## Prethodno obvezujuće mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: 430-01/2009-00/01 od 21. listopada 2010.

### NN 124/2010 (8.11.2010.), Prethodno obvezujuće mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: 430-01/2009-00/01 od 21. listopada 2010.

AGENCIJA ZA ZAŠTITU TRŽIŠNOG NATJECANJA

3239

I. Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja (dalje: Agencija) zaprimila je 14. listopada 2010., od Ministarstva kulture (dalje: Ministarstvo) Nacrt konačnog prijedloga Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji (dalje: Nacrt konačnog prijedloga Zakona).

Nacrt konačnog prijedloga Zakona dostavljen je Agenciji na prethodno obvezujuće mišljenje, sukladno članku 10. stavku 1. Zakona o državnim potporama (»Narodne novine«, broj 140/05; dalje: ZDP), budući da isti sadrži državnu potporu u obliku naknade za obavljanje usluge od općeg gospodarskog interesa.

II. Slijedom navedenog, Agencija, sukladno članku 10. stavku 1. ZDP-a, na temelju odluke Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja, s 54. sjednice, održane 21. listopada 2010., donosi sljedeće

PRETHODNO OBVEZUJUĆE MIŠLJENJE

Nacrt konačnog prijedloga Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji sukladan je sa Zakonom o državnim potporama.

Obrazloženje

I. Agencija je 14. listopada 2010., od strane Ministarstva, zaprimila Nacrt konačnog prijedloga Zakona.

Mišljenjem Agencije od 18. prosinca 2008., klasa: UP/I 430-01/2008-00/07, urbroj: 580-03-08-54-19, utvrđeno je da financiranje Hrvatske radiotelevizije putem radiotelevizijske pristojbe (dalje: RTV pristojba) predstavlja državnu potporu iz članka 3. stavka 1. ZDP-a, zbog činjenice da RTV pristojba, bez obzira što se ne radi o izravnom proračunskom izdatku, predstavlja potencijalni rashod države iz razloga što je obveza plaćanja RTV pristojbe svakom RTV pretplatniku nametnuta Zakonom, te se kao takva može poistovjetiti s plaćanjem poreza i doprinosa. Također je utvrđeno da pritom dolazi i do davanja selektivne ekonomske prednosti i narušavanja tržišnog natjecanja.

II. Dostavljeni Nacrt konačnog prijedloga Zakona ocjenjivan je isključivo s aspekta njegove usklađenosti s odredbama ZDP-a, pravilima o državnim potporama sadržanim u Odluci o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge (»Narodne novine«, broj 31/10), pravilima o državnim potporama u obliku naknade za pružanje javnih usluga sadržanim u Odluci o objavljivanju pravila o državnoj potpori u obliku naknade za javne usluge (»Narodne novine«, broj 39/08) te s pravilima o transparentnosti financijskih odnosa između države i javnih poduzeća sadržanim u Odluci o objavljivanju pravila o potporama u obliku financijskih transfera javnim poduzetnicima (»Narodne novine«, broj 58/08), te je u postupku utvrđeno sljedeće:

II.1. Definicija javne usluge

Sukladno točkama 44. do 49. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge, svaka država prilikom definiranja javne usluge ima slobodu donijeti odluku, na nacionalnoj, regionalnoj ili lokalnoj razini i u skladu sa svojim pravnim poretkom, o tome koje usluge se smatraju javnim uslugama. Takva definicija treba biti precizna kako ne bi ostalo mjesta sumnji o tome može li se određena djelatnost poduzetnika svrstati pod javnu uslugu, ali i zbog toga da država može djelotvorno pratiti poštivanje obveza poduzetnika u obavljanju takve usluge.

Kod definiranja javne usluge u sektoru radiodifuzije, uz poštivanje potrebe za jamstvom uredničke nezavisnosti javnih nakladnika, opravdanom se može smatrati samo kvalitativna definicija koja određenog nakladnika zadužuje da ponudi široki raspon programa, te uravnoteženi i raznovrsni program. Takva bi definicija, sukladno odredbama Amsterdamskog protokola o sustavu javnog financiranja u državama članicama, općenito bila u skladu s ciljem ispunjenja demokratskih, socijalnih i kulturnih potreba određenog društva i jačanja pluralizma, uključujući kulturnu i jezičnu raznolikost.

U članku 3. Nacrta konačnog prijedloga Zakona, javna usluga definirana je kao proizvodnja radijskog, audiovizualnog i multimedijskog programa, glazbena proizvodnja, pružanje audio i audiovizualnih medijskih usluga, multimedijskih usluga i usluga elektroničkih publikacija, uz navođenje načina na koji se ista ostvaruje, dok je člankom 9. Nacrta konačnog prijedloga Zakona predviđeno da javne usluge Hrvatske radiotelevizije sadrže programske obveze koje ispunjavaju demokratske, socijalne i kulturne potrebe hrvatskog društva, te da se njima jamči pluralizam, kulturna i jezična raznolikost.

Sa stajališta Agencije, ovakvim zakonskim rješenjem postignuta je kvalitativno dobra definicija javne usluge. Međutim, s obzirom da se u nekim dijelovima ostavlja dovoljno prostora za njezino šire tumačenje, Ugovorom iz članka 13. Nacrta konačnog prijedloga Zakona trebalo bi detaljnije odrediti one sadržaje koje se u provedbi zakonskih propisa mogu smatrati javnim uslugama. To se uglavnom odnosi na odredbu članka 3. stavka 3. Nacrta konačnog prijedloga Zakona iz razloga što je istom predviđeno da Hrvatska radiotelevizija može proizvoditi i druge radijske, audiovizualne i multimedijske programe te ih objavljivati u zemaljskim i satelitskim mrežama, putem interneta, kabela ili drugog dopuštenog oblika prijenosa, te ih pružati kao audio i audiovizualne medijske usluge na zahtjev, u skladu sa Zakonom i Ugovorom iz članka 13. Nacrta konačnog prijedloga Zakona. Ovakva definicija u načelu nije pogrešna, međutim, postoji mogućnost da se ovakvom postavkom RTV pristojbom financiraju i oni sadržaji koji po svojoj prirodi ne mogu zadovoljiti interese javnosti te stoga ne mogu imati karakter javne usluge.

U prilog ocjeni Agencije da je člankom 3. Nacrta konačnog prijedloga Zakona postignuta dobra definicija javne usluge govori i činjenica da je u Nacrtu konačnog prijedloga Zakona na pravilan način riješeno pitanje emitiranja sportskih događaja u zemlji i inozemstvu u situaciji kada sudjeluju hrvatski nacionalni timovi ili sportaši, odnosno emitiranje onih događaja koji se odnose na manje zastupljene sportove ili sportske događaje od velikog interesa javnosti. S obzirom na javni interes koji se u svakom konkretnom slučaju mora uvažavati, emitiranje premijskih sportova ograničeno je na pravilan način budući da je Nacrtom konačnog prijedloga Zakona predviđeno da se premijski sportski događaji koji su od interesa za javnost u načelu mogu emitirati, pri čemu takav prijenos ne smije prelaziti deset posto ukupnog godišnjeg vremena objavljivanja u kojem se sport smatra dijelom raznolikog i uravnoteženog programskog sadržaja i u slučaju kada nije pokrenut specijaliziran sportski kanal.

Ovakve zakonske odredbe imaju podlogu u nekim odlukama Europske komisije koja je na sličan način ocijenila emitiranje sportskih sadržaja i kod nekih drugih europskih javnih televizijskih nakladnika, kao na primjer u slučaju financiranja javne televizije Republike Irske (RTE), u kojima je zauzet stav da sportski sadržaji mogu biti dio javne usluge, jer se time osigurava uravnotežen i raznoliki programski sadržaj koji ne prelazi deset posto ukupnog godišnjeg programskog sadržaja.

U slučaju pokretanja specijaliziranog sportskog kanala, člankom 9. stavkom 4. Nacrta konačnog Prijedloga Zakona određeno je da Hrvatska radiotelevizija u takvom slučaju ne može emitirati sportske premijske sadržaje već isključivo prenositi manje zastupljene sportove koji su od interesa za javnost, kao i informirati o sportu i sportskim događajima, te promicati sport.

Nadalje, s obzirom da su u proteklih par godina audiovizualna tržišta doživjela velike promjene, Odluka o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge predviđa slučajeve mogućeg proširenja javnih radiodifuzijskih usluga. U točkama 80. do 91. ove Odluke razrađena je mogućnost uvođenja takvih sadržaja, pa čak i u onim slučajevima kada se javni nakladnici u ispunjavanju svoje funkcije javne usluge okreću novim izvorima financiranja što ne znači nužno da takve usluge ne pripadaju funkciji javne usluge u smislu ispunjavanja društvenih, demokratskih i kulturnih potreba društva.

To znači da se uz ispunjenje ovih uvjeta bez pojave nerazmjernih utjecaja na tržišno natjecanje i prekograničnu trgovinu, poduzetnicima može povjeriti obavljanje takvih usluga kao dio njihove osnovne funkcije pružanja javnih usluga. U konkretnom slučaju radilo bi se o novim sadržajima kao što su on-line usluge i objavljivanje vijesti na internetskim portalima, što je predviđeno u članku 14. stavcima 4. i 5. Nacrta konačnog prijedloga Zakona, uz isključenje određenih sadržaja kao što su npr. glazbeni tonovi za mobitele, e-čestitke, oglašavanja prodaje nekretnina i zapošljavanje, sms usluge za kockanje ili klađenje, za koje je Agencija odlučila da su sukladne pravilima iz Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge.

U članku 15. Nacrta konačnog prijedloga Zakona uređeno je postupanje Hrvatske radiotelevizije u slučaju uvođenja novih sadržaja, određujući pri tom što se sve smatra novom uslugom te kojim se sredstvima dokazuje da se radi o značajno drugačijoj ponudi javne televizije.

Agencija je utvrdila da je ovakvom odredbom pravilno riješeno pitanje uvođenja novih sadržaja, jer detaljno opisuje sadržaj prijedloga za uvođenje nove audiovizualne usluge, te postupak koji se mora provesti prije nego Vijeće za elektroničke medije utvrdi jesu li ispunjeni svi uvjeti propisani Zakonom.

II.2. Zaduženje i nadzor pružanja javne usluge

Kako bi se moglo ostvariti izuzeće od opće zabrane državnih potpora, kod zaduženja poduzetnika da obavlja određene usluge od općeg gospodarskog interesa potrebno je aktom zaduženja precizno navesti prirodu obveza pružanja javne usluge, uvjete za dodjelu naknade te postupke za izbjegavanje prekomjernih naknada i povrat prekomjernog iznosa naknade, kako je to propisano točkama 50. do 55. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge.

Nacrtom konačnog prijedloga Zakona u pravilu je ispunjen ovaj kriterij jer se osim točno postavljenih zadataka, Hrvatskoj radioteleviziji postavlja nadzor nezavisnog i stručnog tijela Vijeća za elektroničke medije (članak 44. Nacrta konačnog Prijedloga Zakona), koje bi trebalo imati ovlasti, znanje i sredstva za obavljanje redovitog nadzora, te koje određuje odgovarajuću mjeru osiguranja poštivanja obveza pružanja javne usluge. Pri tome, Vijeće za elektroničke medije, osim nadzora provedbe odredaba Zakona i Ugovora iz članka 13. Nacrta konačnog prijedloga Zakona, ima ovlasti pregledati i ispitivati poslovne knjige i dokumentaciju Hrvatske radiotelevizije, a u tu svrhu može koristiti pojedine svoje članove ili druge stručnjake osposobljene za potpuni nadzor poslovanja.

Vijeću za elektroničke medije dane su ovlasti da u određenim slučajevima zatraži od nadležnih tijela Hrvatske radiotelevizije poduzimanje odgovarajućih mjera ukoliko se ne izvršavaju odredbe Ugovora iz članka 13. Nacrta konačnog prijedloga Zakona, odnosno ukoliko se sredstva iz RTV pristojbe i drugi javni prihodi koriste za financiranje komercijalnih djelatnosti, što Vijeće za elektroničke medije stavlja u položaj kontrolora zakonitog trošenja državnih sredstava.

II.3. Financiranje javnih usluga

Mogućnost izbora financiranja usluge od općeg gospodarskog interesa u nadležnosti je države, pri čemu je potrebno posebnu pažnju posvetiti uvjetu da naknada za obavljanje javne usluge pokriva troškove koje poduzetnik pretrpi takvim djelovanjem. Sam oblik financiranja, bilo da je jednostruko ili dvojno, nema utjecaja na prirodu usluge od općeg gospodarskog interesa, već je jedino važno da se utvrdi ima li takvo financiranje nerazmjeran učinak na tržišno natjecanje, kako je to predviđeno točkama 56. do 59. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge.

S obzirom da je u članku 33. Nacrta konačnog prijedloga Zakona predviđeno dvojno financiranje javnim i komercijalnim prihodima, Agencija je odlučila da je takav izbor u skladu s pravilima o državnim potporama, te da nema primjedbi na postavljen model financiranja.

S ciljem zaštite tržišnog natjecanja Hrvatskoj radioteleviziji uređena je obveza da komercijalnu djelatnost obavlja u skladu s propisima o zaštiti tržišnog natjecanja. Člankom 40. Nacrta konačnog prijedloga Zakona propisano je da Hrvatska radiotelevizija svojom politikom pružanja marketinških usluga ne smije sprječavati, ograničavati ili narušavati tržišno natjecanje bilo snižavanjem cijena oglašavanja i ostalih komercijalnih usluga ispod razine tržišnih cijena, bilo nuđenjem nižih cijena od onih tržišnih prilikom kupnje prava za prijenos sportskih događaja.

Agencija je utvrdila da se ovakvim rješenjem zaštićuje tržišno natjecanje, pogotovo uzme li se u obzir da je Hrvatska radiotelevizija dužna i u slučaju nabave audio i audiovizualnih sadržaja više vrijednosti po osnovi isključivih prava, neiskorištena prava ustupiti drugim nakladnicima radija i televizije i pružateljima medijskih usluga na transparentan i pravodoban način.

II.4. Test razmjernosti i transparentnosti

Test razmjernosti služi za ocjenjivanje eventualnog prekomjernog financiranja, kao i za obranu opravdanih plaćanja naknade za poslove od općeg gospodarskog interesa, s obzirom da se samo na temelju točne podjele troškova i prihoda može odrediti je li javno financiranje ograničeno na pokriće neto troškove obavljanja javne usluge.

Na temelju odredbe iz točke 71. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge, državna potpora ne smije premašiti neto troškove funkcije javnih usluga, te se u ocjeni razmjernosti potpore mora uzeti u obzir i neto korist koju djelatnost nejavnih usluga ostvaruje na račun djelatnosti javnih usluga.

Člankom 13. stavkom 2. Nacrta konačnog prijedloga Zakona predviđeno je da iznos javne naknade za obavljanje djelatnosti pružanja javnih usluga ne smije prelaziti neto troškove obavljanja te djelatnosti, uzimajući u obzir druge izravne ili neizravne prihode proizašle iz obavljanja te djelatnosti.

Agencija je utvrdila da je takvom odredbom ispunjeno načelo pokrića neto troškova, što znači da se kroz ovakvo zakonsko rješenje načelno omogućuje izbjegavanje eventualnog prekomjernog financiranja troškova Hrvatske radiotelevizije.

Time je ispunjen i zahtjev transparentnosti propisan u točkama 60. do 69. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge, kojima se traži postavljanje jasne i primjerene granice između javnih i komercijalnih usluga, prije svega putem računovodstvenog razdvajanja kojim se omogućuje državi da lakše provede test razmjernosti i spriječi eventualno prekomjerno financiranje javnih usluga.

Sukladno navedenom, računovodstveno razdvajanje djelatnosti javnih i komercijalnih usluga predstavlja jedno od osnovnih načina osiguranja transparentnosti dodjele državne potpore za obavljanje usluga od općeg gospodarskog interesa. Ono osigurava alat, kako za ocjenu navodnog i mogućeg prekomjernog financiranja, tako i za obranu opravdanih plaćanja naknade za usluge od općeg gospodarskog interesa. Transparentnost u ovom slučaju znači da je potrebno voditi odvojeno računovodstvo koje odgovara različitim djelatnostima, javnim i komercijalnim, te da svi troškovi i prihodi moraju biti pravilno dodijeljeni ili odvojeni na osnovi dosljedno primijenjenih i objektivno opravdanih načela troškovnog računovodstva, pri čemu je potrebno jasno ustanoviti načela troškovnog računovodstva prema kojima se vode odvojeni računi.

Člankom 38. stavcima 1. i 2. Nacrta konačnog prijedloga Zakona utvrđeni su prihodi koje Hrvatska radiotelevizija stječe, a koji se dijele na javne prihode (sredstva mjesečne RTV pristojbe, Državni proračun Republike Hrvatske, fondovi Europske unije) i komercijalne prihode.

Sukladno navedenom članku, Hrvatska radiotelevizija smije koristiti javne prihode samo za sufinanciranje djelatnosti pružanja javnih usluga te za očuvanje i razvoj komercijalne djelatnosti na taksativno navedenim područjima.

Istodobno su u članku 38. Stavku 6. Nacrta konačnog prijedloga Zakona, rashodi definirani kao javni, komercijalni i zajednički, ovisno o vrsti djelatnosti koja se obavlja, o čemu je Hrvatska radiotelevizija dužna voditi odvojeno računovodstvo, te izraditi metodologiju praćenja izravnih i neizravnih prihoda i rashoda.

Agencija je utvrdila kako su ovom zakonskom odredbom ispunjeni zahtjevi iz Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge glede transparentnosti, pod uvjetom da općim aktom o financijskom poslovanju Hrvatske radiotelevizije kojim će se pobliže odrediti način vođenja odvojenog knjigovodstva, budu uključeni svi zaštitni mehanizmi kojima se omogućuje lakša kontrola mogućeg prekomjernog financiranja i prelijevanja sredstava namijenjenih za financiranje javne usluge na sadržaje komercijalnog karaktera.

Što se tiče mehanizama financijske kontrole, što je usko povezano s pitanjem transparentnosti i testom razmjernosti, važno je naglasiti da isti služe kontroliranju načina trošenja javnih sredstava te da istodobno onemogućuju eventualnu prekomjernu kompenzaciju troškova. Takvi mehanizmi učinkoviti su samo ukoliko kontrolu provodi vanjsko i nezavisno tijelo, potpuno neovisno od uprave javnog nakladnika.

Točkama 77. do 79. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge pojašnjena je važnost ovog kriterija te Agencija smatra da je propisivanjem ovlaštenja Vijeća za elektroničke medije uspješno ispunjen i ovaj kriterij, budući da se člankom 44. Nacrta konačnog prijedloga Zakona jasno ističe da se radi o nezavisnom tijelu sa širokim ovlastima kontrole Hrvatske radiotelevizije.

II.5. Prekomjerna kompenzacija

Kako proizlazi iz točaka 72. do 76. Odluke o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge, prekomjerne naknade koje nisu nužne za obavljanje usluge od općeg gospodarskog interesa smatraju se nesukladnim državnim potporama koje moraju biti vraćene. Međutim, prilikom utvrđivanja visine troškova javne usluge svakom se poduzetniku koji obavlja javnu djelatnost može priznati i razumna dobit koja se izračunava temeljem stope povrata na vlastiti kapital. Osim toga, javni nakladnici mogu zadržati i godišnju prekomjernu naknadu iznad neto troškova javne usluge u mjeri u kojoj je to potrebno za osiguravanje financiranja javnih usluga. Taj iznos može iznositi do deset posto godišnjih proračunskih troškova pružanja javne usluge. Sve prekomjerne kompenzacije iznad ovog iznosa moraju biti vraćene.

Člankom 39. stavkom 1. Nacrta konačnog Prijedloga Zakona zabranjeno je Hrvatskoj radioteleviziji koristiti sredstva RTV pristojbe i drugih javnih prihoda za financiranje komercijalnih djelatnosti, dok je stavkom 3. istog članka omogućeno da zadrži godišnju prekomjernu naknadu iznad neto troškova javne usluge u mjeri kojoj je to potrebno za osiguravanje financiranja obveza pružanja javne usluge i to u iznosu do deset posto godišnjih, financijskim planom predviđenih troškova.

Iznimno, mogu se dopustiti prekomjerna financiranja i iznosa preko deset posto proračunskih troškova pružanja javnih usluga u opravdanim slučajevima, uz uvjet da je ta prekomjerna naknada posebno unaprijed i obvezujuće određena u svrhu jednokratnog velikog troška potrebnog za ispunjavanje obveze pružanja javne usluge, što je predviđeno člankom 39. stavkom 5. Nacrta konačnog prijedloga Zakona.

I u ovom slučaju, Agencija je utvrdila da je ispunjen zahtjev izbjegavanja prekomjernog financiranja, međutim smatra da je u takvom slučaju Hrvatska radiotelevizija dužna u Ugovoru iz članka 13. Nacrta konačnog prijedloga Zakona unaprijed opravdati potrebu korištenja takvih sredstava.

III. Ovo prethodno obvezujuće mišljenje dano je sukladno Zakonu o državnim potporama i pravilima o državnim potporama. Međutim, kako je ova Agencija ovlaštena sukladno članku 25. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 79/09) davati stručna mišljenja o sukladnosti nacrta prijedloga zakona i drugih propisa s tim Zakonom te o ostalim pitanjima koja mogu značajno utjecati na tržišno natjecanje, nastavno ukazujemo na moguće probleme u provedbi ovog Zakona s aspekta provedbe prava i politike zaštite tržišnog natjecanja.

Naime, odabirom dvojnog modela financiranja, Hrvatska radiotelevizija stječe javne i komercijalne prihode, pri čemu komercijalni prihodi nastaju, između ostalog, i emitiranjem promidžbenih poruka, čime javna televizija stječe značajan dio prihoda nastalih na tržištu oglašavanja. Dakle, nesporno je da Hrvatska radiotelevizija ostvaruje određeni dio svog prihoda i na tržištu oglašavanja konkurirajući tako i drugim medijima – elektroničkim i tiskanim, koji za razliku od HRT-a ne dobivaju državne potpore.

Polazeći od navedenog, radi promicanja zaštite tržišnog natjecanja i omogućavanja svim poduzetnicima jednakog položaja na tržištu, Agencija smatra pozitivnim ograničavanje trajanja emitiranja promidžbenih poruka koje je utvrđeno ovim Nacrtom konačnog prijedloga Zakona.

Međutim, s obzirom na činjenicu da u obrazloženju Nacrta Konačnog prijedloga Zakona nije dan izračun udjela HRT-a na tržištu oglašavanja prema važećem Zakonu i praksi, a niti je dan izračun koliko od dopuštenog vremena za oglašavanje HRT i stvarno koristi za emitiranje promidžbenih poruka, nije razvidno ni kakve će učinke novo zakonsko reguliranje emitiranja promidžbenih poruka imati u strukturi ukupnog prihoda HRT-a, a niti na konkurenciju odnosno na uvjete tržišnog natjecanja na ovom tržištu. Naime, prema ovom Nacrtu konačnog prijedloga Zakona emitiranje promidžbenih poruka zadržava se na razini od devet minuta tijekom jednog sata, s izuzetkom tzv. prime time u vremenu od 18 do 22 sata, kada se ono smanjuje na šest odnosno četiri minute. To pokazuje da će i u budućnosti Hrvatskoj radioteleviziji s obzirom na to da i dalje na snazi ostaje 9-minutno emitiranje reklama (osim u prime time) biti omogućeno da značajan dio svog emitiranja koristi za promidžbene poruke (i do 5 sati dnevno na dva programa).

Stoga Agencija ukazuje na potrebu sagledavanja mogućnosti da se postupno u određenom dužem vremenskom razdoblju, u kojem bi se HRT-u omogućilo restrukturiranje i uspostava održivog poslovanja, propiše smanjenje trajanja promidžbenih poruka po satu emitiranja i izvan spomenutog prime time. Držimo da bi se prihvaćanjem ovog prijedloga doprinijelo razvoju tržišnog natjecanja na tržištu oglašavanja na kojem sudjeluje i Hrvatska radiotelevizija i omogućio lakši nadzor nad trošenjem sredstava prikupljenih od pretplate. Takvo rješenje pridonijelo bi i opstanku ostalih, pa i komercijalnih medija, što je nesumnjivo poticaj razvoju medijske raznolikosti i razvoju pluralizma medija. U konačnici, to bi pozitivno utjecalo na interese građana, a osnažilo značaj i ugled uređivačke politike HRT-a kao javne televizije i servisa hrvatskih građana.

Upravo iz spomenutih razloga, mnoge države članice Europske unije strogo su ograničile emitiranje promidžbenih poruka na određene dane, ili sate u danu, ili su čak sasvim ukinule promidžbene poruke na svojim javnim televizijama (primjerice Velika Britanija, Španjolska, Francuska ili Njemačka). Taj trend, koji svoj temelj nalazi i u sve većoj zastupljenosti tehnologija uz koje je moguće praćenje programa bez promidžbenih poruka, pridonosi jasnoći definiranja programa, povećanju gledanosti, te kontroli prihoda i rashoda javne televizije u interesu građana. Time se pozitivno utječe na uređivačku politiku javne televizije, a građanima omogućuje kvalitetan program i njegovo nesmetano praćenje.

V. Ovo prethodno obvezujuće mišljenje Agencija će dostaviti Hrvatskom saboru i Vladi Republike Hrvatske zajedno s Nacrtom konačnog prijedloga Zakona, sukladno članku 10. stavku 2. ZDP-a.

VI. Agencija će, sukladno članku 18. ZDP-a, ovo prethodno obvezujuće mišljenje objaviti u »Narodnim novinama«.

Klasa: 430-01/2009-00/01

Urbroj: 580-03-2010-54-010

Zagreb, 21. listopada 2010.

Predsjednica Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja
mr. sc. Olgica Spevec, v. r.

Ostalo, NN 124/2010-3239