## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-3789/2003 i dr. od 8. prosinca 2010.

### NN 142/2010 (17.12.2010.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-3789/2003 i dr. od 8. prosinca 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3618

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Aldo Radolović, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 8. prosinca 2010. donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 2. stavka 2., članka 7. stavka 1., članka 10. stavka 1. točaka 1., 2. i 3., članka 18. stavka 1., članka 20., članka 30., članka 38. i članka 80. stavka 2. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine« broj 116/99., 109/00., 53/03., 69/03. – pročišćeni tekst, 167/03., 44/06., 19/07. i 20/09.).

II. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 2. Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine« broj 19/07.).

III. Odbacuju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 4., 9., 20., 29., 31., 32., 35., 43., 44., 56., 58., 60., 61., 68., 69. i 95. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine« broj 116/99., 109/00., 53/03., 69/03. – pročišćeni tekst, 167/03., 44/06., 19/07. i 20/09.).

IV. Obustavlja se postupak u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 34., 53., 54., 55. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine« broj 116/99., 109/00., 53/03., 69/03. – pročišćeni tekst, 167/03. i 44/06.).

V. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavni sud dosada je zaprimio jedanaest prijedloga za ocjenu suglasnosti Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine« broj 116/99., 109/00., 53/03., 69/03. – pročišćeni tekst, 167/03., 44/06., 19/07. i 20/09.; u daljnjem tekstu: ZIZHS) s pojedinim odredbama Ustava.

Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom pojedinih odredbi ZIZHS-a, navedenih u točkama I. do IV. izreke ovog rješenja, podnijeli su sljedeći predlagatelji:

– Hrvatski helsinški odbor za ljudska prava, koji zastupa Božidar Novak, predsjednik Vijeća za medije i Geza Stantić, glasnogovornik (U-I-3789/2003),

– Branko Šilobod iz Sv. Martina pod Okićem (U-I-359/2006),

– Đivo Bašić iz Dubrovnika (U-I-1203/2006),

– VIZUM vizija, znanje, izum, Udruga za razvoj, izvoz i zapošljavanje iz Zagreba (u daljnjem tekstu: Udruga VIZUM), koju zastupa Zdravko Kovač, predsjednik Udruge (U-I-3606/2007),

– Marija Pirija iz Zagreba (U-I-4593/2007),

– Franjo Zubović iz Fažane (U-I-5544/2008),

– Ivan Šušnjar iz Zagreba (U-I-543/2010),

– Franjo Vranjković iz Gladbecka, Republika Njemačka (U-I-972/2010),

– Juraj Fofonjka iz Orahovice (U-I-3080/2007),

– Jerko Ivanković Lijanović iz Širokog Brijega, Bosna i Hercegovina (U-I-5025/2008)

– Marko Rakar, Marko Trzun, Aleksandar Hatzivelkos i Tonči Majica, svi iz Zagreba (U-I-5376/2008).

2. U tijeku obrade predmeta zaključeno je da se o svim pristiglim prijedlozima riješi jednim rješenjem.

3. Zbog velikog broja članaka ZIZHS-a koje predlagatelji osporavaju po različitim osnovama, obrazloženje rješenja podijeljeno je u tri cjeline. U prvoj se obrazlažu razlozi zbog kojih Ustavni sud nije prihvatio prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom ZIZHS-a, odnosno njegovih izmjena i dopuna (točke I. i II. izreke rješenja). U drugoj se cjelini obrazlažu razlozi zbog kojih je Ustavni sud odbacio prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom ZIZHS-a (točka III. izreke rješenja). U trećoj se cjelini obrazlažu razlozi zbog kojih je Ustavni sud obustavio postupke u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom ZIZHS-a (točka IV. izreke rješenja).

Razlozi su unutar navedenih cjelina razvrstani prema abecednom redu brojčanih oznaka članaka ZIZHS-a koji se osporavaju. U slučaju kad je više članaka ZIZHS-a razmatrano zajedno, njihov je raspored određen prema abecednom redu brojčane oznake prvog članka u skupini. Ustavni sud napominje da su svi predlagatelji brojčane oznake osporenih članaka označili prema pročišćenom tekstu ZIZHS-a objavljenom u »Narodnim novinama« broj 69/03. Ustavni sud u ovom će se rješenju služiti brojčanim oznakama članaka koje su navedene u izvornom tekstu ZIZHS-a objavljenom u »Narodnim novinama« broj 116/99., a brojčane oznake članaka koje navode predlagatelji, pozivajući se na pročišćeni tekst ZIZHS-a, navodit će se u zagradama.

4. Ustavni sud napominje da je u pročišćenom tekstu Ustava (»Narodne novine« broj 85/10.), objavljenom nakon Promjene Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 76/10.), Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora izmijenio brojčane oznake članaka Ustava. Te će se brojčane oznake u obrazloženju ovog rješenja navoditi u zagradama uz brojčane oznake članaka Ustava koje je Ustavni sud koristio do objave pročišćenog teksta Ustava u »Narodnim novinama« broj 76/10.

5. Prije raspravljanja o ovim prijedlozima sudac Ustavnog suda Antun Palarić izuzeo se od raspravljanja i glasovanja na temelju članka 27. stavka 6. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

II. TOČKE I. I II. IZREKE RJEŠENJA

1) Članak 2. stavak 2. ZIZHS-a

6. Suglasnost članka 2. stavka 2. ZIZHS-a s člankom 1. stavkom 3. Ustava osporili su Udruga VIZUM i Đivo Bašić.

Osporeni članak 2. stavak 2. ZIZHS-a glasi:

»Članak 2.

(...)

Mandat zastupnika nije obvezujući i oni nisu opozivi.«

6.1. Predlagatelji smatraju da bi birači trebali moći opozvati svoje predstavnike u slučaju kad zastupnici, prema mišljenju birača, ne obavljaju dobro ili ne obavljaju uopće svoj posao, odnosno u slučaju počinjenja kaznenog djela, sukoba interesa, pronevjere novca i sl. Tako predlagatelj Đivo Bašić smatra da bi trebao postojati opoziv zastupnika u slučaju kaznenog djela, sukoba interesa, pronevjere novca, namještanja poslova i slično. Udruga VIZUM ističe da riječi »nije obvezujući« (mandat) u članku 74. (75.) Ustava nisu precizne te da »onaj koji bira svoje predstavnike, mora ih opozvati ako ne rade u njihovu korist i sl. Neopozivi mandat je promašaj, zato što se sada zastupnici upliću u nečasne radnje, jer nema opoziva i većih sankcija.«

Prijedlozi nisu osnovani.

6.2. Mjerodavne odredbe Ustava glase:

»Članak 1.

(...)

Narod ostvaruje vlast izborom svojih predstavnika i neposrednim odlučivanjem.«

Članak 74. (75.)

»Zastupnici u Hrvatskom saboru nemaju obvezujući mandat.

(...).«

Sukladno navedenim ustavnim odredbama, u Republici Hrvatskoj narod ostvaruje vlast izborom svojih predstavnika i neposrednim odlučivanjem. Izabrani predstavnici naroda (zastupnici u Hrvatskom saboru) nemaju obvezujući mandat. Oni imaju predstavnički mandat.

Naime, Ustavom je u Republici Hrvatskoj uveden sustav predstavničke vladavine kao temeljni oblik ostvarivanja narodnog suvereniteta. Sustav predstavničke vladavine ustavnopravno se izražava kroz predstavnički mandat, a pravna priroda predstavničkog mandata izvodi se iz teorije o nedjeljivom narodnom suverenitetu. Predstavnički mandat znači takav odnos između birača i njihovih zastupnika prema kojem su zastupnici u svom djelovanju neovisni o stavovima birača koji su ih izabrali, pa ih stoga birači ne mogu ni opozvati. Izabrani zastupnik nositelj je kolektivnog mandata kojeg je stekao izborom. On zastupa cijeli narod, a ne (samo) birače koji su ga izabrali ili izbornu jedinicu u kojoj je izabran.

Suprotno od predstavničkog mandata, imperativni ili obvezujući mandat temelji se »na instituciji mandata iz rimskog prava kao ugovora u kojem jedna stranka (mandant) ovlašćuje drugu (mandatara) da postupa u njezino ime«, a »pretpostavlja pravo birača da daju obvezne upute svojim zastupnicima i dužnost zastupnika da se tih uputa pridržavaju.« (Smerdel – Sokol, Ustavno pravo, Pravni fakultet u Zagrebu, Zagreb, 2006., 216.). Jedan od elemenata imperativnog ili obvezujućeg mandata je opoziv.

Budući da izabrani predstavnici naroda (zastupnici u Hrvatskom saboru) nemaju obvezujući, nego predstavnički mandat (članak 74. Ustava), oni nisu pravno vezani u svom djelovanju i odlučivanju u Hrvatskom saboru. Opoziv zastupnika, za koji se zalažu predlagatelji, inherentan je obvezujućem, a ne predstavničkom mandatu.

Konačno, Ustavni sud primjećuje da se ustavna narav predstavničkog mandata zastupnika ne bi trebala dovoditi u pitanje zbog mogućnosti da zastupnici počine neku nečasnu radnju ili neko kazneno djelo. Za nečasne radnje koje nemaju obilježja kaznenog djela zastupnici snose političku odgovornost, koja na sljedećim izborima može rezultirati njihovim neizborom za zastupnike. Ako je pak riječ o navodnom počinjenju kaznenog djela, Ustavni sud podsjeća da Ustav propisuje mogućnost pritvaranja i kaznenog progona zastupnika, pri čemu pravomoćna sudska presuda o njihovoj krivnji, pod određenim okolnostima, dovodi do prestanka njihova zastupničkog mandata.

Članak 2. stavak 2. ZIZHS-a stoga nije u nesuglasnosti s člankom 1. stavkom 3. Ustava.

2) Članci 7. stavak 1., 18. (17.) stavak 1., 20. (19.) i 38. (35.) ZIZHS-a

7. Ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 7. stavka 1., članka 18. (17.) stavka 1., članka 20. (19.) i članka 38. (35.) ZIZHS-a Ustavni sud je povezao u jednu cjelinu vodeći se razlozima kojima predlagatelji osporavaju njihovu suglasnost s Ustavom, a koji se u osnovi odnose na osporavanje prihvaćenog izbornog sustava za izbor zastupnika u Hrvatski sabor u cjelini.

Suglasnost članka 7. stavka 1., članka 18. (17.) stavka 1., članka 20. (19.) i članka 38. (35.) ZIZHS-a s člankom 1. stavkom 3. i člankom 45. Ustava osporili su Branko Šilobod, Udruga VIZUM, Ivan Šušnjar i Franjo Vranjković.

7.1. Osporeni članci ZIZHS-a glase:

»Članak 7.

Birači koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj glasuju na biračkim mjestima na području Republike Hrvatske određenima prema njihovom prebivalištu.

(...).«

»Članak 18.

Pravo predlaganja kandidata za zastupnike nacionalnih manjina i njihovih zamjenika imaju političke stranke, birači i udruge nacionalnih manjina.

(...).«

»KANDIDIRANJE

Članak 20.

Pravo predlaganja stranačkih lista za izbor zastupnika u Sabor imaju sve političke stranke registrirane u Republici Hrvatskoj na dan objave odluke o raspisivanju izbora u »Narodnim novinama«.

Listu za izbor zastupnika u Sabor može samostalno predložiti jedna politička stranka, te dvije ili više političkih stranaka (koalicijska lista).«

»Članak 38.

140 zastupnika u Sabor bira se tako da se područje Republike Hrvatske podijeli na deset izbornih jedinica, te se u svakoj izbornoj jedinici, na temelju lista, bira po 14 zastupnika.«

7.2. Branko Šilobod osporava ustavnost članka 18. (17.) stavka 1. i članka 20. (19.) ZIZHS-a. Predlagatelj te odredbe smatra nesuglasnima s člankom 1. stavkom 3. Ustava, navodeći da one propisuju posrednike u obliku političkih stranaka odnosno njihovih lista na kojima se ti birani pojedinci ne vide. Narod, prema mišljenju predlagatelja, treba birati svoje predstavnike kao pojedinačne osobe s imenom i prezimenom, a ne stranačku listu.

Udruga VIZUM smatra da su članci 7. stavak 1. i 38. (35.) ZIZHS-a nesuglasni s Ustavom. Ističe da je pravo biranja samo onih zastupnika koji su na listi neustavno ograničenje biračkog prava, jer birač često nema na domicilnoj listi svog predstavnika. Biranje zastupnika i u ostalih devet izbornih jedinica dalo bi, prema mišljenju predlagateljice, kvalitetnije kadrove. Osim toga, predlagateljica smatra da zastupnici Hrvatske stranke umirovljenika nemaju jednako biračko pravo u izborima zastupnika u Hrvatski sabor u odnosu na ostale političke stranke, jer zbog starosti u prosjeku mogu imati najviše dva mandata.

Ivan Šušnjar i Franjo Vranjković osporavaju ustavnost članka 38. (35.) ZIZHS-a. Njihovi su prijedlozi sadržajno istovjetni. Predlagatelji navode da podjela na 10 izbornih jedinica od kojih svaka delegira 14 zastupnika bez obzira na broj birača koji su izašli na birališta u pojedinoj izbornoj jedinici dovodi do povrede članaka 45. i 71. Ustava koji jamče opće i jednako biračko pravo. Smatraju da implementacija svakog pojedinog glasa svakog pojedinog hrvatskog državljanina koji ostvari svoje biračko pravo nije opća i jednaka niti je pravedna, te da zakon ne smije generirati, a potom i »implementirati« vrjednije glasove od manje vrijednih. Smatraju da je zakonodavac dužan osigurati takav izborni model koji će onemogućiti bilo kakvu diskriminaciju jednih glasova u odnosu na druge prilikom glasovanja, pri čemu svaki glas, svakog pojedinog hrvatskog državljanina, mora vrijediti jednako. Ističu da su ZIZHS-om državljani Republike Hrvatske u izbornim jedinicama s većom »izlaznošću« birača diskriminirani u odnosu na one državljane Republike Hrvatske koji glasuju u izbornoj jedinici s manjom »izlaznošću« birača na birališta.

Prijedlozi nisu osnovani.

7.3. Mjerodavne odredbe Ustava glase:

»Članak 1.

(...)

Narod ostvaruje vlast izborom svojih predstavnika i neposrednim odlučivanjem.«

»Članak 45.

Hrvatski državljani s navršenih 18 godina (birači) imaju opće i jednako biračko pravo u izborima za Hrvatski sabor, Predsjednika Republike Hrvatske i Europski parlament te u postupku odlučivanja na državnom referendumu, u skladu sa zakonom.

(...)«

Članak 71. (72.)

"Hrvatski sabor ima najmanje 100, a najviše 160 zastupnika koji se, na temelju općeg i jednakoga biračkog prava, biraju neposredno tajnim glasovanjem.«

Članak 72. (73.) stavak 2.

»(...)

Zakonom se određuje broj, uvjeti i postupak izbora zastupnika u Hrvatski sabor.

Razmatrajući prigovore predlagatelja, Ustavni sud pošao je od činjenice da Ustav ne zahtijeva određeni izborni sustav za izbor zastupnika u Hrvatski sabor niti sadrži bilo kakva pravila vezana uz sam izborni sustav. Ustavotvorac je za njegovo određivanje i uređivanje ovlastio zakonodavca. Sukladno ovlaštenjima propisanim člankom 2. stavkom 4. alinejom 1. (»Hrvatski sabor ... samostalno, u skladu s Ustavom i zakonom, odlučuje: – o uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj« ) i člankom 72. (73.) stavkom 2. Ustava, Hrvatski sabor donio je zakon kojim je uredio broj zastupnika koji će se birati u Hrvatski sabor te uvjete i postupak njihova izbora.

Hrvatski zakonodavac je za izbor zastupnika u Hrvatski sabor odabrao sustav razmjernog predstavništva odnosno proporcionalni izborni sustav. U tom izbornom sustavu izbori se obavljaju na temelju lista kandidata koje predlažu zakonom ovlašteni predlagatelji. Prema ZIZHS-u, to su političke stranke (registrirane u Republici Hrvatskoj na dan objave odluke o raspisivanju izbora u »Narodnim novinama«) i birači (hrvatski državljani s navršenih 18 godina života, osim onih koji su pravomoćnom sudskom odlukom lišeni poslovne sposobnosti) na temelju pravovaljano prikupljenih potpisa birača. Svaki ovlašteni predlagatelj sastavlja listu s brojem kandidata koliko se u pojedinoj izbornoj jedinici bira zastupnika u predstavničko tijelo. Na listama za izbore zastupnika u Hrvatski sabor nalazi se po 14 kandidata koliko se bira zastupnika u svakoj od deset općih izbornih jedinica (članak 35. ZIZHS-a).

Za razliku od razmjernog, u većinskom izbornom sustavu (sustavu većine) biraju se pojedinci (to jest, individualni, pojedinačni kandidati). U sustavu relativne većine izabranim se smatra kandidat koji je dobio najviše glasova birača, a u sustavu apsolutne većine onaj koji je dobio polovinu plus jedan glas birača koji su upisani u popis birača (oštra podvrsta) ili apsolutnu većinu glasova birača koji su pristupili glasovanju (blaža podvrsta).

Smatrajući da bi narod trebao birati svoje predstavnike kao pojedinačne osobe, a ne kandidacijsku listu na kojoj je moguće »zaokružiti« samo političke stranke, predlagatelji osporavaju sam razmjerni izborni sustav ili pak nemogućnost da birači s kandidacijskih lista izabiru pojedinačne kandidate koje preferiraju. Ustavni sud dužan je u tom smislu podsjetiti na činjenicu da se i u razmjernom izbornom sustavu, koji se temelji na listama kandidata, može postići individualizacija kandidata koje birači biraju. Za to se pravilo, međutim, hrvatski zakonodavac do danas nije opredijelio. Samo opredjeljenje zakonodavca, pak, nije podobno za ustavnosudsku ocjenu. Konačno, obilježja izbornog sustava koji je zakonodavac odabrao (razmjerni izborni sustav sa zatvorenim kandidacijskim listama) ne utječu ni na koji način na pravnu narav samih izbora: oni su neposredni i onda kad birač ne glasuje izravno za individualnog i nominalno određenog kandidata.

Nadalje, predlagatelji koji smatraju da bi područje Republike Hrvatske trebalo biti jedna jedinstvena izborna jedinica, a ne biti podijeljeno na 10 izbornih jedinica, zapravo osporavaju pravilo o veličini izborne jedinice (oni se zalažu za 140 zastupnika u jednoj velikoj uninominalnoj izbornoj jedinici, a ne za 14 zastupnika u svakoj od 10 velikih plurinominalnih izbornih jedinica).

Određivanje izbornog sustava za izbor zastupnika u Hrvatski sabor i propisivanje pravila unutar izabranog izbornog sustava (u koje spada i pitanje određivanja broja odnosno veličine izbornih jedinica) u isključivoj su nadležnosti Hrvatskog sabora. Taj odabir zakonodavca sam po sebi ne može biti neposredan predmet ocjene ustavnosti u postupku pred Ustavnim sudom, osim kad bi određeno zakonsko rješenje zadiralo u ostvarivanje Ustavom zajamčenog općeg i jednakog biračkog prava te ostalih ustavnih vrijednosti i dobara vezanih uz ostvarenje predstavničke vladavine i demokratskog višestranačkog sustava.

Polazeći od navedenog, a imajući u vidu da većina predlagatelja preferira drugačiji izborni sustav za izbor zastupnika u Hrvatski sabor, Ustavni sud njihove prijedloge ocjenjuje neosnovanima. On opetovano ponavlja da postojanje drugačijih rješenja u uređivanju izbornog prava u Republici Hrvatskoj još uvijek ne znači da osporena rješenja nisu u suglasnosti s Ustavom, pod uvjetom da su rješenja koja je prihvatio zakonodavac ostala unutar ustavnopravno prihvatljivih granica.

Zaključno, osporeni članci ZIZHS-a, koji polazi od pravila razmjernog izbornog sustava, u suglasnosti su s ustavnim načelom neposrednih izbora te s Ustavom zajamčenim općim i jednakim biračkim pravom.

3) Članak 10. stavak 1. točke 1., 2. i 3. ZIZHS-a

8. Suglasnost članka 10. stavka 1. točaka 1., 2. i 3. ZIZHS-a s člancima 30., 45. stavkom 1. i 72. (73.) stavkom 1. Ustava osporava Franjo Zubović. Osporeni dijelovi članka 10. stavka 1. ZIZHS-a glase:

»Članak 10.

Zastupniku prestaje mandat prije isteka vremena na koje je izabran:

1. ukoliko podnese ostavku,

2. ukoliko mu je pravomoćnom sudbenom odlukom oduzeta poslovna sposobnost,

3. ukoliko je pravomoćnom sudbenom presudom osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora u trajanju duljem od 6 mjeseci,

(...).«

8.1. Predlagatelj smatra da su osporene odredbe u suprotnosti s člankom 72. (73.) stavkom 1. Ustava, jer tim člankom Ustava nije predviđen nijedan slučaj prestanka mandata prije isteka četiri godine.

U odnosu na točku 1. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a predlagatelj navodi da izabrani zastupnik nema kome podnijeti ostavku, osim ako bi ostavku podnio biračima koji su glasovali za njegov izbor u Hrvatski sabor. Nadalje, podnošenje ostavke Hrvatskom saboru nema nikakvo pravno značenje, jer Hrvatski sabor nema ovlaštenje razrješavati mandat saborskog zastupnika, budući da Hrvatski sabor nije zastupnicima ni dao taj mandat.

U odnosu na točku 2. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a, predlagatelj ističe da odluku o prestanku mandata zapravo donosi sud. Konkretnije, odluka ne ovisi ni o sudu već o mišljenju liječničkog vještaka o procjeni psihičkog stanja saborskog zastupnika. Prema tome, faktično, sudski vještak odlučuje o prestanku mandata saborskog zastupnika i poništava odluku glasača koju su donijeli na izborima.

U odnosu na točke 2. i 3. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a, predlagatelj smatra da odluku o prestanku mandata donosi sud na temelju svog »slobodnog sudačkog uvjerenja« te da sud posredno poništava odluku birača o tome tko će biti saborski zastupnik.

Osporene točke 2. i 3. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a predlagatelj smatra nesuglasnim i s člankom 45. stavkom 1. Ustava, o općem i jednakom biračkom pravu. Naime, Ustav ne dopušta nikakva ograničenja ostvarivanju biračkog prava po bilo kojoj osnovi – kažnjavanost ili nekažnjavanost, ovisnost o alkoholu, inteligenciji i slično. Nasuprot tome, prema osporenim odredbama zastupnik ne može biti onaj koji je lišen poslovne sposobnosti ni onaj koji je osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora dužu od šest mjeseci.

Osporena točka 3. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a za predlagatelja je u nesuglasnosti i s člankom 30. Ustava, jer je – prema njegovu mišljenju – oduzimanjem mandata uvedena dodatna kazna gubitka prava da osoba bude zastupnik. Pri tome ne treba biti riječ o osobito teškim i nečasnim kaznenim djelima (što traži članak 30. Ustava), već se mandat oduzima za svako djelo za koje je izrečena bezuvjetna kazna zatvora u trajanju dužem od šest mjeseci. Osim toga, članak 30. Ustava, prema mišljenju predlagatelja, omogućuje gubitak »nekih prava«, dok je »...osporenom odredbom zakona propisan gubitak svih prava na obavljanje poslova saborskog zastupnika.«

Osporene zakonske odredbe predlagatelj smatra nesuglasnim i s člankom 3. Ustava, jer ne postoji jednakost ako je jedan saborski zastupnik osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora nakon jednog dana trajanja njegova mandata u odnosu na isto takvu osudu saborskog zastupnika kojemu je ostao još samo jedan dan mandata u Saboru. Prema mišljenju predlagatelja, saborski zastupnici u krajnjoj su neizvjesnosti o trajanju posljedice oduzimanja prava da obavljaju poslove saborskih zastupnika; ne zna se hoće li one uopće nastupiti, jer to sve ovisi o volji sudaca. Osim toga, nisu jednaki saborski zastupnici osuđeni na kaznu zatvora do šest mjeseci i oni na kaznu zatvora dužu od šest mjeseci.

Konačno, predlagatelj ističe da u slučaju kad pravomoćna presuda bude ukinuta po izvanrednom pravnom lijeku, tada i dalje ostaje kazna prestanka zastupničkog mandata iako više nema nikakve kazne za kazneno djelo. Stoga točku 3. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a predlagatelj smatra nesuglasnom i s člankom 31. stavkom 1. Ustava.

Prijedlog nije osnovan.

8.2. Mjerodavni članci 30., 45. stavak 1. i 72. stavak 1. Ustava glase:

»Članak 30.

Kaznena osuda za teška i osobito nečasna kaznena djela može, u skladu sa zakonom, imati za posljedicu gubitak stečenih ili zabranu stjecanja na određeno vrijeme nekih prava na obavljanje određenih poslova, ako to zahtijeva zaštita pravnog poretka.«

»Članak 45.

Hrvatski državljani s navršenih 18 godina (birači) imaju opće i jednako biračko pravo u izborima za Hrvatski sabor, Predsjednika Republike Hrvatske i Europski parlament te u postupku odlučivanja na državnom referendumu, u skladu sa zakonom.

(...)«

»Članak 72.

Zastupnici se u Hrvatski sabor biraju na vrijeme od četiri godine.

(...)«

Čini se da je ishodište svih prigovora predlagatelja zbog kojih osporava ustavnost članka 10. stavka 1. točaka 1., 2. i 3. ZIZHS-a ustavna odredba da se zastupnici u Hrvatski sabor biraju na vrijeme od četiri godine (članak 72. stavak 1. Ustava). Iz te odredbe predlagatelj izvlači zaključak da u pravnom poretku Republike Hrvatske ne smije postojati slučaj prestanka mandata izabranih zastupnika u Hrvatski sabor prije isteka četiri godine koliko taj mandat po Ustavu traje.

Ustavni sud ističe da razrađujući pravila za izbor zastupnika u Hrvatski sabor na način da predvidi mogućnost prestanka mandata zastupniku i prije isteka vremena na koje je izabran, ukoliko zastupnik podnese ostavku, ukoliko mu je pravomoćnom sudbenom odlukom oduzeta poslovna sposobnost ili je pravomoćnom sudbenom presudom osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora u trajanju duljem od 6 mjeseci, zakonodavac nije postupio protivno članku 72. stavku 1. Ustava.

Navod predlagatelja da je točka 3. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a u nesuglasnosti s člankom 30. Ustava, jer je oduzimanjem mandata uvedena dodatna kazna gubitka prava da osoba bude (ostane) zastupnik, Ustavni sud također ocjenjuje neosnovanim. Predlagatelj polazi od pogrešne pretpostavke da je zastupnički mandat »stečeno pravo« zastupnika, u smislu članka 30. Ustava, zbog čega po njegovu mišljenju samo kaznena osuda za teška i osobito nečasna kaznena djela može imati za posljedicu gubitak stečenih prava (a ne i osuda za svako djelo za koje je izrečena bezuvjetna kazna zatvora u trajanju dužem od šest mjeseci, kao što je propisano osporenom zakonskom odredbom). Zastupnički mandat nije »stečeno pravo« zastupnika, pa se točka 3. stavka 1. članka 10. ZIZHS-a ne može dovoditi u vezu s člankom 30. Ustava.

Ostale navode predlagatelja kojima osporava razloge prestanka mandata zastupniku prije isteka vremena na koje je zastupnik izabran (primjerice: da zastupnik nema kome podnijeti ostavku, jer je može podnijeti samo biračima; da sud odnosno sudski vještak faktično odlučuju o prestanku mandata i poništavaju odluku birača), Ustavni sud nije posebno razmatrao, jer se ti predlagateljevi navodi (kao i oni prethodni), prema ocjeni Ustavnog suda, temelje na predlagateljevu pogrešnom pristupu Ustavu.

Ustavni sud u tom smislu podsjeća da Ustav čini jedinstvenu cjelinu. Njemu se ne može pristupati na način da se iz cjeline odnosa koji se njime ustrojavaju izvlači jedna odredba, pa se ona onda tumači zasebno i mehanički, neovisno o svim ostalim vrijednostima koje su Ustavom zaštićene. Ustav posjeduje unutarnje jedinstvo i značenje pojedinačnog dijela vezano je uz sve ostale odredbe. Promatra li ga se kao jedinstvo, Ustav odražava pojedina sveobuhvatna načela i temeljne odluke u vezi s kojima se moraju tumačiti sve njegove pojedinačne odredbe. Stoga se nijedna ustavna odredba ne može izvući iz konteksta i samostalno interpretirati. Drugim riječima, svaka pojedina ustavna odredba uvijek se mora tumačiti u skladu s najvišim vrednotama ustavnog poretka koje su temelj za tumačenje samog Ustava. To su: sloboda, jednakost, nacionalna ravnopravnost i ravnopravnost spolova, mirotvorstvo, socijalna pravda, poštovanje prava čovjeka, nepovredivost vlasništva, očuvanje prirode i čovjekova okoliša, vladavina prava i demokratski višestranački sustav (članak 3. Ustava).

U konkretnom slučaju, prema ocjeni Ustavnog suda, predlagatelj nije sagledavao članak 72. stavak 1. Ustava (u vezi s člankom 10. stavkom 1. točkama 1., 2. i 3. ZIZHS-a) u svjetlu načela vladavine prava i demokratskog višestranačkog sustava, kao najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. Stoga njegove prigovore Ustavni sud ocjenjuje neosnovanima.

4) Članak 30. (28.) ZIZHS-a

9. Suglasnost članka 30. (28.) ZIZHS-a s člancima 16. i 38. stavkom 2. Ustava osporava Hrvatski helsinški odbor za ljudska prava. Članak 30. (28.) ZIZHS-a glasi:

»Članak 30.

Radi ostvarenja jednakosti svih političkih stranaka koje su istakle liste i jednake mogućnosti predstavljanja programa i promidžbe političkih stranaka, Sabor će donijeti u roku od 15 dana od stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski državni sabor (»Narodne novine«, br. 53/03.) Pravila o postupanju elektronskih medija s nacionalnom koncesijom u Republici Hrvatskoj tijekom izborne promidžbe.

Pravilima iz stavka 1. ovoga članka razradit će se i utvrditi oblici i vrijeme praćenja izborne promidžbe političkih stranaka, način predstavljanja programa političkih stranaka, kandidata na stranačkim i na neovisnim listama, kandidata za zastupnike pripadnika nacionalnih manjina, stranačkih dužnosnika, te pravila za emisije sa sučeljavanjima nositelja izbornih lista.

Pravilima iz stavka 1. ovoga članka također će se utvrditi ukupno vrijeme svih emisija (telopi, spotovi, snimke sa skupova, posebne emisije i slično) koje putem elektronskih medija s nacionalnom koncesijom u Republici Hrvatskoj u jednakom trajanju mogu zakupiti većinska politička stranka i koalicija i oporbene političke stranke ili koalicije, vodeći računa da će se jednako vrijeme obračunavati po pojedinačnoj listi koja sudjeluje na izborima.«

9.1. Predlagatelj ističe da je osporeni članak 30. (28.) ZIZHS-a realiziran prilikom pripreme parlamentarnih izbora u studenom 2003., budući da je Hrvatski sabor usvojio Pravila o postupanju elektronskih medija s nacionalnom koncesijom u Republici Hrvatskoj tijekom izborne promidžbe (»Narodne novine« broj 165/03.). Predlagatelj smatra da se pri realizaciji tog članka Hrvatski sabor »...u Pravilima ... upustio u određivanje trajanja, strukture i okvirnog sadržaja emisija i drugih važnih pitanja koja spadaju u domenu uređivačke autonomije. ... Temeljem čl. 28. Sabor je regulirao veliku količinu programa.«

Predlagatelj smatra da su osporene odredbe, na temelju kojih se »... Sabor kao državni organ upustio u izravno odlučivanje o pitanjima iz autonomne uređivačke domene, suprotne ... načelu »slobode tiska i drugih sredstava priopćavanja«, zajamčenim Ustavom Republike Hrvatske u članku 38/2.« Prema mišljenju predlagatelja sloboda tiska treba služiti slobodnom formiranju javnog mnijenja pa je slijedom toga ona temeljno ljudsko pravo, a »... da bi formiranje javnog mnijenja moglo biti slobodno – mediji u cjelini moraju biti zaštićeni od izravne kontrole ili utjecaja države, a osobito od državnog ili bilo kakvog stranog miješanja u njihovu programsku funkciju.«

Predlagatelj nadalje navodi:

»Odredbe čl. 28. Zakona o izborim, kojima zakonodavac izravnim propisom suspendira neovisnost i samostalnost dotičnih medija, u raskoraku su ne samo sa standardnim shvaćanjem slobode medija, već i s odgovarajućim odredbama matičnih medijskih zakona u našoj zemlji. Utoliko bi se one morale shvatiti kao iznimno ograničavanje toga ustavnog prava u vrijeme izbora.

(...)

Odredbe čl. 28. uspostavljaju očito supremaciju političkih stranaka i s njima izjednačenih entiteta na račun prava i interesa birača i slobode medija, pa ne samo da ne štite nego narušavaju pravni poredak. Stoga ne udovoljavaju uvjetu iz čl. 16/1 Ustava.

Osim toga, ograničenja su vrlo velikog obujma i vrlo su intenzivna. ... No, prema dosadašnjem iskustvu višestranačkih izbora u Hrvatskoj, mediji ... nisu u znatnijoj mjeri ugrožavali pravednu i poštenu izbornu promidžbu. ... Ako neovisni mediji ne ugrožavaju demokratičnost izbora, nema ni stvarnog razloga da se sloboda medija uopće ograničava, a osobito da se ograničava intenzivno i u velikom obujmu. Odredbe čl. 28. dakle, ni u kojem slučaju ne bi se moglo smatrati razmjernima, kako to uvjetuje čl. 16/2 Ustava.

(...)

Ukidanje članka 28. ne bi izazvalo štetne posljedice za pravni poredak i kvalitetu medijskog doprinosa izborima ni na praktičnoj razini. ... Hrvatski zakoni sadrže ... solidan sustav standardnih i relativno preciznih odredbi o pravima i obvezama javnih glasila pri ostvarivanju njihovih temeljnih demokratskih funkcija. Osim toga, u samim hrvatskim medijima i među novinarima ... postoji tradicionalna prevladavajuća težnja uravnoteženom, poštenom i nepristranom informiranju. ... Specifične obveze za pojedine vrste medija ... uređivale bi se interpretacijom odgovarajućih medijskih zakona, koji ... sadrže dostatne odredbe za tu svrhu.«

Osim toga, predlagatelj smatra da »izjednačavanje prava na publicitet nejednakih izbornih takmaca po vrlo raširenom stručnom shvaćanju nije pravično niti je politički produktivno.«

Prijedlog nije osnovan.

9.2. Članci 16. stavak 1. i 38. stavak 2. Ustava, na koje se poziva predlagatelj, glase:

»Članak 16.

Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.

(...)«

»Članak 38.

(...)

Sloboda izražavanja misli obuhvaća osobito slobodu tiska i drugih sredstava priopćavanja, slobodu govora i javnog nastupa i slobodno osnivanje svih ustanova javnog priopćavanja.«

Članak 30. (28.) ZIZHS-a predlagatelj u biti smatra suvišnim te ocjenu njegove suglasnosti s Ustavom traži sa stajališta njegove svrhovitosti.

Ustavni sud napominje da rješenjem broj: U-II-3432/2003 od 11. srpnja 2007. (objavljeno na: www.usud.hr) nije prihvatio prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom glave II. odjeljka b. točke 1. i 2. Pravila o postupanju elektroničkih medija s nacionalnom koncesijom u Republici Hrvatskoj tijekom izborne promidžbe (»Narodne novine« broj 165/03.). U tom je rješenju Ustavni sud naveo:

»7. ... Ustavni sud smatra potrebnim istaći i sljedeće:

Cjelina Pravila i svih njegovih odredbi previše podrobno razrađuju obveze svih nakladnika elektroničkih medija u predstavljanju stranaka i kandidata u izborima za zastupnike u Hrvatski sabor. Cijeli sustav praćenja izborne promidžbe, HRT kao javne televizije i ostalih nakladnika (privatnih), nesvrhovit je s motrišta interesa sudionika u izborima i gledatelja koji prate te emisije jer su one po svom trajanju i strukturi obveznih pitanja i izlaganja kandidata u osnovi suprotne njihovoj svrsi.

Pitanje svrhovitosti takve podrobne i složene razrade praćenja izborne promidžbe ne podliježe međutim nadzoru ustavnosti i zakonitosti.«

U odnosu na prigovore predlagatelja, Ustavni sud može samo ponoviti svoja stajališta izražena u rješenju broj: U-II-3432/2003. Pitanje svrsishodnosti zakonodavčevog uređenja pojedinih pitanja u području izbornog prava nije u nadležnosti Ustavnog suda sve dok određeno zakonsko rješenje ne zadire nerazmjerno u ostvarivanje Ustavom zajamčenog općeg i jednakog biračkog prava hrvatskih birača te ostalih ustavnih vrijednosti i dobara vezanih uz ostvarenje predstavničke vladavine i demokratskog višestranačkog sustava.

Stoga Ustavni sud, iako ne odriče načelnu valjanost polaznim stajalištima predlagatelja, njegov prijedlog ne može ocijeniti osnovanim, jer u konkretnom slučaju nije riječ o neustavnosti samog članka 30. (28.) ZIZHS-a, već o svrsishodnosti zakonodavčevih politika u području izbornog prava (u konkretnom slučaju, u užem području vezanom uz ulogu nacionalnih elektronskih medija u razdoblju izborne promidžbe), učinci kojih ne narušavaju nerazmjerno nijednu ustavnu vrednotu koja je usmjerena na zaštitu i promicanje biračkih prava i demokratskih izbornih procesa.

5) Članak 80. (68.) stavak 2. ZIZHS-a

10. Suglasnost članka 80. (68.) stavka 2. ZIZHS-a s člankom 45. Ustava osporava Marija Pirija iz Zagreba. Članak 80. (68.) stavak 2. ZIZHS-a glasi:

»Članak 80.

(...)

U diplomatsko-konzularnim predstavništvima glasovanje traje dva dana s time da završava na dan kada završava glasovanje u Republici Hrvatskoj.«

10.1. Predlagateljica smatra da su državljani Republike Hrvatske koji imaju prebivalište u inozemstvu u privilegiranom položaju (favorizira ih se) jer im je dana mogućnost da glasuju dva dana za razliku od državljana Republike Hrvatske koji glasuju u Hrvatskoj. Smatra da državljani Republike Hrvatske koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj već trajno prebivaju u inozemstvu, ne mogu glasovati za zastupnike u Hrvatskom saboru (analogno tome i za predsjednika RH) jer članak 45. Ustava pod pojmom »zateknu izvan granica« podrazumijeva samo one osobe koje privremeno borave u inozemstvu.

Prijedlog nije osnovan.

10.2. Mjerodavni članci 14. stavak 2. i 45. stavak 4. Ustava glase:

»Članak 14.

(...)

Svi su pred zakonom jednaki.«

»Članak 45.

(...)

U izborima za Hrvatski sabor, Predsjednika Republike Hrvatske i Europski parlament te u postupku odlučivanja na državnom referendumu ostvarivanje biračkog prava Republika Hrvatska osigurava i svojim državljanima s prebivalištem u Republici Hrvatskoj koji se u doba izbora zateknu izvan njezinih granica tako da mogu glasovati u sjedištima diplomatsko-konzularnih predstavništava Republike Hrvatske u stranoj državi u kojoj se nalaze ili na koji drugi način određen zakonom.«

Osporavajući članak 80. (68.) ZIZHS-a predlagateljica smatra da se njime dovode u nejednak položaj birači koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj od onih koji imaju prebivalište u inozemstvu, budući da ovi posljednji mogu u diplomatsko-konzularnim predstavništvima glasovati dva dana za razliku od birača u Republici Hrvatskoj koji glasuju jedan dan.

Sadržaj članka 80. (68.) ZIZHS-a ukazuje da je riječ o odredbi pravno-tehničke naravi. Ona svoje opravdanje ima u činjenici da su diplomatsko-konzularna predstavništva u kojima se organizira glasovanje malobrojna u odnosu na biračka mjesta u Republici Hrvatskoj, slijedom čega su često i udaljena od mjesta prebivanja birača. Omogućavanjem biračima koji imaju prebivalište u inozemstvu da u diplomatsko-konzularnim predstavništvima glasuju dva dana, kako bi unatoč manjem broju, moguće udaljenim biračkim mjesta i drugim opravdanim razlozima mogli ostvariti svoje biračko pravo, ne favorizira se te birače odnosno ne diskriminira se državljane u Republici Hrvatskoj koji glasuju u Hrvatskoj samo jedan dan. Ustavni sud ocjenjuje osporenu odredbu suglasnu članku 14. stavku 2. i članku 45. stavku 4. Ustava.

Ustavni sud napominje, međutim, da ustavnopravna prihvatljivost postojećeg zakonskog rješenja nikako ne znači da je zakonodavac dužan omogućiti biračima koji imaju prebivalište u inozemstvu glasovanje na izborima u trajanju od dva dana. Riječ je o procjeni svrsishodnosti zakonodavca o kojoj ovisi i sama pravna egzistencija takve mjere.

6) Članak 2. ZID ZIZHS-a

11. Suglasnost članka 2. ZID ZIZHS-a osporava Juraj Fofonjka iz Orahovice. Članak 2. ZID ZIZHS-a glasi:

»Članak 2.

U članku 32. stavak 1. mijenja se i glasi:

»Parlamentarne političke stranke, predlagatelji neovisnih lista, nezavisni zastupnici i zastupnici nacionalnih manjina koji su imali zastupnike u Hrvatskom saboru na dan isteka njegova mandata ili raspuštanje u mandatu prije održavanja izbora, a koje sudjeluju na izborima, imaju pravo na naknadu troškova izborne promidžbe u jednogodišnjem iznosu određenom za godinu u kojoj se provode izbori sukladno zakonu kojim se uređuje financiranje političkih stranaka, nezavisnih lista i kandidata.«

Iza stavka 2. dodaju se stavci 3. i 4. koji glase:

»Političke stranke, predlagatelji neovisnih lista i kandidati za zastupnike pripadnika nacionalnih manjina koji ne ispunjavaju uvjete iz stavka 1. ovoga članka, a koji sudjeluju na izborima imaju pravo na naknadu troškova izborne promidžbe ako na izborima dobiju više od 5% važećih glasova birača izborne jedinice.

Naknada iz stavka 3. ovoga članka ima se isplatiti u roku od 30 dana od dana objave službenih rezultata izbora, prema odluci Vlade Republike Hrvatske.«

11.1. Predlagatelj smatra da se člankom 2. ZID ZIZHS-a uvode dvije kategorije sudionika na izborima: oni koji su imali zastupnike u Hrvatskom saboru na dan isteka njegovog mandata i oni koji to nisu. Troškovi izborne promidžbe, prema njegovu mišljenju, trebaju biti regulirani na jednak način, bez favoriziranja ili diskriminiranja bilo koga. Smatra da je jedno od jednakih biračkih prava, zajamčeno člankom 45. Ustava, i pravo da svi sudionici na izborima, pod jednakim pretpostavkama i uvjetima, imaju pravo na troškove izborne promidžbe.

Prijedlog nije osnovan.

11.2. Mjerodavni članak 45. stavak Ustava glasi:

»Članak 45.

Hrvatski državljani s navršenih 18 godina (birači) imaju opće i jednako biračko pravo u izborima za Hrvatski sabor, Predsjednika Republike Hrvatske i Europski parlament te u postupku odlučivanja na državnom referendumu, u skladu sa zakonom.«

Ocjena je Ustavnog suda da »jednako biračko pravo« znači da zakonodavac treba kroz odgovarajući izborni sustav osigurati da svi hrvatski državljani s biračkim pravom imaju jedan glas ili više glasova (ovisno o volji zakonodavca i prihvaćenom izbornom sustavu), ali to uvijek mora biti jednak broj glasova za sve hrvatske državljane.

Prema tome, jednako biračko pravo iz članka 45. Ustava ne obuhvaća jednakost političkih stranaka u pogledu naknađivanja troškova izborne promidžbe, pa je ocjena Ustavnog suda da se osporeni članak ne može ispitati sa stajališta članka 45. Ustava. Naime, ovlaštenje je zakonodavca da odluči hoće li, odnosno na koji će način i prema kojim mjerilima strankama naknađivati troškove izborne promidžbe.

12. Na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci pod točkom I. i II. rješenja.

III. TOČKA III. IZREKE RJEŠENJA

7) Članci 43. (40.) i 44. (41.) ZIZHS-a.

13. Suglasnost članaka 43. (40.) i 44. (41.) ZIZHS-a s Ustavom osporavaju Ivan Šušnjar i Franjo Vranjković, dok suglasnost samo članka 44. (41.) s Ustavom osporavaju Jerko Ivanković Lijanović (podnositelj osporava članke 38. (35.), 40. (37.), 43. (40.), 44. (41.) i 45. (42.), no, iz sadržaja prijedloga proizlazi da osporava samo članak 44. (41.) ZIZHS), te Marko Rakar, Marko Trzun, Aleksandar Hatzivelkos i Tonči Majica, koji smatraju da je članak 44. (41.) u suprotnosti s člankom 71. Ustava. Članci 43. (40.) i 44. (41.) ZIZHS-a glase:

»Članak 43.

Birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj biraju zastupnike na temelju lista s po 14 kandidata u posebnoj izbornoj jedinici.«

»Članak 44.

Broj zastupnika koji će izabrati birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj u posebnoj izbornoj jedinici utvrđuje se na sljedeći način:

Ukupni broj važećih glasova birača u deset izbornih jedinica u Republici Hrvatskoj dijeli se sa 140 koliko se ukupno zastupnika bira u tim izbornim jedinicama. Dobivenim rezultatom (količnikom) dijeli se broj važećih glasova u posebnoj izbornoj jedinici. Rezultat koji se dobije jest broj zastupnika koji je izabran u posebnoj izbornoj jedinici. Ako rezultat nije cijeli broj, zaokružuje se na cijeli broj od 0,5 na više, a ispod 0,5 na niže.«

13.1. Predlagatelji Ivan Šušnjar i Franjo Vranjković smatraju da članci 43. (40.) i 44. (41.) ZIZHS uvode negativnu diskriminaciju nad XI. izbornom jedinicom. »... da bi ta izborna jedinica delegirala maksimalan broj od 14 zastupnika izlaznost u njoj mora biti ista ili veća od prosječne izlaznosti u Hrvatskoj, dok državljani, stanovnici neke druge izborne jedinice ne moraju postići taj uvjet. Štoviše, umjesto toga mogu imati znatno nižu izlaznost ... i bez obzira na tako malu izlaznost ostvarit će pravo na delegaciju svih 14 zastupnika svoje izborne jedinice. ...«

Prema mišljenju predlagatelja Lijanovića, »osporena zakonska rješenja« dovode državljane Republike Hrvatske koji nemaju prebivalište na teritoriju Republike Hrvatske u neravnopravan i nejednak položaj sa ostalim državljanima Republike Hrvatske »... jer je samo za njih određena dodjela mandata koja je uvjetovana brojem važećih glasova u prvih deset izbornih jedinica, dok za ostale izborne jedinice (pa i za XII. Izbornu jedinicu), ne postoje takvi, niti bilo koji drugi uvjeti.« Predlagatelj tu nejednakost dokazuje statističkim podacima za izbore provedene 2003. i 2007. godine. Primjerice, u 2007. godini broj važećih glasova u IV. Izbornoj jedinici bio je 208.716, birali su 14 zastupnika što je 23.935 birača po mandatu. U XI. Izbornoj jedinici bilo je 89.653 važećih glasova, primjenom izračuna iz članka 41. ZIZHS birali su 5 zastupnika što iznosi 80.990 birača po mandatu.

Marko Rakar, Marko Trzun, Aleksandar Hatzivelkos i Tonči Majica smatraju da je članak 44. (41.) u nesuglasnosti s člankom 71. Ustava time što je broj zastupnika u posebnoj izbornoj jedinici stavljen u ovisnost o broju važećih glasova u deset izbornih jedinica; broj zastupnika ovisi o volji birača izvan te izborne jedinice, ali broj zastupnika deset izbornih jedinica koji je određen fiksno ne ovisi o broju glasača u posebnoj izbornoj jedinici; glasovi birača nemaju jednaku vrijednost odnosno birači posebne izborne jedinice stavljeni su u nejednak položaj u odnosu na druge birače pa je povrijeđeno načelo jednakog biračkog prava iz članka 71. Ustava.

Smatraju povrijeđenim članak 71. Ustava koji određuje najveći broj zastupnika, jer »polazeći od pozitivne pretpostavke da će svi pristupiti glasovanju i da će svi glasovi biti važeći« obračunom određenim u članku 44. (41.) ZIZHS-a, dolazi se do brojke od 163 zastupnika. Uz to povrijeđenim smatraju i članke 3. i 14. stavak 2. Ustava (»Ne može se ostvariti jednakost građana pred zakonom ... kada je ta jednakost i volja izložena nepredvidivim okolnostima. ...«).

Ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

13.2. Na temelju članka 145. Ustava, Hrvatski sabor na sjednici održanoj 16. lipnja 2010. donio je Odluku o proglašenju Promjena Ustava Republike Hrvatske, koja je – zajedno s Promjenama Ustava – objavljena u »Narodnim novinama« broj 76 od 18. lipnja 2010. (u daljnjem tekstu: Promjena Ustava/10).

Promjenom Ustava/10 izmijenjen je članak 45. Ustava na način da se u tom članku određuje broj zastupnika koje imaju pravo izabrati birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj. Članak 45. stavak 2. Ustava glasi:

»Članak 45.

(...)

U izborima za Hrvatski sabor birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj imaju pravo izabrati tri zastupnika, u skladu sa zakonom.

(...)«

Budući da Ustav, nakon promjena 2010., u članku 45. određuje broj zastupnika koje imaju pravo izabrati birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, Ustavni sud ocjenjuje da su u konkretnom slučaju prestale postojati pretpostavke za postupanje Ustavnog suda u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbi ZIZHS-a koje propisuju na koji način i koliko zastupnika u Hrvatski sabor biraju birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj. Time su prestale postojati pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

8) Članci 4., 9., 20. (19.), 29. (27.), 31. (29.), 32. (30)., 35. (33.), 56. (48.), 58. (50.), 60. (52.), 61. (53.), 68. (56.), 69. (57.) i 95. (82.) ZIZHS-a

14.Predlagatelj Đivo Bašić osporio je i članke 4., 9., 20. (19.), 29. (27.), 31. (29.), 32. (30)., 35. (33.), 56. (48.), 58. (50.), 60. (52.), 61. (53.), 68. (56.), 69. (57.) i 95. (82.) ZIZHS-a.

Međutim, predlagatelj svoj prijedlog ne obrazlaže već iznosi redakcije teksta ZIZHS-a, predlaže izbacivanje »viška« riječi i dopunjavanje zakonskih odredbi.

Prema ocjeni Ustavnog suda ti razlozi nisu podobni za razmatranje u postupku apstraktne ocjene suglasnosti zakona s Ustavom.

Ustavni sud nije nadležan uređivati tekst zakona kako to predlaže predlagatelj.

15. Članak 32. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 32.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti zahtjev, prijedlog i ustavnu tužbu ako nije nadležan za odlučivanje, ako su nepravodobni, i u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.«

Budući da su u slučaju prijedloga predlagatelja koji su osporavali suglasnost s Ustavom članaka 43. (40.) i 44. (41.) ZIZHS-a prestale postojati pretpostavke za odlučivanje o biti stvari, a u povodu prijedloga predlagatelja Đive Bašića Ustavni sud nije nadležan za odlučivanje, na temelju članka 32. Ustavnog zakona riješeno kao pod točkom III. izreke ovog rješenja.

IV. TOČKA IV. IZREKE RJEŠENJA

9) Članci 34., 53., 54., 55. ZIZHS-a

16. Suglasnost s Ustavom članaka 34., 53., 54. i 55. ZIZHS osporili su Udruga VIZUM i Đivo Bašić.

Pretpostavke za vođenje ustavnosudskog postupka prestale su postojati.

16.1. Hrvatski sabor je na sjednici održanoj 9. veljače 2007. donio Zakon o izmjenama i dopuni Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine« broj 19/07.). Članak 3. tog zakona glasi:

»Članak 3.

Članci 34., 53., 54. i 55. brišu se.«

17. Člankom 61. Ustavnog zakona propisano je da Ustavni sud mora obustaviti postupak u slučajevima kad prestanu postojati pretpostavke za vođenje ustavnosudskog postupka.

Budući da su osporeni članci 34., 53., 54. i 55. brisani, Ustavni sud utvrđuje da su u konkretnom slučaju prestale postojati pretpostavke za vođenje ustavnosudskog postupka.

Na temelju članka 61. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki IV. izreke rješenja.

18. Objava ovog rješenja u »Narodnim novinama« temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-3789/2003

U-I-359/2006

U-I-1203/2006

U-I-3606/2007

U-I-3080/2007

U-I-4593/2007

U-I-5025/2008

U-I-5376/2008

U-I-5544/2008

U-I-543/2010

U-I-972/2010

Zagreb, 8. prosinca 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 142/2010-3618