## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6360/2010 od 15. listopada 2014.

### NN 133/2014 (14.11.2014.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6360/2010 od 15. listopada 2014.

133 14.11.2014 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6360/2010 od 15. listopada 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2516

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Snježana Bagić, zamjenica predsjednice Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Ivica Bogdan iz Prekope, kojeg zastupaju Željko Žganjer i Tomislav Vlainić, odvjetnici iz Zagreba, na sjednici održanoj 15. listopada 2014. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud) broj: Kž-Us-58/10-3 od 14. rujna 2010., kojom je potvrđena presuda Županijskog suda u Čakovcu broj: K-10/09-127 od 16. prosinca 2009.

Prvostupanjskom presudom podnositelj je kao drugookrivljenik proglašen krivim za počinjenje kaznenog djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom, zlouporabom opojnih droga iz članka 173. stavka 3. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 129/00., 51/01., 11/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., u daljnjem tekstu: KZ) činjenično i pravno opisanog u izreci iste presude, za što mu je uz primjenu propisa o ublažavanju kazne utvrđena kazna zatvora u trajanju od četiri (4) godine i četiri (4) mjeseca, s time da mu je u kaznu uračunato vrijeme provedeno u pritvoru od 12. prosinca 2007. do 16. prosinca 2009.

1.2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Županijskog suda u Varaždinu, Stalne službe u Čakovcu broj: K-10/09.

II. POSTUPAK PRED NADLEŽNIM SUDOVIMA

2. Državno odvjetništvo Republike Hrvatske, Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta (u daljnjem tekstu: USKOK) podiglo je optužnicu pred Županijskim sudom u Zagrebu broj: UK-412/07 od 29. travnja 2008. protiv podnositelja kao drugookrivljenika, radi počinjenja kaznenog djela iz članka 173. stavka 3. KZ-a.

2.1. Rješenja o prenošenju mjesne nadležnosti

2.1.1. Rješenjem Vrhovnog suda broj: I-4 Kr-168/08 od 5. studenog 2008. prihvaćen je prijedlog Županijskog suda u Zagrebu radi prenošenja mjesne nadležnosti zbog preopterećenosti suda te je za vođenje konkretnog postupka određen Županijski sud u Varaždinu kao mjesno nadležan.

2.1.2. Rješenjem Vrhovnog suda broj: II 4 Kr-124/09-3 od 7. svibnja 2009. prihvaćen je prijedlog Županijskog suda u Varaždinu za prenošenje mjesne nadležnosti zbog sudjelovanja sudaca toga suda u obavljanju istražnih radnji i odlučivanja o prigovoru protiv optužnice. Za vođenje postupka određen je Županijski sud u Čakovcu, kao mjesno nadležan.

Dopisom od 20. svibnja 2009. spis je dostavljen Županijskom sudu u Čakovcu te se postupak nastavio voditi pred tim sudom pod brojem K-10/09. U rad je dodijeljen sutkinji Ljiljani Kolenko, kao predsjednici vijeća. Članovima vijeća određeni su sutkinja Nada Krnjak i sudac Josip Cirković.

2.2. Rješenja kojima se odlučuje o pritvoru podnositelja

2.2.1. Podnositelj je podnio prijedlog za ukidanje pritvora. Taj prijedlog odbijen je rješenjem broj: Kv-12/09-5 (K-10/09) od 10. lipnja 2009., jer je Županijski sud u Čakovcu zaključio da činjenični opis optužnice ukazuje »na veći stupanj upornosti i kriminalne volje« podnositelja budući da se podnositelj »povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih droga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje«.

Članovi izvanraspravnog vijeća u donošenju tog rješenja bili su sutkinja Nada Krnjak, predsjednica vijeća te sutkinje Ljiljana Kolenko i Jelena Hatvalić, članice vijeća.

U tom rješenju, između ostalog, navodi se:

»(...)

Posljednje rješenje o produljenju pritvora donio je Županijski sud u Varaždinu pod brojem Kv-108/09 dana 13. svibnja 2009.g. te je II okr. Ivici Bogdanu temeljem čl. 107 st. 2 ZKP-a pritvor produljen iz zakonske osnove iz čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a. Povodom žalbe II okrivljenika Vrhovni sud Republike Hrvatske donio je ovosudno rješenje broj Kž-347/09-3 od 27. svibnja 2009.g.

Stoga ne stoji navod iz zahtjeva da je pritvor produljen po nenadležnom sudu. Što se tiče svrsishodnosti pritvora, ovo vijeće smatra da se u odnosu na posljednje ispitivanje pritvorskih razloga okolnosti spram II okr. Ivice Bogdana nisu izmijenile te da i dalje postoje razlozi za daljnju primjenu mjere pritvora spram II okrivljenika propisani u čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a.

Naime, II okr. je u razdoblju od tri godine i to od 2003. do 2006.g. višestruko osuđivan zbog različitih djela te kazne u tim odlukama nisu djelovale na II okrivljenika da svoje ponašanje uskladi sa pozitivnim zakonskim propisima.

Prema činjeničnom opisu optužnice II okr. se povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih druga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje, što ukazuje na veći stupanj upornosti i kriminalne volje II okrivljenika.

(...)«

2.2.2. Novo rješenje o produljenju pritvora donijeto je 24. srpnja 2009. u izvanraspravnom vijeću sastavljenom od sudaca toga suda, Nade Krnjak, kao predsjednice vijeća te Ljiljane Kolenko i Jelene Hatvalić, kao članica vijeća. Podnositelju je produljen pritvor na temelju članka 102. stavka 1. točke 3. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispravak, 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. – ispravak., 62/03. – pročišćeni tekst i 115/06.; u daljnjem tekstu: ZKP). Županijski sud u Čakovcu zaključio je da činjenični opis optužnice ukazuje »na veći stupanj upornosti i kriminalne volje« podnositelja budući da se podnositelj »povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih druga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje«.

U navedenom rješenju navodi se:

»(...)

Vijeće je izvršilo uvid u ovosudni spis K-10/09, u spis Županijskog suda u Varaždinu broj K-9/09 i spis Županijskog suda u Zagrebu K-US-39/08.

Vijeće smatra da i nadalje postoje uvjeti za primjenu mjere pritvora nad II okr. Ivicom Bogdanom iz čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a.

Osnovana sumnja da je II okr. počinio kazneno djelo iz čl. 173 st. 3 u vezi st. 2 KZ proizlazi iz do sada prikupljenih dokaza koji se nalaze u spisu, a naročito iz obrana onih okrivljenika koji su kazneno djelo priznali.

Ovo vijeće smatra da u konkretnom slučaju egzistira pritvorski razlog iz čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a, odnosno da postoje osobite okolnosti koje opravdavaju bojazan da će II okr. ponoviti kazneno djelo ukoliko bude pušten na slobodu.

Ovo vijeće smatra da se u odnosu na posljednje ispitivanje pritvorskih razloga okolnosti spram II okr. Ivice Bogdana nisu promijenile te smatra da i dalje postoje razlozi za daljnju primjenu mjere pritvora spram II okrivljenika iz čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a.

II okr. je u razdoblju od 2003. do 2006. g. višestruko osuđivan zbog različitih kaznenih djela te je očito da kazne nisu djelovale na njega kako bi svoje ponašanje uskladio sa pozitivnim zakonskim propisima.

Konkretno, II okrivljenik Ivica Bogdan prema izvodu iz kaznene evidencije (4021 Kio) suđen je radi počinjenja kaznenih djela iz čl. 222 st. 1 KZ – uništenje i oštećenje tuđe stvari, iz čl. 129 st. 3 u svezi st. 2. KZ-prijetnju, iz čl. 317 st. 2 u svezi st. 1 KZ – sprečavanje službene osobe u obavljanju službene dužnosti i iz čl. 200 st. 1 KZ-a klevetu.

Uvidom u optužnicu iz spisa Županijskog suda u Čakovcu K-15/07 utvrđeno je da je spram Ivice Bogdana podignuta optužnica po ŽDO u Čakovcu broj K-DO-5/07 dana 24. travnja 2007.g., radi počinjenja kaznenog djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom, zlouporabom opojnih droga iz čl. 173 st. 2 KZ u vezi s čl. 41 ZIDKZ, a inkriminirani period je kraj mjeseca prosinca 2006.g. te prva polovica 2007.g.

Imajući u vidu načelo razmjernosti, ovo vijeće smatra da isto nije ugroženo, a s obzirom na vrijeme koje je okr. do sada proveo u pritvoru, uzevši u obzir težinu inkriminiranog kaznenog djela i visinu zapriječene kazne za konkretno kazneno djelo.

Iz činjeničnog opisa optužnice proizlazi da se II okr. povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih droga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje, što ukazuje na veći stupanj upornosti i kriminalne volje II okrivljenika.

Vijeće smatra da egzistencija obitelji Bogdan nije ugrožena jer II okr. prima mirovinu od 3.500,00 kuna od čega se njegova izvanbračna supruga i njegovo malodobno dijete uzdržavaju.

(...)«

2.2.3. Rješenjem Županijskog suda u Čakovcu broj: Kv-29/09-5 (K-10/09) od 4. rujna 2009. u izvanraspravnom vijeću sastavljenom od sudaca toga suda, Josipa Cirkovića, kao predsjednika vijeća te Ljiljane Kolenko i Jelene Hatvalić, kao članica vijeća podnositelju je produljen pritvor također u smislu članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a. Županijski sud u Čakovcu zaključio je da činjenični opis optužnice ukazuje »na veći stupanj upornosti i kriminalne volje« podnositelja budući da se podnositelj »povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih droga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje«.

U navedenom rješenje navodi se:

»(...)

Osnovana sumnja da je II okr. počinio kazneno djelo iz čl. 173 st. 3 u vezi st. 2 KZ proizlazi iz do sada prikupljenih dokaza koji se nalaze u spisu.

Ovo vijeće smatra da u konkretnom slučaju egzistira pritvorski razlog iz čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a, odnosno da postoje osobite okolnosti koje opravdavaju bojazan da će II okr. ponoviti kazneno djelo ukoliko bude pušten na slobodu.

Ovo vijeće smatra da se u odnosu na posljednje ispitivanje pritvorskih razloga okolnosti spram II okr. Ivice Bogdanu nisu promijenile te smatra da i dalje postoje razlozi za daljnju primjenu mjere pritvora spram II okrivljenika iz čl. 102 st. 1 točka 3 ZKP-a.

II okr. je u razdoblju od 2003. do 2006. g. višestruko osuđivan zbog različitih kaznenih djela te je očito da kazne nisu djelovale na njega te da svoje ponašanje nije uskladio sa pozitivnim zakonskim propisima.

II okrivljenik Ivica Bogdan prema izvodu iz kaznene evidencije (4021 Kio) suđen je radi počinjenja kaznenih djela iz čl. 222 st. 1 KZ – uništenje i oštećenje tužen stvari, iz čl. 129 st. 3 u svezi st. 2. KZ-prijetnju, iz čl. 317 st. 2 u svezi st. 1 KZ – sprečavanje službene osobe u obavljanju službene dužnosti i iz čl. 200 st. 1 KZ – klevetu.

Uvidom u optužnicu iz spisa Županijskog suda u Čakovcu K-15/07 utvrđeno je da je spram Ivice Bogdana podignuta optužnica po ŽDO u Čakovcu broj K-DO-5/07 dana 24. travnja 2007.g., radi počinjenja kaznenog djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom, zlouporabom opojnih droga iz čl. 173 st. 2 KZ u vezi s čl. 41 ZIDKZ, a inkriminirani period je kraj mjeseca prosinca 2006.g. te prva polovica 2007.g.

Imajući u vidu načelo razmjernosti, ovo vijeće smatra da isto nije ugroženo, a s obzirom na vrijeme koje je okr. do sada proveo u pritvoru, uzevši u obzir težinu inkriminiranog kaznenog djela i visinu zapriječene kazne za konkretno kazneno djelo.

Iz činjeničnog opisa optužnice proizlazi da se II okr. povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih droga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje, što ukazuje na veći stupanj upornosti i kriminalne volje II okrivljenika.

Vijeće smatra da egzistencija obitelji Bogdan nije ugrožena jer II okr. prima mirovinu od 3.500,00 kuna od čega se njegova izvanbračna supruga i njegovo malodobno dijete uzdržavaju.

(...)«

2.3. Rješenje o odbijanju zahtjeva za izuzeće

Na raspravi 23. studenog 2009. branitelj podnositelja predao je zahtjev za izuzeće predsjednice vijeća, sutkinje Ljiljane Kolenko, a nakon što je objavljen sastav vijeća, branitelj podnositelja zatražio je izuzeće i ostalih članova vijeća radi sudjelovanja u donošenju odluke o produljenju pritvora podnositelju.

Rješenjem Županijskog suda u Čakovcu broj: 9-Su-704/09 od 30. studenog 2009. odbijeni su zahtjevi za izuzeće.

U tom rješenju navodi se:

»(...)

U odnosu na zahtjev II opt. Ivice Bogdana za izuzeće suca Ljiljane Kolenko, a na temelju uvida u spis broj K-10/09, te ocjene zahtjeva za izuzeće, proizlazi da je isti zahtjev neosnovan, jer II opt. Ivica Bogdan nije naveo okolnosti koje bi konkretno upućivale na sumnju u pristranost imenovanog suca Županijskog suda u Čakovcu, a niti su utvrđeni ostali zakonski razlozi za izuzeće suca u smislu odredbe čl. 36. st. 1 i 2 ZKP-a.

Nadalje, u odnosu na zahtjev II opt. Ivice Bogdana, podnijet po branitelju, za izuzeće sudaca Ljiljane Kolenko, Nade Krnjak i Josipa Cirkovića, valja navesti, da su imenovani suci sudjelovali u donošenju rješenja o produljenju pritvora prema II opt. Ivici Bogdanu, a potom bili članovi raspravnog vijeća, ali ove okolnosti ne predstavljaju razlog za isključenje (čl. 36 st. 1 ZKP-a), niti razloge za otklon od obavljanja sudačke dužnosti (čl. 36 st. 2 ZKP-a). Ovo stoga, što citirane zakonske odredbe imaju za svrhu jamčiti sudačku nepristranost pri donošenju odluka kojima se meritorno odlučuje o krivnji i obilježju konkretnog kaznenog djela, a ne pri donošenju procesnih odluka u kaznenom predmetu koje prethode donošenju takve meritorne sudske odluke.

(...)«

2.4. Meritorne odluke Županijskog suda u Čakovcu i Vrhovnog suda

Županijski sud u Čakovcu u vijeću sastavljenom od sutkinje Ljiljane Kolenko, kao predsjednice vijeća, te sudaca Nade Krnjak i Josipa Cirkovića, kao članova vijeća, donio je presudu kojom je utvrđena krivnja podnositelja za počinjenje kaznenog djela koje mu se stavlja na teret.

Vrhovni sud potvrdio je prvostupanjsku presudu.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. Podnositelj ustavne tužbe smatra da mu je osporenim presudama povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) jer je predsjednica raspravnog vijeća prvostupanjskog suda, kao član izvanraspravnog vijeća istog suda sudjelovala u donošenju rješenja o produljenju pritvora podnositelju. Poziva se na odluku Ustavnog suda broj: U-III-3872/2006 od 7. srpnja 2009.

U ustavnoj tužbi ističe:

»(...)

Po stajalištu podnositelja činjenice da je predsjednica raspravnog vijeća Županijskog suda u Čakovcu, kao član izvanraspravnog vijeća tog suda u tri navrata sudjelovala u donošenju rješenja o produljenju pritvora protiv podnositelja, opravdano dovode u ozbiljnu sumnju nepristranost suda.

(...)«

Podnositelj predlaže Ustavnom sudu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih presuda i vraćanje predmeta na ponovni postupak.

IV. MJERODAVNO PRAVO

4. Za ocjenu navoda podnositelja u svezi sudačke nepristranosti u konkretnom slučaju mjerodavni su članci 36. stavak 1. točka 5. i stavak 2. ZKP-a i članak 102. stavak 1. točka 3. ZKP-a.

Mjerodavni dio članka 36. ZKP-a propisuje:

»Članak 36.

(1) Sudac ... isključen je od obavljanja sudske dužnosti:

(...)

5) ako je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda ili ako je u istom sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom ili izvanrednim pravnim lijekom.

(2) Sudac ... može biti otklonjen od obavljanja sudske dužnosti ako se izvan slučajeva navedenih u stavku 1. ovoga članka navedu i dokažu okolnosti koje izazivaju sumnju u njegovu nepristranost.«

Mjerodavni dio članka 102. propisuje:

»Članak 102.

(1) Ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo, pritvor se protiv te osobe može odrediti.

(...)

3) ako osobite okolnosti opravdavaju bojazan da će ponoviti kazneno djelo ili da će dovršiti pokušano kazneno djelo ili da će počiniti kazneno djelo kojim prijeti,

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li sudjelovanjem sutkinje Ljiljane Kolenko kao sutkinje u donošenju odluka o pritvoru nakon podignute optužnice, a kasnije i meritorne odluke podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(…)«

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

5.1. Načelna stajališta Ustavnoga suda u odnosu na nepristranost suda/suca

Sastavni dio prava na pravično suđenje jest pravo optuženika na suđenje pred zakonom ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom. Nepristranost suda podrazumijeva da sud i njegov sastav jamče dovoljno sigurnosti, kojom isključuju svaku opravdanu sumnju u nepristranost suda. Navedeno stajalište Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-III-5423/2008 od 28. siječnja 2009., objavljenoj u »Narodnim novinama« broj 16/09., u kojoj je istaknuto da se (ne)pristranost suda provjerava primjenom subjektivnog i objektivnog testa.

Međutim, prije nego što se pristupi provođenju testa sa subjektivnog i objektivnog aspekta, potrebno je utvrditi u kojoj fazi postupka je podnositelj imao saznanje o postojanju elemenata koji ukazuju na eventualno postojanje nepristranosti nekog suca te je li taj prigovor isticao tijekom postupka.

Ustavni sud napominje da ZKP propisuje mogućnost otklanjanja uzroka sumnje u nepristranost suca. Stoga, samim postojanjem mogućnosti za otklanjanje uzroka zabrinutosti glede nepristranosti suda ili suca, za očekivati je da će osoba čim sazna za postojanje takve dokazive okolnosti navedenom prigovoriti u konkretnom postupku. Ukoliko podnositelj propusti tijekom postupka iskoristiti priliku za ulaganje prigovora protiv sastava raspravnog vijeća ili nedostataka nepristranosti, takav postupovni nedostatak, ne može se smatrati miješanjem u podnositeljevo pravo na pošteno suđenje.

Međutim, ukoliko je podnositelj isticao prigovor, ispunjena je pretpostavka za daljnje postupanje ispitivanja (ne) pristranosti primjenom subjektivnog i objektivnog testa.

Kako je, u pravilu, teško pribaviti dokaze kojima se pobija presumpcija subjektivne nepristranosti u pojedinim slučajevima, Ustavni sud primjenjuje objektivni test, prema kojemu ispituje postojanje okolnosti koje bi mogle izazvati sumnju u nepristranost članova sudskog vijeća. Postojanje takvih okolnosti Ustavni sud smatra dovoljnim da ugrozi povjerenje koje svaki sud mora uživati u demokratskom društvu.

Objektivnim testom nepristranosti ispituje se je li sam sud, a između ostaloga i njegov sudački sastav, ponudio dovoljno jamstava kako bi se isključila svaka legitimna dvojba u pogledu njegove nepristranosti. Taj test može obuhvatiti i pitanje: nudi li konkretan sudac dovoljno jamstava kako bi isključio svaku legitimnu dvojbu u tom pogledu.

U odnosu na objektivni test, Ustavni sud ističe da se mora utvrditi postoje li, sasvim odvojeno od ponašanja suca, provjerljive činjenice koje mogu potaknuti dvojbu glede njegove nepristranosti. To podrazumijeva da je – pri odlučivanju postoji li u nekom predmetu legitiman razlog za bojazan da neki sudac nije nepristran – samo stajalište dotične osobe važno, ali ne i odlučno za ocjenu njezine nepristranosti. Ono što je odlučno jest pitanje: može li se ta bojazan smatrati objektivno opravdanom.

Kod objektivne je nepristranosti riječ o povjerenju koje sudovi moraju uživati u javnosti u demokratskom društvu. To je temeljno mjerilo objektivne nepristranosti.

U tom smislu čak i ono što se izvana čini posve nevažnim može biti od određene važnosti. Drugim riječima, tu vrijedi temeljno načelo: »ne samo da se pravda mora izvršavati, mora se i vidjeti da se ona izvršava«.

Ustavni sud napominje da treba raditi razliku između pitanja koja se moraju riješiti pri odlučivanju o razlozima za određivanje pritvora i pri odlučivanju o odluci o glavnoj stvari. Pri odlučivanju o određivanju pritvora član vijeća ocjenjuje samo pravna pitanja primjene procesnih odredbi o postojanju tzv. causae arresti (članak 102. ZKP-a) i okolnostima koje prima facie postoje za postojanje pritvorskih osnova. Time on ne sudjeluje u cjelovitom ocjenjivanju pravnih razloga za osnovanost optužbe niti u utvrđenju visokog stupnja sumnje u optuženikovu krivnju, potrebnog za potvrdu optužnice čiji je sadržaj predmet suđenja na glavnoj raspravi. Sumnja i formalno utvrđivanje krivnje (formal finding of guilt) ne smiju se izjednačavati. (presuda Europskog suda u predmetu Jasinski protiv Poljske, 20. XII. 2005., zahtjev broj: 30865/96).

5.2. Primjena načelnih stajališta na konkretan predmet

U ustavnoj tužbi podnositeljevi navodi usmjereni su na postojanje sudačke nepristranosti sutkinje Ljiljane Kolenko jer je u tri navrata odlučivala o produljenju pritvora podnositelju te zatim kasnije, kao članica vijeća, u donošenju prvostupanjske presude.

5.2.1. Prije svega, valjalo je utvrditi je li podnositelj isticao prigovor o nepristranosti sutkinje Ljiljane Kolenko, a ako je odgovor potvrdan, u kojoj fazi je taj prigovor istican.

Ustavni sud primjećuje da je na raspravi 23. studenog 2009. branitelj podnositelja predao zahtjev za izuzeće predsjednice vijeća, sutkinje Ljiljane Kolenko, a nakon što je objavljen sastav vijeća, branitelj podnositelja zatražio je izuzeće i ostalih članova vijeća iz razloga što su svo troje sudjelovali u donošenju odluke o produljenju pritvora podnositelju.

Zahtjevi za izuzeće odbijeni su rješenjem Županijskog suda u Čakovcu broj: 9-Su-704/09 od 30. studenog 2009. s obrazloženjem da nisu ispunjene pretpostavke za isključenje, niti postoje razlozi za otklon za obavljanje sudačke dužnosti. Prema mišljenju toga suda »zakonske odredbe imaju svrhu jamčiti sudačku nepristranost pri donošenju odluka kojima se meritorno odlučuje o krivnji i obilježju konkretnog kaznenog djela, a ne pri donošenju procesnih odluka u kaznenom predmetu koje prethode donošenju takve meritorne sudske odluke«.

5.2.2. Ustavni sud napominje da se činjenica što je navedena sutkinja, kao predsjednica vijeća koje je donijelo prvostupanjsku presudu ranije sudjelovala u donošenju odluka o produljenju pritvora podnositelja, sama za sebe ne može smatrati dovoljnim razlogom za otklon suca iz odlučivanja o kaznenoj odgovornosti podnositelja za djelo koje mu se u konkretnom slučaju stavljalo na teret.

Međutim, osobite okolnosti konkretnog slučaja mogu dovesti do drugačijeg zaključka. (Ne)postojanje osobitih okolnosti konkretnog slučaja kao »vanjskih indikatora« za opravdanje bojazni podnositelja o pristranosti sutkinje Lijljane Kolenko, valjalo je utvrditi uvidom u rješenja kojima se odlučivalo o pritvoru.

U konkretnom slučaju, Ustavni sud primjećuje da je pravna osnova za odbijanje odnosno produljenje pritvora za sva tri sporna rješenja (jedno o odbijanju zahtjeva za ukidanje prijedloga te dva o produljenju pritvora podnositelja) sadržana u članku 102. stavku 1. točki 3. ZKP-a kojim je propisana mogućnost produljenja pritvora »ako osobite okolnosti opravdavaju bojazan da će ponoviti kazneno djelo ili da će dovršiti pokušano kazneno djelo ili da će počiniti kazneno djelo kojim prijeti«. Nadalje, Ustavni sud primjećuje da je u sva tri pritvorska rješenja (na koja se podnositelj poziva u ustavnoj tužbi) Županijski sud u Čakovcu naveo da činjenični opis optužnice ukazuje »na veći stupanj upornosti i kriminalne volje« podnositelja budući da se podnositelj »povezao sa ostalim okrivljenicima radi kontinuiranog krijumčarenja opojnih droga s dogovorenim planom uzgoja i prerade opojnih droga, prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu opojnih droga i njezino prenošenje s područja Republike Bosne i Hercegovine u Slavoniju te potom na područje Međimurske županije radi daljnje prodaje«. Međutim, samim navođenjem da kod podnositelja – nakon uvida u optužnicu – postoje pokazatelji o postojanju »većeg stupnja upornosti i kriminalne volje« ne može se protumačiti na način da je sutkinja Ljiljana Kolenko – pri donošenju odluka o pritvoru – već donijela odluku o krivnji podnositelja.

Temeljem navedenog, Ustavni sud smatra kako se, imajući u vidu okolnosti konkretnog slučaja, ne može zaključiti da su postojale okolnosti koje bi kao »vanjski indikatori« mogle pokazati da je bojazan podnositelja ustavne tužbe u pogledu nepristranosti navedene sutkinje »bila objektivno opravdana«, tj. da bi navedena sutkinja pristupila odlučivanju o krivnji podnositelja bez potrebne nepristranosti. Iz navedenih razloga, pozivanje podnositelja na odluku broj: U-III-3872/2006 nije relevantno u konkretnom slučaju.

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni sud je na kraju dužan primijetiti da se u mnogobrojnim rješenjima o produljivanju istražnog zatvora, pa i u ovom, suci koriste pravnim izričajima koje formuliraju tako da bi se iz njih mogao izvući zaključak o tome da se ne odlučuje o oduzimanju slobode već o krivnji čime se ozbiljno ugrožava presumcija nedužnosti iz članka 28. Ustava. Ta pojava je opća, vrlo raširena te postaje pravilo, a što je prema ocjeni Ustavnog suda ustavnopravno neprihvatljivo.

6. Na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci.

7. Objava odluke (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-6360/2010

Zagreb, 15. listopada 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Zamjenica predsjednice
dr. sc. Snježana Bagić, v.r.

Odluka, NN 133/2014-2516