## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2006/2001 od 11. srpnja 2006.

### NN 96/2006 (30.8.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2006/2001 od 11. srpnja 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2238**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula M. G. iz Z., koju zastupa
T. B. G., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj 11. srpnja 2006. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

I.

1. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv presude Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-4380/1999-10 od 15. ožujka 2001. godine, kojom je
odbijena njezina tužba podnesena protiv rješenja Ministarstva unutarnjih poslova
Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: MUP), broj: 511-01-42-UP/II-498/98 od 23.
veljače 1999. godine. Tim rješenjem odbijena je žalba podnositeljice protiv
rješenja MUP-a, Policijske uprave zagrebačke, Sektora za upravne poslove i
strance, Odjela za upravne poslove, broj: 511-19-19/4-UP/I-5-25/98 od 26.
veljače 1998. godine.
Navedenim prvostupanjskim rješenjem od 26. veljače 1998. godine podnositeljici
je poništena putovnica, broj: 08467814, izdana 9. veljače 1993. godine u
Policijskoj upravi zagrebačkoj, koja je važila do 9. veljače 2002. godine (točka
I. izreke rješenja). Prema točki II. izreke rješenja, žalba ne zadržava
izvršenje rješenja.
2. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ponavlja navode iznesene tijekom upravnog
postupka i upravnog spora smatrajući da su joj osporenim pojedinačnim aktima
povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 14. stavkom 2. i člankom 22. stavkom
2. Ustava, te da je u konkretnom slučaju povrijeđen i članak 19. stavak 1.
Ustava koji propisuje načelo zakonitosti u djelovanju uprave.
Podnositeljica u ustavnoj tužbi navodi sljedeće: »Naime, M. G. je izdana
putovnica dana 9. veljače 1993. godine, kao hrvatskom državljaninu, temeljem
činjenice da je ista rođena u Z., Republici Hrvatskoj, dana 13. lipnja 1964.
godine, od roditelja makedonske nacionalnosti, državljana Republike Hrvatske.
Izdavanju putovnice je prethodilo izdavanje domovnice, temeljem upisa u knjigu
državljana matičnog ureda u Zagrebu, pod rednim brojem 545938. Iako je M. G.
makedonske nacionalnosti, nikad nije bila upisana u knjigu državljana u
Republici Makedoniji, što je vidljivo iz potvrde nadležnog upravnog tijela u
Makedoniji iz 1987. godine, koja je dostavljena u upravnom postupku nadležnim
tijelima«.
U bitnome prigovarajući pogrešno utvrđenom činjeničnom stanju, podnositeljica se
poziva na članak 9. Ustava i ističe »kako se državljaninu Republike Hrvatske ne
može oduzeti državljanstvo«, pa se »jednom stečeni uvjeti za dobivanje
domovnice, a potom i putovnice, ne mogu potom zanemariti ili promijeniti.
Činjenica da je podnositeljici ustavne tužbe izdana domovnica, a potom i
putovnica znači da je ona stekla hrvatsko državljanstvo«.
Podnositeljica predlaže Ustavnom sudu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje
osporenih akata i vraćanje predmeta upravnom tijelu prvog stupnja na ponovni
postupak.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o
njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom (ustavno pravo).
Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositeljice povrijeđeno njezino ustavno pravo. Ustavni sud ne
ispituje povrede zakona, nego povrede ustavnih prava. Stoga je pozivanje na
nepotpuno utvrđeno činjenično stanje, pogrešnu primjenu materijalnog prava i/ili
bitne povrede postupka kao polazište za podnošenje ustavne tužbe neosnovano, jer
Ustavni sud nije žalbeni sud. Odlučujući o ustavnoj tužbi, Ustavni sud ispituje
jesu li upravnim aktima protiv kojih je ustavna tužba podnesena povrijeđena
ustavna prava, dok je kontrola zakonitosti tih akata osigurana u postupku pred
Upravnim sudom Republike Hrvatske. Stoga bi se navedenim razlozima nezakonitosti
Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi, mogao baviti samo kad bi se oni
pojavili kao odrednice sadržaja povrijeđenog ustavnog prava ili kao neki oblik
njegove povrede.
Nadalje, u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni sud
ispituje eventualne povrede samo onih ustavnih prava koja podnositelj navede u
ustavnoj tužbi, istodobno označujući mjerodavne odredbe Ustava u kojima su ta
prava zajamčena. Pri tome se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li nadležna
upravna tijela, odnosno Upravni sud pravilno i potpuno utvrdili činjenično
stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od
čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv rješenja nadležnih upravnih
tijela i presude Upravnog suda donesenih u upravnoj stvari poništenja prethodno
joj izdane putovnice.
Nadležna upravna tijela i Upravni sud Republike Hrvatske u osporenim su
pojedinačnim aktima obrazložili svoja pravna stajališta na sljedeći način:
– Policijska uprava zagrebačka, rješavajući po službenoj dužnosti u predmetu
putne isprave podnositeljice, poništila je osporenim prvostupanjskim rješenjem
od 26. veljače 1998. godine putovnicu izdanu podnositeljici 9. veljače 1993.
godine, s obrazloženjem da je »Gradski ured za opću upravu obavijestio ovu
Policijsku upravu da se imenovana u knjizi državljana vodi kao državljanin
Republike Makedonije«, pa je »temeljem čl. 1. Zakona o putnim ispravama
hrvatskih državljana (Narodne novine br. 53/91.) riješeno kao u izreci
rješenja«;
– Komisija za rješavanje žalbi u upravnom postupku MUP-a odbila je rješenjem od
23. veljače 1999. godine žalbu podnositeljice, podnesenu protiv navedenog
prvostupanjskog rješenja, s obrazloženjem da je »uvidom u spise predmeta
utvrđeno da je Policijska uprava Zagrebačka izradila putovnicu ser. broj:
08467814 M. G., koja u vrijeme izdavanja navedene putovnice nije bila hrvatska
državljanka, niti je do sada stekla hrvatsko državljanstvo«. U osporenom
drugostupanjskom rješenju navedeno je i sljedeće: »Gradski ured za opću upravu,
Referada za poslove središnjih evidencija svojim pismenom klasa: 224-01/97-03,
ur. broj: 251-02-02-97, na zamolbu Policijske uprave zagrebačke, dostavila je za
M. G., rođ. 13. 05. 1964. godine u Z., podatak da je dopisom GSUP-a broj:
21/11-3632/1-87. imenovana upisana 4. 2. 1987. godine u KD Republike Hrvatske
pod rednim brojem 545938 s podatkom o republičkom državljanstvu – Republika
Makedonija. Budući da je člankom 1. Zakona o putnim ispravama hrvatskih
državljana propisano da se hrvatska putna isprava izdaje samo državljanima
Republike Hrvatske, te da je putna isprava javna isprava kojom se dokazuje
identitet i hrvatsko državljanstvo, drugostupanjsko tijelo drži da je
prvostupanjsko tijelo pravilno postupilo donošenjem navedenog rješenja, a
obzirom da M. G. nije hrvatska državljanka, te da do sada nije podnosila zahtjev
za primitak u hrvatsko državljanstvo«;
– Upravni sud Republike Hrvatske odbio je tužbu podnositeljice osporenom
presudom od 15. ožujka 2001. godine, s obrazloženjem da se »putna isprava može
izdati samo osobi koja ima hrvatsko državljanstvo. Kao što je iz spisa predmeta
vidljivo, u provedenom upravnom postupku utvrđeno je (...) da je tužiteljica 4.
veljače 1987. godine upisana u knjigu državljana Republike Hrvatske s podatkom o
republičkom državljanstvu Republike Makedonije. S obzirom da je tužiteljica u
vrijeme stupanja na snagu sada važećeg Zakona o hrvatskom državljanstvu
(»Narodne novine«, broj 53/91 i 28/92) u knjizi državljana upisana kao
državljanka Republike Makedonije, a ne bivše Socijalističke Republike Hrvatske,
to se tužiteljica ne može smatrati hrvatskom državljankom, bez obzira što je
1964. godine rođena na području Republike Hrvatske odnosno u gradu Z., kao što
je vidljivo u spisu predmeta«. Upravni sud na kraju ističe da »s obzirom da je
tužiteljica rođena na teritoriju Republike Hrvatske, tužiteljica može podnijeti
zahtjev Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Hrvatske za primitak u
hrvatsko državljanstvo temeljem članka 9. naprijed citiranog Zakona kojim je
propisano da osoba koja je rođena na teritoriju Republike Hrvatske može steći
hrvatsko državljanstvo iako ne udovoljava pretpostavkama iz članka 8. stavka 1.
točaka 1., 2. i 4. ovoga Zakona, pa tek nakon donošenja rješenja o primitku u
hrvatsko državljanstvo zatražiti izdavanje nove putovnice«.
5. Polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u postupcima pred nadležnim upravnim
tijelom, čiju je kontrolu zakonitosti proveo Upravni sud Republike Hrvatske u
upravnom sporu, Ustavni sud utvrđuje da je putovnica, broj: 08467814, izdana
podnositeljici 9. veljače 1993. godine u Policijskoj upravi zagrebačkoj,
poništena u zakonito provedenom postupku, pravilnom primjenom mjerodavnog
materijalnog prava. Putovnica, naime, smije biti izdana samo hrvatskom
državljaninu, a predstavlja javnu ispravu kojom se dokazuje identitet osobe i
njezino hrvatsko državljanstvo.
6. Podnositeljica ističe da su joj osporenim pojedinačnim aktima, kojima je
poništena prethodno joj izdana putovnica, te presudom Upravnog suda kojom je
odbijena njezina tužba u upravnom sporu, povrijeđena ustavna prava zajamčena
člankom 14. stavkom 2. i člankom 22. stavkom 2. u vezi s člankom 9. Ustava.
Članak 9. Ustava, u dijelu na kojeg se podnositeljica poziva, glasi:
*Hrvatsko državljanstvo, njegovo stjecanje i prestanak uređuje se zakonom.
Državljanin Republike Hrvatske ne može biti (...) niti mu se može oduzeti
državljanstvo (...).*
Članak 14. stavak 2. Ustava glasi:
*Svi sud pred zakonom jednaki.*Članak 22. stavak 2. Ustava glasi:
*Nikomu se ne smije oduzeti ili ograničiti sloboda, osim kada je to određeno
zakonom, o čemu odlučuje sud.*
Polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u upravnom postupku, čiju je zakonitost
potvrdio Upravni sud Republike Hrvatske u provedenom upravnom sporu, Ustavni sud
nije prihvatio navode podnositeljice da joj je osporenim pojedinačnim aktima
povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom
2. Ustava.
Osporeni pojedinačni akti utemeljeni su na mjerodavnim odredbama Zakona o putnim
ispravama hrvatskih državljana i Zakona o hrvatskom državljanstvu, a pravna
stajališta iznesena u obrazloženjima osporenih rješenja upravnih tijela i
presudi Upravnog suda Republike Hrvatske nisu posljedica proizvoljnog tumačenja
mjerodavnog prava, odnosno samovolje nadležnih tijela.
Svaki strani državljanin kojem bi bila izdana hrvatska putovnica, naime, bio bi
pred zakonom u jednakoj pravnoj situaciji kao i podnositeljica ustavne tužbe:
putovnica bi mu bila poništena. Stoga se u konkretnom slučaju ne može govoriti o
povredi ustavnog prava podnositeljice na jednakost pred zakonom.
Ustavni sud nadalje utvrđuje da se podnositeljičin slučaj ne može ispitivati s
aspekta ustavne zabrane oduzimanja ili ograničenja slobode protivno zakonu,
propisane člankom 22. stavkom 2. Ustava, jer ta ustavna odredba za konkretnu
upravnu stvar nije mjerodavna.
Ustavni sud na kraju napominje da se podnositeljičine tvrdnje o pogrešno
utvrđenom činjeničnom stanju odnose isključivo na problem vezan uz njezin
državljanski status, što nije predmet ovog ustavnosudskog postupka.
Isto tako, podnositeljičini naknadni navodi, sadržani u dopisu Ustavnom sudu od
22. svibnja 2002. godine, a vezani uz sudski postupak broj: P-11160/01 koji se
po tužbi podnositeljice vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, nisu ustavnopravno
relevantni u ovom ustavnosudskom postupku, jer se također odnose na problem
vezan uz njezin državljanski status.
Konačno, članak 19. stavak 1. Ustava, čiju povredu podnositeljica također ističe
u ustavnoj tužbi, ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode koje se štite u
ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u smislu odredbe članka 62.
stavka 1. Ustavnog zakona.
7. Iz navedenih razloga, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno
je kao u izreci.

II.

8. Unatoč činjenici da podnositeljičin državljanski status nije predmet ovog
ustavnosudskog postupka, zbog povezanosti osporenog rješenja o poništenju
prethodno joj izdane putovnice s njezinim državljanskim statusom, Ustavni sud
smatra potrebnim napomenuti sljedeće:
U razdoblju od 1945. do 1991. godine donesena su tri zakona o hrvatskom
republičkom državljanstvu: Zakon o državljanstvu Narodne Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 23/50.), Zakon o državljanstvu Socijalističke Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 13/65.) i Zakon o državljanstvu Socijalističke
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 32/77.). Početno stjecanje
republičkog državljanstva (1945. godine) bilo je regulirano saveznim Zakonom o
državljanstvu Demokratske Federativne Jugoslavije od 23. kolovoza 1945. godine,
koji je stupio na snagu 28. kolovoza 1945. godine. Poslije donošenja Ustava FNRJ
iz 1946. godine taj je zakon pretrpio manje izmjene, pa je Zakonom o potvrdi i
izmjenama usuglašen s Ustavom i objavljen pod nazivom Zakon o državljanstvu
Federativne Narodne Republike Jugoslavije (»Službeni list FNRJ«, broj 54/46.).
Nakon raspada bivše SFRJ i stvaranja Republike Hrvatske, Republika Hrvatska
donijela je novi Zakon o hrvatskom državljanstvu, koji je stupio na snagu 8.
listopada 1991. godine. U prijelaznoj odredbi članka 30. stavka 1. tog Zakona
propisano je:
*Hrvatskim državljaninom smatra se osoba koja je to svojstvo stekla po propisima
važećim do dana stupanja na snagu ovoga zakona.*Prema tome, za utvrđenje smatra li se podnositeljica hrvatskom državljankom po
sili članka 30. stavka 1. Zakona o hrvatskom državljanstvu na dan 8. listopada
1991. godine, mjerodavni su propisi o državljanstvu koji su vrijedili na
području Republike Hrvatske u vrijeme njezina rođenja.
Podnositeljica je rođena 13. lipnja 1964. godine u Z. U vrijeme njezina rođenja
roditelji su joj bili republički državljani bivše Socijalističke Republike
Makedonije.
Sukladno navedenom, podnositeljica pripada skupini osoba – državljana bivše SFRJ
– rođenih između 28. kolovoza 1945. i 31. prosinca 1964., čije je (bivše)
republičko državljanstvo bilo uređeno Zakonom o državljanstvu Federativne
Narodne Republike Jugoslavije iz 1946. godine i Pravilnikom za izvršenje Zakona
o državljanstvu Federativne Narodne Republike Jugoslavije iz 1946. godine, a na
području Hrvatske i Zakonom o državljanstvu Narodne Republike Hrvatske iz 1950.
godine.
9. Iako opetovano ističe da to nije predmet ovog ustavnosudskog postupka,
Ustavni sud je – radi provjere pravilne primjene navedenih mjerodavnih zakona s
aspekta članka 9. stavka 2. Ustava, a sve u cilju zaštite temeljnih ljudskih
prava podnositeljice – razmotrio i sve spise MUP-a vezane uz državljanstvo
podnositeljice. U dopisu, broj: 511-01-73-14430/4-2005 od 17. veljače 2006.
godine, MUP je Ustavnom sudu dostavio cjelokupnu mjerodavnu dokumentaciju, s
napomenom da »u ovom Ministarstvu na prezime G. imamo evidentirane samo spise
općih brojeva, kojima je gospođa Lj. G. (majka podnositeljice – op.) dostavljala
ovom Ministarstvu različite podneske u svezi državljanskog statusa njezinih
kćeri M. G. i B. G.«. Dostavljeni spisi nose oznake 511-01-73-14430/05,
511-01-73-68520/04, 511-01-73-6627/04, 511-01-73-2931/04 i 511-01-73-59190/98.
Iz dostavljenih je spisa razvidno da je na temelju mjerodavnih odredbi Zakona o
državljanstvu SFRJ (»Službeni list SFRJ«, broj 57/76.) i Zakona o državljanstvu
Socijalističke Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 32/77.), nadležno
upravno tijelo upisalo podnositeljicu 4. veljače 1987. godine u knjigu
državljana Socijalističke Republike Hrvatske, za matično područje Grad Zagreb,
pod rednim brojem 545938, s napomenom da je podnositeljica republička
državljanka Socijalističke Republike Makedonije.
Ustavni sud je utvrdio da je podnositeljica pravilno i u skladu s mjerodavnim
zakonom upisana 1978. godine u knjigu državljana Socijalističke Republike
Hrvatske kao republička državljanka Socijalističke Republike Makedonije. Stoga
se podnositeljica na dan 8. listopada 1991. godine nije mogla smatrati hrvatskom
državljankom po sili članka 30. stavka 1. Zakona o hrvatskom državljanstvu.
Budući da je podnositeljica bila strana državljanka, nezakonito joj je u
Republici Hrvatskoj izdana domovnica, a potom i putovnica.
10. Iz dostavljene dokumentacije MUP-a razvidno je da se majka podnositeljice (a
ne sama podnositeljica) obraćala brojnim dopisima nadležnim tijelima državne
vlasti u Republici Hrvatskoj, ali i mnogim nevladinim organizacijama te
sredstvima javnog priopćavanja, radi problema vezanih uz državljanski status
njezinih kćeri (od kojih je jedna podnositeljica ustavne tužbe). Iz
dokumentacije je također razvidno da je majka podnositeljice višekratno –
pismeno i usmeno – obavještavana da je njezinoj kćeri (podnositeljici ustavne
tužbe) hrvatska domovnica izdana pogreškom. Ujedno je majka podnositeljice
upućivana da njezine kćeri imaju pravo podnijeti zahtjev za primitak u hrvatsko
državljanstvo prirođenjem.
Primjerice, u dopisu MUP-a, broj 511-01-42-59190/98 od 13. studenoga 2000.
godine, upućenom Lj. G. (majci podnositeljice) navedeno je sljedeće:
»Povodom ponovno podnijete predstavke koja se odnosi na reguliranje
državljanskog statusa Vaših kćeri, podsjećamo Vas da smo Vam više puta pokušali
objasniti da su Vaše kćerke podrijetlom mogle steći jedino makedonsko
državljanstvo, budući da ste Vi i Vaš pokojni suprug u vrijeme rođenja Vaših
kćerki imali navedeno državljanstvo, što je nesporno. Uvidom u spise temeljnog
upisa pri matici rođenih Matičnog ureda Medveščak, utvrđeno je da ste Vi i Vaš
suprug dana 18. 6. 1961. godine potpisali izjavu kojom ste se obvezali da ćete
svoju kćer B. upisati u knjigu državljana tamo gdje je otac djeteta bio upisan.
Kao što Vam je poznato, Vaše kćerke upisane su u knjigu državljana Republike
Hrvatske 1987. godine po nalozima tadašnjeg Gradskog sekretarijata za unutrašnje
poslove u Zagrebu, (...) broj: 21/11-3632/1-87. Istim nalozima naložen je upis
Vaših kćerki kao državljanki tadašnje Socijalističke Republike Makedonije, te su
one upisane u knjizi državljana kao makedonske državljanke, što možete
provjeriti neposrednim uvidom u knjigu državljana pri Matičnom uredu Medveščak.
Slijedom iznijetog, domovnice, kao uvjerenja o hrvatskom državljanstvu izdane
Vašim kćerkama 1992. godine, mogle su biti izdane jedino greškom matičara.
(...). Vaše kćerke mogu podnijeti zahtjev za primitak u hrvatsko državljanstvo,
što Vam je u dobroj namjeri već ranije priopćeno. Ukoliko smatrate da ste žrtva
određenih kaznenih djela, upućujemo Vas da se prijavom obratite Državnom
odvjetništvu.«.
Isto tako, u dopisu MUP-a, broj: 511-01-73-59190/98. od 31. svibnja 2001.
godine, upućenom Lj. G. (majci podnositeljice) navedeno je sljedeće:
»U svezi Vaše ponovljene predstavke u predmetu utvrđivanja državljanskog statusa
Vaših kćeri, ponovno ćemo pokušati objasniti da Vaše kćerke M. G. i B. G. nisu
brisane iz evidencije hrvatskog državljanstva, jer nikada nisu niti bile upisane
u knjizi državljana u Zagrebu kao hrvatske državljanke. Poštovana gospođo, sami
ste imali prilike izvršiti uvid u knjigu državljana koja se vodi u Zagrebu, za
matično područje Medveščaka, u kojima su Vaše kćerke upisane 1987. godine kao
državljanke Republike Makedonije. Previdjevši tu činjenicu, matičar je greškom
1992. godine izdao domovnice Vašim kćerkama. (...) Još jednom Vas upućujemo, da
pribavite uredne punomoći, te da za svoje kćerke podnesete zahtjeve za primitak
u hrvatsko državljanstvo, koji će biti razmotreni po odredbi članka 9. Zakona o
hrvatskom državljanstvu (...), kojom odredbom je predviđen jedan od
privilegiranih načina stjecanja hrvatskog državljanstva za osobe rođene na
području Republike Hrvatske.«.
Nadalje, u dopisu MUP-a, broj: 511-01-73-14430/2-2005 od 24. veljače 2005.
godine, upućenom Lj. G. (majci podnositeljice) navedeno je sljedeće:
»Još jednom Vas obavještavamo da su Vaše kćeri B. G. i M. G., prema podacima
kojima raspolaže ovo Ministarstvo, podnijele 1987. godine zahtjeve za naknadni
upis u knjigu državljana (SR Hrvatske – op.) obzirom da do tada nisu bile
upisane u knjigu državljana gdje ste Vi i Vaš suprug bili upisani, sukladno čl.
7. Pravilnika o izvršenju Zakona o državljanstvu FNRJ (»Službeni list FNRJ«,
broj 98/46 i 20/51). Iz gore navedenog razvidno je da Vaše kćeri nisu zatražile
hrvatsko državljanstvo, već su podnijele zahtjev za naknadni upis u knjigu
državljana (hrvatsko državljanstvo u to vrijeme nije se moglo stjecati već je
mogla biti izvršena promjena republičkog državljanstva, a što Vaše kćeri nisu
tražile). Zahtjev za naknadni upis u knjigu državljana Vaše su kćeri podnijele
iz razloga što nisu bile upisane u knjigu državljana u Makedoniji u trenutku
njihova rođenja, kada je to trebalo i učiniti. Da je upis izvršen u trenutku
rođenja, Vaše kćeri ne bi ni takav zahtjev morale podnositi. Dopisom bivšeg GSUP-a
Zagreb broj 21/11-3632/1-87. od 4. 2. 1987. upisana je u knjigu državljana Grada
Zagreba M. G., rođ. 13. 6. 1964. godine u Z., sa određenim republičkim
državljanstvom SR Makedonije (...). Napominjemo da po propisima koji su
vrijedili u vrijeme rođenja Vaših kćeri B. G. (G.) i M. G., republičko
državljanstvo određivano je prema državljanstvu roditelja – članak 5. Zakona o
državljanstvu FNRJ (»Službeni list FNRJ«, broj 54/46, 104/47, 88/48 i 105/48).
Kako ste Vi i suprug bili državljani SR Makedonije, to se nije moglo drugačije
odrediti republičko državljanstvo djece. Obzirom da je naknadni upis vršen 1987.
godine, nadležni matični ured za upis u knjigu državljana bio je određen po
mjestu prebivališta sukladno članku 24. Zakona o državljanstvu SR Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 32/77), te su obje Vaše kćeri upisane u knjige
državljana Grada Zagreba, sa republičkim državljanstvom SR Makedonije (u to
vrijeme kao i u vrijeme rođenja Vaših kćeri, Vi i suprug bili ste državljani SR
Makedonije). Putne isprave Vašim kćerima izdane su na temelju domovnica izdanih
1. 4. 1992. godine, s podatkom o upisu u knjizi državljana pod rednim brojem
545938 za M. G. (...) i za B. G. Naknadno je utvrđeno da su domovnice izdane
greškom, obzirom da republičko državljanstvo imenovanih nije bilo određeno bivše
SR Hrvatske, već SR Makedonije, te iste nisu mogle biti izdane temeljem članka
23. Pravilnika o obrascu i načinu vođenja evidencije o hrvatskom državljanstvu
(»Narodne novine«, broj 54/91, 3/92 i 149/02). Kako Vaše kćeri nisu hrvatske
državljanke, već državljanke Republike Makedonije čiji je upis u knjige
državljana izvršen u Zagrebu po tada važećim propisima o mjestu upisa, istima
nisu mogle biti ni izdane hrvatske isprave, te je bilo potrebno izdane isprave
poništiti. Više puta ste upućivani da podnesete, uz punomoć, zahtjeve za
stjecanje hrvatskog državljanstva za Vaše kćeri, ili da se Vaše kćeri osobno sa
zahtjevima obrate nadležnom tijelu, međutim do sada to nije učinjeno i do danas
zahtjevi za stjecanje hrvatskog državljanstva vaših kćeri u ovom Ministarstvu
nisu zaprimljeni.«.
11. Razmatrajući državljanski status podnositeljice ustavne tužbe s aspekta
članka 9. stavka 2. Ustava, Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju ne
radi o oduzimanju hrvatskog državljanstva podnositeljici. Iz mjerodavne
dokumentacije posve je razvidno, naime, da podnositeljica nikada nije stekla
hrvatsko državljanstvo, pa joj se ono nije moglo ni oduzeti u smislu članka 9.
stavka 2. Ustava.
12. U konkretnom slučaju radi se o očitoj (gruboj) pogrešci službene osobe u
nadležnom upravnom tijelu, koja je podnositeljici ustavne tužbe – stranoj
državljanki – nezakonito izdala domovnicu (nakon čega joj je izdana i
putovnica).
Domovnica je javna isprava kojom se dokazuje hrvatsko državljanstvo, a koja nema
svojstva upravnog akta, već uvjerenja. Drugim riječima, domovnicom se ne stječe
hrvatsko državljanstvo, jer ona ne proizvodi nikakve neposredne pravne učinke. S
druge strane, poništenje putovnice (koja je podnositeljici izdana na temelju
nezakonito izdane domovnice, zbog čega je i uslijedilo njezino poništenje), ne
znači da je podnositeljici oduzeto hrvatsko državljanstvo, kao što to ona
pogrešno ističe u ustavnoj tužbi.
Navedena gruba pogreška službene osobe u nadležnom upravnom tijelu, koja je
podnositeljici nezakonito izdala domovnicu, može biti osnova odgovornosti države
za eventualnu štetu koja je podnositeljici nanesena nezakonitim radom službene
osobe (pri čemu šteta od nezakonito izdane domovnice i hrvatske putne isprave
mora biti dokazana), ali ne i osnova za primjenu članka 30. stavka 1. Zakona o
hrvatskom državljanstvu, odnosno osnova za utvrđenje da se podnositeljica smatra
hrvatskom državljankom po sili zakona od 8. listopada 1991. godine.

Broj: U-III-2006/2001
Zagreb, 11. srpnja 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 96/2006-2238
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)