## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-761/1996 od 8. ožujka 2000.

### NN 35/2000 (31.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-761/1996 od 8. ožujka 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**835**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, dr. sc. Petar
Klarić, Jurica Malčić, mr. sc. Ivan Matija,
Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna Omejec, Emilija Rajić,
Vice Vukojević dr. iur. i Milan Vuković dr. iur.,
odlučujući u povodu ustavne tužbe S. M. iz O.,
na sjednici održanoj dana 8. ožujka 2000. godine, donio
je

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja.

2. Ukida se odluka Državnog sudbenog vijeća, broj:
ID-51/1996 od 3. listopada 1996. godine o imenovanju sudaca općinskih
sudova u dijelu kojim se pod točkom I. imenuju suci Općinskog
suda u O., a koji se odnosi na neimenovanje podnositeljice ustavne
tužbe.

3. Predmet se vraća Državnom sudbenom vijeću
na ponovni postupak radi raspravljanja i glasovanja o kandidatu
- podnositeljici ustavne tužbe S. M. na temelju liste kandidata
ministra pravosuđa od 17. svibnja 1996. godine i u okviru
uvjeta propisanih oglasom Ministarstva pravosuđa Republike
Hrvatske, koji je objavljen u »Narodnim novinama«, broj
15/96 od 23. veljače 1996. godine.

Obrazloženj**e**

Ustavna tužba je podnijeta u povodu odluke Državnog
sudbenog vijeća broj: ID-51/96 od 3. listopada 1996. godine,
kojom su imenovani suci općinskih sudova u D. M., Ð.,
O., V. i Ž. Podnositeljica ustavne tužbe S. M. bila
je kandidat u postupku imenovanja sudaca Općinskog suda
u O. Kako nije imenovana za suca tog suda, smatra da su označenom
odlukom povrijeđena ustavna načela i ustavna prava
iz članaka 4., 5. stavak 2., 14. stavak 2., 18. stavak
1., 19., 26. i 44. Ustava, zbog čega traži ukidanje
te odluke i vraćanje predmeta na ponovni postupak.

Obrazlažući povrede navedenih ustavnih prava, podnositeljica
ističe da se pobijana odluka ne temelji na odredbama Zakona
o sudovima. To iz razloga što je Državno sudbeno vijeće
(dalje: DSV) propustilo provesti valjanu raspravu o njenim stručnim,
moralnim i drugim kvalitetama te njen uspješan rad kao suca
u proteklih 12 godina, zatim doprinos u radu za vrijeme rata,
a u prilog čega su postojali pisani dokazi te mišljenje
predsjednice Općinskog suda u O.

Ustavna tužba je temeljem odredbi članka 55. tada
važećeg Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 29/94) dostavljena na očitovanje
DSV-u, od kojega je ujedno pribavljen i spis u predmetu imenovanja
sudaca Općinskog suda u O.

DSV je u svom izjašnjenju broj: UT-3/97 od 11. ožujka
1997. godine uvodno izrazilo mišljenje o nenadležnosti
Ustavnog suda za odlučivanje o ustavnim tužbama koje
su podnijete povodom odluka DSV-a, ukazujući time na nedopuštenost
takve ustavne tužbe s osnove članka 28. stavak 1.
tada važećeg Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 13/91).

Glede konkretnih navoda iz ustavne tužbe, u bitnome je ukazano
na odredbe članka 6. Poslovnika Državnog sudbenog
vijeća (»Narodne novine«, broj 85/94 i 11/95),
kojima je propisano da se odluke donose većinom glasova
nazočnih članova DSV-a, a da podnositeljica ustavne
tužbe nije imenovana iz razloga što nije dobila potrebitu
većinu glasova (samo jedan glas »za«). Još
je dodano kako prema odredbi članka 8. Zakona o Državnom
sudbenom vijeću (»Narodne novine«, broj 58/93
i 49/99), predsjednik ili član DSV-a ne smije biti pozvan
na odgovornost za izraženo mišljenje ili glasovanje.
Kako temeljem navedenog DSV smatra da podnositeljici ustavne tužbe
nisu povrijeđena ustavna prava, predloženo je da se ustavna
tužba odbaci kao nedopuštena, odnosno odbije kao neosnovana.

U provedenom postupku razmotreni su i analizirani navodi i prijedlozi
iz ustavne tužbe te očitovanja DSV-a, te je izvršen
uvid u isprave spisa DSV-a koje se odnose na označeni postupak
imenovanja.

Ustavna tužba je osnovana.

Ustavni sud u okvirima ustavne ovlasti iz članka 125. al.
3. Ustava da štiti ustavne slobode i prava čovjeka
i građanina (ustavna prava), a sukladno članku 59.
stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99), o povredi tih prava odlučuje
povodom ustavne tužbe svakoga tko smatra da mu je odlukom
sudbene ili upravne vlasti, kao i drugih tijela koja imaju javne
ovlasti, povrijeđeno neko od tih ustavnih prava.

DSV je državno tijelo čije su ovlasti u djelokrugu
sudbene vlasti određene Ustavom i zakonom. Stoga je i odluka
DSV-a o imenovanju sudaca, a protiv koje nije propisana druga
pravna zaštita, odluka tijela državne vlasti o kojoj
ovaj Sud odlučuje u postupku ustavnosudske zaštite
ustavnih prava. Iako odluka DSV-a pripada krugu tzv. akata vladanja,
ona je istodobno i pravno vezani akt državnog tijela koje
je u postupku imenovanja vezano postupovnim pravilima, te kao
i svi ostali akti vladanja bilo kojeg državnog tijela podliježe
ocjeni ustavnosti i zakonitosti sa stajališta ustavnosti
i zakonitosti postupka i načina donošenja.

Osim toga, kroz ustroj posebnog državnog tijela u okviru
sudbene vlasti, sastavljenog od istaknutih pravnika, s ovlaštenjem
da imenuje i razrješava suce i državne odvjetnike te
da odlučuje o njihovoj disciplinskoj odgovornosti (članak
121. stavak 1. Ustava, članak 12. Zakona o Državnom
sudbenom vijeću), naglašeno je, kako načelo
neovisnosti sudbene vlasti u okviru ukupne trodiobe vlasti, tako
i ideja da istaknuti pravosudni djelatnici i drugi pripadnici
pravničke struke, kompetentno i neovisno o drugim državnim
tijelima i na temelju pravila struke odlučuju o imenovanju
i razrješenju pravosudnih djelatnika.

Odlučivanje uz uvjete i po postupku u kojem se osigurava
stručnost, neovisnost i dostojnost za obnašanje sudačke
dužnosti (članak 8. Zakona o sudovima), a prema stručnim
kriterijima, imanentno je u radu DSV-a. Kada DSV postupa mimo
tih kriterija, odnosno bez stručnih argumenata, ili kada
se u njegovim odlukama ne vidi na temelju kojih razloga su donesene,
a pogotovo ako te odluke proturječe jedinim razlozima struke
koji su u postupku izneseni, bez obrazloženja zašto
ti razlozi nisu uvaženi, ono postupa protivno cilju i svrsi
zbog koje je osnovano te čini i grubu povredu pravila postupka,
koja uvijek postoji kada za donošenje odluke ne postoje mjerodavni
razlozi, odnosno kada oni postoje, ali su nejasni i proturječni.

Osporenom odlukom DVS-a, donijetom na temelju odredbi članka
121. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske i članka 12. alineja
1. Zakona o Državnom sudbenom vijeću, izvršeno
je, pored ostalog, i imenovanje sudaca Općinskog suda u
O. Podnositeljica ustavne tužbe, kao dotadašnji sudac
toga suda bila je jedan od sudionika toga postupka, ali nije imenovana
za suca, već je u skladu s odredbom članka 18. stavak
1. Zakona o Državnom sudbenom vijeću samo izviještena
o donošenju odluke o imenovanjima uz dostavu te odluke.

Uvidom u spis DSV-a utvrđeno je da je podnositeljica ustavne
tužbe bila uvrštena na listu ministra pravosuđa
od 17. svibnja 1996. kao kandidat koji ispunjava formalne uvjete
za imenovanje za suca Općinskog suda u O. U pisanom mišljenju
koje prileži spisu, predsjednica Općinskog suda u O.
je dala pozitivno mišljenje o radu i stručnosti podnositeljice
kao suca toga suda, ali je svoj prijedlog za njeno imenovanje
vezala uz mišljenje predsjednika višeg suda. Predsjednik
Županijskog suda u O. u svom pisanom mišljenju nije
podržao kandidaturu podnositeljice, unatoč njene stručnosti,
navodeći da zbog podataka o načinu zapošljavanja
kao i odnosa prema uspostavi samostalne i suverene hrvatske domovine
podnositeljicu ne bi trebalo imenovati za suca. Ovi navodi nisu
konkretnije argumentirani. Na samoj sjednici DSV-a u konačnim
prijedlozima predsjednici navedenih sudova nisu podržali
kandidaturu podnositeljice ustavne tužbe. U zapisniku je
zabilježena i izjava člana DSV-a dr. K. O., koji se
također izjasnio protiv podnositeljice zbog određenih
podataka iz njene političke prošlosti ne navodeći
konkretnije dokaze u potkrijepu tih navoda.

Iz istog zapisnika DSV-a nadalje proizlazi da podnositeljica ustavne
tužbe prilikom glasovanja nije dobila potrebitu većinu
glasova, odnosno zbog rezultata glasovanja (jedan glas »za«),
DSV istu nije imenovalo za suca.

Iz navedenog proizlazi da se iz natječajnih materijala
ne vidi koje stručne razloge je DSV imalo u vidu pri donošenju
odluke kojom podnositeljica ustavne tužbe, koja u tom sudu
obnaša sudačku dužnost od 1986. godine, nije
ponovno imenovana sucem. Odluka je u suprotnosti s razlozima iz
pozitivnog pisanog mišljenja predsjednice Općinskog
suda u O., koji su opet proturječni njenom usmenom izlaganju,
dok predsjednik neposredno višeg suda svoje negativno mišljenje
o podnositeljici, kao i ostali koji su sudjelovali u raspravi,
nije ničim potkrijepio, što sve zajedno predstavlja
povredu pravila postupka.

Ustavni sud je u svojoj odluci broj: U-III-188/1995 od 29. ožujka
1995. godine (»Narodne novine«, broj 22/95), zauzeo
stajalište po kojem odluka o tome da se sudac ne imenuje
ne mora biti obrazložena, poglavito zato što se odluke
u natječajnom postupku (a takav je i postupak imenovanja
sudaca) u pravilu ne donose u posebnom pisanom obliku pa niti
ne mogu imati obrazloženje. Naime, konstatirano je da takva
odluka DSV-a odgovara standardnom sadržaju odluka koje se
donose povodom javnog natječaja, jer se u praksi uobičajilo
da se u njima navode samo kandidati koji su izabrani (imenovani).
Stoga odluka koja ne spominje kandidate koji nisu imenovani, ne
može imati obrazloženje zašto isti nisu imenovani.
Umjesto toga sudionici natječaja imaju pravo uvida u natječajne
spise te na temelju razloga koji proizlaze iz tih spisa mogu izjaviti
odgovarajuće pravno sredstvo (primjerice, ustavnu tužbu).
No to, sukladno prethodno izloženom, pretpostavlja da natječajni
spisi sadrže konkretne razloge na temelju kojih je odluka
donijeta.

Ovo se posebno odnosi na slučajeve u kojima se odlučuje
o imenovanju (odnosno neimenovanju) kandidata koji već obnašaju
sudačku dužnost, kao u ovom predmetu, jer odluka kojom
sudac nije ponovno imenovan povlači za sobom posljedicu
prestanka sudačke dužnosti po sili zakona, a to znači
i prestanak radnog odnosa (arg. iz članaka 10. i 102. Zakona
o sudovima).

Neprihvatljivo je stoga i suprotno temeljnim ustavnim pravima
čovjeka i građanina, da bilo kome, a pogotovo sucu
koji je dugi niz godina obavljao sudačku dužnost,
prestane radni odnos, a da mu se ne omogući da sazna razloge
prestanka i time omogući učinkovito izjavljivanje
pravnog lijeka.

Iz tih su razloga osporenom odlukom podnositeljici ustavne tužbe
povrijeđena ustavna prava iz članka 18. stavak 1. (pravo
na učinkovitu pravnu zaštitu), članka 19. stavak
1. (zakonitost pojedinačnih akata) te članka 44.
Ustava Republike Hrvatske (pravo na dostupnost javnih dužnosti
pod jednakim uvjetima). Usvojivši ustavnu tužbu zbog
povreda ovih ustavnih prava, Ustavni sud nije razmatrao navode
podnositeljice ustavne tužbe glede povrede ostalih ustavnih
načela i prava istaknutih u ustavnoj tužbi.

Odluku kao u izreci Ustavni sud je donio na temelju odredbe članka
72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-761/1996
Zagreb, 8. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 35/2000-835