## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:Us-8271/2001-6 od 16. lipnja 2005.

### NN 101/2005 (22.8.2005.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:Us-8271/2001-6 od 16. lipnja 2005.

# UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1964**

Upravni sud Republike Hrvatske u Vijeću
sastavljenom od sudaca Bože Gagre kao predsjednika
Vijeća, Sanje Štefan i mr. sc. Mirjane Juričić kao članova
Vijeća, te sudskog savjetnika Krešimira Jušića kao
zapisničara, u upravnom sporu tužitelja »BP Tehnički plinovi« d.o.o. iz Pule,
kojeg zastupa Mladen Pavićević, odvjetnik iz Pule,
protiv rje­šenja tužene
Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja Republike Hrvatske, klasa:
UP/I-030-02/99-01/151, urbroj: 580-02-00-27 od 15.
svibnja 2001., radi narušavanja slobodnog tržišnog natjecanja, u nejavnoj
sjednici održanoj 16. lipnja 2005.

### presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

Osporenim rješenjem tužene Agencije odbija se
zahtjev tužite­lja za utvrđivanje zlouporabe
monopolističkog ili vladajućeg položa­ja na tržištu
od strane poduzetnika »INA« d.d., industrija nafte iz Zagreba, kao neosnovan
(točka 1. izreke), te se tužitelju nalaže uplata upravne pristojbe u iznosu od
5.000,00 kn (točka 2. izreke rješenja).

Smatrajući osporeno rješenje nezakonitim,
tužitelj pokreće ovaj upravni spor.

Kao bitno u tužbi navodi da se njegov zahtjev
odnosi na protu­zakonito ponašanje zainteresiranog prema tužitelju, osobito na
po­dru­čju Istarske i Primorsko-goranske županije,
čime je učinjena velika šteta tužitelju u obavljanju njegove djelatnosti.
Smatra da je zainteresirani sprječavao slobodno natjecanje na tržištu,
koristeći svoj vladajući položaj te takvim ponašanjem povrijedio odredbu član­ka
20. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, navodeći pri tome sve razloge iz te
zakonske odredbe, osim onih propisanih u točki 6. i 7. Napominje da dokazni
postupak koji je prethodio donošenju osporenog rješenja nije valjano proveden,
jer nisu ocijenjeni svi dokazi koji su odlučni za utvrđenje potpunog i
pravilnog činjeničnog stanja, koje je ovdje bilo temelj za donošenje osporenog
rješenja.

Tužitelj nastavno u tužbi iscrpno navodi
razloge, zbog kojih sma­tra
da je zainteresirani narušio slobodno tržišno natjecanje te zlorabio svoj
vladajući položaj na tržištu u poslovanju s tužiteljem, a posebno se osvrće na
način utvrđivanja cijena naftnih derivata, ne prihvaćajući stav tuženog tijela
da to nije predmet ovog postupka niti da se u tom dijelu primjenjuju odredbe Zakona
o zaštiti tržišnog natjecanja, već da se te cijene formiraju sukladno posebnim
propisima.

Tužitelj smatra da Agencija nije s dovoljno
pažnje razmotrila dio zahtjeva koji se odnosi na diobu djela tržišta po
područjima, vrsti usluga i po grupama kupaca koja se prema mišljenju tužitelja
sastoji u činjenici da neka trgovačka društva posluju sa zainteresiranim na
bitno povoljniji način od tužitelja, u kojem pravcu međutim nije proveden
postupak niti ocijenjeni odgovarajući dokazi.

Svojim ponašanjem koje je u tužbi iscrpno opisao
tužitelj smatra da je zainteresirani izvršio diobu tržišta po području, vrsti
usluge i grupama kupaca u cijelosti na štetu tužitelja, jer je njemu postavio
uvjete koji iziskuju uvećane troškove u poslovanju u odnosu na druge
poduzetnike, koji imaju drugačije pogodnosti prilikom distribucije i prodaje
plina krajnjim kupcima, osobito zbog nižih cijena po kojima vrše nabavu naftnih
derivata od zainteresiranog.

Konačno, tužitelj napominje da zainteresirani
povremeno obu­stavlja prodaju smjese propan-butana tužitelju uz obrazloženje
remonta u rafineriji »Rijeka« zbog čega je tužitelj primoran snabdijevati se u
rafineriji »Sisak«, što dodatno povećava njegove troškove pri­jevoza, dok se prema informacijama tužitelja u istom
razdoblju unatoč remontu rafinerije »Rijeka« drugi kupci snabdijevaju tim pli­nom iz riječke rafinerije i
to u vrijeme sezone pojačane potrošnje plina, sve to s namjerom otežavanja
djelatnosti distribucije i prodaje plina tužitelju od strane zainteresiranog.

Navodeći te i druge razloge, zbog kojih smatra
da osporeno rje­šenje nije
na zakonu utemeljeno, tužitelj predlaže Sudu da tužbu uvaži i to rješenje
poništi.

U odgovoru na tužbu tuženo tijelo ostaje kod
razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, pa predlaže Sudu da tužbu
odbije.

Zainteresirano trgovačko društvo »INA« d.d.,
industrija nafte iz Zagreba, u odgovoru na tužbu ističući razloge zbog kojih
smatra da je osporeno rješenje na zakonu utemeljeno, predlaže Sudu da tužbu
odbije.

*Tužba nije
osnovana.*

Razmatranjem spisa predmeta, kao i osporenog
rješenja Sud na­lazi da je činjenično stanje na
temelju kojeg je trebalo donijeti zakonitu odluku pravilno i u potpunosti
utvrđeno, slijedom čega niti materijalno pravo nije povrijeđeno na štetu
tužitelja.

Naime, iz podataka spisa predmeta dostavljenog
Sudu uz odgovor na tužbu, proizlazi da je tužena Agencija za zaštitu tržišnog
natjecanja pokrenula postupak po zahtjevu tužitelja od 18. listopada 1999.,
koji je dopunio podneskom od 14. veljače 2000., u kojem traži utvrđivanje
narušavanja slobodnog tržišnog natjecanja poduzetnika »INA« d.d. – industrija
nafte iz Zagreba.

U zahtjevu navodi da zainteresirani prodaje plin
propan-butan tužitelju po znatno višoj cijeni, na koji način ostvaruje monopolistič­ku rentu, dok po
nižoj cijeni prodaje plin drugim poduzetnicima. Dodaje da zainteresirani vrši
vezanu kupnju i odbija poslovanje na način da odbija prodaju plina na malo
građanima koji žele transport plina povjeriti tužitelju, uvjetujući prodaju obvezom
povjeravanja transporta kupljenog plina poduzetniku »INA« d.d. Također tužitelj
navodi da zainteresirani prodaje plin na veliko pojedinim poduzet­ni­cima koji
plin koriste u tehnološkom procesu za obavljanje svoje djelatnosti, dok kao
razlog odbijanja prodaje tog plina tužitelju zainteresirani navodi da tužitelj
plin ne koristi za direktno obavljanje proizvodnje – industrijske djelatnosti,
već za daljnju prodaju.

Konačno tužitelj u zahtjevu napominje da je
zainteresirani prilikom kupnje plina tužitelja upućivao na preuzimanje istog u
rafineriji »Sisak«, dok isporuku nije vršio u rafineriji »Rijeka« zbog remonta
rafinerije, koji razlog tužitelj ne prihvaća kao opravdan, jer tvrdi da su se u
istom razdoblju u rafineriji »Rijeka« obavljali poslovi s drugim poduzetnicima,
kojim ponašanjem je zainteresirani tužitelju prouzročio dodatne troškove
prijevoza.

U povodu zahtjeva tužitelja tuženo tijelo je
pokrenulo ispitni postupak sukladno odredbi članka 142. stavka 2. Zakona o
općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj: 53/91), te u cilju utvrđe­nja činjeničnog stanja
zatražilo pisana očitovanja od poduzetnika »INA« d.d., kao i dopunsko
očitovanje od tužitelja, čemu su udovoljili, te provelo usmenu raspravu. Nakon
iscrpne analize zaprimljene dokumentacije, koja prileži
spisu predmeta, tužena Agencija je nakon provedenog dokaznog postupka utvrdila
relevantne činjenice, na temelju kojih je prema ocjeni ovoga Suda pravilno
zaključilo da nije došlo do povrede odredaba Zakona o zaštiti tržišnog
natjecanja (»Narodne novine« broj: 48/95, 52/97 i 89/98 – u daljnjem tekstu
ZZTN), iz niže navedenih razloga.

U predmetnom slučaju valjalo je kako to navodi i
tužena Agencija u obrazloženju osporenoga rješenja, utvrditi da li je došlo do
povrede odredaba članka 20. ZZTN-a, a osobito stavka 1. točke 3. tog članka
Zakona, i to primjenom različitih uvjeta poslovanja za istu vrstu poslova s
različitim poduzetnicima, odnosno da li su ne­ki od
poduzetnika svoje isporuke kupljenih proizvoda preuzimali u rafineriji
»Rijeka«, dok su drugi, konkretno tužitelj iste morali pre­uzimati u rafineriji
»Sisak« na koji način da je prema tvrdnji tužitelja zainteresirani odbijao
poslovanje s tužiteljem, uz obrazloženje da isporuku nije moguće izvršiti jer
je rafinerija »Rijeka« u remontu. U tom pravcu je tužena Agencija provela
postupak te nakon ocjene dokaza koji prileže spisu predmeta, kao i očitovanja
zainteresiranog utvrdila da je rafinerija »Rijeka« u relevantnom razdoblju
doista bila u remontu, pa kako nije poslovala da nije bila niti u mogućnosti
isporučivati navedene proizvode.

Tužena Agencija također nakon provedenog
postupka nije utvrdila da bi zainteresirani povrijedio odredbu članka 20.
stavka 1. točku 8. ZZTN-a sklapanjem ugovora o prodaji proizvoda uvjetujući pri
tome kupce da moraju koristiti transportne kapacitete zainteresiranog, kojim
ponašanjem je prema mišljenju tužitelja, sprječavao druge poduzetnike na
tržištu da obavljaju prijevoz kupljenih proiz­voda od
poduzetnika »INA«-e, koje su kupile »treće osobe«, uz obrazloženje da je pitanje
transporta proizvoda koji je zainteresirani povjerio vlastitoj transportnoj
službi stvar poslovne odluke zainteresiranog, koju kupac može, ali ne mora
prihvatiti.

Stoga niti u tom dijelu tužena Agencija nije
našla obilježje pona­šanja
kojim bi zainteresirani povrijedio odredbe Zakona o zaštiti tržiš­nog natjecanja, odnosno da bi bila riječ o zloupotrebi koja
uključuje činjenje u odnosu na dio zahtjeva koji upire na diobu tržišta,
upotrebu različitih poslovnih uvjeta za različite poslovne subjekte, obustavljanje
ili smanjenje obujma proizvodnje, prodaju ili kupnju na štetu potrošača i
sprječavanje slobodnog natjecanja na tržištu, koje činjenice tužitelj navodi i
u tužbi i na kojima ustraje međutim, ne dokazuje niti u jednom od navedenih
slučajeva.

Radi izloženog, Sud nalazi da je tuženo tijelo
nakon iscrpno pro­vedenog
postupka pravilno zaključilo kako u radnjama zainte­re­siranog ne postoje elementi zlouporabe vladajućeg položaja
iz razloga koje navodi tužitelj, niti postoje elementi ograničavanja tržišnog
natjecanja sukladno odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Također
pravilno zaključuje tuženo tijelo i da je izbor transporta kupljenog proizvoda
stvar dogovora ugovornih strana, te da u slučaju kada potpisnici ugovora o
kupnji odnosno distribuciji ne postupaju sukladno odredbama sklopljenih ugovora
ne postoji nadležnost tuženog tijela, jer je riječ o ugovornim obvezama, a ne o
povredi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

U tom smislu tužena Agencija u obrazloženju
osporenog rješenja pravilno navodi da je nadležnost tuženog tijela propisana
odred­bama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, te
da je tuženo tijelo osnovano isključivo sa ciljem utvrđivanja narušavanja
slobodnog tržiš­nog natjecanja opisanog u članku 6.
tog Zakona u svezi s člankom 2. te ostalim odgovarajućim odredbama istog
Zakona. Zbog toga tužena Agencija pravilno zaključuje da bi utvrđivanje da li
su cijene pojedinih proizvoda, konkretno nafte i naftnih derivata mo­no­polističke ili ne,
prelazilo ovlasti tuženog tijela utvrđene rečenim zakonskim odredbama uslijed
čega o tom dijelu zahtjeva nije niti raspravljalo jer to nije predmet ovog
postupka.

Trebalo je stoga, na temelju odredbe članka 42.
stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i
77/92), tužbu kao neosnovanu odbiti, s time da će se presuda objaviti u
»Narodnim novinama« na temelju odredbe članka 37a., stavka 2. Zakona o zaštiti
tržišnog natjecanja.

Broj: Us-8271/2001-6

Zagreb, 16. lipnja 2005.

Predsjednik Vijeća

**Božo** **Gagro**, v. r.

Presuda, NN 101/2005-1964