## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1069/1994 od 30. listopada 1996.

### NN 96/1996 (15.11.1996.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1069/1994 od 30. listopada 1996.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu predsjednik Jadranko Crnić,
te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante
Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović,
Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, u povodu ustavne
tužbe M. V. iz Z., koju zastupa N. V. iz Samostalnog sindikata zaposlenih
u upravi i pravosuđu, na sjednici održanoj dana 30. listopada 1996. godine,
donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se usvaja te se ukida presuda Vrhovnog suda Republike
Hrvatske broj Rev-1799/93 od 23. lipnja 1994. godine i predmet se vraća
tom sudu na ponovni postupak.

2. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

### Obrazloženje

Ustavna tužba je podnesena u povodu presude Vrhovnog suda Republike
Hrvatske broj Rev-1799/93 od 23. lipnja 1994. godine, kojom je revizija
tuženika Grada Z. prihvaćena, preinačene presude sudova prvog i drugog
stupnja, te presuđeno da se odbija tužbeni zahtjev tužiteljice M. V.

Podnositeljica ustavne tužbe smatra da su označenom presudom Vrhovnog
suda Republike Hrvatske povrijeđene slobode i prava čovjeka i građanina
iz članka 14. stavak 2, članka 57. stavak 2, članka 64. stavak 3. i članka
116. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske, pa predlaže njeno ukidanje.

Iz navoda ustavne tužbe, osporene sudske odluke te isprava spisa Općinskog
suda u Z. broj: Pr-952/92 proizlazi da je podnositeljica ustavne tužbe
pred tim sudom pokrenula radni spor protiv tuženika Grada Z. radi poništenja
rješenja Gradskog sekretarijata za upravu i pravosuđe Grada Z.

Tim rješenjima je podnositeljica ustavne tužbe stavljena na raspolaganje
na vrijeme od 30 dana zbog potrebe službe uz određivanje da joj protekom
tog roka prestaje radni odnos odnosno utvrđen je prestanak radnog odnosa
podnositeljice s danom 31. ožujka 1992. godine.

Pobijana rješenja Gradskog sekretarijata za upravu i pravosuđe Grada
Z. temelje se na odredbama članka 383a. tada važećeg Zakona o upravi ("Narodne
novine", broj 16/78, 50/78, 29/85, 48/85, 41/90, 47/90 i 53A/91), koji
je uređivao radne odnose radnika u radnim zajednicama organa uprave.

Prema odredbama stavka 1. članka 383a. Zakona o upravi, radnik organa
uprave, kad to zahtijevaju naročite potrebe službe, na prijedlog rukovoditelja
organa, može biti stavljen na raspolaganje odlukom tijela iz članka 377.
toga Zakona; radnik na raspolaganju može biti najmanje 30 dana, a najduže
šest mjeseci i po proteku roka u kojem je bio na raspolaganju prestaje
mu radni odnos.

Općinski sud u Z. je utvrdio da je tužbeni zahtjev tužiteljice u cijelosti
osnovan te je presudom broj: Pr-952/92 od 21. rujna 1992. isti usvojio.
Pri tom je zauzeo stajalište da prestanak radnog odnosa tužiteljice nije
bio zakonit, jer je ista invalid rada, a radniku invalidu za čijim je radom
prestala potreba, prema odredbi članka 21. stavak 4. Zakona o osnovnim
pravima iz radnog odnosa ("Narodne novine", broj 34/91), po toj osnovi
ne može prestati radni odnos.

U ocjeni zakonitosti odluke o prestanku radnog odnosa podnositeljici
ustavne tužbe Općinski sud u Z. je pošao od odredbe članka 299. stavak
2. Zakona o upravi, prema kojoj se u pitanjima iz oblasti radnih odnosa
koja nisu uređena tim Zakonom, na radnike u radnim zajednicama organa uprave
primjenjuju odredbe zakona iz radnog zakonodavstva.

Osim već navedenog Zakona o osnovnim pravima iz radnog odnosa, prvostupanjski
sud se u svojoj odluci pozvao i na odredbe članak 52. i 53. Zakona o mirovinskom
i invalidskom osiguranju ("Narodne novine", broj 26/83, 5/86, 42/87, 34/89,
57/89, 40/90, 9/91, 26/93, 96/93 i 44/94), kojima su utvrđene prava invalida
rada odnosno obveze njegove organizacije ili poslodavca.

Kako prema članku 54. toga Zakona, obveze koje iz objektivnih razloga
organizacija ili poslodavac ne mogu izvršavati prema radniku invalidu prelaze
na Republički fond mirovinskog i invalidskog osiguranja radnika, Općinski
sud je zaključio da niti taj Zakon ne dopušta mogućnost prestanka radnog
odnosa takvom radniku.

Okružni sud u Z. je presudom broj Gž-10047/92 od 2. veljače 1993. godine
odbio žalbu tuženika Grada Z. kao neosnovanu i potvrdio navedenu prvostupanjsku
presudu. Pri tom je ocijenio da je prvostupanjski sud u svojoj odluci pravilno
primijenio materijalno pravo stoga što invalidne osobe uživaju posebnu
zaštitu po odredbama zakona iz oblasti radnih odnosa, pa im radni odnos
ne može prestati temeljem odredbe članka 383a. Zakona o upravi.

Vrhovni sud Republike Hrvatske povodom revizije Grada Z. osporenom presudom
prihvaća reviziju te preinačava presude sudova prvog i drugog stupnja tako
da u cijelosti odbija tužbeni zahtjev podnositeljice ustavne tužbe. Taj
je sud utvrdio da je u navedenoj pravnoj stvari ostvaren revizijski razlog
pogrešne primjene materijalnog prava budući da je Zakon o upravi lex specialis
u odnosu na primijenjene propise iz radnog zakonodavstva.

To stoga što se prema članku 1. stavku 3. Zakona o radnim odnosima ("Narodne
novine", broj 25/92, 26/93 i 29/94), odredbe toga Zakona odnose i na radne
odnose u državnoj upravi, ako drugim zakonom nije drugačije određeno.

Kako je pitanje prestanka radnog odnosa svih radnika u radnim zajednicama
organa uprave regulirano upravo Zakonom o upravi, to je po ocjeni Vrhovnog
suda pitanje prestanka radnog odnosa podnositeljice ustavne tužbe bilo
moguće riješiti samo u skladu s odredbama toga Zakona. Iz tih razloga je
Vrhovni sud otklonio i primjenu odredbi iz članka 299. Zakona o upravi.

Ustavna tužba je osnovana.

Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da su odlukom Vrhovnog suda
Republike Hrvatske podnositeljici ustavne tužbe povrijeđena njena ustavna
prava.

Odredbama članaka 57. stavak 2. i 64. stavak 3. Ustava Republike Hrvatske
je utvrđeno da Republika posebnu skrb posvećuje zaštiti invalidnih osoba
i njihovu uključivanju u društveni život odnosno da invalidne osobe imaju
pravo na osobitu zaštitu na radu. Te odredbe su ustavna osnova za razradu
i ostvarivanje ovih prava putem zakona.

Ostvarivanje prava radnika invalida uređena su već navedenim propisima
iz radnog zakonodavstva, propisima iz mirovinskog i invalidskog osiguranja
te drugim propisima kojima su suglasno zakonu uređena prava stečena po
osnovi rada.

Podnositeljica ustavne tužbe je bila radnik radne zajednice u organima
uprave, u kojima su radni odnosi bili uređeni tada važećim Zakonom o upravi,
a što je bilo sukladno već navedenoj odredbi članka 1. stavka 3. Zakona
o radnim odnosima.

Kako je podnositeljica imala svojstvo invalida rada, to njen radni odnos
nije mogao prestati primjenom članka 383a. Zakona o upravi. To stoga što
je posebna zaštita radnika invalida bila uređena Zakonom o osnovnim pravima
iz radnog odnosa, koji je izrijekom utvrdio u članku 21. stavku 4. da takvom
radniku dok ne ostvari pravo na mirovinu ili jedno od prava utvrđenih tom
zakonskom odredbom, radni odnos ne može prestati ako je prestala potreba
za njegovim radom.

Na obvezatnu primjenu navedene odredbe upućuje i već citirana odredba
članka 299. stavak 2. Zakona o upravi, što znači da kada posebni zakon
kao što je Zakon o upravi nema drugačije odredbe o nekom pitanju koje je
uređeno općim propisom, primjenjivat će se odredbe općeg propisa.

Iz tih razloga je osporenom revizijskom odlukom podnositeljici ustavne
tužbe povrijeđeno njeno ustavno pravo jednakosti svih pred zakonom, zajamčeno
u članku 14. stavku 2. Ustava, kao i ustavne odredbe o zaštiti invalidnih
osoba iz članaka 57. i 64. Ustava.

Osporenom odlukom je stoga dovedena u pitanje i ustavna odredba iz članka
116. stavak 1. Ustava, prema kojoj Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao
najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana.

U skladu s člankom 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/91), odlučeno je kao u izreci.

Odluka o objavi se zasniva na odredbi članka 20. stavak 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-1069/1994
Zagreb, 30. listopada 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 96/1996-1915