## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-260/2006 od 1. listopada 2008.

### NN 123/2008 (24.10.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-260/2006 od 1. listopada 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3548**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća,
u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula S. Ž. iz P., koju zastupa D. R.,
odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 1. listopada 2008. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zagrebu, broj:
Gžr-1223/07-2 od 13. studenoga 2007. godine, kojom je uvažena žalba tuženika
Grada Zagreba te je dijelom preinačena presuda Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pr-20280/04 od 22. veljače 2007. godine, u dijelu kojim je tužbeni zahtjev
prihvaćen za iznos od 34.991,82 kn sa zateznim kamatama na iznose koji su
pobliže označeni izrekom drugostupanjske presude.
U dijelu kojim je tužbeni zahtjev prihvaćen za iznos od 12.801,24 kn sa zateznim
kamatama, prvostupanjska je presuda ukinuta rješenjem i predmet je u tom dijelu
vraćen prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.
2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim pravomoćnim dijelom drugostupanjske
presude povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 14. stavkom 2. i člankom 55.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske te članak 56. stavak 1. Ustava.
Sažeto, u ustavnoj tužbi ističe da je drugostupanjski sud povrijedio odredbu
članka 88. stavka 1. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95., 54/95.,
17/01., 82/01. i 114/03. – u daljnjem tekstu: ZR) i članak 48. Kolektivnog
ugovora za zaposlene u gradskoj upravi Grada Zagreba od 1. lipnja 1999. godine
(u daljnjem tekstu: Kolektivni ugovor).
Smatra da visina osnovice i stalnog dodatka ne može iznositi manje od 55%
prosječne mjesečne plaće po zaposleniku u gospodarstvu Grada Zagreba u mjesecu
koji prethodi mjesecu na koji se plaća odnosi. Smatra da se takav način obračuna
plaće primjenjuje od prvog dana sklapanja Kolektivnog ugovora (1. lipnja 1999.)
do prvog usklađivanja osnovice i stalnog dodatka na plaću. Usklađivanje osnovice
i dodatka nije do danas postignuto niti su o usklađivanju vođeni pregovori.
Od dana sklapanja Kolektivnog ugovora Grad Zagreb stalno isplaćuje plaću uz
osnovicu od 2.600 kn po kojem se iznosu plaća određivala na dan sklapanja
Kolektivnog ugovora. Međutim, visina prosječne mjesečne plaće u gospodarstvu
Grada Zagreba mjesečno se mijenja te je time došlo do razlike u visini plaće
podnositeljice jer joj je osnovica svaki mjesec trebala biti drugačija.
Smatra da joj je plaća u utuženom razdoblju (od 10. listopada 2001. pa nadalje)
obračunavana protivno članku 48. stavku 2. Kolektivnog ugovora. Ističe da je
pogrešno shvaćanje drugostupanjskog suda da se u toj odredbi radi o »zaštitnoj
klauzuli za buduća usklađivanja plaća i stalnog dodatka« te da se plaća određuje
po osnovici koja je vrijedila na dan sklapanja Kolektivnog ugovora. Također
navodi da je osnovica od 2.600 kuna po kojoj je plaća isplaćena u lipnju 1999.
iznosila više od 55% prosječne mjesečne plaće zaposlenika u gospodarstvu Grada
Zagreba. Međutim, naknadno je plaća u gospodarstvu porasla, a da osnovica za
plaću po Kolektivnom ugovoru nije usklađena. Isto tako, neprihvatljivim smatra i
stajalište tuženika da su strane Kolektivnog ugovora sporazumno pristale da se
sve do usklađenja osnovice i stalnog dodatka primjenjuje fiksna osnovica od
2.600 kuna.
Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene drugostupanjske presude.
 *Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Ustavni sud Republike Hrvatske, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom
podnesenom na temelju članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri
čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice o čijem postojanju ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
Eventualno postojanje povrede ustavnih prava Ustavni sud, u pravilu, cijeni na
podlozi činjenica koje su utvrđene u postupku donošenja osporenog akta.
4. Sudovi su u postupku primijenili sljedeće odredbe:
Članak 88. ZR-a propisuje da poslodavac kojeg obvezuje kolektivni ugovor ne
smije radniku obračunati i isplatiti plaću u iznosu manjem od iznosa određenog
kolektivnim ugovorom.
Članak 48. Kolektivnog ugovora propisuje:
*Osnovna plaća je zbroj umnoška osnovice i koeficijenta karakteristične skupine
poslova i zadaća u koju je razvrstano radno mjesto na kojem je zaposlenik
raspoređen, stalnog dodatka i dodatka na radni staž.
Ugovorne su strane sporazumne da osnovica i stalni dodatak zaposlenika ne mogu
iznositi manje od 55 % prosječne mjesečne plaće po zaposleniku u gospodarstvu
Grada Zagreba u mjesecu koji prethodi mjesecu na koji se plaća odnosi prema
zadnjem podatku Gradskog zavoda za planiranje razvoja Grada i zaštitu okoliša,
Odjela za statistiku.
Ugovorne su strane sporazumne da se zaposlenicima u upravnim tijelima plaća
isplaćuje od dana sklapanja ovog ugovora do prvog usklađivanja osnovice i
stalnog dodatka koja je isplaćivana prema osnovama i mjerilima koja su vrijedila
na dan sklapanja ovog ugovora.
Ugovorne strane su sporazumne da će, prije usklađivanja Prijedloga proračuna za
sljedeću godinu, pregovarati o usklađivanju osnovice i stalnog dodatka iz st. 2.
ovog članka.*
5. Iz osporenih presuda i ostale dokumentacije koja prileži spisu predmeta
razvidno je da je prvostupanjski sud nakon provedenog dokaznog postupka u
cijelosti usvojio tužbeni zahtjev podnositeljice kao osnovan.
U obrazloženju svoje odluke prvostupanjski sud navodi da je kod donošenja odluke
polazio od činjenice da kolektivni ugovor mora biti usklađen sa zakonom, pri
čemu kolektivni ugovor uređuje sadržaj radnog odnosa povoljnije od propisanog
zakonom. Napominje da su strane koje su obvezatne primjenjivati kolektivni
ugovor dužne ispunjavati preuzete obveze u dobroj vjeri. Radnik čija su prava iz
kolektivnog ugovora povrijeđena zbog postupka poslodavca ima pravo i mogućnost u
sudskom postupku ostvariti to svoje potraživanje.
Člankom 7.a ZR-a propisano je da u slučaju kad je neko pravo iz radnog odnosa
različito uređeno ugovorom o radu, pravilnikom o radu, sporazumom sklopljenim
između radničkog vijeća i poslodavca, kolektivnim ugovorom ili zakonom
primjenjuje se za radnika najpovoljnije pravo, osim ako tim ili drugim zakonom
nije drugačije određeno.
U ovom slučaju, utvrđuje prvostupanjski sud, način obračuna podnositeljičine
osnovne plaće precizno je određen člankom 48. Kolektivnog ugovora. Dakle, u
članku 48. stavcima 3. i 4. Kolektivnog ugovora stranke su se sporazumjele o
načinu provođenja stavka 2. navedenog članka, a u odnosu na visinu osnovice i
stalnog dodatka ne manjeg od 55% prosječne mjesečne plaće po zaposleniku u
gospodarstvu Grada Zagreba u mjesecu koji prethodi mjesecu na koji se plaća
odnosi. Taj sud pritom utvrđuje da u utuženom vremenskom razdoblju nije došlo do
usklađivanja osnovice i stalnog dodatka jer se osnovica od 2.600 kn koju je
koristio tuženik ne temelji na odredbama članka 48. stavka 2. Kolektivnog
ugovora. Stoga je tužbeni zahtjev usvojen u cijelosti te je određena razlika
plaće zbog preniske osnovice koja je za obračun plaće primijenjena u utuženom
razdoblju.
6. Drugostupanjski sud utvrđuje da je navedeno pravno shvaćanje prvostupanjskog
suda u pogledu tumačenja i primjene članka 48. Kolektivnog ugovora pogrešno. U
drugostupanjskoj se presudi utvrđuje:
*»Odredba članka 48. st. 2. KU sadrži samo zaštitnu klauzulu sindikata u
pregovorima pri usklađivanju osnovice za izračun plaće. Tom odredbom se, naime,
stranke sporazumijevaju da osnovica i stalni dodatak zaposlenika ne mogu
iznositi manje od 55 % prosječne mjesečne plaće po zaposleniku u gospodarstvu
Grada Zagreba u mjesecu koji prethodi mjesecu na koji se plaća odnosi prema
zadnjem podatku Gradskog zavoda za planiranje razvoja Grada i zaštitu okoliša,
Odjela za statistiku.
Kako, međutim, pregovora pa ni usklađivanja osnovice nije bilo do postupka
mirenja koji je okončan Zaključkom od 10. ožujka 2004. godine, te kako je tuženi
tužiteljici za razdoblje do 1. siječnja 2004. godine obračunao i isplatio plaću
po zatečenoj osnovici u vrijeme sklapanja KU, to se zahtjev tužiteljice za
isplatu razlike plaće do 1. siječnja 2004. godine ukazuje neosnovanim, pa je
slijedom iznesenog u tom dijelu temeljem odredbe članka 373. točke 3. ZPP-a
valjalo odlučiti kao u izreci ove presude.«*7. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava,
Ustavni sud utvrdio je da osporenom presudom podnositeljici nije povrijeđeno
ustavno pravo jednakosti pred zakonom.
Ustavni sud napominje da je o pravnoj prirodi kolektivnog ugovora u odnosu na
odredbe članka 128. Ustava, Sud izrazio stajalište u predmetima broj:
U-II-464/1996 od 12. srpnja 2001. godine, broj: U-II-188/2002 od 6. veljače
2002. godine, broj: U-II-361/2002 od 20. ožujka 2002. godine i dr.
U rješenju broj: U-II-318/2003, U-II-643/2003 od 9. travnja 2003. (»Narodne
novine«, broj 72/03.) Ustavni sud je napomenuo *»da su, usprkos značajnom
ograničenju autonomije subjekata radnih odnosa od strane države, u radnim
odnosima prisutni i privatnopravni elementi. U hrvatskom radnom zakonodavstvu
privatnopravni pristup radnim odnosima je izražen, među ostalim, u odredbi
članka 6. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95, 54/95, 65/95 i 17/01)
koja predviđa supsidijarnu primjenu općih propisa obveznog prava u slučaju ako
određeno pitanje nije uređeno propisima radnog prava. Ta odredba izričito
predviđa da će se i na pitanja u vezi s kolektivnim ugovorima koja nisu uređena
odredbama tog ili drugog zakona primijeniti, u skladu s naravi toga ugovora,
opći propisi obveznog prava.«*
Postupajući sukladno navedenom shvaćanju, Ustavni sud utvrđuje da je visina
osnovice podnositeljice u konkretnom slučaju bila određena odredbama Kolektivnog
ugovora, a u konkretnim sudskim postupcima tumačenja odredbi kolektivnog ugovora
u nadležnosti je redovnih sudova. U konkretnoj pravnoj situaciji sudovi su
tumačili djelomično proturječne i nejasne odredbe Kolektivnog ugovora, odnosno
mjerodavnu odredbu Kolektivnog ugovora protumačili su kao automatsku indeksaciju
osnovice za izračun plaće (prvostupanjski sud), odnosno kao zaštitnu klauzulu za
buduće pregovore o visini osnovice (drugostupanjski sud).
Time što je drugostupanjski sud tu odredbu Kolektivnog ugovora protumačio na
način da se radi o zaštitnoj klauzuli, materijalno pravo nije primijenjeno na
ustavnopravno neprihvatljiv način. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je nadležni
drugostupanjski sud, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom
dokaznom postupku, obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za
koja se ne može utvrditi da se zasnivaju na samovoljnom tumačenju mjerodavnog
materijalnog prava.
8. Člankom 55. stavkom 1. Ustava propisano je da svaki zaposleni ima pravo na
zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji dostojan i slobodan život. U
ustavnosudskom je postupku utvrđeno da je tužbeni zahtjev podnositeljice odbijen
uz ustavnopravno prihvatljivo tumačenje mjerodavnog materijalnog prava. Opisanim
određenjem plaće i načinom na koji je Kolektivni ugovor primijenjen u sudskom
postupku nije povrijeđeno ustavno pravo na zaradu podnositeljice.
9. Člankom 56. stavkom 1. Ustava propisano je da se pravo zaposlenih i članova
njihovih obitelji na socijalnu sigurnost i socijalno osiguranje uređuje zakonom
i kolektivnim ugovorom. Ta ustavna odredba nije osnova za postupanje Ustavnog
suda u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.
10. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske odlučeno je kao u točki I. izreke. Točka II. izreke
temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-260/2008
Zagreb, 1. listopada 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 123/2008-3548
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)