoba ako
postoji osnova sumnje da je do smrti, odnosno nestanka tih osoba došlo zbog
kaznenog djela.

Članak 507.

Tijelo
koje je naredilo izdavanje tjeralice ili objave dužno ju je odmah povući kad se
pronađe tražena osoba ili predmet ili kad nastupi zastara kaznenog progona ili
izvršenja kazne ili drugi razlozi zbog kojih tjeralica ili objava nije više potrebna.

Članak
508.

(1)
Tjeralicu i objavu raspisuje tijelo unutarnjih poslova nad­ležno prema mjestu
onog državnog tijela pred kojim se vodi kazneni postupak, odnosno ustanove iz
koje je pobjegla osoba na izdržavanju kazne, odnosno pritvora ili zavodske mjere.

(2)
Radi obavještavanja javnosti o tjeralici ili objavi mogu se koristiti i
sredstva javnog priopćavanja.

(3) Ako
je vjerojatno da se osoba za kojom je izdana tjeralica nalazi u stranoj državi,
Ministarstvo unutarnjih poslova može raspisati i međunarodnu tjeralicu.

Glava XXXV.

PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

1.
Revizija te drugi izvanredni pravni lijekovi protiv odluka sudova bivše SFRJ

Članak
509.

(1)
Osobe koje su sudovi bivše Jugoslavije osudili za vrijeme komunističke
vladavine za politička kaznena djela, politički motivirana kaznena djela ili
druga kaznena djela ako je do osuđujuće odluke došlo zlouporabom političke moći
mogu revizijom zatražiti poništenje osuđujuće odluke ili njoj drugoga
odgovaraju­ćega pravnog akta.

(2) Pod zlouporabom političke moći smatrat će se
slučajevi u kojima je došlo do osude koja u svojoj izreci ili u postupku koji
joj je prethodio krši međunarodnopravno priznata načela pravne države i
demokratskog društva ili proturječi javnom poretku Republike Hrvatske.

(3) Ako je osoba iz stavka 1. ovoga članka umrla,
reviziju mogu izjaviti njezini nasljednici po zakonskom redu.

(4) Revizija se
može izjaviti u roku od dvije godine od stupanja na snagu Zakona o kaznenom
postupku (»Narodne novine, br. 110/97.).

Članak 510.

 (1) Revizija sadrži: osobne osuđenikove
podatke, podatke o presudi koja se pobija, podatke o činjenicama i dokazima na
kojima se temelji, obrazloženje i potpis podnositelja, te, ako je podnositelj
nasljednik, dokaz da je osuđenik umro i da je on njegov zakonski nasljednik.

(2)
Revizija se izjavljuje županijskom sudu na čijem je području imao sjedište sud
koji je donio prvostupanjsku odluku.

(3) Ako
je revizija izjavljena nenadležnom sudu ili ako je prvostupanjski sud imao
sjedište izvan Republike Hrvatske, primijenit će se odredbe članka 28. i 34.
ovoga Zakona.

(4)
Primjerak revizije dostavlja se nadležnom državnom odvjetniku, koji može u roku
od mjesec dana dostaviti svoje mišljenje.

Članak
511.

(1) O
reviziji odlučuje vijeće županijskog suda od triju sudaca na sjednici.

(2)
Nepravodobnu, nepotpunu ili nedopuštenu reviziju odbacit će rješenjem
predsjednik vijeća. Protiv toga rješenja može se izjaviti žalba u roku od
petnaest dana.

(3) Na
sjednicu vijeća pozivaju se podnositelj revizije, njegov opunomoćenik i državni
odvjetnik. Sjednica se može održati premda uredno pozvane osobe ne dođu na
sjednicu.

Članak 512.

(1)
Vijeće može zatražiti da nadležna državna tijela prikupe i dostave podatke važne
za odluku povodom revizije.

(2) Podnositelj revizije, njegov opunomoćenik i državni
odvjetnik mogu na sjednici davati izjave radi razjašnjenja pojedinih pitanja u
svezi s revizijom.

Članak 513.

(1) O reviziji vijeće odlučuje presudom ili
rješenjem.

(2) Nepravodobnu, nepotpunu ili nedopuštenu reviziju
odbacit će vijeće rješenjem ako to nije učinio predsjednik vijeća.

(3) Presudom će vijeće odbiti reviziju kao neosnovanu
ako utvrdi da je podnesena protiv odluke kojom je podnositelj osuđen za ratni
zločin ili drugo kazneno djelo za koje je Republika Hrvat­ska dužna progoniti
po pravilima međunarodnog prava, kazneno djelo čijim je počinjenjem došlo do
gubitka života neke osobe, teške tjelesne ozljede ili ako je osuđenik za sebe
ili drugoga stekao protupravnu imovinsku korist ili ako se radi o djelu
suprotnom javnom poretku Republike Hrvatske. Sud će odbiti reviziju i ako
utvrdi da ne postoje razlozi zbog kojih je ona izjavljena.

(4) Ako utvrdi da je revizija osnovana, vijeće će
presudom poništiti u cijelosti ili djelomice pobijanu odluku u izreci o
kaznenoj odgovornosti.

Članak 514.

 (1) Protiv
odluke vijeća županijskog suda podnositelj revizije i državni odvjetnik mogu
podnijeti žalbu u roku od petnaest dana.

(2) O žalbi odlučuje Vrhovni sud Republike Hrvatske u
vijeću od pet sudaca.

(3) Vrhovni sud Republike Hrvatske svojom odlukom može
potvrditi, preinačiti ili ukiniti odluku županijskog suda o reviziji.

Članak 515.

(1) Ako u članku 510. do 517. ovoga Zakona nije
drukčije određeno, na postupak o reviziji i na postupak o žalbi protiv odluke županijskog
suda o reviziji primijenit će se odredbe ovoga Zakona koje se odnose na
odlučivanje vijeća u sjednici povodom žalbe na presudu.

(2) O
troškovima revizijskog postupka sud će odlučiti sukladno odredbi članka 131.
ovoga Zakona.

Članak
516.

O pravu
na naknadu štete, povratu konfiscirane ili oduzete imovine i drugim
posljedicama poništene odluke nadležno tijelo odlučuje na temelju odredaba
posebnoga zakona.

Članak
517.

Protiv odluke vojnog suda
bivše Jugoslavije koja je postala pravomoćna do 6. listopada 1991. može državljanin
Republike Hrvatske i osoba koja ima stalno prebivalište u Republici Hrvat­skoj
podnijeti izvanredni pravni lijek sukladno odredbama ovoga Zakona.

Članak 518.

O
zahtjevu za zaštitu zakonitosti protiv odluke vijeća Vrhov­nog suda Republike
Hrvatske za koji je do 6. listopada 1991. bio nadležan Savezni sud bivše
Jugoslavije, odlučuje Vrhovni sud Republike Hrvatske u vijeću od pet sudaca.

2.
Ostale prijelazne odredbe

Članak
519.

Ako se
kod suda koji sudi u prvom stupnju zbog nedovoljnog broja sudaca ne može
osnovati vijeće predviđeno u odredbama članka 18. stavka 4. i članka 20. stavka
2. ovoga Zakona, poslove iz nadležnosti toga vijeća obavljat će vijeće
neposredno višeg suda.

3.
Prestanak važenja Zakona i rješavanje postupaka
u tijeku

Članak
520.

(1)
Kazneni postupak koji je pokrenut prije stupanja na snagu Zakona o kaznenom
postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) nastavit će se po odredbama Zakona o
krivičnom postupku (»Narodne novine«, br. 34/93., 38/93. i 28/96.), osim ako
odredbama ove glave nije što posebno propisano.

(2) Ako je do stupanja na snagu Zakona o kaznenom
postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) donesena kakva odluka protiv koje je
po odredbama Zakona o krivičnom postupku dopušten pravni lijek, a ta odluka još
nije dostavljena osobama koje imaju pravo na pravni lijek ili još teče rok za
podnošenje pravnog lijeka, ili je pravni lijek podnesen, ali o njemu još nije
odlučeno, primijenit će se što se tiče prava na pravni lijek i postupak o
pravnom lijeku odredbe Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br.
110/97.).

Članak
521.

Ako je
na dan stupanja na snagu Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br.
110/97.) bio u tijeku kakav rok, taj će se rok računati prema odredbama Zakona
o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) osim ako je dosadašnji rok
dulji ili je odredbama ove glave drukčije propisano.

Članak
522.

(1)
Nadležna ministarstva donijet će potanje propise o proved­bi pojedinih odredbi
Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) najkasnije u roku od
šest mjeseci od njegova stupanja na snagu.

(2)
Ministarstvo unutarnjih poslova će u roku od šest mjeseci od stupanja na snagu
Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) iz kaznene
evidencije izbrisati sve osude za koje su ispunjeni uvjeti za zakonsku
rehabilitaciju.

Članak 523.

Stupanjem na snagu Zakona o kaznenom postupku
(»Narodne novine«, br. 110/97.) prestaje važiti Zakon o krivičnom postupku
(»Narodne novine«, br. 52/91., 34/93., 38/93. i 28/96.), osim odredaba članka
iz

– glave XXX. (Postupak za pružanje međunarodne pravne
pomoći i izvršenje međunarodnih ugovora u krivičnim stvarima),

– glave XXXI. (Postupak za izručenje okrivljenih i
osuđenih osoba), koje će se primjenjivati do donošenja posebnih zakona.

Članak 524.

(1) U kaznenom predmetu za kaznena djela iz članka
19. točke 1.b) Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) nakon
stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku
(»Narodne novine«, br. 58/02.), postupak će se dovršiti pred sudom koji je bio
nadležan u trenutku podizanja optužbe.

(2) Ako je u kaznenom predmetu u kojem je postupak
započeo prije stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom
postupku (»Narodne novine«, br. 58/02.), glavna rasprava u tijeku, postupak će
se nastaviti prema dosa­dašnjim odredbama, osim ako odredbama glave XXXII.
Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 110/97.) nije što posebno
propisano.

(3) Ako glavna rasprava u kaznenom predmetu vođenom
po dosadašnjim odredbama treba započeti iznova, uzet će se očito­vanje optuženika
o optužbi u smislu članka 320. stavka 3. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne
novine«, br. 110/97.) i nastaviti s postupkom prema odredbama Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 58/02.).
Tako će sud postupiti i u slučaju kada je presuda povodom pravnog lijeka
ukinuta i predmet vraćen na ponovni postupak.

(4) Ako je do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 58/02.) donesena
kakva odluka  protiv koje je po
dosadašnjim odredbama dopušten pravni lijek, a ta odluka još nije dostavljena
osob­ama koje imaju pravo na pravni lijek ili još teče rok za podno­šenje
pravnog lijeka, ili je pravni lijek podnesen ali o njemu još nije odlučeno, u
postupku će se primijeniti odredbe zakona prema kojima je donesena odluka.

Članak 525.

U svim postupcima u kojima je pritvor određen po dosa­dašnjim
odredbama,  nakon stupanja na snagu
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br.
58/02.), primijenit će se odredbe o rokovima trajanja pritvora iz toga Zakona.

Članak 526.

Nadležni ministri donijet će potonje propise iz
članka 38., 48., 49., 59., 76., 79. i 165. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o kaznenom postupku (»Narodne novine«, br. 58/02.) najkasnije u roku od šest
mjeseci od njegova stupanja na snagu.

Članak 527.

Odredbe članka 3., članka 90.
i članka 157. do 169. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku
(»Narod­ne novine«, br. 58/02.) primjenjivat će se od 1. siječnja 2003.

Pročišćeni tekst, NN 62/2003-740