## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2168/2007 od 14. lipnja 2011.

### NN 74/2011 (1.7.2011.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2168/2007 od 14. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1608

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), na sjednici održanoj 14. lipnja 2011. donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 13. Zakona o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine« broj 102/98., 127/00., 59/01., 109/01., 147/02., 117/03., 30/04., 177/04., 92/05., 43/07.-odluka Ustavnog suda, 79/07., 35/08., 40/10. – odluka Ustavnog suda i 121/10.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 13. Zakona o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine« broj 102/98., 127/00., 59/01., 109/01., 147/02., 117/03., 30/04., 177/04., 92/05., 43/07.-odluka Ustavnog suda, 79/07., 35/08., 40/10.-odluka Ustavnog suda i 121/10.; u daljnjem tekstu: ZOMO), podnio je Zlatko Tomčić, dipl. ing. iz Zagreba, zastupan po punomoćnici Nadi Golomejić, odvjetnici iz Zagreba.

2. Pozivom na članak 42. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 42/02.-pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), prijedlog predlagatelja za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe ZOMO-a dostavljen je na odgovor ministarstvu nadležnom za mirovinsko osiguranje i Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje (u daljnjem tekstu: HZMO), koji su dostavili tražena očitovanja.

II. OSPORENA ODREDBA ZAKONA

3. Članak 13. ZOMO-a glasi:

»Članak 13.

(1) Obvezno su osigurani članovi uprave i izvršni direktori trgovačkih društava, ako nisu obvezno osigurani po drugoj osnovi.«

III. PRIGOVORI PREDLAGATELJA

4. Predlagatelj u svom prijedlogu navodi da je članak 13. ZOMO-a o obveznom osiguranju članova uprave trgovačkih društava ako nisu osigurani po drugoj osnovi u suprotnosti s člancima 3., 14. i 49. Ustava.

Predlagatelj navodi da je korisnik starosne mirovine, a ujedno je i suvlasnik poslovnog udjela u jednom trgovačkom društvu iz Zagreba, te da u smislu članka 39. stavka 1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 114/01., 79/06., 141/06., 146/08., 38/09. i 153/09.) u pogledu svog suvlasničkog dijela ima sva upravljačka prava, a u smislu članka 423. Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 114/01., 79/06., 141/06., 107/07., 146/08., 38/09. i 153/09., u daljnjem tekstu: ZTD), odnosno prema članku 239. stavku 2. ZTD-a »ispunjene su sve pretpostavke prema kojima bi u svrhu 'konzumiranja' svojih suvlasničkih prava mogao biti imenovan članom uprave gore spomenutog društva te sudjelovati u vođenju poslova. Međutim, imajući u vidu osporavanu, gore citiranu odredbu Zakona o mirovinskom osiguranju, kojom odredbom (...) predlagatelj bi ex lege izgubio status korisnika mirovine, te stečena prava sa tog osnova.«

Dakle, naglašava da bi imajući u vidu članak 13. ZOMO-a ex lege izgubio status korisnika mirovine, te stečena prava po tom osnovu, te navedenu odredbu smatra protivnom Ustavu, jer smatra da se njome ograničavaju, odnosno oduzimaju njegova već stečena prava korisnika mirovine, te ograničava Ustavom zajamčeno pravo vlasništva u sadržajnom smislu, jer mu je onemogućeno upravljanje svojom imovinom na izvoran način, kao članu uprave.

Napominje da je svoje obaveze s naslova mirovinskog osiguranja kroz radni staž ispunio, jer je stekao pravo iz mirovinskog osiguranja, pa odredbu članka 13. ZOMO-a smatra »diskriminacijskom u odnosu na njegova već stečena prava korisnika mirovine, te ograničavajućom u odnosu na njegovo pravo vlasništva, te njegova poduzetnička prava i slobode.« Time smatra da je posredno povrijeđen i članak 23. stavak 2. Ustava.

Ujedno navodi da je članak 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 34/99.), koji je nametao obvezu da trgovačko društvo ima bar jednog zaposlenog člana uprave ukinut odlukom i rješenjem Ustavnog suda broj: U-I-646/1999 (»Narodne novine« broj 52/00.), te iz istih razloga smatra da je članak 13. ZOMO-a protivan i Ustavu, ali i ZTD-u. Smatra da takav zaključak proizlazi i iz navedene odluke i rješenja Ustavnog suda, s obzirom da je navedena odredba ZTD-a ukinuta i zbog toga što se njome narušava ravnopravnost subjekata na tržištu.

IV. MJERODAVNE ODREDBE USTAVA REPUBLIKE HRVATSKE

5. Ustavni sud je kod razmatranja osnovanosti prijedloga predlagatelja ocijenio mjerodavnim slijedeće odredbe Ustava:

»Članak 1.

Republika Hrvatska (...) je (...) socijalna država.

(...)«

»Članak 3.

(...) jednakost, (...) socijalna pravda, (...) vladavina prava (...) najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

6. Ustavni sud ističe da zakonodavac ima ustavnu ovlast uređivati i mijenjati zakonsko uređenje podsustava mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti radi njegova prilagođavanja promijenjenim gospodarskim i socijalnim prilikama u zemlji ili njegova stabiliziranja, odnosno stvaranja pretpostavki za dugoročno održiv mirovinski sustav, što uključuje i definiranje kruga osoba koje su obveznici mirovinskog osiguranja u podsustavu mirovinskog osiguranja utemeljenom na generacijskoj solidarnosti.

7. Ustavni sud pripominje da se posebnosti u mirovinskom osiguranju pojedinih skupina osoba, osiguranih u specifičnim okolnostima, mogu opravdati ako postoje okolnosti koje te slučajeve razlikuju od drugih, a postoji legitiman cilj drugačijeg postupanja prema njima, pri čijem se ostvarenju poštuje načelo razmjernosti.

7.1. Pravo na mirovinu je imovinsko pravo iz obveznog mirovinskog osiguranja. Riječ je o javnom sustavu koji počiva na tekuće financiranim davanjima iz obveznih doprinosa iz plaća aktivnih osiguranika na temelju kojih se financira generacija sadašnjih umirovljenika, a po principu međugeneracijske solidarnosti, te na definiranim davanjima. Taj sustav počiva na načelima javnog prava. Nije riječ o kapitaliziranim davanjima koja se temelje na kapitalizaciji ukupno uplaćenih doprinosa svakog pojedinog osiguranika (kao što je slučaj u drugom stupu mirovinskog osiguranja), tako da se »vlasništvom« koje je zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava može smatrati samo mirovina iz drugog i trećeg stupa mirovinskog osiguranja.

Dakle, ustavna je ovlast zakonodavca da određuje krug obvezno osiguranih osoba, među koje je zakonodavac uvrstio i članove uprave trgovačkih društava, ako nisu osigurani po drugoj osnovi (kao radnici ili samostalni poduzetnici).

7.2. Osim toga, prema članku 4. Zakona o izmjenama i dopunama ZOMO-a (»Narodne novine« broj 121/10.) uz članove uprave osigurani su i izvršni direktori, čime su uz članove uprave obvezno osigurani postali i izvršni direktori trgovačkih društava. Izvršni direktori u trgovačkim društvima uvedeni su u hrvatski pravni sustav člankom 64. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 107/07., koji je stupio na snagu 1. travnja 2008.). Dakle, time je proširena mogućnost mirovinskog osiguranja članova uprave i na izvršne direktore u trgovačkim društvima, dok ostali članovi upravnih odbora koji obavljaju nadzor poslovanja ostaju u istome položaju kao do sada.

7.3. Pri tome valja napomenuti da članovi uprave trgovačkih društava nisu u nepovoljnijem položaju od ostalih korisnika starosne mirovine iz članka 90. stavka 3. ZOMO-a, a koji ponovno stupe u osiguranje po osnovi radnog odnosa ili obavljanja djelatnosti, jer se i njima isplata mirovine obustavlja. Dakle, ti korisnici ne gube pravo na mirovinu, nego im se za vrijeme osiguranja samo obustavlja isplata mirovine.

Naime, prema članku 90. stavku 3. ZOMO-a korisniku mirovine koji se zaposli ili počne obavljati djelatnost na temelju koje postoji obveza osiguranja, osim u slučaju iz članka 16.a ZOMO-a isplata mirovine se obustavlja. Po prestanku radnog odnosa takve osobe, ako su navršile najmanje godinu dana staža nakon umirovljenja imaju i pravo na ponovno određivanje mirovine prema članku 90. stavku 2., odnosno stavku 4. ZOMO-a, to jest za uspostavu ranije priznate mirovine. Naime, prema članku 90. stavku 5. ZOMO-a korisniku starosne mirovine može se odrediti nova mirovina, ako je navršio najmanje jednu godinu staža osiguranja nakon priznanja prava na starosnu mirovinu. Nova mirovina odredit će se prema člancima 74. do 82. ZOMO-a prema ukupno navršenom mirovinskom stažu i ostvarenim vrijednosnim bodovima prije i poslije ostvarivanja prava na starosnu mirovinu. Prema tome, korisnik mirovine nije izgubio ranije stečena prava na mirovinu, ali mu se isplata obustavlja za razdoblje za koje postoji obveza osiguranja iz članaka 10. do 17. ZOMO-a (bilo da je riječ o obavljanju samostalne profesionalne djelatnosti, radnog odnosa, obveznog osiguranja s osnova obavljanja samostalne djelatnosti poljoprivrede i šumarstva, i drugih taksativno navedenih osnova za koje je obvezno osiguranje).

Stoga obavljanje poslova člana uprave trgovačkog društva ne ograničava ni poduzetnička prava koja su zajamčena člankom 49. Ustava, jer se osporenom odredbom ZOMO-a, između ostaloga, potiče rad i nakon stjecanja uvjeta za starosnu mirovinu u obliku vlastitog trgovačkog društva.

7.4. Opisanim zakonskim uređenjem članovi uprave trgovačkih društava su u istom položaju kao i ostali korisnici mirovine za koje je propisano obvezno osiguranje, a koji nakon umirovljenja stupe u radni odnos ili obavljaju djelatnosti za koje postoji obveza osiguranja po sili zakona prema člancima 10. do 16. ZOMO-a, odnosno čiji rad u tom svojstvu prelazi rad u okviru sporednog zanimanja odnosno prihod od samostalnog rada prelazi prihod koji ne bi podlijegao plaćanju obveznog mirovinskog osiguranja prema posebnim propisima.

7.5. Neosnovano je i pozivanje predlagatelja na odluku i rješenje Ustavnog suda broj: U-I 646/99 i dr. (»Narodne novine« broj 52/00.) kojom su ukinuti članci 2., 7. i 8. Zakona o izmjenama i dopunama ZTD-a (»Narodne novine« broj 34/99.) kojim se nametala obveza da trgovačko društvo ima bar jednog zaposlenog člana uprave. Naime, obveza osiguranja iz članka 13. ZOMO-a uspostavlja se samo ako osoba koja je član uprave nije osigurana po nekoj drugoj osnovi (kao što su radni odnos i dr.). Osim toga, osnivač trgovačkog društva prema ZTD-u ima pravne mehanizme prema kojima može upravljati svojim ulogom u društvu, a da nije član uprave. Dakle, stajališta zauzeta u toj odluci u vezi ograničavanja poduzetništva zakonodavnim mjerama ne mogu se dovesti u vezu s obvezom osiguranja članova uprave.

8. Nadalje, prijedlogom za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti članka 13. ZOMO-a s Ustavom predlagatelj, jednim dijelom, u biti osporava njegovu primjenu.

Prema mjerodavnim odredbama Ustava, u postupku ustavnosudske ocjene suglasnosti drugih propisa s Ustavom i zakonom, Ustavni sud nije nadležan ocjenjivati primjenu drugog propisa u postupcima pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti. Primjena propisa u pojedinačnim slučajevima predmet je konkretne zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda koja se ostvaruje pred Ustavnim sudom u postupcima pokrenutim ustavnim tužbama.

Navedeno stajalište Ustavni sud je izrazio u rješenju broj: U-I-1455/2001 od 24. studenoga 2004. (»Narodne novine« broj 175/04.), te u rješenjima broj: U-I-2823/2002 od 28. siječnja 2004. i broj: U-I-671/2001 od 24. svibnja 2005. i dr.

9. Jednim dijelom svog prijedloga predlagatelj ističe neusklađenost članka 13. ZOMO-a s odredbama ZTD-a. Međutim, Ustavni sud nije nadležan ocjenjivati međusobnu usklađenost zakona, odnosno propisa iste pravne snage.

Navedeno stajalište Ustavni sud je izrazio u više svojih rješenja (primjerice u rješenju broj: U-I-1489/2001 i dr., »Narodne novine« broj 21/02.).

10. Iz navedenih razloga Ustavni sud nije prihvatio navode predlagatelja da članak 13. ZOMO-a nije u suglasnosti s člancima 1. stavkom 1., 3., 14., 48. stavkom 1., 49. i 57. Ustava.

11. Na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I. izreke ovog rješenja.

Točka II. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-2168/2007
Zagreb, 14. lipnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 74/2011-1608