## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3023/2002 od 16. studenoga 2004.

### NN 169/2004 (3.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3023/2002 od 16. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2963

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Ma­tija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Ra­čan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi R. P. iz Z., zastupanog
po opunomoćeniku B. S., odvjetniku u Z., na sjednici održanoj 16. studenoga
2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Županijski
sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u pred­metu koji se vodi pred tim sudom
po žalbi podnositelja protiv presude Općinskog suda u Zagrebu, broj: Pn-4087/95
od 11. studenoga 2003. godine, u najkraćemu mogućem roku, ali ne duljem od pet
(5) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana od dana objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe R. P. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 11. prosinca 2002. godine
ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka koji se vodio pred Općinskim
sudom u Zagrebu, smatrajući da je time povrijeđeno njegovo ustavno pravo na suđenje
u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.Ustavni
sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog
zakona, na temelju uvida u spis predmeta i očitovanja predsjednika Općinskog
suda u Zagrebu, broj: 23-Su-188//03 od 12. veljače 2003. godine, u predmetu tog
suda broj: Pn-4087/95, utvrdio sljedeće činjenice, koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– 17. svibnja 1995. godine podnositelj je Općinskom
sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv tuženika »C. o.« d.d. Z. i Republike
Hrvatske, radi naknade štete koju je pretrpio zbog prometne nezgode koja se
dogodila dana 27. studenoga 1993. godine, pri nepropisnom skretanju vojnog
vozila s kojim je upravljao B. M.,

– 13. studenoga 1995. održano je ročište na kojem je
prvo tuženik osporio tužbeni zahtjev jer je vozilo štetnika u vrijeme štetnog
događaja bilo rekvirirano,

– 15. veljače 1996. godine, održano je ročište na
kojem su provedeni dokazi saslušanja tužitelja i svjedoka B. M., te je odre­đeno
liječničko vještačenje, određen zadatak vještačenja, nalože­no tužitelju plaćanje
predujma te se sud obvezao zatražiti spis prekršajnog suda u odnosu na prometnu
nezgodu,

– 7.
listopada 1996. godine održano je ročište na kojem je utvrđeno da je pribavljen
pogrešni prekršajni spis i da tužitelj nije uplatio predujam za vještačenje, no
24. veljače 1997. godine dostavljen je podatak o uplati predujma, nakon čega u
lipnju   tu­žitelj požuruje vještačenje,
koje je dovršeno uz nalaz i mišljenje vještaka dostavljeno sudu 18. srpnja
1997. godine.

U
pravno relevantnom razdoblju za odlučivanje o ovoj ustav­noj tužbi sud je imao
sljedeće aktivnosti:

– 26.
studenoga 1997. godine održano je ročište na kojem je izvršen uvid u spis
Pn-2831/94, te da će sud zatražiti uvid u spis broj: K-250/94, čemu se tužitelji
protive, jer se kazneni postupak vodi kod Općinskog suda pod brojem: Ks-112/97,

– 7.
prosinca 1998., i 22. studenoga 1999. godine, tužitelj požuruje zakazivanje ročišta,

– 9.
prosinca 1999. godine Državno pravobraniteljstvo Re­pub­like Hrvatske predlaže
u ovom slučaju prekid postupka temeljem članka 184a. Zakona o dopunama Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine« 112/99.),

– nakon
tri godine i dva mjeseca od zadnje održanog ročišta, održano je ročište 21.
veljače 2000. godine. U tom vremenu aktiv­nost suda bila je u traženju kaznenog
spisa i to jednom u svakoj godini od zadnjeg ročišta glavne rasprave. Na tom ročištu
su konstatirani stavovi stranaka već ranije izneseni,

– 13.
rujna 2000. godine tužitelji dostavljaju u spis kaznenu presudu za B. M., koji
je oglašen krivim za izazivanje prometne nesreće u kojoj je druga osoba
zadobila teške tjelesne povrede, za što se, radi naknade štete vodi ova
parnica,

– 9. ožujka
2001. godine tužitelj dostavlja specifikaciju tužbenog zahtjeva,

– 5. travnja 2001. godine održano je ročište na kojem
je konstatirano da svaka stranka ostaje kod svojih navoda, te drugotuženik
ponovno predlaže prekid postupka,

– 7. svibnja 2002. godine, dakle nakon više od godine
dana, u kojem vremenu je sud tražio podatke o osiguranju vozila, održano je ročište,
na kojem je konstatirano stajalište tužitelja oko tužbe i tužbenog zahtjeva, a
s obzirom na spojene spise iz istog događaja za drugotužiteljicu M. P., koja
nije podnijela tužbu ustav­nom sudu u ovom predmetu. Tuženica Republika
Hrvatska, podneskom od 4. lipnja 2002. godine, ponovno traži prekid postupka, a
tužitelj zakazivanje ročišta, podneskom od 14. istog mjeseca.

Nakon toga je 11. prosinca 2002. godine podnesena
ustavna tužba a 11. studenoga 2003. godine donijeta presuda.

Na
presudu je uložena žalba, te je spis dana 22. srpnja 2004. godine otpremljen Županijskom
sudu u Zagrebu na rješavanje o žalbi. Do dana donošenja ove odluke o žalbi još
nije odlučeno.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog
suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju
od 12. veljače 2003. godine Općinski sud u Zagrebu navodi kronologiju
postupanja u predmetu, trajanje postupka pred tim sudom obrazlaže činjenicom da
je u ovom slučaju sud za dovršenje postupka, morao čekati donošenje presude u
kaznenom postupku. (Presuda je donesena 18. srpnja 2000. u Općinskom sudu u
Zagrebu, broj: Ks-112/97 i dostavljena u spis od strane tužitelja).

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-4087/95, Ustavni sud je utvrdio
da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupanje temeljem odredbe članka
63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA
SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 17.
svibnja 1995. godine, tužbom podnositelja protiv tuženika »C. o.« d.d., Zagreb
i Republike Hrvatske, radi naknade štete.

Ustavna tužba podnesena je dana 11. prosinca 2002.
godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud
utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje
ukupno sedam (7) godina, osam (8) mjeseci i šest (6) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu:
Zakon o potvrđivanju Konvencije) stu­pio je na snagu dana 5. studenoga 1997.
godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjega pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostalog propisuje:

Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku
63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo.

Ustavni
sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta
povrede prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5.
studenoga 1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije) do 11. prosinca 2002. godine (to jest do dana podnošenja ustavne tužbe),
što ukupno iznosi pet (5) godina, dva (2) mjeseca i šest (6) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, u postupku
pred prvostupanjskim sudom razdob­lje relativne neaktivnosti suda (tri puta tražio
kazneni spis – 9. prosinca 1997., 21. rujna 1998 i 7. rujna 1999), trajalo od
26. studenoga 1997. do 21. veljače 2000. godine, što iznosi tri (3) godine i
dva (2) mjeseca i dvadeset i pet (25) dana.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Prema
utvrđenju Ustavnog suda, podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom
postupku, svojim ponašanjem tijekom postupka nije bitno doprinio duljini
trajanja sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Navodi
tužbe ne ukazuju da bi se radilo o složenom predmetu.

6. U
konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne
tužbe Ustavnom sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud
utvrdio povredu ustav­nog prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Usta­va, trajalo od 5. studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne tužbe
11. prosinca 2002. godine.

Posebno
valja napomenuti da Ustavni sud razmatra razumnost duljine odlučivanja o
pravima i obvezama stranaka kao jedinstvenu cjelinu, te stoga činjenica da se
predmet na Županijskom sudu nalazi radi odluke o žalbi tek nekoliko mjeseci, ne
otklanja povredu ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, jer sveukupno
sudski postupak traje preko devet godina, a ustavna tužba je podnijeta u 2002.
godini u vrijeme kada postupak pred sudom prvog stupnja još nije bio okončan.

Trajanje
sudskog postupka prvog stupnja u parnici radi naknade štete u kojoj, prema
ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito složenih niti činjeničnih niti pravnih
pitanja, nije udovoljilo zahtjevu suđenja u razumnom roku zajamčenom člankom
29. stav­kom 1. Ustava. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno
pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Za
navedeno razdoblje, u kojem je povreda nastupila, podnositelju pripada pravo na
primjerenu naknadu. Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka
3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti slučaja, imajući
pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Stoga
je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj. U ovom predmetu Ustavni sud je osobito imao u vidu doprinos
podnositelja duljini postupka.

8. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-3023/2002
Zagreb, 16. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 169/2004-2963