## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-634/1996 od 1. ožujka 2000.

### NN 29/2000 (15.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-634/1996 od 1. ožujka 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**607**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, dr. sc. Petar
Klarić, Jurica Malčić, mr. sc. Ivan Matija,
Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna Omejec, Emilija Rajić,
Vice Vukojević dr. iur. i Milan Vuković dr. iur.,
odlučujući o ustavnoj tužbi M. N. iz Z., na
sjednici održanoj 1. ožujka 2000. godine, donio je sljedeću

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se odluka Državnog sudbenog vijeća o imenovanju
sudaca Županijskog suda u Gradu Z., broj: ID-48/1996 od 6.
kolovoza 1996., u dijelu u kojem se odnosi na podnositelja ustavne
tužbe.

III. Predmet se vraća Državnom sudbenom vijeću
na ponovni postupak raspravljanja i glasovanja o kandidatu - podnositelju
ustavne tužbe i njegovu imenovanju za suca Županijskog
suda u Gradu Z., na temelju liste kandidata ministra pravosuđa,
klasa: 700-04/95-01/900, urbroj: 514-05-01-96-2 od 10. srpnja
1996. i u okviru uvjeta propisanih oglasom Ministarstva pravosuđa
Republike Hrvatske, objavljenim u »Narodnim novinama«,
br. 15/96.

Obrazloženje

M. N. iz Z. podnio je ustavnu tužbu i dopunu ustavne tužbe
povodom odluke Državnog sudbenog vijeća (nastavno:
DSV) broj: ID-48/1996 od 6. kolovoza 1996. godine.

Podnositelj je u postupku imenovanja sudaca Županijskog suda
u Gradu Z. sudjelovao kao kandidat tog suda, no nije imenovan,
zbog čega smatra da su mu povrijeđena ustavna prava
iz članaka 14., 19., 26. i 44. Ustava Republike Hrvatske.

Povredu gore navedenih prava podnositelj obrazlaže time što
DSV nije prilikom odlučivanja o imenovanju sudaca Županijskog
suda u Gradu Z. u dostatnoj mjeri sagledao i ocijenio njegove
stručne, moralne i druge odlike kroz čitav radni
vijek u kojem je obnašao dužnost suca tog suda.

Ustavnom tužbom predlaže se da Ustavni sud Republike
Hrvatske ukine odluku DSV-a o imenovanju sudaca Županijskog
suda u Gradu Z., broj: ID-48/1996 od 6. kolovoza 1996. u dijelu
koji se odnosi na podnositelja ustavne tužbe i predmet vrati
DSV-u na ponovni postupak i odlučivanje.

Temeljem odredbi članka 65. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, br. 99/99),
Sud je pribavio spis i izjašnjenje DSV-a o navodima predmetne
ustavne tužbe.

U odgovoru DSV prvenstveno ističe prigovor nenadležnosti
Ustavnog suda za odlučivanje o njegovim odlukama o imenovanju
sudaca i nedopuštenost ustavne tužbe zbog nepostojanja
odluke o neimenovanju, jer odluka sadrži samo imena imenovanih
sudaca.

Što se tiče povrede podnositeljevih ustavnih prava,
u odgovoru se navodi da se na sjednici o podnositelju ustavne
tužbe raspravljalo kao o svakom prijavljenom kandidatu i
to abecednim redom, nakon čega se pristupilo glasovanju
prilikom kojeg podnositelj nije dobio potrebitu većinu glasova.

Tijekom postupka, pored ustavne tužbe razmotrena su pismena
i usmena mišljenja predsjednika sudova koji su sudjelovali
u postupku imenovanja, kao i zapisnik XXXIII. sjednice DSV-a održane
6. kolovoza 1996. godine.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 59. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske, svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je odlukom sudbene vlasti, upravne
vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti povrijeđeno
jedno od njenih Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka
i građanina (ustavno pravo).

Državno sudbeno vijeće je državno tijelo čije
su ovlasti u djelokrugu sudbene vlasti određene Ustavom i
zakonom. Stoga je i odluka DSV-a o imenovanju sudaca, a protiv
koje nije propisana druga pravna zaštita, odluka tijela državne
vlasti o kojoj ovaj Sud odlučuje u postupku ustavnosudske
zaštite ustavnih prava. Iako Odluka DSV-a pripada u krug
tzv. akata vladanja, ona je istodobno i pravno vezani akt državnog
tijela koje je u postupku imenovanja vezano postupovnim pravilima
te kao i svi ostali akti vladanja bilo kojeg državnog tijela
podliježe ocjeni ustavnosti i zakonitosti sa stajališta
ustavnosti i zakonitosti postupka i načina donošenja.

Odlučivanje uz uvjete i po postupku u kojem se osigurava
stručnost, neovisnost i dostojnost za obnašanje sudačke
dužnosti (članak 8. Zakona o sudovima), a prema stručnim
kriterijima, imanentno je u radu DSV-a. Kada DSV postupa mimo
tih kriterija, ono postupa protivno cilju i svrsi zbog koje je
osnovano i čini grubu povredu pravila postupka.

Uvidom u predmet utvrđeno je da je podnositelj ustavne tužbe
bio uvršten na listu ministra pravosuđa od 10. srpnja
1996. kao kandidat koji ispunjava uvjete za imenovanje suca Županijskog
suda u Gradu Z., zatim da su pismena mišljenja predsjednika
Vrhovnog suda Republike Hrvatske i predsjednika Županijskog
suda u Gradu Z. o podnositelju ustavne tužbe bila pozitivna
s prijedlogom da ga se imenuje za suca.

U zapisniku o vijećanju i glasovanju DSV-a od 6. kolovoza
1996. zabilježeno je da su sjednici prisustvovali predsjednici
spomenutih sudova i da su usmeno ponovili dana mišljenja,
no otvorivši raspravu o kandidatu jedan član DSV-a
postavio je pitanje da li je podnositelj sudjelovao u političkim
procesima, a zatim se rasprava zaključila s konstatacijom
da nema takvih podataka.

Na kraju rasprave o svim kandidatima, pristupilo se glasovanju
u kojem podnositelj ustavne tužbe nije dobio potrebiti broj
glasova za imenovanje, odnosno za njegovo imenovanje glasovalo
je sedam članova DSV-a (stranica 74. zapisnika).

Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio da se iz natječajnih
materijala ne vidi kojim se stručnim ili drugim razlozima
ravnalo DSV pri donošenju odluke kojom podnositelj ustavne
tužbe (koji obnaša sudačku dužnost od 1968.
godine) nije ponovno imenovan sucem. Štoviše, odluka
je u suprotnosti s jedino relevantnim razlozima koji su izneseni
na sjednici, kao i s razlozima iz pismenih mišljenja predsjednika
spomenutih sudova, koja pismena mišljenja su zakonom propisane
podloge za odlučivanje DSV-a.

Ustavni sud je u svojoj odluci, broj: U-III-188/1995 od 29. ožujka
1995., zauzeo stajalište po kojem odluka o tome da se sudac
ne imenuje ne mora biti obrazložena, poglavito zato što
se odluke u natječajnom postupku (a takav je i postupak
imenovanja sudaca) u pravilu ne donose u pisanom obliku, pa niti
ne mogu imati obrazloženje. Umjesto toga sudionici natječaja
imaju pravo uvida u natječajne spise, te na temelju razloga
koji proizlaze iz tih spisa mogu izjaviti odgovarajuće pravno
sredstvo (u ovom slučaju ustavnu tužbu). No, to u
skladu s prethodno izloženim pretpostavlja da natječajni
spisi sadrže jasne razloge na temelju kojih je odluka donijeta.

Ovo se posebno odnosi na slučajeve u kojima se odlučuje
o imenovanju (odnosno neimenovanju) kandidata koji već obnašaju
sudačku dužnost - kao u ovom predmetu - jer odluka
kojom sudac nije ponovno imenovan povlači za sobom pravnu
posljedicu prestanka sudačke dužnosti po sili zakona,
a to znači i prestanak radnog odnosa (arg. iz članaka
101. i 102. Zakona o sudovima).

Neprihvatljivo je, suprotno je temeljnim ustavnim pravima čovjeka
i građanina kao i civilizacijskim tekovinama pravne države
da bilo kome, a pogotovo sucu, koji je dugi niz godina obnašao
sudačku dužnost, prestane radni odnos, a da mu se
ne omogući da sazna razloge prestanka i time omogući
efikasno izjavljivanje pravnog lijeka. Osim toga, osporena odluka
u suprotnosti je sa stajalištem Ustavnog suda izraženim
u navedenoj odluci.

Na osnovi iznijetog, utvrđeno je da su podnositelju povrijeđena
ustavna prava iz članaka 14., 26. i 44. Ustava, povodom
kojih je podnio ustavnu tužbu.

Što se tiče pozivanja podnositelja ustavne tužbe
na članak 19. stavak 1. Ustava, treba kazati da ta odredba
zapravo uređuje načelo zakonitosti u oblasti uprave.
Ta norma uperena je prema organima državne uprave i tijelima
s javnim ovlastima, pa se na njoj ne mogu zasnivati ustavna prava
pojedinaca. Također, nije povrijeđeno ustavno pravo iz
članka 19. stavka 2. Ustava, jer se ono odnosi na postupak
pred Upravnim sudom.

Stoga je, temeljem odredbe članka 72. Ustavnog zakona,
odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-634/1996.
Zagreb, 1. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 29/2000-607