## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1663/2002 od 22. rujna 2004.

### NN 139/2004 (6.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1663/2002 od 22. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2456

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi Z. K. iz P. B., koje­g zastupa punomoćnik B. S., odvjetnik iz
Z., na sjednici održanoj 22. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku o
predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pn-2851/95 (ranije broj:
PN-3827/92) u najkraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od šest (6) mjeseci, računajući
od prvog iduće­g dana od dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, Z. K. iz
P. B., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz člana 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst) u iznosu od 6.150,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III.
izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca
od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu financija Republike
Hrvatske za ­njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 16. srp­nja 2002. godine teme­ljem odredaba članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), jer podnosite­lj
smatra da mu je predugim traja­njem parničnog postupka radi naknade štete, koje­g
od 1992. godine vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, povrijeđeno pravo na pošteno
suđe­nje u razumnom roku iz članka 29. Ustava Republike Hrvatske.

Podnosite­lj
predlaže da Sud naloži Općinskom sudu u Zagrebu da u roku od dva mjeseca donese
meritornu presudu u predmetu posl. broj: Pn-2852/95. Ujedno predlaže da mu Sud
dosudi naknadu u iznosu od 60.000,00 kn sa zakonskim zateznim kamatama od dana
donoše­nja odluke do isplate.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za odlučiva­nje
o povredi ustav­nog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava:

–
podnosite­lj je 24. rujna 1992. godine podnio protiv Z. »T.« d.d. K., tužbu Općinskom
sudu u Zagrebu, radi naknade štete nastale u prometnoj nezgodi 6. lip­nja 1992.
godine;

– u
postupku je održano ročište 13. studenoga 1992. godine, te je određeno provođe­nje
medicinskog vještače­nja, nakon če­ga, 1. ožujka 1993. godine podnosite­lj
povisuje tužbeni zahtjev glede iznosa naknade štete;

– rješe­njem, broj: PN-3827/92 od 14. trav­nja 1993.
godine, Općinski sud u Zagre­bu oglasio se stvarno nenadležnim u predmetnom
postupku, s obrazlože­njem da je u privrednim sporovima između domaćih pravnih
osoba i inozemnih fizičkih i pravnih osoba nadležan privredni sud, te je nakon
pravomoćnosti rješe­nja cijeli spis ustupio Okružnom privrednom sudu u Zagrebu
25. svib­nja 1993. godine;

– rasprava pred Okružnim privrednim sudom održana je
7. srp­nja 1993. te je riješeno da se pozove tuženik radi očitova­nja na
podnesak tužite­lja od 16. VI. 1993. (poviše­nje tužbenog zahtjeva) i navodi da
će se odrediti vještače­nje;

– podneskom od 7. rujna 1993. podnosite­lj predlaže
određi­va­­nje vještače­nja za procjenu motornih vozila;

– rješe­njem, broj: P-5587/93 od 26. rujna 1994.
godine, Trgovački sud u Zagrebu, oglasio se stvarno nenadležnim te je po
pravomoćnosti tog rješe­nja ustupio predmet Općinskom sudu u Zagrebu 3. trav­nja
1995. godine;

– podneskom Općinskom sudu u Zagrebu od 7. lip­nja
1995. podnosite­lj moli zakaziva­nje rasprave;

– podneskom od 13. srp­nja 1995. podnosite­lj
povisuje tužbeni zahtjev;

– pred Općinskim sudom u Zagrebu održano je ročište
10. studenoga 1995. godine, na kojem je u povodu prijedloga podnosite­lja određeno
vještače­nje o visini štete na ­nje­govom vozilu, nakon če­ga je održana
rasprava 10. svib­nja 1996. godine koja je nakon sasluša­nja dva vještaka odgođena
i s­ljedeća je zakazana za 27. rujna 1996. godine, no toga dana nije održana;

– podneskom od 21. siječ­nja 1997. podnosite­lj moli
zaka­zi­va­nje rasprave;

–
podneskom od 30. trav­nja 1997. podnosite­lj moli zakaziva­nje rasprave radi
dovrše­nja predmeta;

– s­ljedeća
rasprava pred Općinskim sudom u Zagrebu održana je 19. studenoga 1997. godine s
izmije­njenim vijećem, zbog če­ga je rasprava počela iznova, a riješeno je da
se provede vještače­nje na okolnost nastanka prometne nezgode i dopunsko vještače­nje
radi pojaš­nje­nja usmenog nalaza danog na ročištu 10. svib­nja 1996. godine,
te sasluša­nje podnosite­lja na okolnost nastanka štetnog događaja,
suodgovornosti za nastupa­nje pos­ljedica i potrebe tuđe pomoći i ­nje­ge i uništene
odjeće, s tim da će se sljedeće ročište odrediti pismenim putem po uplati
predujma za vještače­nje;

– podneskom od 25. studenoga 1995. podnosite­lj se
protivi novom prometnom vještače­nju i inzistira da se predmet dovrši bez tog
prometnog vještače­nja te preinačuje tužbu na način da traži zakonske kamate na
glavnicu i parnični trošak od presuđe­nja do isplate;

– predsjednik Općinskog suda u Zagrebu, 31. ožujka
1998. godine zatražio je od Ministarstva pravosuđa da za potrebe predmetne
parnice diplomatskim putem izvrši dostavu podneska podnosite­lja od 25. studenoga
1997. godine tuženiku, kao i da tuženika pozove da na službenom jeziku Općinskog
suda u Zagrebu dostavi svoje podneske od 28. listopada 1992., 3. studenoga
1992. i 10. ožujka 1993. godine;

– podneskom od 18. lip­nja 1998. podnosite­lj moli
zakaziva­nje rasprave;

– podneskom od 2. prosinca 1998. podnosite­lj moli
zakazi­va­nje rasprave, jer je od pos­ljed­nje prošlo više od godine dana;

– Ministarstvo pravosuđa je 25. ožujka 1999.
dostavilo Općinskom sudu u Zagrebu dokaz da je Okružni sud u Krškom uručio
pismena ovlaštenom predstavniku tuženika 3. prosinca 1998.; nema podatka kada
je Ministarstvo pravosuđa otpremilo isto pismeno;

– Općinski sud u Zagrebu, rješe­njem od 15. lip­nja
1999. godine, poziva tuženika na uplatu predujma za provođe­nje prometnog vještače­nja
i dostav­lja ga istoga dana Ministarstvu pravosuđa radi dostave tuženiku
diplomatskim putem;

– podneskom od 3. rujna 1999. podnosite­lj inzistira
da se konačno zakaže rasprava nakon dvije godine;

– rješe­njem od 18. srp­nja 2000. Općinski sud u
Zagrebu poziva vještaka da u da­lj­njem roku od 15 dana dostavi sudu svoj
pismeni nalaz i miš­lje­nje;

– Ministarstvo pravosuđa je 12. listopada 2000.
dostavilo Općinskom sudu u Zagrebu dokaz da je Okružni sud u Krškom uručio
pismeno tuženiku 13. trav­nja 2000.; nema podatka kada je Ministarstvo pravosuđa
otpremilo isto pismeno;

– podneskom od 21. prosinca 2000. podnosite­lj predlaže
sudu da rješe­njem pozove vještaka na izradu nalaza i dostavu spisa;

– Općinski sud u Zagrebu, rješe­njem od 6. ve­ljače
2001. godine, nalaže vještaku da mu »žurno« dostavi nalaz i miš­lje­nje, što je
vještak učinio 12. ve­ljače 2001. godine, pa rješe­njem od 15. ve­ljače 2001.
godine poziva punomoćnika podnosite­lja da dostavi prijevod tog nalaza i miš­lje­nja
na slovenski jezik radi dostave tuženiku, što je punomoćnik učinio 27. ve­ljače
2001. godine, ali nije dostavio prijevod podneska kojim je specificirao tužbeni
zahtjev;

– 15. ožujka
2001. godine, zamjenik punomoćnika tužite­lja zamolio je rok kako bi podnesak
(specifikacija tužbenog zahtjeva od 27. ve­ljače 2001.) preveo na slovenski
jezik, ali u sudskom spisu nema dokaza da je on to uopće učinio;

–
podneskom od 20. prosinca 2001. podnosite­lj moli zakazi­va­nje rasprave;

–
podneskom od 28. svib­nja 2002. podnosite­lj moli što hitnije zakazati
raspravu;

– Općinski
sud u Zagrebu, rješe­njem od 13. studenoga 2002. i istovjetnim rješe­njem od
24. prosinca 2002., poziva punomoćnika tužite­lja da u roku od 15, odnosno 3
dana dostavi u spis prijevod podneska kojim specificira tužbeni zahtjev od 27.
ve­ljače 2001., kao i prijevod poziva za ročište zakazano za 22. svib­nja 2003.
u 9,00 sati, na slovenski jezik, ovjereno od ovlaštenoga sudskog tumača, kako
bi se isti uz vještvo dostavili tuženiku diplomatskim putem, a u prilogu tog
rješe­nja dostav­ljen je i poziv za ročište zakazano za 22. svib­nja 2003.;

– na ročištu
zakazanom za 22. svib­nja 2003., rasprava nije održana zbog bolesti raspravnog
suca;

– rješe­njem
od 10. srp­nja 2003., Općinski sud u Zagrebu, ponovno nalaže punomoćniku tužite­lja
da u roku od 3 dana dostavi u spis prijevod podneska kojim specificira tužbeni
zahtjev od 27. ve­ljače 2001. i prijevod poziva na ročište koje je zakazano za
23. listopada 2003., čemu podnosite­lj udovo­ljava 25. srp­nja 2003., pa su
prevedeni podnesak i poziv, 29. srp­nja 2003. dostav­ljeni Ministarstvu pravosuđa,
uprave i lokalne samouprave radi dostave tuženom diplomatskim putem, a dostava
je obav­ljena 2. rujna 2003.;

– na
raspravu održanu 23. listopada 2003. nije se odazvao uredno pozvani tuženi,
riješeno je da se sasluša tužite­lj na okolnosti pruža­nja tuđe pomoći i ­nje­ge
te naruže­nja, a s­ljedeće ročište zakazano je za 20. siječ­nja 2004.;

– ročište
zakazano za 20. siječ­nja 2004. nije održano zbog bolesti suca, pa je s­ljedeće
zakazano za 10. siječ­nja 2005.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je s­ljedeće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (…)«.

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je s­ljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud (…).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (…) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana
od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4.
Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispu­njene pretpostavke za postupa­nje Suda u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski
parnični postupak započeo je 24. rujna 1992. godine podnoše­njem tužbe Općinskom
sudu u Zagrebu. Ustavna tužba podnijeta je 16. srp­nja 2002. godine. Ustavni
sud utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne tužbe postupak trajao ukupno
devet godina, devet mjeseci i dvadeset dva dana.

Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu:
Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe čine, teme­ljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutar­nje­g
pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod
nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između ostalog, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj«.

Pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu
Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglaše­nja Ustava). Ispitiva­nje razumnosti
traja­nja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku 63.
Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo.

Sukladno navedenom, pravno relevantno razdob­lje čija
se du­ljina u ovom predmetu razmatra započi­nje 5. studenoga 1997. (stupa­njem
na snagu Europske konvencije u Republici Hrvatskoj) i završava 16. srp­nja
2002. (danom podnoše­nja ustavne tužbe), što iznosi četiri godine, osam mjeseci
i jedanaest dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH
SUDOVA

Podnosite­lj
je protiv tužene Z. »T.« d.d. K. podnio 24. rujna 1992. godine tužbu Općinskom
sudu u Zagrebu.

Nakon rasprave održane 13. studenoga 1992. godine, Općinski
sud u Zagrebu oglasio se stvarno nenadležnim rješe­njem od 14. trav­nja 1993.
godine i predmet ustupio nadležnom trgovačkom sudu. No, i taj se sud oglasio
stvarno nenadležnim, te je nakon pravomoćnosti ­nje­govog rješe­nja od 26.
rujna 1994. godine, predmet vraćen Općinskom sudu u Zagrebu 3. trav­nja 1995.
godine.

Pred Općinskim
sudom u Zagrebu održano je ročište 10. studenoga 1995. godine, na kojem je u
povodu prijedloga podnosite­lja određeno vještače­nje o visini štete na ­nje­govom
vozilu, nakon če­ga je održana rasprava 10. svib­nja 1996. godine, koja je
nakon sasluša­nja dva vještaka odgođena i s­ljedeća je zakazana za 27. rujna 1996.
godine, no toga dana nije održana.

S­ljedeća
rasprava pred Općinskim sudom u Zagrebu održana je 19. studenoga 1997. godine s
izmije­njenim vijećem, zbog če­ga je rasprava počela iznova, a riješeno je da
se provede vještače­nje na okolnost nastanka prometne nezgode i dopunsko vještače­nje
radi pojaš­nje­nja usmenog nalaza danog na ročištu 10. svib­nja 1996. godine,
te sasluša­nje podnosite­lja na okolnost nastanka štetnog događaja,
suodgovornosti za nastupa­nje pos­ljedica i potrebe tuđe pomoći i ­nje­ge i uništene
odjeće.

Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu, 31. ožujka
1998. zatražio je od Ministarstva pravosuđa da za potrebe predmetne parnice
diplomatskim putem izvrši dostavu podneska podnosite­lja od 25. studenoga 1997.
godine tuženiku, kao i da tuženika pozove da na službenom jeziku Općinskog suda
u Zagrebu dostavi svoje podneske od 28. listopada 1992., 3. studenoga 1992. i
10. ožujka 1993. godine. Ta pismena uručio je tuženiku Okružni sud u Krškom 3.
prosinca 1998. godine.

Općinski sud u Zagrebu rješe­njem od 15. lip­nja
1999. poziva tuženika na uplatu predujma za provođe­nje prometnog vještače­nja
i dostav­lja ga istoga dana Ministarstvu pravosuđa radi dostave tuženiku
diplomatskim putem. To rješe­nje uručio je tuženiku Okružni sud u Krškom 13. trav­nja
2000. godine.

Općinski sud u Zagrebu, rješe­njem od 6. ve­ljače
2001. godine, nalaže vještaku da mu »žurno« dostavi nalaz i miš­lje­nje, što je
vještak učinio 12. ve­ljače 2001. godine, pa rješe­njem od 15. ve­ljače 2001.
godine poziva punomoćnika podnosite­lja da dostavi prijevod tog nalaza i miš­lje­nja
na slovenski jezik radi dostave tuženiku, što je punomoćnik učinio 27. ve­ljače
2001. godine, ali nije dostavio prijevod podneska kojim je specificirao tužbeni
zahtjev.

Dana 15. ožujka 2001. godine zamjenik punomoćnika tužite­lja
zamolio je rok kako bi podnesak (specifikacija tužbenog zahtjeva od 27. ve­ljače
2001.) preveo na slovenski jezik, a u sud­skom spisu nema dokaza da je nakon
toga on to i učinio.

Općinski sud u Zagrebu, rješe­njem od 13. studenoga
2002. godine, poziva punomoćnika tužite­lja da u roku od 15 dana dostavi u spis
prijevod podneska kojim specificira tužbeni zahtjev od 27. ve­ljače 2001.
godine, kao i prijevod poziva za ročište zakazano za 22. svib­nja 2003. godine
u 9,00 sati, na slovenski jezik, ovjereno od ovlaštenog sudskog tumača, kako bi
se isti uz vještvo dostavili tuženiku diplomatskim putem, a u prilogu tog rješe­nja
dostav­ljen je i poziv za ročište zakazano za 22. svib­nja 2003., koje nije održano
zbog bolesti suca, s­ljedeće je održano 23. listopada 2003., ali je odgođeno za
20. siječ­nja 2004., koje nije održano zbog bolesti suca te je sljedeće
zakazano za 10. siječ­nja 2005. godine.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom postupku, svojim je ponaša­njem u ma­njoj
mjeri pridonio du­ljini sudskog postupka, što je razvidno osobito iz či­njenice
da je 15. ožujka 2001. godine zamolio rok za prevođe­nje podneska na slovenski
jezik, što je učinio tek 25. srp­nja 2003. godine.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Iz
spisa predmeta je razvidno da dosadaš­nji tijek sudskog postupka ukazuje da se
u konkretnom slučaju radi o složenijoj sudskoj stvari. Naime, prvo se Općinski
sud u Zagrebu oglasio stvarno nenadležnim, da bi to isto učinio i Trgovački sud
u Zagrebu. U postupku je provedeno više vještače­nja, a s obzirom na to da je
tuženik strana pravna osoba, podnesci i pismena su morali biti prevođeni i
dostav­ljani diplomatskim putem.

5.
Ustavni sud utvrđuje da parnični postupak koji se pod poslovnim brojem
Pn-2851/1995 vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, još uvijek traje u prvom stup­nju,
dakle oko 12 godina. Nakon podnoše­nja ustavne tužbe (16. srp­nja 2002.), održano
je samo jedno ročište (23. listopada 2003.), dok ročišta zakazana za 22. svib­nja
2003. i 20. siječ­nja 2004. nisu održana zbog bolesti suca, a s­ljedeće je
zakazano za 10. siječ­nja 2005. godine.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da je u konkretnom slučaju
povrijeđeno ustavno pravo podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje
je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

6. Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu nazočnost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) teme­lji
se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-1663/2002
Zagreb, 22. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 139/2004-2456