## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4618/2007 od 2. travnja 2008.

### NN 47/2008 (25.4.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4618/2007 od 2. travnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1617**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Marko
Babić, Snježana Bagić, Mario Kos, Davor Krapac i Ivan Matija, članovi Vijeća, u
postupku kojeg je ustavnom tužbom pokrenuo A. d.o.o. R., kojeg zastupa G. B.,
odvjetnik iz P., na sjednici održanoj 2. travnja 2008., jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske broj: Pž-7041/04-4 od 10.
srpnja 2007. i
– presuda Trgovačkog suda u Rijeci broj: P-1396/03 od 26. svibnja 2004.
III. Predmet se vraća Trgovačkom sudu u Rijeci na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Visokog trgovačkog suda Republike
Hrvatske broj: Pž-7041/04-4 od 10. srpnja 2007., kojom je odbijena žalba
podnositelja (tuženika) i potvrđena presuda Trgovačkog suda u Rijeci broj:
P-1396/03 od 26. svibnja 2004.
Prvostupanjskom presudom utvrđene su ništavima odluka Glavne skupštine
trgovačkog društva A. d.d. R. o preoblikovanju dioničkog društva u društvo s
ograničenom odgovornošću i odluka iste Skupštine o usvajanju društvenog ugovora
društva s ograničenom odgovornošću, donijete 4. srpnja 2003.
2. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da su mu osporenim presudama povrijeđena
ustavna prava zajamčena odredbama članka 14. stavka 2., članka 29. stavka 1. i
članka 49. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.
U opsežnoj ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnome, iznosi kako je drugostupanjski
sud u osporenoj presudi utvrdio da ne postoje zakonski razlozi za ništavost
odluka glavne skupštine trgovačkog društva, već za njihovu pobojnost (te da je i
sama tužba upravljena na pobijanje, a ne na utvrđenje ništavosti, iako je
pobijanje bilo tek naknadni, supsidijarni i, uz to, nepravodobni zahtjev).
Usprkos tome, drugostupanjski je sud potvrdio prvostupanjsku presudu kojom je
utvrđena ništavost odluka (i to samo dviju utuženih, a ne svih koje su donesene
na spornoj skupštini), pa je time podnositelju povrijedio ustavna prava
zajamčena odredbama članka 14. stavka 2. i članka 29. stavka 1. Ustava.
Povredu istih ustavnih prava podnositelj nalazi i u činjenici što je
drugostupanjski sud po službenoj dužnosti utvrdio, kao razlog pobojnosti
spomenutih odluka, povredu odredbe članka 279. stavka 2. Zakona o trgovačkim
društvima (»Narodne novine« broj 111/93., 34/99., i 52/00.; u daljnjem tekstu:
ZTD), na koju se tužiteljica nije pozivala, a sud na razloge pobojnosti pazi
samo na zahtjev stranke.
Osim toga, navodi da je drugostupanjski sud najprije u obrazloženju presude
utvrdio da spisu ne prileži statut podnositelja, ali je nakon toga primijenio
odredbu članka 279. stavka 2. ZTD-a, u dijelu u kojem njezina primjena ovisi o
činjenici je li statutom, kao uvjet za sudjelovanje na glavnoj skupštini
društva, propisana obveza prijave sudjelovanja. Smatra da je drugostupanjski sud
time zasnovao svoju presudu na pretpostavci o postojanju određene činjenice,
koju nije iznijela tužiteljica i koju nije utvrdio prvostupanjski sud, čime je
uskraćeno pravo podnositelja da se očituje i raspravlja o toj činjenici.
Daljnju povredu istih ustavnih prava podnositelj obrazlaže time što su sudovi
ignorirali prigovor da tužiteljica nije imala svojstvo dioničara na dan
održavanja skupštine, te prigovor da tužiteljica nije mogla utjecati na
donošenje drugačije odluke o preoblikovanju. Isto navodi i u pogledu činjenice
da sudovi nisu obrazložili svoju odluku u smislu odredaba članka 104. stavka 3.
i članka 107. stavka 2. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj
53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01.), što je
protivno odredbama članka 8. i članka 338. stavka 4. Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99. i 117/03.).
Predlaže ukidanje osporenih presuda. Istodobno podnositelj predlaže i donošenje
rješenja o odgodi primjene osporenih akata do donošenja odluke o ustavnoj tužbi,
na temelju odredaba članka 67. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela
državne vlasti (...) kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama (...)
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).
U postupku pokrenutom ustavnom tužbom, na temelju odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona, Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi,
utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja
povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje
jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze.
Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena
o povredi ustavnog prava.
4. Odredbom članka 279. stavka 2. ZTD-a propisano je:
*Statutom se sudjelovanje na glavnoj skupštini i korištenje pravom glasa može
uvjetovati s time da se dionice određeno vrijeme prije održavanja glavne
skupštine moraju pohraniti i da dioničari unaprijed prijave svoje sudjelovanje
na glavnoj skupštini. Predviđa li statut takvu odredbu, rok za sazivanje glavne
skupštine umjesto prema danu održavanja glavne skupštine računa se prema danu do
čijeg isteka treba pohraniti dionice, odnosno prijaviti sudjelovanje na glavnoj
skupštini.*5. Na temelju uvida u osporenu prvostupanjsku presudu te u spis predmeta
Trgovačkog suda u Rijeci broj: P-1396/03, razvidno je da je prvostupanjski sud
usvojio tužbeni zahtjev tužiteljice, smatrajući da odluka o sazivanju glavne
skupštine trgovačkog društva nije sadržavala uvjete za sudjelovanje na glavnoj
skupštini, te za korištenje pravom glasa, zbog čega je, na temelju odredbe
članka 355. stavka 1. točke 1. u svezi s odredbom članka 277. stavka 3. ZTD-a,
ništava svaka odluka koju je donijela tako sazvana glavna skupština.
Drugostupanjski sud nije prihvatio takvo pravno stajalište prvostupanjskog suda.
U obrazloženju drugostupanjske presude naveo je kako je odluka o sazivanju
glavne skupštine sadržavala uvjet koji je morao biti ispunjen za sudjelovanje u
glavnoj skupštini, te za korištenje pravom glasa, a bio je određen u vidu obveze
dioničara da u roku od deset dana prije održavanja skupštine pismeno prijave
namjeru sudjelovanja. Činjenica što odluka o sazivanju glavne skupštine nije
sadržavala obavijest o tome da pravo sudjelovanja na glavnoj skupštini imaju
dioničari čije se dionice nalaze na njihovim računima nematerijaliziranih
vrijednosnih papira u Središnjoj depozitarnoj agenciji, prema stajalištu
drugostupanjskog suda, ne čini sazivanje glavne skupštine nevaljanom, jer zakon
određuje koji dioničari imaju pravo sudjelovanja u radu glavne skupštine, osim
ako odluka o sazivanju ne sadrži i neke posebne uvjete. Obrazlažući takvo
stajalište, naveo je kako je odredba članka 133. stavka 1. ZTVP-a, koja je bila
na snazi u vrijeme donošenja spornih odluka, propisivala da se na dionice koje
postoje u obliku nematerijaliziranih vrijednosnih papira ne primjenjuje odredba
članka 226. stavka 2. ZTD-a, te se dioničarom smatra onaj koji takvu dionicu ima
evidentiranu na svom računu u Središnjoj depozitarnoj agenciji.
Drugostupanjski sud je zaključno naveo kako je prvostupanjski sud pogrešno
primijenio materijalno pravo time što je odluke glavne skupštine utvrdio
ništavim na temelju odredbe članka 355. stavka 1. točke 1. u svezi s odredbom
članka 277. stavka 3. ZTD-a. Prema stajalištu drugostupanjskog suda te su odluke
pobojne i to zato što je povrijeđen članak 279. stavak 2. ZTD-a, ali je – uz
takvu, pravilnu, primjenu materijalnog prava – trebalo jednako odlučiti o
tužbenom zahtjevu. Povredu odredbe članka 279. stavka 2. ZTD-a drugostupanjski
sud je obrazložio time što je u konkretnom slučaju sazivanje skupštine, da bi
bilo valjano, moralo biti objavljeno najkasnije do 25. svibnja 2003., a
objavljeno je u »Narodnim novinama« broj 92 od 4. lipnja 2003., pa glavna
skupština nije bila uredno sazvana.
6. Odredbom članka 14. stavka 2. Ustava zajamčena je svima jednakost pred
zakonom.
Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta te ustavne odredbe, Ustavni sud
ocjenjuje zasnivaju li se pravna stajališta i razlozi za takva pravna
stajališta, navedeni u osporenim presudama, na pravilnoj primjeni mjerodavnog
materijalnog prava i na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju tog prava, a
polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku. Ustavni
sud, dakle, utvrđuje jesu li osporene presude odnosno u njima izražena pravna
stajališta posljedica proizvoljnog tumačenja i primjene mjerodavnog materijalnog
prava.
7. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na
postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne
tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje
postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li
postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je
podnositelju osigurao pravično suđenje.
8. Polazeći od utvrđenja navedenih u točki 5. ovog obrazloženja, razvidno da je
drugostupanjski sud – nakon što je utvrdio da je prvostupanjski sud pogrešno
primijenio materijalno pravo – u pogledu roka za sazivanje Glavne skupštine
primijenio drugu rečenicu članka 279. stavka 2. ZTD-a, do čije primjene dolazi
kada je u statutu predviđena obveza dioničara da prije održavanja glavne
skupštine pismeno prijave namjeru sudjelovanja.
S obzirom da se u drugostupanjskoj presudi navodi: »Budući da spisu ne prileži
statut društva ne može se utvrditi da li je navedeni uvjet određen statutom
(...)« – drugostupanjska presuda se temelji na ispravi koja ne prileži spisu i u
koju, tijekom cjelokupnog postupka nije izvršen uvid. Očigledno je, stoga, da su
postojali razlozi za dodatno utvrđivanje činjenica koje drugostupanjski sud drži
relevantnim, a u prvostupanjskom postupku nisu utvrđene, a protivno je
mjerodavnom postupovnom zakonu i ustavnopravno neprihvatljivo da drugostupanjski
sud utemelji svoju presudu tek na implicitnoj pretpostavci o postojanju odlučnih
činjenica.
9. Slijedom svega izloženog, a u skladu s mjerilima izloženim u točki 6. i 7.
ovog obrazloženja, Ustavni sud je ocijenio da u konkretnom slučaju postoji
povreda podnositeljevih ustavnih prava zajamčenih odredbama članka 14. stavka 2.
i članka 29. stavka 1. Ustava.
10. S obzirom na utvrđenje iz točke 9. ovog obrazloženja, Ustavni sud nije
smatrao potrebnim razmatrati i istaknutu povredu ustavnog prava zajamčenog
odredbom članka 49. stavka 1. Ustava.
11. Kako je podnositeljeva ustavna tužba usvojena, Ustavni sud nije razmatrao
prijedlog za donošenje rješenja o odgodi primjene osporenih presuda do donošenja
odluke o ustavnoj tužbi, podnesen na temelju odredaba članka 67. Ustavnog
zakona.
12. Slijedom navedenih razloga, a na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je odlučio kao u izreci.
13. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-4618/2007
Zagreb, 2. travnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 47/2008-1617
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)