## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-435/2000 od 17. svibnja 2000.

### NN 56/2000 (6.6.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-435/2000 od 17. svibnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1253**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik
Suda te suci Velimir Belajec, Marijan Hranjski, Petar Klarić,
Jurica Malčić, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan
Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi T.
i N. I., oboje zastupani od Zajedničkog odvjetničkog
ureda I. V. i M. P. iz S., na sjednici održanoj 17. svibnja
2000. godine, donio je sljedeću

## ODLUKU

I. Usvaja se ustavna tužba i ukidaju se:

- presuda Županijskog suda u S. broj: Gž-3161/99 od
12. studenoga 1999. godine;

- presuda Općinskog suda u S. broj: P-128/96 od 23. ožujka
1999. godine.

II. Predmet se vraća Općinskom sudu u S. na ponovno
odlučivanje.

Obrazloženje

1. T. i N. I., oboje zastupani od Zajedničkog odvjetničkog
ureda I. V. i M. P. iz S., podnijeli su pravodobnu i dopuštenu
ustavnu tužbu u svezi s presudom Županijskog suda u
S., broj: Gž-3161/99 od 12. studenoga 1999. godine, kojom
je odbijena žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog
suda u S., broj: P-128/96 od 23. ožujka 1999. godine. Navedenom
prvostupanjskom presudom usvojen je otkaz stanarskog prava podnositelja
na stanu u S.

2. Ustavnom tužbom podnositelji ističu pogrešnu
primjenu materijalnog prava u njihovom slučaju, te smatraju
da su osporenom presudom i presudom suda u prvom stupnju, povrijeđene
odredbe članaka 3., 28. i 29. Ustava Republike Hrvatske.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Analizom osporenih presuda, ovaj Sud je utvrdio da se iste
temelje na odredbi članka 102a. tada važećeg
Zakona o stambenim odnosima (»Narodne novine«, broj
51/85, 42/86, 37/88, 47/89, 22/90, 22/92, 58/93 i 70/93).

Navedenom, tada važećom, zakonskom odredbom bilo je
propisano da se prestanak stanarskog prava može utvrditi
onim osobama koje su sudjelovale ili sudjeluju u neprijateljskoj
djelatnosti protiv Republike Hrvatske.

4. Da bi se mogao usvojiti tužbeni zahtjev za otkaz stanarskog
prava, utemeljen na naznačenoj zakonskoj odredbi, jedna
od bitnih pretpostavki je sudjelovanje nositelja stanarskog prava
ili člana njegova domaćinstva (u konkretnom slučaju
supruge N. I.) u neprijateljskoj djelatnosti protiv Republike
Hrvatske.

Primjena tada važećeg članka 102a. Zakona o
stambenim odnosima ne isključuje ustavno načelo
iz članka 28. Ustava Republike Hrvatske, da je svatko nedužan
dok mu se pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi krivnja
i ustavno pravo iz članka 29. Ustava Republike Hrvatske
o pravičnom suđenju. Da je pravomoćna sudska
odluka o utvrđenju djela iz odredbe članka 102a. stavka
1. tada važećeg Zakona o stambenim odnosima pretpostavka
njegove primjene, potvrdio je ovaj Sud svojim rješenjem broj:
U-I-116/1992 od 24. lipnja 1992. i odlukom broj: U-III-326/1995
od 24. veljače 1999. godine.

5. U ustavnosudskom postupku, utvrđeno je da u slučaju
podnositelja nije ispunjen naznačeni uvjet za primjenu
članka 102a. Zakona o stambenim odnosima, naime protiv
podnositelja nije pokrenut kazneni postupak za utvrđenje njihove
odgovornosti za kazneno djelo - neprijateljsko djelovanje protiv
Republike Hrvatske.

Dakle, presudama u povodu kojih je podnijeta ustavna tužba
povrijeđeno je pravo podnositelja na pravično suđenje
(članak 29. Ustava), kao i ustavno načelo članka
28. Ustava, obzirom da su sudovi u postupcima koji su prethodili
postupku pred ovim Sudom, bez postojanja pravomoćne kaznene
presude, zauzeli stajalište da su podnositelji neprijateljski
djelovali protiv Republike Hrvatske.

Neprijateljsku djelatnost podnositelja sudovi temelje isključivo
na činjenici da su podnositelji tijekom 1991. godine otišli
u B. K., Crnu Goru, a s kojom državom je Republika Hrvatska
bila, u neprijateljskim odnosima, te da su se na taj način
podnositelji solidarizirali s agresijom na Republiku Hrvatsku.

6. Slijedom navedenog, pogrešnog stajališta sudova u
konkretnom slučaju, o osnovanoj primjeni članka
102a. tada važećeg Zakona o stambenim odnosima, bez
da je ispunjen osnovni uvjet za primjenu te pravne osnove, nižestupanjski
sudovi propustili su postupiti u smislu članka 7. stavka
1. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«,
broj 53/91 i 91/92).

Naime, nižestupanjski sudovi propustili su potpuno i istinito
utvrditi sporne činjenice, čime su povrijedili i
odredbu članka 3. Ustava, jednakost, ravnopravnost i vladavinu
prava kao jedne od najviših vrednota ustavnog poretka Republike
Hrvatske.

7. Utvrdivši da su osporenim presudama povrijeđeni članci
Ustava na koje podnositelji tužbom upućuju, Ustavni
sud je pozivom na odredbe članaka 69., 72. i 73. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99), odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-435/2000
Zagreb, 17. svibnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 56/2000-1253