## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-301/2007 od 19. ožujka 2008.

### NN 47/2008 (25.4.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-301/2007 od 19. ožujka 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1614**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo J. d.d. S., kojeg zastupa D.
C. B., odvjetnica iz S., na sjednici održanoj 19. ožujka 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Splitu broj: Gž-2401/04 od 10. veljače 2006. i
– presuda Općinskog suda u Splitu broj: IVP-28/02 od 23. ožujka 2004.
III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Splitu na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama.«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Splitu broj: Gž-2401/04
od 10. veljače 2006., kojom je potvrđena presuda Općinskog suda u Splitu broj:
IVP-28/02 od 23. ožujka 2004. godine.
Prvostupanjskom presudom obvezan je podnositelj ustavne tužbe (tuženi u
parničnom postupku radi isplate) isplatiti tužitelju, D. K. iz S., s osnove
neisplaćene razlike plaće, iznos od 70.525,51 kn, s pripadajućim zakonskim
zateznim kamatama.
2. Podnositelj smatra da su osporenim presudama, zbog bitne povrede odredbi
parničnog postupka, pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešne primjene
materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2.,
26. i 29. stavkom 1. te odredbe članka 3. Ustava Republike Hrvatske.
Smatra pogrešnim stav suda drugog stupnja da je *»očito da su kod sklapanja
ugovora o radu stranke imale u vidu izračun plaće temeljem vrijednosti boda po
kojoj je sve do tada poslodavac obračunavao plaću, te da je tuženik, utvrđujući
različitu vrijednost boda za pojedine radnike, jednostrano priskrbio pravo da
određuje visinu plaće, bez ikakvih ograničenja«.* Ističe da podatak o vrijednosti
boda, važeći na dan sklapanja ugovora o radu, nije naveden u tom ugovoru budući
da je ugovoreno da vrijednost boda svakog mjeseca određuje uprava. Podnositelj
navodi i odluke Vrhovnog suda, kao i odluku Ustavnog suda broj: U-III-2223/05 od
11. siječnja 2006., u kojima je zauzet stav suprotan stavu izraženom u osporenim
presudama. Napominje da je tužitelju uvijek isplaćivao plaću u skladu s Ugovorom
o radu i Pravilnikom o radu te da nije učinjena izmjena niti jedne odredbe
Ugovora o radu.
Od Ustavnog suda Republike Hrvatske traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje
osporenih presuda te odgodu ovrhe osporenih presuda do donošenja odluke o
ustavnoj tužbi.

*Ustavna tužba je osnovana.*
3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne
vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne
osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o
sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom.
4. U parničnom postupku, koji je prethodio ustavnosudskom, sudovi su utvrdili da
je tužitelj s podnositeljem sklopio Ugovor o radu 29. ožujka 1996. za radno
mjesto samostalnog referenta računa otpreme te mu je obračunata osnovna plaća od
765 bodova mjesečno te ostali dodaci na plaću prema odredbama Pravilnika o radu
podnositelja od 22. ožujka 1996. godine. Nadalje, da je odredbom članka 41.
Pravilnika o radu propisano da se osnovna plaća za puno radno vrijeme i
uobičajeni radni učinak na poslovima na kojima radnik radi određuje na temelju
broja bodova, u skladu sa sistematizacijom radnih mjesta te da vrijednost boda
svaki mjesec utvrđuje uprava.
Prvostupanjski sud je ocijenio da je podnositelj jednostrano mijenjao odredbu
ugovora o radu, i to baš bitnu odredbu o plaći, te da je očigledno da je
postupao nezakonito. Stoga, iako je podnositelj Pravilnikom o radu propisao da
se osnovna plaća radnika utvrđuje na temelju broja bodova, a vrijednost boda za
svaki mjesec određuje uprava, da je takvo smanjivanje vrijednosti boda, koje je
podnositelj određivao svojim odlukama, bilo neprimjereno i nezakonito. Stav je
suda prvog stupnja da se podnositelj, donoseći takve odluke, morao savjetovati s
radničkim vijećem, a što u konkretnom slučaju nije učinio.
Drugostupanjski sud je presudu suda prvog stupnja ocijenio pravilnom, navodeći
očitim da su kod sklapanja ugovora o radu stranke imale u vidu izračun plaće na
temelju vrijednosti boda po kojoj je sve do utuženih razdoblja podnositelj
obračunavao plaće. Drugostupanjski sud, u osporenoj presudi navodi: *»U situaciji
kada su parnične stranke ugovorile visinu osnovne plaće na način predviđen
člankom 5. Ugovora o radu time se nisu suglasile da rizik poslovanja bezuvjetno
prelazi na radnike, a što se u konkretnom slučaju ostvaruje. Utvrđujući
različitu vrijednost boda za pojedine zaposlenike poslodavac je sebi jednostrano
priskrbio pravo da određuje visinu plaće radnika bez ikakvih ograničenja, pa je
time došlo do bitnog odstupanja od dotadašnjeg načina obračuna plaće što sigurno
nije bila volja ugovornih strana prilikom potpisivanja ugovora o radu, pa se
time nedvojbeno narušava jedno od temeljnih načela ravnopravnosti ugovornih
strana. Ukoliko bi se pak prihvatilo kao pravilan navedeni način obračuna plaće
poslodavca, očito da ne bi bilo zapreke da se radniku isplati plaća u iznosu od npr. jedne kune.«.*
5. Analizom razloga ustavne tužbe, navoda i razloga istaknutih u osporenim
presudama, Ustavni sud je u slučaju podnositelja utvrdio povredu odredbe članka
14. stavka 2. Ustava.
Odredbama članka 41. Pravilnika o radu podnositelja propisano je da se osnovna
plaća za puno radno vrijeme i uobičajeni radni učinak na poslovima na kojima
radnik radi određuje na temelju broja bodova, u skladu sa sistematizacijom
radnih mjesta te da vrijednost boda svaki mjesec utvrđuje uprava.
Odredom članka 5. stavka 3. Ugovora o radu, sklopljenog između podnositelja i
tužitelja 29. ožujka 1996., određeno je da vrijednost boda za svaki mjesec
određuje uprava.
Pogrešnim Ustavni sud ocjenjuje stav sudova da tako određena plaća nije odrediva.
Naime, iznosi plaća, koje je utvrdilo nadležno tijelo podnositelja, kao
poslodavca, predviđeno Poslovnikom o radu i na temelju ovlaštenja koja proizlaze
iz tog Pravilnika, ne mogu se smatrati jednostrano određenim, već naprotiv,
određenim u skladu s odredbom članka 5. Ugovora o radu i članka 41. Pravilnika o
radu.
Ugovor o radu podnositelja i tužitelja, u dijelu koji se odnosi na osnove i
mjerila za isplatu plaće, u skladu je s Pravilnikom o radu koji je važio u
vrijeme za koje je tužitelj zahtijevao isplatu razlike plaće. Iz tog Ugovora
proizlazi da se tužitelj suglasio da vrijednost boda za svaki mjesec određuje
uprava podnositelja.
U skladu s navedenim, upravni odbor podnositelja bio je ovlašten smanjiti
vrijednost boda, što je obrazložio poslovnim razlozima. U skladu s utvrđenjima u
konkretnom predmetu i s obzirom na karakter odluke i ugovoreni način određivanja
i utvrđivanja plaća za svaki mjesec te uz činjenicu da je nadležno tijelo
postupalo u skladu s propisanim ovlaštenjima, ocjena je Ustavnog suda da nije
učinjen propust glede primjene odredaba o savjetovanju s radničkim vijećima, u
skladu s odredbom članka 145. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95.,
54/96., 65/95., 17/01., 82/01., 114/03., 123/03., 142/03. i 30/04.).
Ovakav stav Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-III-2223/2005 od 11.
siječnja 2006. godine.
Utvrđujući da je osporenim presudama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo,
zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava (svi su pred zakonom jednaki),
Sud nije smatrao potrebnim razmatrati i ostale povrede ustavnih prava na koje
podnositelj u svojoj ustavnoj tužbi ukazuje.
6. Odredba članka 26. Ustava, kojom je propisano da su svi državljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti, nije mjerodavna u ovom slučaju. Navedeno stajalište Ustavni
sud izrazio je u odluci broj: U-lll-884/2004 od 16. prosinca 2004. (»Narodne
novine«, broj 2/05.).
7. U odnosu na istaknutu povredu odredbi članka 3. Ustava, napominje se da te
ustavne odredbe ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode koje se štite u
ustavnosudskom postupku, pokrenutom ustavnom tužbom u smislu odredbe članka 62.
stavka 1. Ustavnog zakona.
8. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u
točkama I., II. i III. izreke, a odluka iz točke IV. izreke temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.
9. S obzirom na donesenu odluku Ustavnog suda, prijedlog podnositelja za
privremenu odgodu ovrhe, na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud nije razmatrao.

Broj: U-III-301/2007
Zagreb, 19. ožujka 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 47/2008-1614
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)