### NN 141/2024 (9.12.2024.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us II-137/2023-10 od 6. studenoga 2024.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2319

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sutkinja Radmile Bolanča Vuković, predsjednice vijeća, dr. sc. Sanje Otočan i Mire Kovačić, članica vijeća uz sudjelovanje sudske savjetnice Jelene Maltar Benjak, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Ž. u. z. c. S., OIB: …, S., kojega zastupa opunomoćenik M. V., OIB: …, odvjetnik u Odvjetničkom društvu J. & V. d.o.o., OIB: …, R., protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., OIB: …, uz sudjelovanje zainteresirane osobe H. T. d.d., Z., OIB: …, koju zastupa opunomoćenik T. L., odvjetnik u Odvjetničkom društvu B., D. & partneri, OIB: …, Z., radi naknade za pravo puta, na sjednici vijeća održanoj 6. studenoga 2024.,

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja tuženika, klasa: UP/I-344-03/18-11/740, urbroj: 376-05-3-23-38 od 31. srpnja 2023.

II. Odbija se zahtjev tužitelja za naknadu troškova upravnog spora.

III. Nalaže se tužitelju da zainteresiranoj osobi H. T. d.d. naknadi trošak za sastav odgovora na tužbu u iznosu od 622,14 eura (šesto dvadeset i dva eura i četrnaest centi), u roku od 60 (šezdeset) dana od dana primitka ove presude.

IV. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Osporenim rješenjem tuženika odbijen je zahtjev tužitelja za donošenje dopunskog rješenja kojim se utvrđuje točan iznos godišnje naknade za pravo puta iz točke V. izreke rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/18-11/740, urbroj: 376-10-18-20 od 31. listopada 2018.

2. Tužitelj u cijelosti pobija rješenje tuženika zbog svih zakonom predviđenih razloga. Njegov je zahtjev odbijen jer je tuženik prihvatio razloge zainteresirane osobe, H. T. d.d. (dalje: H…), vezano za zaključak o pravnom shvaćanju sa sjednice sudaca ovog Suda, broj: 6 Su-497/19-3 od 17. rujna 2019. prema kojemu u primjeni članaka 27. i 28. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17.; dalje: ZEK), Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti (dalje: HAKOM) može rješenjem utvrditi sve parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta prema podacima o elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi i drugoj povezanoj opremi (dalje: EKI) navedenim u Elaboratu za pravo puta koje je sastavni dio rješenja.

2.1. Tužitelj smatra da navedeni zaključak ne isključuje mogućnost naknadnog donošenja dopunskog rješenja, ako »osnovnim« rješenjem nisu riješena sva pitanja koja su bila predmet postupka. Smatra da se navedeni zaključak ne odnosi na situacije koje se mogu podvesti pod članak 100. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, 47/09. i 110/21.; dalje: ZUP). Mišljenja je da pravno shvaćanje ovoga Suda od 17. rujna 2019. ne isključuje mogućnost da HAKOM, ako može rješenjem utvrditi sve parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta koje je sastavni dio rješenja, utvrdi koliko novčanih jedinica iznosi godišnja naknada za pravo puta, odnosno u istoj upravnoj stvari to pitanje riješi dopunskim rješenjem. U tom se smislu poziva na presudu ovoga Suda, poslovni broj: UsII-353/19 od 19. rujna 2019.

2.2. Tužitelj dalje navodi da je tuženik u identičnim činjeničnim i pravnim situacijama donosio dopunska rješenja kojima je utvrdio iznos godišnje naknade za pravo puta, te navodi rješenje, klasa: UP/I-344-03/16-11/121, urbroj: 376-05-3-23-71 od 15. veljače 2023. U vrijeme donošenja rješenja od 31. listopada 2018. tuženiku nije bio poznat podatak o točnom novčanom iznosu godišnje naknade za pravo puta na plaćanje koje je u korist tužitelja obvezao H… stoga je H… obvezao izraditi obračun na temelju parametara iz točaka I., II. i III. izreke toga rješenja. Dakle, rješenje od 31. listopada 2018. HAKOM je donio na temelju činjenica poznatih u vrijeme njegova donošenja. Nije sporno da je obračun naknade obveznik izradio u dodijeljenom roku, što je nova činjenica koja daje pravnu osnovu za donošenje dopunskog rješenja. Ako bi se pošlo od pretpostavke da je rješenjem od 31. listopada 2018. tuženik riješio u potpunosti sva pitanja predmetnog postupka, tada nije jasno zašto je obvezao H…, kao obveznika plaćanja naknade za pravo puta, točkom V. izreke rješenja od 31. listopada 2018. da i njemu, kao donositelju rješenja, dostavi obračun godišnje naknade sa svim podacima koji su primijenjeni. Napominje da je iznos godišnje naknade za pravo puta, 6.964.818,47 kuna / 924.390,26 eura, kako je H... utvrdio – nesporan.

2.3. Tužitelj navodi da je, nakon što je H… dostavio obračun godišnje naknade, tuženik imao dovoljno elemenata za utvrđivanje točnog iznosa naknade za pravo puta. Poziva se na stajalište Županijskog suda u Vukovaru izraženom u jednom ovršnom predmetu, prema kojem rješenje HAKOM-a, kao što je rješenje osporeno u ovom upravnom sporu, nije ovršna isprava u smislu članka 29. stavka 1. Ovršnog zakona (»Narodne novine«, 112/12., 25/13., 93/14., 65/16., 73/17., 131/20. i 114/22.).

2.4. Predlaže da Sud tužbeni zahtjev usvoji i poništi osporeno rješenje tuženika od 31. srpnja 2023. te dopuni rješenje tuženika od 31. listopada 2018. točkom VIII. kojom se utvrđuje iznos godišnje naknade za pravo puta, kao i da naloži tuženiku da mu nadoknadi troškove upravnog spora u iznosu od 621,87 eura.

3. Tuženik u odgovoru na tužbu osporava njenu osnovanost. Predmet donošenja dopunskog rješenja na temelju članka 100. stavka 2. ZUP-a mogu biti samo pitanja koja su predmet postupka, a koja javnopravno tijelo nije riješilo rješenjem. Rješenjem od 31. listopada 2018. u točki III. utvrđena je godišnja naknada za pravo puta za korištenje EKI na način da su određeni parametri temeljem kojih je H… bio obvezan napraviti obračun godišnje naknade, što je isti i učinio. Nema mjesta donošenju dopunskog rješenja jer je ostalo neriješeno pitanje točnog godišnjeg iznosa naknade za pravo puta koji je rješenjem od 31. listopada 2018. određen putem parametara i među strankama je nesporan. Tuženik smatra da je tužitelj zahtjevom za donošenje dopunskog rješenja tražio drugačiji način utvrđivanja naknade za pravo puta u odnosu na već riješeno rješenjem od 31. listopada 2018., a članak 100. stavak 2. ZUP-a isključuje pravo javnopravnog tijela da naknadno donosi dopunsko rješenje kojim bi se na drugačiji način riješila ista stvar.

3.1. Tuženik se pozvao na zaključak o pravnom shvaćanju sjednice sudaca ovog Suda od 17. rujna 2019. prema kojem je isključeno pravo javnopravnog tijela da naknadno donosi dopunsko rješenje kojim bi se na drugačiji način utvrdio iznos godišnje naknade za pravo puta u odnosu na način utvrđen rješenjem iz 2018. godine. Tuženik je rješenjem od 15. veljače 2023., na koje se tužitelj poziva, donio dopunsko rješenje, ali u tom se slučaju radi o donošenju dopunskog rješenja temeljem novih podataka o trasama EKI u odnosu na podatke navedene u rješenju iz 2018. godine. Predlaže tužbeni zahtjev odbiti

4. Zainteresirana osoba, H…, u odgovoru na tužbu osporava njenu osnovanost. Smatra da nisu ostvareni uvjeti iz članka 100. stavka 2. ZUP-a za donošenje dopunskog rješenja jer ne postoji pitanje o kojem tuženik nije odlučio. Rješenjem tuženika, u odnosu na koje se traži donošenje dopunskog rješenja radi utvrđivanja visine naknade za pravo puta, određeni su parametri za utvrđivanje visine naknade, a zainteresirana osoba je izradila njezin izračun. Smatra da tužitelj u zahtjevu za donošenje dopunskog rješenja ne navodi nove činjenice ili nove podatke koji bi vodili tome da se ovdje radi o novom predmetu o kojem je potrebno raspravljati i donijeti odluku, već zahtjev za donošenje dopunskog rješenja temelji na obračunu iznosa naknade za pravo puta koji obračun proizlazi iz ranije provedenog i pravomoćno okončanog upravnog postupka i utvrđenih parametra kao i ovlasti tuženika da samu obvezu izračuna naknade prenese na zainteresiranu osobu. Taj obračun je u vrijeme izdavanja predmetnog rješenja prema utvrđenim parametrima za tužitelja bio nesporan a što tužitelj i potvrđuje u svojoj tužbi u kojoj navodi iznos obračuna godišnje naknade za pravo puta od 6.964.818,47 kuna / 924.390,26 eura kako ga je zainteresirana osoba izradila. Predlaže odbaciti ili podredno odbiti tužbu. Potražuje trošak za sastav odgovora na tužbu.

5. U skladu s člankom 6. stavkom 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, 36/24.; dalje ZUS) odgovor na tužbu tuženika i zainteresirane osobe dostavljen je tužitelju.

6. Tužitelj se očitovao na odgovor na tužbu tuženika i zainteresirane osobe.

6.1. Odgovor tuženika smatra neosnovanim i navodi da nije točno da je novčani iznos naknade određen putem parametara već je samo odrediv, a rješenje iz 2018. ne sadrži novčani iznos, a time ni novčanu obvezu koja bi bila određena u odnosu na zainteresiranu osobu. Smatra da svako javnopravno tijelo ima dužnost da njegovo rješenje bude određeno u vezi novčane obveze pa makar i dopunskim rješenjem kako ne bi pravo koje je ovlašteniku priznato ovisilo o dobroj vjeri dužnika.

6.2. Tužitelj smatra neutemeljenim odgovor zainteresirane osobe. Izračun kojeg je zainteresirana osoba izradila nakon donošenja rješenja od 31. listopada 2018. i u toj ispravi sadržana novčana svota koja se odnosi na iznos pripadajuće naknade za pravo puta je nova činjenica i podatak kojeg prije nije bilo pa ga tuženik nije mogao uzeti u obzir pri donošenju rješenja iz 2018. Predlaže usvojiti tužbeni zahtjev.

7. Tužba nije osnovana.

8. Prema podacima u spisu predmeta proizlazi da je tužitelj 2. svibnja 2023. podnio zahtjev tuženiku za donošenje dopunskog rješenja na temelju članka 100. stavka 2. ZUP-a, kojim je zatražio donošenje dopunskog rješenja kojim se utvrđuje točan iznos godišnje naknade za pravo puta iz točke V. rješenja tuženika od 31. listopada 2018. Rješenjem tuženika od 31. listopada 2018., H… je utvrđen infrastrukturnim operatorom te je utvrđeno da ima pravo puta na županijskim i lokalnim cestama koje su u vlasništvu Republike Hrvatske i pod upravljanjem Ž. u. z. c. S., utvrđena je količina elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme H…-a temeljem Elaborata o pravu puta i utvrđeni su parametri temeljem kojih je H… obvezan u roku od 8 dana od primitka rješenja napraviti obračun godišnje naknade za pravo puta i isti zajedno s podacima koji su primijenjeni dostaviti tuženiku i tužitelju. Točan iznos godišnje naknade za pravo puta nije naveden, ali utvrđeni su parametri s obzirom na količinu, vrstu i prostorni položaj EKI na svakoj pojedinoj katastarskoj čestici prema podacima koje je zainteresirana osoba dostavila u Elaboratu o pravu puta, a koje se koriste za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje EKI te je primijenjen iznos naknade i način obračuna kako je to određeno u člancima 6. i 7. stavcima 2., 3. i 4. Pravilnika o potvrdi i naknadi o pravu puta (»Narodne novine«, 152/11., 151/14. i 95/17.). Protiv navedenog rješenja od 31. listopada 2018. zainteresirana osoba je podnijela tužbu koja je odbijena presudom ovog Suda, poslovni broj: UsII-504/18 od 25. rujna 2019. Nadalje, zainteresirana osoba je udovoljavajući naprijed navedenom rješenju 31. listopada 2018., dostavila obračun godišnje naknade za pravo puta u iznosu od 6.964.818,47 kuna / 924.390,26 eura, koji iznos nije sporan među strankama. Rješenjem od 31. listopada 2018. određen je i rok u kojem je zainteresirana osoba obvezna tužitelju platiti naknadu za pravo puta za prvu godinu kao i rokovi dospijeća plaćanja svake sljedeće godine.

9. Člankom 100. stavkom 2. ZUP-a propisano je da ako javnopravno tijelo rješenjem nije riješilo sva pitanja koja su predmet postupka, može se na prijedlog stranke ili po službenoj dužnosti donijeti rješenje o pitanjima koja nisu riješena (dopunsko rješenje).

10. Prema ocjeni ovoga Suda u konkretnom slučaju ne radi se o pitanjima koja su predmet postupka, a nisu riješena rješenjem tuženika od 31. listopada 2018., kako to pogrešno smatra tužitelj. Naime, tuženik se osnovano poziva na Zaključak o pravnom shvaćanju sa sjednice sudaca Visokog upravnog suda Republike Hrvatske održane 17. rujna 2019. prema kojem u primjeni članka 27. i 28. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17.), tuženik može rješenjem utvrditi sve parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta prema podacima o EKI navedenima u Elaboratu za pravo puta koje je sastavni dio rješenja, pa i ovaj Sud nalazi da navedeno isključuje mogućnost javnopravnog tijela da naknadno donosi dopunsko rješenje kojim bi se na drugačiji način utvrdio iznos godišnje naknade za pravo puta u odnosu na način utvrđen rješenjem tuženika od 31. listopada 2018.

11. S obzirom da je u konkretnom slučaju rješenjem tuženika od 31. listopada 2018. HT utvrđen infrastrukturnim operatorom na svim županijskim i lokalnim cestama na području pod upravljanjem tužitelja koje su navedene u Odluci o razvrstavanju javnih cesta i popisu županijskih i lokalnih cesta na području S. – d. županije, a na kojima zainteresirana osoba ima izgrađenu svoju elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu te su navedeni podaci sastavni dio rješenja tuženika pa je sukladno tim podacima utvrđena godišnja naknada za pravo puta za korištenje javnih cesta kao i njezina visina koja je određena uz primjenu obračuna i parametara iz rješenja od 31. listopada 2018. a čiju dopunu tužitelj zahtjeva, nije bilo osnove za donošenje dopunskog rješenja jer je tim rješenjem odlučeno i o visini naknade za pravo puta jer su utvrđeni parametri visine naknade za pravo puta, a sukladno podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta.

12. Prigovor tužitelja da je tuženik već u identičnim činjeničnim i pravnim situacijama donosio dopunska rješenja kojim je točno utvrdio iznos godišnje naknade za pravo puta nije odlučan jer se ne radi o istoj situaciji kao u konkretnom slučaju nego o donošenju dopunskog rješenja temeljem novih podataka o trasama EKI u odnosu na podatke navedene u rješenju pa rješenje u predmetu koji navodi tužitelj u tužbi odnosno dopunsko rješenje od 15. veljače 2023. nije usporedivo niti primjenjivo na predmetni postupak koji se odnosi na utvrđivanje visine naknade za pravo puta i donošenje rješenja u tom smislu.

13. Imajući na umu navedeno trebalo je na temelju odredbe članka 116. stavka 1. ZUS-a odbiti tužbeni zahtjev tužitelja kako je to riješeno točkom I. izreke presude.

14. Zahtjev tužitelja za naknadu troškova upravnog spora nije osnovan pa je na temelju odredbe članka 147. stavka 1. ZUS-a, odlučeno kao pod točkom II. izreke presude.

15. Zainteresiranoj osobi je u smislu odredbe članka 147. stavka 1. ZUS-a, priznat trošak zastupanja po odvjetniku koji se odnosi na sastav odgovora na tužbu uvećan za PDV sukladno Tarifi o nagradama i naknadni troškova za rad odvjetnika u zatraženom iznosu od 622,14 eura, kako je to odlučeno pod točkom III. izreke presude.

16. Odluka o objavi presude (točka IV. izreke presude) temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Poslovni broj: Us II-137/2023-10

Zagreb, 6. studenoga 2024.

Predsjednica vijeća
 Radmila Bolanča Vuković, v. r.