## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-698/2000 od 11. srpnja 2000.

### NN 69/2000 (17.7.2000.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-698/2000 od 11. srpnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1526

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik
Suda, te suci Velimir Balajec, Marijan Hranjski, Petar Klarić, Jurica Malčić,
Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević i
Milan Vuković, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe M. Ž. iz S. B., na
sjednici održanoj dana 11. srpnja 2000. godine, donio je

## ODLUKU I RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se usvaja.

Općinski sud u S. B. dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi
pred tim sudom pod brojem P-5/97 u najkraćem mogućem roku, ali ne kasnije od
proteka godinu dana od dana donoše­nja ove odluke.

II. Ustavna tužba se odbacuje u dijelu u kojem se odnosi na presudu i
rješe­nje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-2291/1996 od 17. prosinca
1996. godine.

III. Ova odluka i rješe­nje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je na teme­lju odredbe članka 59. stavka 4.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99 – u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), u povodu postupka radi naknade štete
koji se pred Općinskim sudom u S. B. vodi pod brojem P-5/97.

Presudom Općinskog suda u S. B., broj: P-222/92 od 29. lip­nja 1993.
godine, naloženo je tuženiku S. Š. O. S. B. da plati tužite­lju (podnosite­lju
ustavne tužbe) iznos od 337.261,53 HRD sa zakonskim zateznim kamatama od 29.
lip­nja 1993. do isplate, te je tužite­lj odbijen s dijelom tužbenog zahtjeva
protiv istog tuženika. Istom presudom u cijelosti je odbijen tužbeni zahtjev u
odnosu na Općinu S. B. Ova presuda potvrđena je presudom Okružnog suda (sada Županijskog
suda) u P. broj: Gž-749/93 od 17. siječ­nja 1994. godine. U postupku povodom
izjav­ljenih revizija stranaka Vrhovni sud Republike Hrvatske, presudom i rješe­njem
broj: Rev-2291/96 od 17. prosinca 1996. godine, prihvatio je reviziju tuženika
S. Š. O. S. B. i djelomično reviziju tužite­lja-podnosite­lja ustavne tužbe i
ukinuo presudu Okružnog suda (sada Županijskog suda) u P., broj: Gž-749/93 od
17. siječ­nja 1994. i presudu Općinskog suda u S. B., broj: P-222/92 od 29. lip­nja
1993., u odnosu na tuženika S. Š. O. S. B. i u tom je dijelu pred­met vraćen na
ponovno suđe­nje. Revizija tužite­lja – ovdje podnosite­lja ustavne tužbe, u
dijelu u kojem se odnosi na tuženu Općinu S. B., odbijena je kao neosnovana.

Ponovni postupak vodi se pred Općinskim sudom u S. B. pod brojem P-5/97.

Podnosite­lj smatra da su presudom i rješe­njem Vrhovnog suda Republike
Hrvatske povrijeđene odredbe članaka 3., 14., 19., 20., 26., 35., 46., 48.,
50., 54., 55., 61. i 69. Ustava Republike Hrvatske i predlaže da Ustavni sud
ukine tu presudu i predmet vrati Vrhovnom sudu na ponovno odlučiva­nje.

U obrazlože­nju ustavne tužbe zbog nedonoše­nja odluke suda prvog stup­nja
podnosite­lj navodi da nema sredstava za život, jer da je svu životnu ušteđevinu
uložio u izgrad­nju predmetnoga ugostite­ljskog objekta. Ističe da se nakon
revizijske odluke postupak ponovno vodi već tri godine pred sudom prvog stup­nja,
a da se ne nazire kraj tog sudskog postupka. Smatra da se u konkretnom slučaju
postupci vode šikanozno i u sprezi s političkom vlašću.

2. Tijekom postupka od Općinskog suda u S. B. zatraženo je očitova­nje
na navode ustavne tužbe u dijelu u kojem se ta tužba odnosi na neučinkovito
postupa­nje suda u predmetu koji se vodi pod brojem P-5/97.

Iz dostav­ljenog očitova­nja proizlazi da je sud održao ročišta 13. svib­nja
1997., 23. listopada 1997., 23. trav­nja 1998., 5. svib­nja 1998., 18. svib­nja
1998., 4. lip­nja 1998. godine, te da je 11. ožujka 1998. godine obav­ljen očevid
na licu mjesta i da je novo ročište zakazano za 7. rujna 2000. godine.

3. U dijelu u kojem je
podnijeta teme­ljem odredbe članka 59. stavka 4. Ustavnog zakona, ustavna tužba
je osnovana.

Odredba članka 59. stavka 4.
Ustavnog zakona glasi:

(4) Ustavni sud iznimno može
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije ne­goli je iscrp­ljen pravni put
ako utvrdi da je potpuno razvidno da se pobijanim aktom, odnosno nedonoše­njem
akta u razumnom roku grubo vrijeđaju ustavna prava ili slobode i da bi
nepokreta­njem postupka za podnosite­lja tužbe mogle nastupiti teške i nepoprav­ljive
pos­ljedice.

Razmatra­njem navoda ustavne
tužbe, dokumentacije koja prileži tužbi i dostav­ljenog očitova­nja Općinskog
suda u S. B., Ustavni sud je utvrdio da su se u konkretnom slučaju ostvarile
pretpostavke za postupa­nje Suda sukladno navedenoj odredbi Ustavnog zakona.

Naime, podnosite­lj je, nakon što je izabran za najpovo­ljnije­g
ponudite­lja na teme­lju javnog natječaja SOFK-a Općine S. B. od 4. kolovoza
1976. za preuzima­nje i vođe­nje ugostite­ljskog objekta na stadionu »K«,
ishodio građevnu dozvolu i započeo s rekonstrukcijom ugostite­ljskog objekta.
Po dovršetku izgrad­nje i oprema­nju objekta podnosite­lj je podnio zahtjev za
izdava­nje uporabne dozvole, međutim rješe­njem od 19. studenoga 1977. poništena
je građevna dozvola, jer je utvrđeno da je objekt izgrađen na zem­ljištu koje
nije vlasništvo SOFK-e ni Općine S. B., već S. S za poslove N. O. zbog če­ga
SOFK-a nije bila ovlaš­tena ni objaviti natječaj. SOFK-a i podnosite­lj
sporazumjeli su se o raskidu ugovora uz obešteće­nje podnosite­lja, te je u
izvan­parničnom postupku koji je vođen po prijedlogu SOFK-e pred Općinskim
sudom u S. B., broj: R-2-434/77-2,  utvrđena
gra­đevna vrijednost objekta u iznosu od tadaš­njih 2,714.802,55 din, odnosno
prometna vrijednost u iznosu od tadaš­njih 3.664,983,45 din. Ovako procije­njena
vrijednost objekta podno­site­lju nije isplaćena, već je 1. trav­nja 1978.
sklop­ljen ugovor o zakupu u kojem SOFK-a S. B. kao zakupodavac daje u zakup
podnosite­lju kao zakupoprimcu ugostite­ljske objekte na stadionu »K«, u povr­šini
i veličini koje su definirane projektom rekonstrukcije i nado­grad­nje od 22.
studenoga 1976., a koji projekt je financirao zakupoprimac (čl. 1. ugovora).
Ugovor o zakupu zak­ljučen je na 10 godina. Pravomoćnom presudom Općinskog suda
u S.B. broj: P-86/89 odbijen je zahtjev podnosite­lja za prizna­nje prava
vlasništ­va predmetnoga ugostite­ljskog objekta.

Nakon toga, 6. ve­ljače 1990.
godine, podnosite­lj je podnio tužbu radi naknade štete protiv Općine S.B.,
sada G.S.B. i S.F.K. S.B. Presudom broj: P-240/90-21 od 26. rujna 1991. usvojen
je tužbeni zahtjev u odnosu na S.F.K., dok je u odnosu na Općinu S.B. tužbeni
zahtjev odbijen. Ova presuda ukinuta je rješe­njem tadaš­nje­g Okružnog suda u
P. broj: Gž-15/92 od 22. siječ­nja 1992., a predmet je vraćen na ponovni
postupak u kojem je donijeta presuda broj: P-222/92 od 29. lip­nja 1993.
godine.

Navedena presuda je
revizijskom odlukom Vrhovnog suda broj: Rev-2291/96 od 17. prosinca 1996.
ukinuta u dijelu u kojem je tužbeni zahtjev podnosite­lja usvojen i predmet je
vraćen na ponovno suđe­nje sudu prvog stup­nja.

Slijedom izloženog, Ustavni
sud je utvrdio da u ponov­ljenom postupku sud prvog stup­nja presudu nije donio
u razumnom roku. Pri tome je Ustavni sud imao u vidu s­ljedeće či­njenice i
okolnosti mjerodavne za ocjenu stvari: 1. da postupci u predmetu podnosite­lja
ustavne tužbe traju dvadeset i dvije (22) godine, pet (5) mjeseci i dvadeset i
jedan (21) dan, računajući od dana ponište­nja građevne dozvole od dana podnoše­nja
ustavne tužbe, 2. da parnični postupak u istom predmetu traje od 6. ve­ljače
1990. godine, to jest deset (10) godina, tri (3) mjeseca i četiri (4) dana, računajući
do dana podnoše­nja ustavne tužbe, 3. da je revizijska odluka Vrhovnog suda
Republike Hrvatske, kojom je predmet vraćen na ponovno suđe­nje sudu prvog stup­nja,
donesena 17. prosinca 1996. godine, to jest prije tri (3) godine, četiri (4)
mjeseca i dvadeset i tri (23) dana računajući od dana podnoše­nja ustavne tužbe,
4. da u ovom predmetu sud prvog stup­nja nije održao nijedno ročište od 4. lip­nja
1998. godine, to jest dvije (2) godine, tri (3) mjeseca i tri (3) dana, računajući
do dana održava­nja novog ročišta zakazanog za 7. rujna 2000. godine, 5. da se
postupak pred sudom prvog stup­nja vodi povodom revizijske odluke Vrhovnog suda
Republike Hrvatske, a da su navedenom revizijskom odlukom date jasne upute sudu
prvog stup­nja u kojem pogledu treba upotpuniti provedeni postupak, 6. da
odugovlače­nje postupka nije uzrokovano ponaša­njem podnosite­lja ustavne tužbe.

Nedonoše­njem prvostupa­njske
presude povodom revizijske odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske u razumnom
roku, dovedena je u pita­nje jednakost pred zakonom i pred sudovima, koja je
zajamčena odredbama članka 14. stavka 2. i članka 26. Ustava. Takvim postupa­njem,
odnosno nepostupa­njem suda, podnosite­lju je onemogućeno da naknadi eventualnu
štetu koju trpi u svojoj imovini, čime je povrijeđeno ­nje­govo pravo vlasništva
zajamčeno odredbom članka 48. Ustava, ali i načelo vladavine prava iz članka 3.
Ustava, kao najviše ustavnopravne vrednote na kojoj se teme­lji ustavnost i
zakonitost objektivnog pravnog poretka Republike Hrvatske, te pravna sigurnost ­njezinih
građana.

Ocje­njujući razdob­lje u kojem sud prvog stup­nja uopće nije postupao
te donoseći odluku, Ustavni sud  je imao
u vidu i odred­be Europske konvencije o ­ljudskim pravima, koja teme­ljem
odredbe članka 134. Ustava čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske, a kojima se određuje pravo svakoga da sud ­nje­gov slučaj ispita u
razumnom roku. Naime, odredbom članka 6. Europske konvencije o ­ljudskim
pravima propisano je: »Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske naravi
(...), svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
pravično, javno i u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj«.

Imajući u vidu sve navedene či­njenice
i okolnosti, a osobito složenost slučaja, vrijeme apsolutnog nepostupa­nja suda
prvog stup­nja povodom revizijske odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske, te
vrijeme koje je potrebno za okonča­nje sudskog postupka, Ustavni sud je odredio
da nadležni sud prvog stup­nja presudu mora donijeti u najkraćem mogućem roku,
ali ne kasnije od proteka godinu dana od dana donoše­nja ove odluke.

4. Prema odredbi članka 60. Ustavnog zakona, ustavna tužba može se
podnijeti u roku od 30 dana od dana primitka odluke.

Budući da je ustavna tužba podnijeta nakon više od tri godine, od dana
kada je podnosite­lj primio odluku Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-2291/1996 od 17. prosinca 1996., to je ustavna tužba u dijelu u kojem se
odnosi na tu odluku, nepravodobna.

5. Slijedom izloženog, Ustavni sud odlučio je kao u izreci.

6. Odluka pod točkom I. izreke teme­lji se na odredbi članka 72.
Ustavnog zakona, dok je rješe­nje pod točkom II. uteme­ljeno na odredbi članka
68. Ustavnog zakona. Objava odluke, točka III. izreke, teme­lji se na odredbi članka
28. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-698/2000
Zagreb, 11. srp­nja 2000.

USTAVNI SUD
REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

endif

Odluka, NN 69/2000-1526