## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1688/2002 od 16. siječnja 2003.

### NN 23/2003 (14.2.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1688/2002 od 16. siječnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

341

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­ljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna
Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice
Vu­kojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi G. F. J. iz Z., na
sjednici održanoj dana 16. siječ­nja 2003. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Z. dužan je donijeti presudu u
predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: P2-1016/02 u najkraćem mogućem
roku, ali ne du­ljem od tri mjeseca, računajući od prvog iduće­g dana nakon
dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, G. F. J. iz Z., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst), u iznosu od
10.000,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja za ­njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazlože­nje

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnio je dana 17. srp­nja 2002.
godine ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u razumnom roku.

Podnosite­lj
predlaže da Ustavni sud odredi rok za donoše­nje presude u predmetu koji se
vodi pred Općinskim sudom u Z. pod poslovnim brojem: P2-1204/96 (novi broj:
P2-1016/02), te da odredi primjerenu naknadu podnosite­lju zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, koju je Općinski sud u Z. počinio
ne odlučivši o pravima i obvezama podnosite­lja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Z., broj: P2-1016/02, utvrdio
s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o povredi
ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– dana
13. ve­ljače 1985. godine, malobodni podnosite­lj (rođen 28. siječ­nja 1971.
godine), zastupan po majci i zz M. F., podnio je tužbu Općinskom sudu u Z.,
protiv tuženika I. J. (s prebivalištem u SRNj), radi uzdržava­nja,

– prvo
raspravno ročište u predmetu održano je 16. travnja 1985. godine,

– s­ljedeće
ročište održano je 4. rujna 1985. godine, na kojemu je sud raspravnim rješe­njem
naložio tuženiku da dostavi sudu porezno uvjere­nje za 1985. godinu, te odredio
da će od Matičnog ureda rođenih, SO Č., zatražiti podatak na teme­lju koje
isprave je tuženik upisan kao otac mldb. tužite­lja u matične k­njige rođenih.
Istim raspravnim rješe­njem sud je odredio da će iduće raspravno ročište biti
održano nakon pribav­lja­nja zatraženih podataka,

–
podneskom od 13. trav­nja 1986. godine podnosite­lj je povisio tužbeni zahtjev,

–
postupak je nastav­ljen ročištima za glavnu raspravu 3. prosinca 1986. (na koje
nije pristupio nitko za tužite­lja), 5. siječ­nja 1987. (na koje nije pristupio
nitko ni za tužite­lja ni za tuženika),

– dana
26. siječnja 1987. godine zakonska zastupnica mldb. podnosite­lja povukla je tužbu,
jer je pokrenula postupak poviše­nja uzdržava­nja pred nadležnim sudom u SRNj,
pa je Općinski sud u Z., istog dana donio rješe­nje broj: P-1041/85 kojim je
utvrdio da je tužba povučena,

– rješe­njem
Okružnog suda u Z., broj: Gž-2535/1987-2 od 14. trav­nja 1987. godine, povodom žalbe
tuženika, ukinuto je prvostupa­njsko rješe­nje od 26. siječ­nja 1987. godine,
kojim je utvrđeno da je tužba u konkretnoj pravnoj stvari povučena, te je
predmet vraćen prvostupa­njskom sudu na ponovni postupak,

– na ročištu
održanom 3. ožujka 1988. godine punomoćnik podnosite­lja je izjavio da povlači
tužbu, dok se punomoćnik tuženika usprotivio povlače­nju tužbe,

– rješe­njem
Općinskog suda u Z., broj: P3-897/87 od 3. ožujka 1988. godine, utvrđeno je da
je tužba povučena,

– rješe­njem
Okružnog suda u Z., broj: Gž-4352/88-2 od 16. kolovoza 1988. godine, ukinuto je
prvostupa­njsko rješe­nje o povlače­nju tužbe, te je predmet vraćen prvostupa­njskom
sudu na ponovni postupak,

– na ročištu
održanom dana 15. studenoga 1988. godine, zz podnosite­lja je, zbog
dugotrajnosti postupka, zatražila izuzeće predsjednika vijeća,

– rješe­njem
Općinskog suda u Z., broj: 9-Su-1608/88 od 23. studenoga 1988. godine, odbijen
je podnosite­ljev zahtjev za izuzeće,

–
zamolnicom od 23. siječ­nja 1989. godine, Općinski sud u Z. je zamolio nadležni
sud u SRNj da sasluša tuženika na okolnost o prihodu tuženika na koji plaća
porez kao samostalni stomatolog, za razdob­lje od 1. ve­ljače 1985. godine nada­lje,

– u
nastavku postupka održana su ročišta 18. siječ­nja 1990. godine i 15. ve­ljače
1990. godine,

– prva
prvostupa­njska presuda (Općinskog suda u Z., broj: P3-1444/88) kojom je
usvojen tužbeni zahtjev podnosite­lja, donijeta je 15. ve­ljače 1990. godine,

– rješe­njem
Okružnog suda u Z., broj: Gž-6952/90-2 od 30. listopada 1990. godine, zbog
bitne povrede odredaba parničnog postupka iz članka 354. stavka 2. točke 13.
Zakona o parničnom postupku, (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u
da­lj­njem tekstu: ZPP) i zbog nepotpuno utvrđenog či­njeničnog sta­nja,
ukinuta je prvostupa­njska presuda i predmet vraćen drugom vijeću Općinskog
suda u Z. na ponovni postupak,

–
postupak je nastav­ljen ročištima održanim 1. ve­ljače 1991. i 12. prosinca
1991. godine,

–
zamolnicom od 17. prosinca 1991. godine Općinski sud u Z. je zamolio nadležni
sud u SRNj da mu dostavi podatak o visini prima­nja tuženika, odnosno o visini
poreznog zaduže­nja tuženika za razdob­lje od 13. ve­ljače 1985. godine nada­lje,

– nakon
zaprima­nja zapisnika nadležnog suda SRNj o sasluša­nju tuženika, Općinski sud
u Z. je održao ročišta 17. lip­nja 1993. i 19. srp­nja 1993. godine,

– s­ljedeće
ročište je zakazano za dan 14. listopada 1993. godine (iz spisa predmeta nije
vid­ljiv razlog neodržava­nja ro­čišta),

– dana 29.
trav­nja 1994. godine, podnosite­lj ustavne tužbe zatražio je pisanim podneskom
od Općinskog suda u Z. da zakaže novo ročište,

– dana
5. rujna 1994. godine, pred izmije­njenim vijećem, održano je ročište, potom su
održana ročišta 16. studenoga 1994. i 5. prosinca 1994. godine,

– dana
5. prosinca 1994. godine, Općinski sud u Z. je donio presudu, broj: P3-1512/90,
kojom je usvojio podnosite­ljev tužbeni zahtjev u cijelosti,

–
presudom Županijskog suda u Gradu Z., broj: Gž-9691/95-2 od 3. rujna 1996.
godine, zbog bitne povrede odredaba parnič­nog postupka iz članka 354. stavka
2. točke 13. ZPP-a, ukinuta je presuda Općinskog suda u Z. od 5. prosinca 1994.
godine i predmet vraćen prvostupa­njskom sudu na ponovno suđe­nje,

– s­ljedeće
ročište održano je dana 2. rujna 1997. godine na kojemu je raspravnim rješe­njem
podnosite­lju određen rok od 8 dana da dostavi sudu specificirani tužbeni
zahtjev,

–
podneskom od 10. rujna 1997. godine, podnosite­lj je pred­ložio financijsko vještače­nje
na okolnost revalorizacije, a podneskom od 17. rujna 1997. godine, specificirao
je tužbeni zahtjev,

– rješe­njem Općinskog suda u Z., broj: P2-1204/96 od
10. studenoga 1997. godine, određeno je provođe­nje vještače­nja u predmetu, uz
određiva­nje roka od 30 dana za dostavu nalaza i miš­lje­nja,

– dana 12. siječ­nja 1998. godine, Općinski sud u Z.
je zaprimio dopis u kojemu je vještak naveo razloge zbog kojih nije moguće
obaviti vještače­nje,

– zamolnicom od 28. siječ­nja 1998. godine, Općinski
sud u Z. je (treći put) zamolio nadležni sud u SRNj da mu dosavi podatak o
visini prima­nja tuženika odnosno o visini poreznog zaduže­nja tuženika za
razdob­lje od 13. ve­ljače 1985. godine nada­lje,

– dana 27. svib­nja 1999. godine, Općinski sud u Z.
je zaprimio dopise nadležnog suda SRNj od 23. prosinca 1998., 13. siječ­nja
1999. i 4. ve­ljače 1999. godine iz kojih je razvidno da tuženik nije predočio ­njemačkom
sudu tražene podatke,

– dopisom od 23. lip­nja 1999. godine, Općinski sud u
Z. poziva Ministarstvo pravosuđa Republike Hrvatske da ponovno zatraži od nadležnog
suda u SRNj podatke bez kojih nije moguće nastaviti postupak u konkretnom
predmetu,

– dana 9. rujna 1999. godine, Općinski sud u Z. je
zaprimio dopis nadležnog suda SRNj od 27. kolovoza 1999. godine, u kojemu su
iznijeti razlozi neudovo­lje­nju zamolnici Općinskog suda u Z. od 28. siječ­nja
1998. godine, (po ­njemačkom pravu, tuženik u postupku radi uzdržava­nja, može
slobodno odlučiti hoće li dati podatke o svojim prihodima, osim ako je na teme­lju
pravomoćne sudske presude dužan dati takvu obavijest),

– na ročištu održanom 19. trav­nja 2000. godine, Općinski
sud je donio raspravno rješe­nje kojim je odredio da će putem nadležnog suda u
SRNj za obite­ljska pita­nja, od nadležnog poreznog organa u SRNj zatražiti
podatke o visini prima­nja tuženika odnosno o visini poreznog zaduže­nja,

– dana 14. ve­ljače 2001. godine, Općinski sud u Z.
je zaprimio od nadležnog suda u SRNj tražene podatke,

– podneskom od 19. lipnja 2001. godine, podnosite­lj
je specificirao tužbeni zahtjev,

– dana 9. srp­nja 2001. godine i 7. rujna 2001.
godine, održana su ročišta,

– presudom Općinskog suda u Z., broj: P2-1204/96 od
7. rujna 2001. godine, usvojen je dio tužbenog zahtjeva podnosite­lja (tuženiku
je naložena isplata iznosa od 547.350,00 kn sa zakonskim zateznim kamatama od
13. prosinca 1985. godine do isplate), dok je preostali dio tužbenog zahtjeva u
visini 186.900,00 kn odbijen,

– rješe­njem Županijskog suda u Gradu Z., broj: Gž-165/02-2
od 18. lip­nja 2002. godine, zbog bitnih povreda odredaba parničnog postupka iz
članka 354. stavka 2. točke 13. ZPP-a i zbog nepotpuno utvrđenog či­njeničnog
sta­nja, ukinuta je presuda Općinskog suda u Z., broj: P2-1204/96 od 7. rujna
2001. godine u dijelu kojim je usvojen dio tužbenog zahtjeva, te je predmet vraćen
drugom vijeću prvostupa­njskog suda na ponovni postupak,

– dopisom Općinskog suda u Z. od 12. rujna 2002.
godine, pozvane su parnične stranke da se u roku od 15 dana od primitka dopisa
očituju na drugostupa­njsku odluku i da istaknu da­lj­nje prijedloge.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U Z.

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio
je dana 1. listopada 2002. godine, od Općinskog suda u Z. da se u roku od 15
dana izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitova­nju
od 16. listopada 2002. godine, sudac kojemu je nakon ukidne odluke Županijskog
suda u Gradu Z., broj: Gž-165/02-2 od 18. lip­nja 2002. godine, predmet dodije­ljen
u rad, navodi da mu je spis u povodu koje­g je podnijeta ustavna tužba, dodije­ljen
10. rujna 2002. godine, te se o ranijem radu na predmetu ne može očitovati.
Pored toga ističe da je 11. rujna 2002. godine pozvao stranke da se očituju na
drugostupa­njsku odluku od 18. lip­nja 2002. godine i da istaknu da­lj­nje
prijedloge, te smatra da je time u svemu postupio po zakonu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je s­ljedeće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (…).«

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je s­ljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud (…).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (…) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana
od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (…)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatra­njem razloga ustavne tužbe podnosite­lja i
uvida u spis Općinskog suda u Z., broj: P2-1016/02, Ustavni sud utvrdio je da
su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupa­nje teme­ljem odredbe članka
63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski parnični postupak započeo je 13. ve­ljače
1985. godine, podnoše­njem tužbe radi uzdržava­nja Općinskom sudu u Z. Ustavna
tužba podnijeta je dana 17. srp­nja 2002. godine, a do tog dana sudski postupak
nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da do dana podnoše­nja ustavne tužbe
postupak u ovom predmetu traje ukupno sedamnaest (17) godina, pet (5) mjeseci i
četiri (4) dana.

Tijekom tog razdob­lja prvostupa­njski sud je dva
puta donio rješe­nje kojim je utvrđeno da je tužba povučena (ta su rješe­nja
ukinuta rješe­njima tadaš­nje­g Okružnog suda u Z.), rješe­nje kojim je odbijen
podnosite­ljev prijedlog za izuzeće predsjednika vijeća, koji je održao
devetnaest ročišta za glavnu raspravu i tri puta donio presudu (koje su povodom
žalbe tuženika bile ukinute). Pored toga, cjelokupna aktivnost suda tijekom
postupka (do 14. ve­ljače 2001. godine) bila je usmjerena na (bezuspješno)
pribav­lja­nje podataka o visini tuženikovih prima­nja od nadležnih tijela u
SRNj.

Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori,
broj 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu: Zakon o
potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini
i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje s­ljedeće:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (…) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
(…) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj«.

Pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu
Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglaše­nja Ustava). Ispitiva­nje razumnosti
trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku 63.
Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske pravo na
donoše­nje odluke u razumnom roku nije postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdob­ljem s aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu
traja­nja sudskog postupka smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997. (to jest, od
dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 17. srp­nja 2002.
godine (to jest, do dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­lja), što ukupno
iznosi četiri (4) godine, osam (8) mjeseci i dvanaest (12) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom razdob­lju
Općinski sud u Z., od rad­nji koje su relevantne za meritorno odlučiva­nje o
pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku, odredio financijsko vještače­nje
(10. studenoga 1997. godine), tri puta tražio od nadležnog suda u SRNj podatak
o visini tuženikovih prima­nja, odnosno visini poreznog zaduže­nja (28. siječ­nja
1998., 23. lip­nja 1999. i 19. trav­nja 2000.), održao tri ročišta za glavnu
raspravu (19. trav­nja 2000., 9. srp­nja 2001. i 7. rujna 2002.) i donio
presudu (broj: P2-1204/96 od 7. rujna 2001.), koja je, zbog bitnih povreda
odredaba parničnog postupka i zbog nepotpuno utvrđenog či­njeničnog sta­nja,
ukinuta u dijelu kojim je usvojen podnosite­ljev tužbeni zahtjev.

Analizirajući postupa­nje nadležnog suda u konkretnoj
pravnoj stvari u razmatranom razdob­lju, Ustavni sud je utvrdio da se razdob­lje
neaktivnosti Općinskog suda u Z. proteže od 28. siječ­nja 1998. godine do 27.
svib­nja 1999. godine (u kojem razdob­lju je sud čekao dostavu podataka iz
Savezne Republike Njemačke), te od 14. listopada 1999. (kada je sud zaprimio
prijevod dopisa nadležnog ­njemačkog suda u kojemu su iznijeti razlozi neudovo­lje­nju
zamolnici Općinskog suda u Z.) do 19. trav­nja 2000. godine, kada je održano
raspravno ročište.

Odredbom članka 363. stavka 1. Obite­ljskog zakona
(»Narodne novine«, broj 162/98), koji se primje­njuje od 1. srp­nja 1999.
godine, propisano je da se odredbe Obite­ljskog zakona primje­njuju i na one
obite­ljske odnose koji su nastali prije dana početka ­nje­gove primjene ako
samim Zakonom nije drukčije određeno.

Odredbom članka 267. stavka 2. Obite­ljskog zakona
propisano je da su postupci iz stavka 1. tog članka hitni (posebni parnični,
izvanparnični i posebni postupci ovrhe i osigura­nja u kojima se odlučuje u bračnim,
obite­ljskim i drugim stvarima koje se uređuju Obite­ljskim zakonom).

Polazeći od tih zakonskih odredaba, sud prvog stup­nja
je u svom postupa­nju nakon početka primjene Obite­ljskog zakona, morao voditi
računa o obvezi hitnog postupa­nja u sporovima o uzdržava­nju, pogotovo imajući
u vidu či­njenicu da je predmetni parnični postupak, do početka primjene Obite­ljskog
zakona, trajao četrnaest (14) godina, četiri (4) mjeseca i sedamnaest (17)
dana.

Međutim, iz spisa predmeta je razvidno da sud prvog
stup­nja nije postupio sukladno zakonskoj obvezi hitnog postupa­nja u tom
sporu. Takav zak­ljučak proizlazi iz či­njenice da je od dana zaprima­nja
prijevoda dopisa nadležnog ­njemačkog suda (14. listopada 1999. godine) u
kojemu su iznijeti razlozi neudovo­lje­nju zamolnici Općinskog suda u Z. od 28.
siječ­nja 1998. godine, do s­ljedeće rad­nje u postupku (ročište održano 19.
trav­nja 2000. godine), proteklo šest (6) mjeseci i pet (5) dana. Na tom je ročištu
donijeto raspravno rješe­nje kojim je određeno da će sud, putem nadležnog suda
u SRNJ zatražiti podatke o visini prima­nja tuženika odnosno o visini poreznog
zaduže­nja. Do s­ljedeće rad­nje u postupku (ročište održano 9. srp­nja 2001.
godine) protekla je jedna (1) godina, dva (2) mjeseca i dvadeset (20) dana.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom
postupku, prema utvrđe­nju Ustavnog suda, u određenoj je mjeri pridonio du­ljini
sudskog postupka (povlače­njem tužbe, nepristupa­njem raspravnim ročištima,
predlaga­njem nepotrebnog vještače­nja i sl.). Međutim, ­nje­gov je utjecaj
znatno ma­nji od utjecaja prvostupa­nj­skog suda na du­ljinu konkretnog sudskog
postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Dosadaš­nji tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u
konkretnom slučaju radi o složenom sudskom postupku.

Mjerila prema kojima se ocje­njuje složenost sudskog
predmeta (opsežnost izvođe­nja potrebnih dokaza, broj mogućih svjedoka koji bi
trebali biti saslušani u postupku, eventualna potreba za provedbom postupka vještače­nja,
vrijeme potrebno za kola­nje spisa u predmetima koji zahtijevaju surad­nju više
organa, provođe­nje sudskog postupka u više stup­njeva, odnosno vraća­nje
stvari na ponovno odlučiva­nje sudu niže­g stup­nja te ostale rad­nje i
postupci, koji bi mogli dovesti do zak­ljučka da se radi o složenoj sudskoj
stvari zbog koje bi sudski postupak u cijelosti ili u pojedinom stup­nju
opravdano mogao trajati du­lje vrijeme), u konkretnom predmetu nisu zadovo­ljena.

Či­njenice da je u postupku određeno vještače­nje
(koje nije provedeno), da je prvostupa­njska presuda tri puta ukidana i predmet
vraćen prvostupa­njskom sudu na ponovno odlučiva­nje, te da je sud pet puta od
nadležnih tijela u SRNJ tražio podatke o visini tuženikovih prima­nja odnosno
visini ­nje­govog poreznog zaduže­nja, ne utječu na prosudbu Ustavnog suda da
se u konkretnom slučaju ne radi o složenom sudskom predmetu, već ukazuju na
nedovo­ljnu učinkovitost suda koji je u predmetu postupao.

6.  DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG
POSTUPKA

Ustavni sud ocje­njuje da dugotrajnost parničnog
postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku, nije pos­ljedica
neaktivnosti, ne­go nedovo­ljne učinkovitosti prvostupa­njskog suda u postupa­nju.

Razlozi za takvo stajalište mogu se svesti na s­ljedeće:

Kao što je navedeno pod točkom 5.1. ovog obrazlože­nja,
Općinski sud u Z. je dva puta donio rješe­nja (broj: P-1041/85 od 26. siječ­nja
1987. godine i P-3897/87 od 3. ožujka 1988. godine), kojima je utvrđeno da je u
konkretnoj pravnoj stvari tužba povučena. Ta su rješe­nja ukinuta rješe­njima
Okružnog suda u Z., broj: Gž-2535/1987-2 od 14. trav­nja 1987. godine i Gž-4352/88-2
od 16. kolovoza 1988. godine, jer je utvrđeno da su donijeta suprotno
mjerodavnim odredbama ZPP-a.

Sud prvog stup­nja održao je devetnaest ročišta za
glavnu raspravu i tri puta donosio presude kojima je odlučio o osnovanosti tužbenog
zahtjeva podnosite­lja (broj: P3-1444/88 od 15. ve­ljače 1990. godine,
P3-1512/90 od 5. prosinca 1994. godine i P2-1204/96 od 7. rujna 2001. godine),
a koje su ukinute zbog bitne povrede odredaba parničnog postupka i zbog
nepotpuno utvrđenog či­njeničnog sta­nja. Pritom va­lja naglasiti da je drugo­stupa­njski
sud, u obrazlože­nju svojih rješe­nja kojima je ukinuo prvostupa­njske presude,
dao konkretne naputke sudu prvog stup­nja za da­lj­nje postupa­nje, a koje sud
prvog stup­nja nije slijedio.

Iz sve­ga iznijetog proizlazi zak­ljučak da je unatoč
velikom broju ročišta i unatoč či­njenici da je drugostupa­njski sud, u obrazlože­nju
svojih rješe­nja kojima je ukinuo prvostupa­njske presude, dao konkretne
naputke sudu prvog stup­nja za da­lj­nje po­stupa­nje, či­njenično sta­nje
ostalo nepotpuno utvrđeno, a što uka­zuje na nedovo­ljnu učinkovitost u postupa­nju,
koja (uz nedovo­ljnu efikasnost u pribav­lja­nju podataka potrebnih za okonča­nje
sudskog postupka) ima za pos­ljedicu dugotrajnost sud­skog postupka.

7. Ustavni sud ocije­njuje da je zbog sve­ga
navedenog u vezi s postupa­njem Općinskog suda u Z. u konkretnom slučaju
povrijeđeno ustavno pravo podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje
je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

8. Imajući u vidu sve navedene či­njenice i
okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

9. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. I IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu mogućnost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade teme­ljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
imajući pri tom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Stoga je pri utvrđiva­nju naknade podnosite­lju,
Ustavni sud uzeo u obzir či­njenicu da je postupak radi uzdržava­nja malo­ljetnog
djeteta, postupak čije je obi­lježje hitnost postupa­nja, te da je nerazumno
dugim traja­njem postupka izostala svrha postupka.

10. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1688/2002
Zagreb, 16. siječ­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc.** **Smi­ljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 23/2003-341