## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-692/2004 od 30. lipnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-692/2004 od 30. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1908

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi B. K. iz Z., kojeg
zastupa A. I., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 30. lipnja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Pretpostavke iz članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst) nisu ispunjene.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 1.
ožujka 2004. godine ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka pokrenutog
njegovom tužbom radi isplate.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u
Zagrebu, broj: P-6128/03 utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Dana 21. siječnja 1994.
godine podnositelj je Općinskom sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv tuženika I.
M., radi isplate.

Do 5. studenoga 1997.
godine donijeta je presuda zbog izostanka koja je ukinuta, te rješenje da se
tužba smatra povučenom. Protiv tog rješenja podnositelj je izjavio prijedlog za
povrat u prijašnje stanje.

Ročišta određena za
dane 11. svibnja i 6. prosinca 1999. godine, te 18. siječnja 2001. godine
odgođena su jer nije pristupio podnositelj.

Na ročištu održanom
dana 13. rujna 2001. godine punomoć­nik podnositelja izjavio je da se njegov
podnesak iz 1995. godine ima smatrati prijedlogom za povrat u prijašnje stanje.

Rješenjem od 13. rujna
2001. godine sud je dozvolio povrat u prijašnje stanje.

Na ročištu dana 15. svibnja 2002. godine
punomoćnik podnositelja zatražio je od suda rok za usklađenje tužbenog
zahtjeva.

Na ročištu dana 20. rujna 2002. godine
punomoćnik podnositelja predao je u spis usklađeni tužbeni zahtjev.

Ročište određeno za dan 29. travnja 2004. godine
odgođeno je radi nedolaska i neuredne dostave poziva za tuženika.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

U očitovanju od 23. travnja 2004. godine
Općinski sud u Zagrebu navodi kronologiju postupanja u predmetu, te obrazlaže
duljinu postupka ponašanjem tužitelja.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog
proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu
isplatu.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj:
P-6128/03, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 21.
siječnja 1994. godine, tužbom podnositelja protiv tuženika I. M., radi isplate.

Ustavna tužba podnesena
je dana 1. ožujka 2004. godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno
okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u
ovom predmetu traje ukupno deset (10) godina, jedan (1) mjesec i devet (9)
dana.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. –
ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na
snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje«, koja između ostalog
propisuje:

Radi utvrđivanja svojih
prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je
ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana
proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka
prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom
ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u
dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju
pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest
od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 1. ožujka 2004.
godine (to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi šest (6)
godina, tri (3) mjeseca i dvadeset pet (25) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, sud redovno zakazivao ročišta na koja se
podnositelj uzastopno nije odazivao nakon čega je došlo do određenog zastoja u
ritmu zakazivanja ročišta.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, znatno je pridonio duljini
postupka, nedolaskom na ročišta zakazana za dane 11. svibnja i 6. prosinca
1999. godine, te 18. siječnja 2001. godine, te traženjem odgode ročišta na dan
15. svibnja 2002. godine. Nadalje, podnositelj je tek na ročištu dana 13. rujna
2001. godine zatražio od suda da donese odluku o prijedlogu za povrat u prijašnje
stanje.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Prema utvrđenju Ustavnog suda, ne radi se o
složenom pred­metu.

6.
Ustavni sud utvrđuje da je parnični postupak po tužbi pod­nositelja koji
se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem: P-6128/03, u pravno
relevantnom razdoblju trajao oko šest godina. Nadalje, sud utvrđuje da je do
odugovlačenja postupka došlo ponajprije radi ponašanja samog podnositelja, koji
je uzrokovao donošenje odluke da se tužba smatra povučenom, a u razdoblju nakon
5. studenoga 1997. godine i odgodu većeg broja ročišta, te stavio prijedlog za
povrat u prijašnje stanje tek na ročištu u rujnu 2001. godine, iako je rješenje
u odnosu na koje se tražio povrat donijeto 1996. godine. Takvim ponašanjem
podnositelj je pokazao izrazitu nezainteresiranost za sudski postupak i njegov
ishod, te se određena razdoblja neaktivnosti suda mogu smatrati posljedicom
takvog podnositeljevog ponašanja. Naime, podnositelj koji se uzastopno nije
odazivao pozivima na zakazana ročišta nije mogao očekivati da sud nastavi s
ažurnim postupanjem u postupku. U tom smislu, napominje se da je Europski sud
za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da povreda prava na
suđenje u razumnom roku postoji samo ako je država ugovornica odgovorna za ta
odugovlačenja, to jest ako su odugovlačenja uzrokovala državna tijela (v.,
primjerice, presude Europskog suda u predmetima Monnet protiv Francuske od 27.
listopada 1993., te Šoć protiv Hrvatske od 9. svibnja 2003. godine). Imajući u
vidu sve okolnosti ovog predmeta, a posebno oskolnost da je u razdoblju nakon
5. studenoga 1997. godine sam podnositelj uzrokovao odugovlačenja u postupku,
Ustavni sud utvrđuje da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim
pravima ili obvezama, koje je zajamčeno član­kom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

7. Stoga je, temeljem odredaba članaka 73. i 75.
Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

8. Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-692/2004
Zagreb, 30. lipnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća  **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1908