## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-3527/2003 od 30. lipnja 2004.

### NN 98/2004 (16.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-3527/2003 od 30. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1870

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi O. P. iz Z., na
sjednici održanoj dana 30. lipnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se
usvaja.

II. Na temelju članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnomsudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst) podnositeljici ustavne tužbe
O. P. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 - pročišćeni
tekst) u iznosu od 2.500,00 kuna.

III. Naknada iz točke
II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna Republike
Hrvatske, u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice
Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova odluka objavit će
se u »Narodnim novinama«.

O b r a z l o ž e n j e

1. Podnositeljica
ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnijela je dana 5. studenoga 2003. godine
ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud
odredi rok za donošenje rješenja u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu pod poslovnim brojem: O-5337/2001, te da odredi primjerenu naknadu
podnositeljici zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stav­ka 1. Ustava,
koju je počinio Općinski sud u Zagrebu, ne odlučivši o nasljednom pravu
podnositeljice u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u presliku spisa Općinskog
suda u Zagrebu, broj: O-5337/2001, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno
relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana 25. lipnja 2001. godine Općinski sud u
Zagrebu zaprimio je smrtovnicu za pok. P., A., K.. Uz smrtovnicu sudu su
dostavljeni i dokazi o ostavini pokojnika; Ugovor o kupoprodaji stana u Z.,
Izvadak iz zemljišnih knjiga za nekretnine k.o. G., kao i Posjedovni listovi za
nekretnine k.o. G., te potvrda Gradskih groblja d.o.o. Mirogoj o pokojnikovom
pravu korištenja grobnog mjesta,

– dana 24. listopada 2001. godine održano je
prvo ročište u predmetu, na koje je pristupila većina nasljednika i dala svoje
nasljedničke izjave. Zbog dostave nasljedničke izjave zakonskog zastupnika
mldb. nasljednika, ročište je odgođeno i budući da između nasljednika nije
postojao spor oko podjele ostavinske imovine raspravnim rješenjem suda određeno
je da će se nakon dostave nasljedničke izjave za mldb. nasljednike, izraditi
rješenje o nasljeđivanju,

– dana 18. veljače 2002. godine udovoljeno je
traženju suda (sa ročišta 24. listopada 2001.) i u sudski spis dostavljena je
nasljednička izjava zastupnika mldb. nasljednika (ovjerena od strane javnog
bilježnika u Puli),

– dopisom od 6. svibnja 2002. godine sud poziva podnositeljicu
ustavne tužbe da u sudski spis dostavi nasljedničku izjavu z.z. mldb.
nasljednika, premda se ista izjava u sudskom spisu nalazi još od veljače 2002.
godine,

– dopisom od 6. ožujka 2003. godine (nakon
proteka i više od godine dana od kada se zatražena nasljednička izjava nalazi u
sudskom spisu), sud upućuje dopis Centru za socijalnu skrb Pula, kojim moli da
se Centar za socijalnu skrb Pula izjasni da li odobrava nasljedničku izjavu
z.z. mldb. nasljednika ostavitelja,

– dopisom od 28. ožujka 2003. godine Centar za
socijalnu skrb Pula obavještava sud da nije u mogućnosti udovoljiti traženju,
sve dok mu sud ne naznači koliki su iznosi pologa na štednim knjižicama
ostavitelja,

– dopisom od 24.
travnja 2003. godine sud poziva Zagrebačku banku u Zagrebu i Privrednu banku u
Zagrebu, da dostave podatke o iznosima kunske i devizne štednje, te iznos računa
o oročenoj štednji ostavitelja,

– dopisom od 9. svibnja
2003. godine Privredna banka Zagreb i dopisom od 18. lipnja 2003. godine
Zagrebačka banka Zagreb, udovoljavaju traženju suda,

– dana 13. svibnja
2003. godine Centar za socijalnu skrb Pula u sudski spis dostavlja svoje rješenje
kojim odobrava nasljedničku izjavu z.z. mldb. nasljednika,

– po proteku punih
sedam mjeseci od dostave zatraženog rješenja Centra za socijalnu skrb Pula,
nakon kojeg je sud, u smislu raspravnog zaključka sa ročišta 24. listopada
2001. godine, trebao samo izraditi rješenje o nasljeđivanju bez zakazivanja
novog ročišta, sud ponovno zakazuje ročište za dan 15. siječnja 2004. godine.
Na tom ročištu bila je prisutna samo podnositeljica ustavne tužbe, te je
konstatirano rodoslovlje i ostavinska imovina kao na provom ročištu i doneseno
je rješenje da je ostavinski postupak dovršen, a rješenje o nasljeđivanju
uslijedit će pismeno,

– službenom zabilješkom sačinjenom dana 22. siječnja
2004. godine, sud preotvara ostavinski postupak i novo ročište zakazuje za dan
3. svibnja 2004. godine. Nakon provedenog ročišta dana 3. svibnja 2004. godine
Općinski sud u Zagrebu donio je rješenje o nasljeđivanju iza pok. P. K.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3.Na temelju članka 69. stavka 1.
alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu
da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Općinski sud u Zagrebu je 12. siječnja 2004.
godine dostavio ovom Sudu svoje očitovanje o navodima ustavne tužbe u kojemu je
navedena kronologija postupanja u predmetu. Uz očitovanje Sudu je dostavljena i
preslika spisa, broj: O-5337/2001. Naknadnom faksiranom pošiljkom dana 22. siječnja
2004. godine, Sudu su dostavljene preslike zapisnika s ročišta održanog dana
15. siječnja 2004. godine i uredovne bilješke od 22. siječnja 2004. godine.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...)«.

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona propisano je
sljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti
o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg
dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog
proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu
isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5.Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe
podnositeljice i uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: O-5337/2001,
Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Ostavinski postupak započeo je 25. lipnja 2001.
godine, kada je Općinskom sudu u Zagrebu dostavljena smrtovnica za pok. P., A.,
K. s privicima kojima se dokazuje njegova ostavinska imovina. Ustavna tužba
podnijeta je dana 5. studenoga 2003. godine, a do tog dana ostavinski postupak
nije okončan i trajao je dvije (2) godine, četiri (4) mjeseca i jedanaest (11)
dana.

Ustavni sud utvrđuje da je postupak u ovom
ostavinskom predmetu, od podnašanja smrtovnice (25. lipnja 2001.) pa do donošenja
rješenja o nasljeđivanju (4. svibnja 2004.) trajao ukupno dvije (2) godina,
deset (10) mjeseci i devet (9) dana.

Tijekom tog razdoblja u ostavinskom predmetu, u
kojem je pri­ložena sva potrebna dokumentacija o ostavinskoj imovini (vla­s­ništvu
pokojnika), dobivena suglasnost Centra za socijalnu skrb Pula kojom se odobrava
nasljednička izjava z.z. mldb. nasljednika i u kojem između nasljednika nije
bilo spora o podjeli osta­vinske imovine pokojnika,prvostupanjski sud
je održao tri ročišta.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« - Međunarodni
ugovori, broj 18/97, 6/99 - pročišćeni tekst i 8/99 - ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unu­tar­njeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Ustava). Ispitivanje razumnosti
trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog
zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da
se pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka ima smatrati razdoblje od 25. lipnja 2001. godine (to
jest, od dana podnošenja smrtovnice sudu, što je svakako nakon stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 4. svibnja 2004. godine (to jest, do
dana kada je doneseno rješenje o nasljeđivanju), što je ukupno dvije (2)
godina, deset (10) mjeseci i devet (9) dana.

Sud naglašava da se u konkretnom slučaju radi o
ostavinskom postupku u kojem razdioba imovine između nasljednika nije sporna.
Slijedom toga u navedenom proteku vremena, Sud utvrđuje prekoračenim razumni
rok u kojem je neovisni i nepristrani sud trebao odlučiti o pravima i obvezama
podnositeljice u predmetnom ostavinskom postupku.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da jeu
razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, za provođenje
radnji koje su relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama
nasljednika u tom ostavinskom postupku, održao samo jedno ročište (24.
listopada 2001. godine) na kojem je utvrđeno rodoslovlje i ostavinska imovina
pokojnika, i na kojem su većina nasljednika dali svoje nasljedničke izjave i
sporazumjeli se oko podjele ostavinske imovine. Također, razvidno je da su
nasljednici, u cilju što bržeg okončanja predmetnog ostavinskog postupka, žurno
udovoljili nalogu suda i u sudski spis dostavili nasljedničke izjave koje su
nedostajale.

Međutim, iz spisa predmeta razvidno je da se
razdoblja neaktivnosti Općinskog suda u Zagrebu u razmatranom razdoblju, protežu;
od 18. veljače 2002. godine (kada je u sudski spis dostav­ljena ovjerena
nasljednička izjava z.z. mldb. nasljednika) do 6. ožujka 2003. godine (kada je
sud od Centra za socijalnu skrb Pula zatražio odobrenje navedene nasljedničke
izjave), tj. jedna (1) godina i šesnaest (16) dana, te od 13. lipnja 2003.
godine (kada je u sudski spis dostavljeno rješenje Centra za socijalnu skrb
Pula) do 15. siječnja 2004. godine (kada je usprkos zaključku suda s ročišta
24. listopada 2001. godine održano drugo, ali ne i zadnje, ročište u predmetu),
tj. sedam (7) mjeseci i dva (2) dana.

Sud posebno ukazuje da je u svibnju mjesecu
2002. godine od nasljednika zatražena dostava nasljedničke izjave (z.z. mldb.
nasljednika) koja se već nalazila u spisu (od 18. veljače 2002. godine),
slijedom čega je nepotrebno izgubljena, navedena godina dana (od 18. veljače
2002. godine do 6. ožujka 2003. godine) u kojoj je bila potpuna neaktivnost
suda.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE  (NASLJEDNICE U OSTAVINSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao nasljednica u
predmetnom ostavinskom postupku (i ostali nasljednici u predmetu), prema utvrđenju
Ustavnog suda, svojim ponašanjem nije pridonijela duljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ocjenjujući složenost i
duljinu konkretnog ostavinskog postupka, Sud nije utvrdio da se u slučaju
podnositeljice radi o bilo kakvoj činjeničnoj ili pravnoj složenosti.

Do navedenog zaključka
Sud je došao sagledavajući razumnu duljinu predmetnog ostavinskog postupka u
svjetlu svih osobitih okolnosti predmeta, posebno imajući u vidu mjerila utvrđena
dosadašnjom sudskom praksom, vodeći pri tome računa o složenosti konkretnog
postupka, o ponašanju podnositeljice (odnosno drugih nasljednika) kojim bi
eventualno pridonijela duljini sudskog postupka, te posebno o važnosti onoga što
se za podnositeljicu kao nasljednicu (te ostale nasljednike) dovodi u pitanje
takvim nerazumno dugim trajanjem samog postupka.

Sud naglašava da se u
konkretnom slučaju ne radi o ostavinskom postupku u kojem postoji spor oko
razdiobe imovine ostavitelja na nasljednike, većina nasljednika već na prvom ročištu
održanom u predmetu dana 24. listopada 2001. godine dala je svoje nasljedničke
izjave i u ostavinskom predmetu prikupljena je sva dokumentacija, neophodna za
donošenje predmetnog rješenja o nasljeđivanju.

Utvrđujući stanje
predmetnog spisa predmeta i postupanje nadležnog suda u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju (dva razdoblja potpune neaktivnosti suda), Ustavni sud
nije našao okolnosti koje bi opravdale dugotrajnost postupanja u konkretnom
ostavinskom predmetu.

DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG
POSTUPKA

6. U povodu isticanja nadležnog suda o opterećenosti
brojem predmeta, Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na organizacijske ili kadrovske
probleme suda ne bi moglo smatrati opravdanim razlogom za nerazumno dugo
trajanje konkretnoga ostavinskog postupka.

Napominje se da je Europski sud za ljudska prava
u više svojih presuda izrijekom utvrdio da su države-ugovornice obvezne
organizirati svoje pravne poretke na način koji omogućava sudovima da ispune
zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske konvencije, opetovano ističući
naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i uredno vođenje sudskih postupaka
(v., primjerice, presude Europskog suda u predmetima Bucholoz protiv Njemačke
od 6. svibnja 1981. godine., Guincho protiv Portugala od 10. srpnja 1984.,
Union Alimentaria Sandersa SA od 7. srpnja 1989., Brigandi protiv Italije od
19. veljače 1991. i dr.).

Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da je
nerazumno dugim trajanjem ostavinskog postupka u konkretnom slučaju pred sudom
prvog stupnja, koji je do donošenja rješenja o nasljeđi­vanju (4. svibnja 2004.
godine) trajao ukupno dvije (2) godine, deset (10) mjeseci i devet (9) dana,
povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

7. Općinski sud u Zagrebu izvijestio je Ustavni
sud da je u konkretnom predmetu donio rješenje o nasljeđivanju 4. svibnja 2004.
godine. Na dan donošenja rješenja o nasljeđivanju postupak pred Ustavnim sudom
još nije bio okončan.

Prema stajalištu
Ustavnog suda, izraženom u odluci, broj: U-IIIA-905/2003 od 5. svibnja 2004.
godine i objavljenoj u »Narodnim novinama«, broj 58 od 7. svibnja 2004. godine,
u skladu je s načelom vladavine prava da, u primjeni članka 63. Ustavnog
zakona, Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno relevantnom
razdoblju koje prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi završava danom
podnošenja ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o tome je li sudska
odluka ipak donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski postupak.

7.1. U konkretnom slučaju,
odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne tužbe Ustavnom sudu,
pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu ustav­nog
prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo od 25.
lipnja 2001. godine (podnošenje smrtovnice sudu) do 4. svibnja 2004. godine
(donošenje rješenja o nasljeđi­vanju).

Za navedeno razdoblje,
u kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo na primjerenu
naknadu u iznosu od 2.500,00 kuna. Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti slučaja,
imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući činjenicu
da je rješenje o nasljeđivanju doneseno unutar trajanja pravno relevantnog
razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu ustavnog prava
podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, ovlaštenje Ustavnog
suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje odluke u određenom roku,
utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju nije
potrebno primijeniti.

8. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

9. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se
na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-3527/2003

Zagreb, 30. lipnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 98/2004-1870