## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj od U-IIIA-940/2002 od 7. srpnja 2004.

### NN 113/2004 (16.8.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj od U-IIIA-940/2002 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2180

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odluču­jući
o ustavnoj tužbi koju je podnijela M. V. iz V., koju zastupa T. B. G.,
odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj 7. srpnja 2004. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I.Ustavna
tužba se usvaja.

II.Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nomsudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositeljici M.
V. iz V., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 –
pročišćeni tekst) u iznosu od 4.400,00 kuna.

III.Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog
proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice
Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Podnositeljica
je dana 2. svibnja 2002. godine podnijela ustavnu tužbu temeljem članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedono­šenja
odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je 15.
srpnja 1994. godine Općinskom sudu u Virovitici, pod brojem: P-678/94 podnijela
tužbu protiv Republike Hrvatske radi naknade štete prou­zročene miniranjem
dviju obiteljskih kuća u S., koje je u siječnju 1991. godine razorio nepoznati
počinitelj.

Podnositeljica navodi da je u parničnom postupku u
povodu kojeg je podnesena ustavna tužba, Općinski sud u Virovitici nakon održana
dva ročišta (14. rujna 1995. i 30. siječnja 1996.), dana 14. veljače 1996.
godine donio rješenje o prekidu postupka, od čijeg donošenja do podnošenja
ustavne tužbe nadležni sud u predmetnoj pravnoj stvari nije postupao.

Podnositeljica smatra da su nedonošenjem meritorne
odluke u razumnom roku povrijeđena njena ustavna prava zajamčena odredbama
članka 18. stavka 1., članka 26., članka 29. stavka 1., članka 34. stavka 1. i
članka 48. stavka 1. Ustava. Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži
Općinskom sudu u Virovitici rok u kojem mora donijeti presudu u predmetu, broj:
P-678/94 te odredi primjerenu naknadu podnositeljci.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.Ustavni
sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog
zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o
povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 15. srpnja 1994. godine podnositeljica je pokrenula
postupak pred Općinskim sudom u Virovitici, protiv Republike Hrvat­ske, tužbom
radi naknade štete prouzročene miniranjem dviju obiteljskih kuća u S., koje je
u siječnju 1991. godine razorio nepoznati počinitelj,

– 12. listopada 1994. godine tuženik je dao odgovor
na tužbu,

– 22.
studenoga 1994. godine tužiteljica se podneskom očitovala na odgovor na tužbu,

– 19.
srpnja 1995. godine sud je od Općinskog odvjetništva Virovitica zatražio na
uvid policijski zapisnik o obavljenom očevidu štetnog događaja i druge dokaze,

– 24. srpnja 1995. godine Općinsko državno
odvjetništvo sudu je dostavilo traženu dokumentaciju,

– na ročištu od 14. rujna 1995. godine naloženo je tužiteljici
da precizira tužbeni zahtjev, te je tužiteljica 26. siječnja 1996. godine
podneskom ispravila tužbu,

– na ročištu od 30. siječnja 1996. godine tuženik je
dopunio tužbu,

– 14. veljače 1996. godine sud je donio rješenje o prekidu
postupka primjenom članaka 1. i 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96),

– do dana podnošenja ustavne tužbe, 2. svibnja 2002.
godine, postupak je i dalje bio u prekidu,

– 29. listopada 2003. godine Općinski sud u
Virovitici donio je rješenje kojim se postupak u predmetu, broj: P-678/94
nastav­lja, pozivom na Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03),

– na ročištu održanom 10. prosinca 2003. godine, tuženik
predlaže da sud odbaci tužbu tužiteljice, budući da je u ovoj prav­noj stvari
sud nenadležan, te je tužiteljici dodijeljen rok od osam dana radi očitovanja
na navode tuženika,

– dana 30. prosinca 2003. godine Općinski sud u
Virovitici donio je rješenje, broj: P-633/03-18 kojim se proglasio nenadležnim,
ukinuo radnje provedene u postupku i tužbu odbacio, pozivom na Zakon o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija,

– dana 26. siječnja 2004. godine na prvostupanjsko
rješenje tužiteljica je uložila žalbu,

– dana 13. svibnja Županijski sud u Virovitici
rješenjem, broj: Gž-337/04-2 odbio je žalbu tužiteljice i potvrdio
prvostupanjsko rješenje.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositeljica je pokrenula postupak pred Općinskim sudom u Virovitici 15.
srpnja 1994. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91 i 3/94), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili
oštećenjem odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili
terora te prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara
društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni
spriječiti takvu štetu«.

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996.
godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
53/91., 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak
2.

Postupci
za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
prekidaju se.

Postupci
iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis
kojim će se urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata«.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99) koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona«.

3.2.
Hrvatski sabor je na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine donio Zakon
o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.«

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset osam (28) dana.

3.3. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu
temeljem član­ka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na dono­šenje
sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...)«.

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.Povredu
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra
u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositeljica
ustavne tužbe pokrenula je parnični postupak radi naknade štete 15. srpnja
1994. godine. Ustavna tužba podnijeta je 2. svibnja 2002. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne
tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina, devet (9) mjeseci i sedamnaest (17)
dana.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori« broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem
tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine do
dana podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustav­ni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obu­hva­ća četiri (4) godine,
sedam (7) mjeseci i dvadeset sedam (27) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema
članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava
i zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Virovitici
pod brojem: P-678/94-11 nastupio je po sili zakona *(ex lege)* dana 3.
veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima.

Rješenje
o prekidu postupka koje je donio Općinski sud u Virovitici imalo je
deklaratorno značenje.

Zakonom
određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je nadležni
sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje podnesenog tužbenog
zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU
USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U vezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom
određenog prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid
neopravdano dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku.
Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu,
već je posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom
se intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga
postoje, odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, utvrđene pretpostavke
za postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U vezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu
štete prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no
značajni iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko
uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do
donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim
trajanjem nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na
suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski
sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu
Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru
prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom
određenog roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog
novog zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka,
podnositeljica je bila u neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti
prekinuti postupak.

Vodeći
računa o svim ovim okolnostima te o činjenici da je zakonom određen prekid
sudskog postupka radi naknade štete prouzročenih terorističkim aktima i javnim
demonstracijama trajao sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset osam (28)
dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno relevantno razdoblje od
stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja ustavne tužbe u trajanju od
četiri (4) godine, sedam (7) mjeseci i dvadeset sedam (27) dana, Ustavni sud
utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom
29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima i obvezama.
Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom je slučaju podnositeljici
povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava na sud, također
zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom ljudskom pravu na
pravično suđenje.

POSEBNE
OKOLNOSTI SLUČAJA

5.Županijski
sud u Virovitici izvijestio je Ustavni sud da je u konkretnom predmetu
odlučujući o žalbi tužiteljice protiv rješenja Općinskog suda u Virovitici,
broj: P-633/03 od 30. prosinca 2003. godine, dana 13. svibnja 2004. godine,
rješenjem, broj: Gž-337/04-2 odbio žalbu podnositeljice kao neosnovanu i
potvrdio prvostupanjsko rješenje. Tim rješenjem prvostupanjski sud proglasio se
nenadležnim, ukinuo radnje provedene u postupku i tužbu odbacio, pozivom na
Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija. Na dan donošenja rješenja Županijskog suda u Zagrebu postupak
pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

Prema
stajalištu Ustavnog suda, izraženom u predmetu, broj: U-IIIA-905/2003 od 5.
svibnja 2004. godine i objavljenog u »Narodnim novinama«, broj 58 od 7. svibnja
2004. godine, u skladu s načelom vladavine prava, u primjeni članka 63.
Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno
relevantnom razdoblju koje prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi
završava danom podnošenja ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o
tome je li sudska odluka ipak donesena prije no što je okončan sam
ustavnosudski postupak.

6.U
konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne
tužbe Ustavnom sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud
utvrdio povredu ustav­nog prava podnositeljici zajamčenog člankom 29. stavkom
1. Ustava, trajalo od 5. studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne tužbe
2. svibnja 2002. godine.

Za
navedeno razdoblje, u kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo
na primjerenu naknadu u iznosu od 4.400,00 kuna. Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u
obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se
radi.

Uvažavajući
činjenicu da je sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka
trajanja pravno relevantnog razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i
utvrdio povredu ustav­nog prava podnositeljici zajamčenog člankom 29. stavkom
1. Ustava, ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje
sudske odluke u određenom roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog
zakona, u konkretnom slučaju nije potrebno primijeniti.

7.Sukladno
članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III.
izreke ove odluke.

8.Odluka
o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-940/2002
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 113/2004-2180