## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8992/2007-8 od 9. rujna 2010.

### NN 7/2011 (17.1.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8992/2007-8 od 9. rujna 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

142

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Jasminke Jenjić kao predsjednice vijeća, Lidije Rostaš-Beroš i Smiljana Mikuša kao članova vijeća te sudske savjetnice Marije Tomas Mišetić kao zapisničarke, u upravnom sporu prvotužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba i drugotužitelja T-Mobile Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, koje zastupaju punomoćnici Nenad Pešut i dr. Bojana Vrček, odvjetnici u Odvjetničkom društvu Bogdanović, Dolički & Partneri iz Zagreba, Miramarska 24, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/I 030-02/2005-01/50, urbroj: 580-07-05-26-154 od 12. srpnja 2007., radi utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 9. rujna 2010.,

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom 1. izreke pobijanog rješenja tuženog tijela utvrđeno je da su tužitelji zlouporabili vladajući položaj na izrekom navedenim mjerodavnim tržištima na teritoriju Republike Hrvatske na način da su u razdoblju od 13. studenoga 2003. do dana donošenja tog rješenja sklapali Okvirne ugovore o pružanju telekomunikacijskih usluga s dodacima i prilozima kojima su uvjetovali sklapanje ugovora pristankom drugih ugovornih strana, njihovih ključnih poslovnih korisnika, na dodatne obveze koje po svojoj prirodi ili običajima u trgovini nisu u nikakvoj vezi s predmetom tih ugovora. Točkom 2. izreke istog rješenja u bitnom je naveden sadržaj odredaba Okvirnih ugovora kojima su tužitelji s korisnicima ugovarali dodatne obveze, a koje se smatraju teškim ograničenjima tržišnog natjecanja, dok je točkama 3. i 4. izreke rješenja tužiteljima naloženo brisanje ili izmjena spornih odredaba u pojedinim Okvirnim ugovorima. Točkom 5. izreke rješenja tužiteljima je naloženo da tuženom tijelu dostave dokaz o ispunjenju naloga iz točaka 3. i 4., a točkom 6. izreke rješenja tužiteljima je zabranjeno svako buduće postupanje kojim bi zlouporabili vladajući položaj sklapanjem sporazuma koji sadrže ograničavajuće odredbe opisane u točki 2. izreke tog rješenja. Točkom 7. izreke rješenja tužiteljima je naloženo plaćanje upravne pristojbe u roku od osam dana od dana dostave rješenja te je točkom 8. izreke rješenja određeno da će rješenje biti objavljeno u »Narodnim novinama«.

Tužitelji u opširnoj tužbi osporavaju zakonitost pobijanog rješenja zbog bitne povrede pravila upravnog postupka, nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja i nepravilne primjene Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i drugih mjerodavnih propisa. U bitnom navode da je tuženo tijelo u postupku koji je prethodio donošenju pobijanog rješenja učinilo niz bitnih povreda postupka, uključujući povredu načela materijalne istine, načela saslušanja stranke, načela slobodne ocjene dokaza i načela nepristranog i objektivnog vođenja postupka te obrazlažu u čemu se očituju navedene povrede. Tvrde ujedno da rješenje sadrži nedostatke zbog kojih ga nije moguće ispitati.

U tužbi tužitelji nadalje navode da je nepravilno utvrđeno činjenično stanje uvjetovano nepravilnom primjenom zakona te ističu kako je tuženo tijelo pogrešno utvrdilo mjerodavna tržišta i postojanje vladajućeg položaja u odnosu na T-Mobile, kao i postojanje zlouporabe vladajućeg položaja. Smatraju da tuženo tijelo pogrešno tumači svrhu i cilj instituta zabrane zlouporabe vladajućeg položaja sadržane u odredbi članka 16. stavka 1. Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja i članka 82. Ugovora o Europskoj zajednici. Navode dalje da tuženo tijelo nije dokazalo postojanje kriterija za postojanje djela iz članka 16. stavka 2. točke 4. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, kao i da je donijelo nepravilan zaključak u pogledu engleskih klauzula. Smatraju da su ispunjeni zakonom predviđeni razlozi za poništenje pobijanog rješenja pa stoga predlažu Sudu da u sporu pune jurisdikcije riješi predmetnu upravnu stvar.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu osporava tužiteljeve navode te predlaže odbiti tužbu kao neosnovanu iz razloga navedenih u obrazloženju pobijanog rješenja.

Tužba je neosnovana.

Prema stanju spisa predmeta predmetni postupak utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja pokrenut je na zahtjev društva VIPnet d.o.o. iz Zagreba od 16. studenoga 2005. Navedeni poduzetnik od tuženog je tijela ujedno zatražio ocjenu sporazuma o pružanju telekomunikacijskih usluga koje su tužitelji sklopili s više različitih poduzetnika sa sjedištem u Republici Hrvatskoj, a koji su ključni poslovni korisnici tužitelja, tvrdeći da su predmetni sporazumi u suprotnosti s odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Iz spisa je razvidno da je nakon detaljno provedene ekonomske i pravne analize ovog predmeta tuženo tijelo donijelo pobijano rješenje kojim je utvrdilo da su tužitelji zlouporabili svoj vladajući položaj u smislu odredbe članka 16. stavka 1. i stavka 2. točke 4. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, na način da su u razdoblju od 13. studenoga 2003. do dana donošenja tog rješenja sklapali Okvirne ugovore o pružanju telekomunikacijskih usluga s dodacima i prilozima, s 23 različita poduzetnika – ključna poslovna korisnika sa sjedištima u Republici Hrvatskoj, kojima su uvjetovali sklapanje ugovora pristankom drugih ugovornih strana na dodatne obveze koje po svojoj prirodi ili običajima u trgovini nisu u nikakvoj vezi s predmetom tih ugovora, a što je tuženo tijelo detaljno izložilo u točki 17. obrazloženja pobijanog rješenja.

Naime, Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.) u članku 16. izričito propisuje da je zabranjena svaka zlouporaba vladajućeg položaja jednog ili više poduzetnika na mjerodavnom tržištu, dok je odredbom stavka 2. točke 4. istog članka Zakona propisano da se zlouporaba iz stavka 1. tog članka očituje naročito kao uvjetovanje sklapanja ugovora pristankom drugih ugovornih stranaka na dodatne obveze, koje po svojoj prirodi ili običajima u trgovini nisu u nikakvoj vezi s predmetom tih ugovora.

Odredbom članka 17. Zakona propisano je da Agencija na temelju članka 15. i 16. tog Zakona, a u smislu članka 57. točke 3. Zakona, rješenjem utvrđuje vladajući položaj i postupanje poduzetnika kojim se zloupotrebljava taj položaj, odnosno sprječava, ograničava ili narušava tržišno natjecanje te trajanje takvog postupanja (točka 1.), zabranjuje svako daljnje postupanje poduzetnika iz točke 1. tog članka (točka 2.), određuje rokove i mjere za uklanjanje štetnih učinaka takvog postupanja (točka 3.) te određuje druge odgovarajuće mjere te rokove za njihovo izvršenje koje pridonose osiguravanju tržišnog natjecanja među poduzetnicima na mjerodavnom tržištu (točka 4.).

Ocjenjujući zakonitost pobijanog rješenja ovaj Sud cijeni da je u provedenom postupku pravilno utvrđeno činjenično stanje i na isto pravilno primijenjeno materijalno pravo te da nema povrede pravila postupka.

Temeljem odredbe članka 208. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91. i 103/96.) dispozitivom (izrekom) se rješava o predmetu postupka u cijelosti i o svim zahtjevima o kojima u tijeku postupka nije posebno riješeno. Dispozitiv mora biti kratak i određen, a ako se rješenjem nalažu kakva radnja u dispozitivu će se odrediti i rok u kojem se ta radnja ima izvršiti. Radnje kojima je zloporabljena tržišna snaga tužitelja u ovoj svari su činjenice utvrđene u postupku, a one čine razloge koji upućuju na rješenje kakvo je dano u dispozitivu. Dakle, donositelj akta je slijedom odredbe članka 209. Zakona o općem upravnom postupku dužan te razloge prezentirati u obrazloženju rješenja, a u osporavanom je aktu upravo tako razložno i detaljno učinjeno.

Sud zato cijeni da je u konkretnoj stvari tuženo tijelo provelo postupak držeći se svih temeljnih načela upravnog postupka uz korištenje svih procesnih prava koja proizlaze iz odredaba navedenih Zakona te je omogućilo strankama u postupku potpuno ravnopravno i aktivno sudjelovanje. Tako ne proizlazi da je tužiteljima na bilo koji način onemogućeno ili uskraćeno pravo na ravnopravno i aktivno sudjelovanje u postupku bez obzira o kojoj se fazi postupka radilo, a tuženo je tijelo ocijenilo sve podatke i dokumentaciju kojom su tužitelji dokazivali svoje navode prije donošenja meritorne odluke.

Nije osnovan ni prigovor pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja što bi rezultiralo pogrešnom primjenom materijalnog prava. Iz spisa predmeta proizlazi da je tuženo tijelo samostalno provelo ekonomsku analizu i utvrdilo mjerodavna tržišta u okviru ovlaštenja koja proizlaze iz Zakona i Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta (»Narodne novine«, broj 51/04.) pa Sud stoga cijeni neosnovanim prigovor tužitelja o pogrešno utvrđenim mjerodavnim tržištima.

Vladajući položaj drugotužitelja na mjerodavnim tržištima utvrđen je na valjani način, sukladno odredbama članka 15. stavka 1. točke 3. i stavka 3. istog članka Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, a što je tužitelj opširno obrazložio u točkama 15. i 19. obrazloženja pobijanog rješenja, s kojim obrazloženjem je i Sud u cijelosti suglasan. Stoga neosnovano tužitelji prigovaraju da je tuženo tijelo pogrešno utvrdilo postojanje vladajućeg položaja u odnosu na drugotužitelja, kao i postojanje zlouporabe vladajućeg položaja.

Sud je suglasan s ocjenom tuženog tijela da iz sadržaja ograničavajućih odredbi predmetnih Okvirnih ugovora o pružanju telekomunikacijskih usluga nesporno proizlazi da su iste imale za cilj, a time i učinak odnosno mogući učinak, ograničavanje tržišnog natjecanja, zbog čega je donošenje osporavanog rješenja bilo opravdano. Stoga prigovori tužitelja izneseni u tužbi nisu doveli u sumnju zakonitost osporavanog rješenja te je Sud prihvatio stajalište tuženog tijela koje je izloženo u osporavanom rješenju.

Sud je utvrdio da predmetnim upravnim aktom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, već cijeni da je tuženo tijelo pri donošenju rješenja poštivalo zakonske odredbe, da je isto doneseno na osnovi potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu zakona.

Zbog toga je tužba odbijena temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91., 9/92. i 77/92.), s time da će se presuda objaviti u »Narodnim novinama« temeljem odredbe članka 59. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Broj: Us-8992/2007-8

Zagreb, 9. rujna 2010.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

Presuda, NN 7/2011-142