## Deklaracija o Oluji

### NN 76/2006 (10.7.2006.), Deklaracija o Oluji

# HRVATSKI SABOR

1787

**Privrženi** najvišim vrednotama ustavnog poretka
Republike Hrvatske i međunarodnoga pravnog poretka;

**Osnažujući** smisao i sadržaj Deklaracije o
Domovinskom ratu koju je Hrvatski sabor usvojio 13. listopada 2000. godine, u
kojoj se Domovinski rat određuje kao »pravedan i legitiman, obrambeni i osloboditeljski«;

**Prisjećajući se** – s osjećajem uzbuđenja, ponosa
i zahvalnosti – dramatičnih i tragičnih, ali i pobjedničkih i slavnih dana u
kojima su ostvarene pobjedničke vojno-redarstvene akcije »Bljesak« (svibanj
1995.) i »Oluja« (kolovoz 1995.) kojima je naš narod ostvario povijesno pravo
na slobodu i kojima je Republika Hrvatska ostvarila temeljne preduvjete za
mirnu reintegraciju preostalih okupiranih područja, a time i postignuće
teritorijalne cjelovitosti i punog suvereniteta;

**Zabrinuti** zbog činjenice što se u optužnicama
Haškog tribunala pravedna, međunarodno-pravno legitimna i pobjednička
vojno-redarstvena akcija »Oluja« kvalificira kao »udruženi zločinački pothvat«
kojem cilj nije bilo samo oslobađanje Republike Hrvatske od velikosrpske
okupacije i sustavnog paravojnog terora, već i provođenje navodnog projekta
etničkog čišćenja (»deportacije i prisilnog raseljavanja srpskog stanovništva
Krajine«);

**Odlučni** u nakani da povijesnu istinu o »Oluji« –
njezinim sudionicima, zapovjednicima i kreatorima – branimo svim legitimnim
sredstvima: prikupljanjem i sređivanjem arhivske građe, poticanjem i
financiranjem slobodnih znanstvenih istraživanja, diplomatskom djelatnošću i
pravnim postupcima pred Međunarodnim sudom prav­de u Haagu i Haškim tribunalom;

**Jedinstveni** u osudi svakog pojedinačnog i svih
zločina koji su se doista dogodili tijekom i nakon operacija »Bljesak« i
»Oluja«, a kojih su žrtve, nažalost – kako to i inače u ratovima biva – bili
nevini i nemoćni civili;

**Izražavajući** duboku i trajnu zahvalnost i
poštovanje prema svakom i svim sudionicima Domovinskoga rata, bez čije
odlučnosti, ljubavi, junaštva, patnje i žrtve Republika Hrvatska ne bi bila
slobodna, suverena i cjelovita država;

**Upućujući** posebne izraze trajne zahvalnosti i
poštovanja članovima obitelji i prijateljima svih poginulih za hrvatsku slobodu
te svakom i svim preživjelim ranjenim, invalidnim i bolesnim hrvatskim
ratnicima;

**Izražavajući** posebnu zahvalnost svim pojedincima
(novinarima, ratnim reporterima, znanstvenicima, nobelovcima, humanitarnim i
karitativnim djelatnicima i tzv. običnim ljudima) i
institucijama međunarodne zajednice koje su od samog početka velikosrpske i JNA
agresije na Republiku Hrvatsku tu agresiju ispravno definirale i tretirale: kao
»okupaciju suverenih dijelova hrvatskog teritorija« (Rezolucija Opće skupštine
UN 49/43 »Situacija na okupiranim područjima Hrvatske, 21. listopada 1994);

**Upućujući** posebne i trajne izraze zahvalnosti i
poštovanja bivšem američkom predsjedniku Billu Clintonu i njegovim najbližim suradnicima (Al Gore, Madeleine Albirght, Richard Holbrooke, Anthony Lake, Peter Galbright i drugi) za odlučujuću ulogu u preuzimanju
vodstva u procesu slamanja velikosprske agresije i
sprečavanju daljnjeg genocida u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini;

Mi, zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora,
na sjednici 30. lipnja 2006., donosimo

## DEKLARACIJU O OLUJI

*1. Priroda, svrha i tijek akcija*.
Vojno-redarstvena akcija »Oluja« započela je 4. kolovoza 1995. godine u 5.00
sati, a trajala je tri i pol dana, do 7. kolovoza 1995. godine u 18.00 sati.
Srpska je vojska priznala poraz činom predaje 8. kolovoza 1995. godine u 19.00
sati kada je u Viduševcu zapovjednik tzv. 21. Krajinskog korpusa pukovnik Čedomir
Bulat, predajući se, podnio prijavak generalu
Hrvatske vojske Petru Stipetiću, priznajući
bezuvjetni poraz srpske vojske i neupitnu pobjedu Hrvatske vojske. Poštujući
ratna pravila i običaje, zapovjedništvo Hrvatske vojske ostavilo je tom
prigodom zarobljenim srpskim vojnicima kratko naoružanje.

*Svrha i istinski cilj* akcije »Oluja« bili su
oslobađanje okupiranoga hrvatskog teritorija i uspostava ustavno-pravnog
poretka Republike Hrvatske na prostoru koji se pod okupacijom nalazio pune
četiri godine. Na okupiranom su području srpske paravojne snage i snage
Jugoslavenske narodne armije provodile velikosrpsku osvajačku i zločinačku
politiku Slobodana Miloševića, »etnički čisteći« okupirane prostore od
hrvatskog i drugog nesrpskog stanovništva. Uz to, s okupiranih su prostora
Republike Hrvatske srpske snage organizirale i vršile sustavnu agresiju
usmjerenu prema slobodnim i oslobođenim dijelovima naše zemlje i susjedne nam
Bosne i Hercegovine. Krajnji je cilj srpske okupacije, agresije i etničkog
čišćenja bio stvaranje Velike Srbije. Vojno-redarstvena akcija »Oluja« bila je
upravo zbog toga opravdana, nužna i pravedna ratna operacija. Republika
Hrvatska odlučila je provesti »Oluju« tek onog trenutka kad su iscrpljene
doslovce sve mogućnosti mirne reintegracije okupiranih područja u ustavni,
prometni, gospodarski i društveni poredak Republike Hrvatske. Hrvatski sabor
posebnu zahvalnost i poštovanje duguje predsjedniku dr.
Franji Tuđmanu koji je, kao predsjednik Republike i vrhovni zapovjednik
oružanih snaga, imao ključnu ulogu u pripremi, zapovijedanju i nadzoru vojnih
operacija.

*2.* *Međunarodno-pravno legitimna akcija.*
Vojno-redarstvena akcija »Oluja« pripremljena je i provedena uz poštivanje svih
odredbi međunarodnoga ratnog, humanitarnog i civilnog prava i uz poštivanje svih
međunarodno prihvaćenih obveza naše zemlje. »Oluja« je međunarodnopravni
legitimitet temeljila na ovim dokumentima: (a) pravnim mišljenjima Arbitražne
komisije o Jugoslaviji, (b) odredbama Zajedničke deklaracije predsjednika
Republike Hrvatske i Savezne Republike Jugoslavije usvojene u Ženevi 30. rujna
1992. godine tijekom Međunarodne konferencije o bivšoj Jugoslaviji, (c)
Rezoluciji Opće skupštine UN 49/43 »Situacija na okupiranim područjima Hrvatske
od 21. listopada 1994. godine, (d) Rezoluciji Vijeća sigurnosti UN 779 (1992) o
trećem proširenju mandata UNPROFOR-a, (e) rezolucijama Vijeća sigurnosti 815
(1993), 847 (1993) i 871 (1993), 981 (1995) kojima se potvrđuje teritorijalna
cjelovitost Republike Hrvatske. Na sam dan početka »Oluje« Republika Hrvatska
je posebnim pismom (koje je potpisao ministar vanjskih poslova dr. Mate Granić) precizno obavijestila Vijeće sigurnosti o
suštinskim razlozima i ciljevima operacije: uspostava vladavine prava, ustavnog
poretka i vojne sigurnosti u RH te pružanje vojne podrške obrani Bihaća (u to
doba Zaštićene zone UN). U pismu se spominju i drugi legitimni razlozi za
akciju: propast pregovora na Međunarodnoj konferenciji o bivšoj Jugoslaviji
(srpsko odbijanje Plana Z-4), zajednička ofenziva bosanskih i hrvatskih Srba na
Bihać, obveze RH iz Splitskog sporazuma Tuđman – Izetbegović
o zajedničkoj obrani itd.

*3. Pobjednička akcija.* Oluja je pobjednička
vojno-redarstvena akcija u kojoj je, na strani osloboditelja, sudjelovalo oko
250.000 ratnika (80.000 u brigadama, 70.000 u domobranskim pukovnijama i 50.000
kao pričuva) koji su raspolagali s 350 tenkova, 3000 topova, 50 raketnih
bacača, 18 zrakoplova i 50 helikoptera. Na strani neprijatelja, prema srpskim
izvorima, borilo se oko 50.000 vojnika, koji su raspolagali s 200 tenkova, 350
topova i 25 raketnih sustava.

*4. Saveznička antiteroristička akcija.*
Promatrana iz suvremene perspektive borbe protiv terorizma, vojno-redarstvena
akcija »Oluja« mora se shvatiti, između ostaloga, kao *međunarodna, saveznička
ratna operacija.* Naime, »Oluja« je sredinom devedesetih godina prošlog stoljeća
postala izraz dominantne političke volje slobodnog svijeta o nužnosti
zaustavljanja velikosrpske osvajačke i agresivne politike i terora koji su
provodile srpske regularne i paravojne snage želeći po svaku cijenu stvoriti
Veliku Srbiju. Nakon Splitskog sporazuma Izetbegović-Tuđman
(22. srpnja 1995. godine) o zajedničkoj obrani Bihaća buduća akcija »Oluja« i
formalno je dobila status savezničke akcije. U suštinskom pogledu, ona je to
postala znatno ranije, jer su u obavještajnoj, strategijskoj, operativnoj i
diplomatskoj pripremi i realizaciji »Oluje« sudjelovali predstavnici mnogih
zemalja, a hrvatski narod i Republika Hrvatska posebnu zahvalnost duguju
administraciji i vodstvu bivšega američkog predsjednika Billa
Clintona i snagama NATO-a koje su imale vrlo važnu
ulogu u konačnom slamanju velikosrpske agresije.

*5. Odlučujuća bitka.* Prema mišljenjima svih
kvalificiranih stručnjaka »Oluja« je bila tzv.
odlučujuća bitka ne samo za rat u Republici Hrvatskoj, već i za završetak rata
u Bosni i Hercegovini. Oluja je, naime, započela svega dvadesetak dana nakon
genocida u Srebrenici (11. srpnja 1995. godine) u kojem je mučki ubijeno više
od 7.000 Bošnjaka. Oluja je, po svemu sudeći, organizirana i provedena u
posljednji čas, jer je poraz srpskih snaga spriječio ponavljanje »scenarija«
Srebrenice u drugim dijelovima Bosne i Hercegovine, posebice u Goraždu, Bihaću, Sarajevu, Tuzli, Cazinskoj krajini i
Posavini. Atribut »odlučujuće bitke« Oluja zaslužuje zbog niza razloga: (a) jer
je Republici Hrvatskoj donijela mir i slobodu, (b) jer je trajno promijenila
(suštinski i psihološki) odnose vojnih snaga u Bosni i Hercegovini i (c) jer je
srušila mit (kojeg su podržavali ili su mu robovali mnogi zapadni novinari, diplomati
i političari) o snazi, junaštvu i nepobjedivosti srpske vojske.

*6. Nezaboravna bitka.* Obveza je Hrvatskoga
sabora, hrvatske stručne javnosti, hrvatskih znanstvenih i obrazovnih ustanova
i medija da »Oluju« tijekom vremena pretvore u bitku koja se ne smije i neće
zaboraviti: u odlučujuću, slavnu, pobjedničku bitku Domovinskoga rata koja će
postati dijelom hrvatske »korisne prošlosti« za buduće generacije. Čuvanje
sjećanja na »Oluju« treba, dakako, sadržavati i pravo svih znanstvenika,
novinara, aktivista za zaštitu ljudskih prava i drugih ljudi na sustavno
slobodno istraživanje tamnih strana te i svih ratnih operacija: kršenja odredbi
ratnog i humanitarnog prava, činjenja zločina, ljudskog stradanja i patnje.

*7. Posljednja bitka.* Njegovanje sjećanja na
»Oluju«, na junaštvo i patnju njezinih sudionika, ali i njegovanje sjećanja na
tragične prilike u našoj zemlji u godinama koje su joj prethodile – godinama
velikosrpske agresije i terora – nužni su nama i našim susjedima kako se ratovi
ne bi ponovno vratili na naše prostore i kako bi bio ostvaren ideal svih nas:
da »Oluja«bude u povijesti zabilježena i zapamćena ne samo kao pobjednička i
odlučujuća, već i kao »posljednja hrvatska bitka«.

Klasa: 018-05/05-01/26

Zagreb, 30. lipnja 2006.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik

Hrvatskoga sabora

**Vladimir Šeks, v. r.**

Ostalo, NN 76/2006-1787