## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2963/2008 od 16. listopada 2008.

### NN 130/2008 (10.11.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2963/2008 od 16. listopada 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3747

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Željko Potočnjak i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo S. M. iz Š., na sjednici održanoj 16. listopada 2008. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: I Kž-269/08-3 od 8. svibnja 2008. godine kojim je odbijena žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Županijskog suda u Splitu broj: Kv-814/07 od 12. veljače 2008. godine.

Rješenjem Županijskog suda u Splitu utvrđeno je da je udovoljeno zakonskim pretpostavkama za izručenje podnositelja (kao stranca) B. i H.

2. Podnositelj smatra da su osporenim rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske (kao i rješenjem Županijskog suda u Splitu) povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 2., 29. stavkom 1. i 54. stavkom 1., kao i odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava Republike Hrvatske.

U ustavnoj tužbi, u bitnome, navodi da je nadležnim tijelima Republike Hrvatske podnio zahtjev za priznavanje prava na azil iz razloga što bi njegovim izručenjem u B. i H. – R. S. bio podvrgnut mučenju, nečovječnom i ponižavajućem postupanju i kažnjavanju, a sve zbog njegovog političkog mišljenja, odnosno neslaganja sa političkim i vojnim vodstvom R. S. Zbog navedenog podnositelj je i dezertirao iz vojske R. S. i predao se hrvatskoj vojsci.

Navodi da ima riješen status u Republici Hrvatskoj već 14 godina, odnosno svo vrijeme od kada je dezertirao iz vojske R. S. i predao se hrvatskoj vojsci, te da živi u izvanbračnoj zajednici sa hrvatskom državljankom u kojoj zajednici je rođeno dvoje djece, također hrvatski državljani. Budući da u Republici Hrvatskoj izvanbračna zajednica predstavlja ustavnopravnu kategoriju (članak 61. Ustava) i izjednačena je sa bračnom zajednicom, podnositelj smatra da i po toj osnovi ispunjava zakonom propisane uvjete za primitak u hrvatsko državljanstvo. Navedena činjenica, ističe podnositelj, nije uzeta u obzir prilikom donošenja rješenja o udovoljavanju zakonskim pretpostavkama za izručenje podnositelja B. i H.

Zaključno, podnositelj smatra da osporeno rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, kao i rješenje Županijskog suda u Splitu nije obrazloženo niti jednom činjenicom koja bi potkrijepila izreku rješenja o izručenju i predlaže da Ustavni sud usvoji tužbu i ukine osporena rješenja.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

4. Za potrebe ustavnosudskog postupka zatražen je na uvid spis Županijskog suda u Splitu broj: Kv-814/07 iz kojeg je razvidno da podnositelj nije državljanin Republike Hrvatske, a da se njegovo izručenje traži radi osnovane sumnje da je počinio kazneno djelo iz članka 36. stavka 1. Krivičnog zakona R. S. (ubojstvo), zbog čega je protiv njega u tijeku i kazneni postupak kod Temeljnog suda u P.

Utvrđujući da je u konkretnom slučaju udovoljeno zakonskim pretpostavkama za izručenje podnositelja, Županijski sud u Splitu u rješenju od 12. veljače 2008. godine, između ostalog je naveo: »(...)Budući da djelo za koje se traži izručenje imenovanog nije počinjeno na području Republike Hrvatske (ili protiv nje ili njezina državljanina), te nije nastupila zastara gonjenje ili zastara izvršenja kazne, a imenovani nije osuđen za to djelo od strane suda u Republici Hrvatskoj, sud zaključuje da su se ispunili uvjeti za izručenje temeljem Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima (»Narodne novine« broj 178/04).(...)«.

Vrhovni sud Republike Hrvatske je, potvrdivši rješenje Županijskog suda u Splitu, ocijenio da iz zamolbe za izručenje, te uhidbenog naloga, odnosno odluke o pritvoru proizlazi osnovana sumnja da je podnositelj, izručenik, počinio kazneno djelo radi kojeg se i traži njegovo izručenje, te budući da je udovoljeno svim uvjetima propisanima Zakonom o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima osnovano je udovoljeno zamolbi Ministarstva pravde B. i H. za izručenje podnositelja.

U osporenom rješenju Vrhovni sud Republike Hrvatske posebno napominje da je: »(...)Strancu S. M., rješenjem Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske odbijen zahtjev za azil, te je u nastavku tog postupka provjerom utvrđeno da je odbijena i njegova tužba protiv tog rješenja Ministarstva kod Upravnog suda Republike Hrvatske (odluka broj: Us-11291/07 od 11. travnja 2008. godine). Sud u postupku donošenja pobijanog rješenja Županijskog suda u Splitu nije utvrdio počinjene bitne povrede odredaba kaznenog postupka iz članka 367. stavka 1. toč. 11. ZKP-a, odnosno povrede Kaznenog zakona na štetu izručenika, a što se niti ne dovodi u sumnju navodima žalbe(...)«.

5. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud ističe sljedeće:

Ocjenu vezanu uz osiguranje i provedbu tog ustavnog jamstva u konkretnom slučaju proveo je Vrhovni sud Republike Hrvatske u skladu s člankom 118. stavkom 1. Ustava, koji propisuje:

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jednaku primjenu zakona i ravnopravnost građana.

Članak 24. točka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 150/05, 16/07 i 113/08) propisuje:

Vrhovni sud Republike Hrvatske:

1. osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana, te jednakost svih pred zakonom.

Vrhovni sud Republike Hrvatske postupao je u granicama svoje nadležnosti, propisane člankom 118. stavkom 2. Ustava. Pravna stajališta navedena u osporenoj presudi Vrhovnog suda Republike Hrvatske zasnivaju se na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava. Ustavni sud utvrđuje da je Vrhovni sud obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenom rješenju, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog materijalnog prava.

Iz navedenih razloga Ustavni sud nije prihvatio navode podnositelja da mu u konkretnom slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14. stavkom 2. Ustava.

6. Podnositelj je u ustavnoj tužbi istaknuo povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 19. stavkom 2. Ustava. Odredbom članka 19. stavka 2. Ustava zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.

S obzirom da se u konkretnom slučaju ustavnom tužbom osporavaju pojedinačni akti koje su donijela tijela sudbene vlasti u sudskom kaznenom postupku, odredba članka 19. stavka 2. Ustava nije mjerodavna.

7. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo i povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava koji glasi:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta ustavnog prava zajamčenog odredbama članka 29. Ustava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje, odnosno je li tijekom postupka pred nadležnim sudom počinjena povreda takvog značaja da postupak kao jednu cjelinu čini nepravičnim za podnositelja.

U konkretnom slučaju osporena rješenja donijela su zakonom ustanovljena tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti u pravilno i zakonito provedenom postupku. Sagledavajući postupak, koji je prethodio ustavnosudskom, kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da podnositelju tijekom postupka pred sudovima nije povrijeđeno navedeno ustavno pravo.

8. Članak 54. stavak 1. Ustava, čiju povredu podnositelj također ističe u ustavnoj tužbi, propisuje da svatko ima pravo na rad i slobodu rada.

Sukladno navodima iz točke 4. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud utvrđuje da u slučaju podnositelja osporenim rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske nije moglo biti povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 54. stavkom 1. Ustava.

9. Odredbe članka 3. i članka 117. stavka 3. Ustava ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

10. Slijedom navedenoga, na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

11. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2963/2008

Zagreb, 16. listopada 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Agata Račan, v. r.

Odluka, NN 130/2008-3747