## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3120/2008 od 26. studenoga 2009.

### NN 149/2009 (15.12.2009.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3120/2008 od 26. studenoga 2009.

149 15.12.2009 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3120/2008 od 26. studenoga 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3659

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Trećem vijeću za rješavanje pretpostavki za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Davor Krapac, predsjednik Vijeća, te suci Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo V. l. d.d. Z., koji zastupaju M. R. i N. G., odvjetnici iz Odvjetničkog društva R. i p. u Z., na sjednici održanoj 26. studenoga 2009. godine, jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžr-666/08-2 od 6. svibnja 2008. godine, kojom je odbijena žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Pr-2251/06-10 od 30. studenoga 2007. godine.

Navedenom prvostupanjskom presudom usvojen je tužbeni zahtjev tužitelja u sporu, D. G. iz V., te je podnositelju, kao tuženiku, naloženo isplatiti tužitelju iznos od 13.737,00 kuna sa zakonskim zateznim kamatama, na ime neisplaćenog dijela božićnice (»13. plaće«) za 2005. godinu, na temelju Kolektivnog ugovora od 29. ožujka 1996. godine, sklopljenog između tuženika i Sindikata novinara Hrvatske, Podružnice V. l.

2. U ustavnoj tužbi navodi se da su osporenim pojedinačnim aktima podnositelju povrijeđena ustavna prava iz članaka 3., 5., 14. stavka 2. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

Ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

3. Člankom 71. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisano je:

(1) Vijeće, odnosno sjednica Ustavnog suda ispituje samo one povrede ustavnih prava koje su istaknute u ustavnoj tužbi.

(2) Ustavna tužba neće se uzeti u razmatranje u slučaju kad se ne radi o povredi ustavnog prava.

Člankom 32. Ustavnog zakona propisano je:

Ustavni sud će rješenjem odbaciti (...) ustavnu tužbu … u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

Pod »odlučivanjem o biti stvari« u smislu članka 32. Ustavnog zakona razumijeva se odlučivanje o ustavnopravnoj biti stvari.

4. Sukladno Ustavu i Ustavnom zakonu, Ustavni sud nije tijelo sudbene vlasti, ne provodi sudski postupak i ne odlučuje meritorno o sudskim stvarima. Ustavni sud posebno je tijelo utemeljeno Ustavom, radi zaštite pojedinačnih ljudskih prava i temeljnih sloboda (ustavnih prava) u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

5. Ustavna tužba nije redovni ili izvanredni pravni lijek u sustavu domaćih pravnih lijekova. Ona je posebno ustavnopravno sredstvo zaštite ustavnih prava u pojedinačnim slučajevima. Stoga nije dostatno pozvati se u ustavnoj tužbi na povrede koje su rezultat navodnih nezakonitosti što ih je počinilo nadležno tijelo ili sud u sudskom postupku. Protiv takvih nezakonitosti pravnu zaštitu pružaju redovni i specijalizirani sudovi u postupcima ustrojenim u više stupnjeva sudske zaštite. One iznimno mogu biti i predmet ispitivanja pred Ustavnim sudom, ali samo ako i u mjeri u kojoj mogu povrijediti ljudska prava i temeljne slobode zaštićene Ustavom.

U ustavnoj tužbi također nije dostatno ponoviti razloge koji su već istaknuti u žalbenim ili revizijskim postupcima pred sudom niti je dostatno samo navesti ustavna prava koja se smatraju povrijeđenima. Ustavna tužba mora sadržavati konkretne i obrazložene razloge eventualne povrede određenog ustavnog prava.

Konačno, kad je riječ o ustavnom jamstvu jednakosti pred zakonom, vlastiti slučaj valja dovesti, kad god je to moguće, u vezu s ostalim sličnim slučajevima i obrazložiti u čemu je on ustavnopravno specifičan da bi morao biti ispitan pred Ustavnim sudom.

6. U konkretnom slučaju sudovi su usvojili tužbeni zahtjev tužitelja zbog toga što je člankom 57. stavkom 1. Kolektivnog ugovora sklopljenog između podnositelja i Sindikata novinara Hrvatske, Podružnice V. l., propisana dužnost poslodavca (podnositelja) da svojim zaposlenicima isplati božićnicu u visini prosječne plaće kod poslodavca u prethodna tri mjeseca, dok članak 57. stavak 2. istog Kolektivnog ugovora propisuje postupanje poslodavca u slučaju nemogućnosti isplate, ali ga ne oslobađa od isplate božićnice.

U ustavnoj se tužbi ponavljaju osporavajući navodi podnositelja koje je iznosio tijekom prvostupanjskog i žalbenog postupka, a o kojima je valjano raspravljeno u postupku pred nadležnim sudovima.

Podnositelj u ustavnoj tužbi nije pokazao da nadležni sudovi u svojem postupanju ili pri izricanju presuda nisu poštovali odredbe Ustava o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, odnosno da su proizvoljno protumačili mjerodavne odredbe zakona ili drugih propisa. Ustavni sud stoga ocjenjuje da konkretan slučaj ne otvara pitanje ostvarenja ustavnih prava podnositelja. Stoga ne postoji ustavnopravna bit stvari o kojoj bi Ustavni sud odlučivao.

7. Sukladno navedenom, na temelju članka 32. Ustavnog zakona, riješeno je kao u točki I. izreke.

8. Objava rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3120/2008

Zagreb, 26. studenoga 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Davor Krapac, v. r.

Rješenje, NN 149/2009-3659