## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-496/1999 od 5. prosinca 2001.

### NN 112/2001 (18.12.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-496/1999 od 5. prosinca 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1872

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci
Jurica Malčić, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi D. Š. iz Z., na sjedinici Vijeća održanoj dana 5.
prosinca 2001. godine, donio je jednoglasno

## ODLUKU

I. Usvaja se ustavna tužba.

II. Ukida se:

– presuda Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj Us-1331/1997-13 od 21. siječ­nja 1999. godine;

– rješe­nje Ministarstva
unutar­njih poslova broj: 511-01-42-UP/II-907/1-1996 od 20. prosinca 1996.
godine i rješe­nje Ministarstva unutar­njih poslova, PU Z., broj:
511-19-19/1-TN-35196-UP-12161/96 od 31. listopada 1996. godine, te se predmet
vraća Ministarstvu unutar­njih polova, PU Z. na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lj je podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu protiv presude
Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-1331/1997-13 od 21. siječ­nja 1999.
godine kojom je odbijena ­nje­gova tužba protiv rješe­nja Ministarstva unutar­njih
poslova Republike Hrvatske, broj: 511-01-42-UP/II-907/1-1996 od 20. prosinca
1996. godine.

Rješe­njem Ministarstva
unutar­njih poslova, PU Z., broj: 511-19-19/1-TN-35196-UP-12161/96 od 31.
listopada 1996. godi­ne podnosite­lju je, kao strancu koji ima odobreno trajno
nasta­njenje, otkazan boravak teme­ljem odredbe članka 42. stavka 1. točke 3.
Zakona o kreta­nju i boravku stranaca (»Narodne novine«, broj 53/91, 26/93 i
29/94, u da­lj­njem tekstu: ZoKBS).

2. U provedenim
postupcima upravna tijela i Upravni sud Republike Hrvatske utvrdili su da je
podnosite­lju, kao strancu koji ima odobreno trajno nasta­nje­nje, otkazan
boravak zbog razloga zaštite nacionalne sigurnosti ili pravnog poretka.

Osoporavanom
presudom, pozvavši se na izvršeni uvid u spis predmeta, Upravni sud je
prihvatio ocjenu prvostupa­njskog i drugostupa­njskog tijela o postoja­nju
navedenih razloga za otkaziva­nje boravka, koji razlozi, poziva­njem suda na
odredbu članka 42. stavka 3. ZoKBS ne moraju biti navedeni prilikom donoše­nja
prvostupa­njskog rješe­nja.

Stoga Upravni sud
smatra da je tuženo tijelo pravilno postupilo kada je kao neosnovanu odbilo žalbu
podnosite­lja u kojoj se je pozvao na pogrešnu primjenu članka 141. stavka 4.
Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91 i 103/96, u da­lj­njem
tekstu: ZUP), članaka 237., 231. i 209. ZUP, obrazlažući kako nisu bili ispu­njeni
zakonom propisani uvjeti za provođe­nje skraćenog postupka, uslijed čega nije
proveden predloženi ispitni postupak u ci­lju izjaš­nje­nja podnosite­lja o či­njenicama
i okolnostima koje su od važnosti za donoše­nje rješe­nja, kao i na či­njenicu
da mu je suprotno odluci Ustavnog suda Republike Hrvatske onemogućeno saznati
razloge kojima se rukovodilo upravno tijelo pri donoše­nju prvostupa­njskog rješe­nja.

3. U ustavnoj tužbi
podnosite­lj ističe povrede odredaba čla­na­ka 16., 18., 19. i 26. Ustava
Republike Hrvatske, jer smatra da u osporavanoj presudi sud nije dao razloge o
odlučnim či­njenicama. Izloživši u bitnom sadržaj zakonskih odredaba teme­ljem
kojih je otkazan boravak podnosite­lju i zakonske razloge koji su otkaz
zahtijevali, sud je potpuno prihvatio ocjenu tuženog tijela, prihvativši i to
da tijelo ne mora navesti razloge kojima se rukovodilo prilikom donoše­nja rješe­nja.

Podnosite­lj
smatra da je time onemogućen u učinkovitom korište­nju prava žalbe jer nije upućen
u razloge odluke, te da su rješe­nja upravnih tijela izraz samovo­lje i proizvo­ljnosti,
dok se bez obrazlože­nja ne može provjeriti da li se je donosite­lj odluke
vodio načelom zakonitosti u provođe­nju postupka i odlučiva­nju. Osim toga
smatra da se slobode i prava mogu ograničiti samo zakonom da bi se zaštitile
slobode i prava drugih ­ljudi te pravni poredak, te smatra da u konkretnom slučaju
navedeni izraz »razlozi zaštite nacionalne sigurnosti i pravnog poretka« ne odgovaraju
pojmu pravnog poretka iz odredbe članka 16. Ustava.

Jednako tako
podnosite­lj smatra da u slučaju u kojem je prisi­ljen štititi svoja prava
pravnim sredstvima protiv pojedi­načnih pravnih akata koji ne sadrže razloge na
kojima se teme­lje, nema jednak položaj pred sudovima i drugim državnim
tijelima.

Predlaže usvaja­nje ustavne
tužbe i ukida­nje osporavane presude i odluka upravnih tijela, te povrat
predmeta prvostupa­nj­skom tijelu na ponovni postupak.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Prema odredbama članka 59.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99 – u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), svaka fizička i pravna osoba
može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da joj je odlukom sudbene
vlasti, odlukom upravne vlasti ili odlukom drugih tijela, koja imaju javne
ovlasti, povrijeđeno neko od Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.
Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih
lijekova ne­go poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne
vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ­ljudskih prava i teme­ljnih
sloboda čovjeka, zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni
sud, tijekom postupka pruža­nja ustavnosudske zaštite, unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tuž­bi, utvrđuje je li u postupku odlučiva­nja o pravima
i obvezama pojedinca došlo do ustavno nedopuštenog posiza­nja u ­ljudska prava
i teme­ljne slobode građana.

5. Odlukom Ustavnog suda
Republike Hrvatske, donijetom u predmetu, broj: U-I-248/1994 od 13. studenoga
1996. godine, ukidaju se u članku 209. ZUP odredbe stavka 3. druga rečenica i
odredba stavka 4., kojima je bilo dato ovlašte­nje nadležnim tijelima da u rješava­nju
stvari po slobodnoj ocjeni ne moraju navesti razloge kojima su se pri donoše­nju
rješe­nja rukovodila kad je to u javnom interesu zakonom ili uredbom izričito
predviđeno, odnosno da će u tom slučaju navesti podatke iz članka 2. i članka
209. ZPP, propis kojim je tijelo ovlašteno riješiti stvar po slobodnoj ocjeni i
propis kojim je ovlašteno da ne mora navesti razloge kojima se pri donoše­nju
rješe­nja rukovodio.

Ukinute odredbe ZUP prestale
su važiti danom objave odluke u »Narodnim novinama«, broj 103/96, dana 6.
prosinca 1996. godine.

U navedenoj odluci ovaj je
Sud iznio stajalište da ograniče­nja propisana ukunutim odredbama zakona narušavaju
pravni poredak i u suprotnosti su sa odredbama članka 16., 18., 19. i 26.
Ustava Republike Hrvatske.

6. U odnosu na upravne
postupke u kojima se odlučuje o ukida­nju ili ograničava­nju prava stranaka,
zakonodavac je člankom 142. ZUP odredio provođe­nje posebnog ispitnog postupka.
Ono je neophodno u slučajevima kada je potrebno utvrditi sve či­njenice i
okolnosti od značaja za rješava­nje ili radi pruža­nja mogućnosti strankama da
zaštite svoja prava i pravne interese.

U tom smislu, u postupcima o
prestanku trajnog nasta­nje­nja, što je statusno pita­nje, ovaj Sud je svojom
odlukom u predmetu broj: U-III-759/1995 upozorio nadležno upravno tijelo da se
strancu mora omogućiti sudjelova­nje u postupku.

Da­lj­njom odredbom članka
143. u svezi s člankom 8. ZUP propisano je da stranka ima pravo sudjelovati u
ispitnom postupku braneći svoja prava i pri tome davati potrebne podatke i
poduzimati druge dopuštene postupovne rad­nje kojima štiti svoje pravne
interese.

U konkretnom slučaju proveden
je skraćeni postupak, primjenom odredbe članka 141. stavka 1. točke 4. ZUP, na što
je podnosite­lj bezuspješno ukazivao u tužbi upućenoj Upravnom sudu Republike
Hrvatske.

7. Okolnost koja istanute
povrede ustavnih prava podnosite­lja čini osobito teškima jest propušta­nje
drugostupa­njskog upravnog tijela kao i Upravnog suda Republike Hrvatske da u
vrijeme donoše­nja rješe­nja odnosno odluke dopune či­njenično sta­nje teme­ljeno
na izvješću CSZUP od 31. listopada 1996. godine, a sukladno ranije iznijetim
primjedbama ovoga Suda. Uvidom u pribav­ljene spise predmeta niti ovaj Sud nije
mogao utvrditi razloge zbog kojih se, poziva­njem na razloge zaštite nacionalne
sigurnosti i zaštite poretka Republike Hrvatske, podnosite­lju otkazuje
boravak.

8. Slijedom navedenog ovaj je
Sud utvrdio da su podnosite­lju povrijeđena ustavna prava propisana člankom 16.
(slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i
prava drugih ­ljudi te pravni poredak, javni moral i zdrav­lje; svako ograniče­nje
slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograniče­njem u svakom
pojedinom slučaju), člankom 18. stavkom 1. (jamči se pravo na žalbu protiv
pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog stup­nja pred sudom ili
drugim ovlaštenim tijelom), člankom 19. stavkom 2. (jamči se sudska kontrola
zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne
ovlasti) i člankom 26. (svi su građani i stranci jednaki pred sudovima i drugim
državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti) Ustava Republike Hrvatske.

9. Utvrdivši da su podnosite­lju
povrijeđena prava navedena u ustavnoj tužbi Ustavni sud je, teme­ljem odredbi članka
69. i 72. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-496/1999
Zagreb, 5. prosinca 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 112/2001-1872