## Zakon o mirenju

### NN 163/2003 (16.10.2003.), Zakon o mirenju

if !supportEmptyParas endif

# hrvatski sabor

2344

Na teme­lju
članka 88. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU ZAKONA O MIRENJU

Proglašavam
Zakon o mire­nju, koji je donio Hrvatski sabor na sjednici 1. listopada 2003.

Broj: 01-081-03-3305/2
Zagreb, 6. listopada 2003.

Predsjednik
Republike Hrvatske
**Stjepan Mesić,** v. r.

## ZAKON

### O MIRENJU

Članak
1.

 Ovim se
Zakonom uređuje mirenje u građanskopravnim sporovima, uključujući i sporove iz
područja trgovačkih, radnih i drugih imovinskopravnih odnosa u stvarima u
kojima stranke mogu slobodno raspolagati, ako za neke od tih sporova posebnim
propisom nije nešto drugo određeno.

Članak 2.

U smislu ovoga Zakona:

a. *mirenje* (posredovanje, medijacija,
koncilijacija) je svaki postupak, bez obzira na njegov naziv, u kojem stranke
nastoje sporazumno riješiti svoj spor uz pomoć jednog ili više izmiritelja koji
strankama pomažu postići nagodbu, bez ovlasti da im nametnu obvezujuće
rješenje,

 b. *izmiritelj*
(posrednik, medijator, koncilijator) označava jednu ili više osoba koje na
temelju sporazuma stranaka provode mirenje,

c. *organizacija
za mirenje* je pravna osoba ili tijelo pravne osobe koja organizira postupke
mirenja.

Članak 3.

(1) Za pokretanje mirenja nije potrebno prethodno
sklapanje sporazuma o mirenju.

(2) Ako se stranke nisu drugačije sporazumjele,
mirenje počinje prihvatom prijedloga za pokretanje postupka mirenja, koji se
podnosi u pisanom obliku.

(3) Ako se druga stranka u roku od 15 dana od dana
kada je primila prijedlog za provođenje mirenja, ili u drugom roku za odgovor
naznačenom u prijedlogu, ne izjasni o prijedlogu, smatra se da je prijedlog za
mirenje odbijen.

(4) Prijedlog za pokretanje mirenja smatra se uredno
dostav­ljenim ako je dostavljen na adresu prijavljenog prebivališta, odnosno
sjedišta protivne stranke ili punomoćnika te stranke.

Članak 4.

(1) Stranke sporazumno određuju hoće li mirenje
provoditi jedan ili više izmiritelja i tko će se imenovati za izmiritelja.

(2) Imenovanje izmiritelja obavlja se prema pravilima
o kojima su se stranke sporazumjele.

(3) Ako se stranke ne mogu sporazumjeti o broju ili
osobi, odnosno osobama izmiritelja, mogu zatražiti da broj izmiritelja odredi i
da ih imenuje organizacija za mirenje ili neka treća osoba (u daljnjem tekstu:
tijelo za imenovanje). Ako stranke ne zatraže drugačije, tijelo za imenovanje
imenovat će samo jednog izmiritelja, i to iz reda sudaca, koji sude u
građanskim ili trgovačkim sporovima, ili odvjetnika.

(4) Pri imenovanju izmiritelja, tijelo za imenovanje
vodit će računa o okolnostima spora i o potrebi da izmiritelj bude neovisan i
nepristran, te o svojstvima koja on treba imati, uključujući i potrebu da se u
međunarodnom mirenju imenuje izmiritelj čije je državljanstvo različito od
državljanstva stranaka u sporu.

Članak 5.

(1) Izmiritelj je dužan djelovati nepristrano i
jednako postupati sa svakom od stranaka u sporu.

(2) Osoba kojoj se ponudi imenovanje za izmiritelja
dužna je otkriti sve okolnosti koje bi mogle dati povoda opravdanoj sumnji u
njenu nepristranost i neovisnost. Nakon imenovanja, izmiritelj je dužan
priopćiti takve okolnosti strankama čim za njih sazna, ako to već ranije nije
učinio.

(3) Ako niti jedna stranka, pošto sazna za okolnosti
iz stavka 2. ovoga članka, odmah ne zatraži imenovanje drugog izmiritelja, gubi
pravo da to kasnije učini, kao i pravo da zbog tih okolnosti osporava pravnu
valjanost radnji koje je izmiritelj poduzeo, odnosno radnji koje su uz njegovo
posredovanje poduzele stranke.

Članak 6.

(1) Mirenje se provodi na način o kojem su se stranke
sporazumjele, o čemu mogu sklopiti pisani sporazum.

(2) Ako se stranke nisu drugačije sporazumjele,
izmiritelj mi­renje provodi na način koji smatra prikladnim, uzimajući u obzir
sve okolnosti slučaja, zahtjeve stranaka i potrebu za brzim i trajnim rješenjem
spora.

(3) U svakom slučaju, izmiritelj će pri vođenju
postupka zadržati pravičan odnos prema strankama.

(4) Ako stranke nisu odredile postupak mirenja, izmiritelj
je ovlašten na prikladan način primjenjivati odredbe Zakona o par­ničnom
postupku, posebno u odnosu na pozivanje, dostavu poziva, rokove i sl.

Članak 7.

Ako se
stranke nisu drugačije sporazumjele, izmiritelj može bilo kada tijekom postupka
iznositi prijedloge o nagodbi kojom bi stranke mogle okončati spor, uključujući
i tekst takve nagodbe.

Članak 8.

Izmiritelj će, u pravilu, djelovati u nazočnosti
obiju stranaka. Ako samo s jednom bude komunicirao u pisanom obliku, primjerak
toga pisanog sastava mora u isto vrijeme dostaviti drugoj stranci. O razgovoru
koji se tiče predmeta spora, koji je obavio samo s jednom strankom, bez
odgađanja mora obavijestiti drugu.

Članak 9.

(1) Mirenje se okončava:

a. sklapanjem nagodbe,

b. odlukom izmiritelja da se postupak mirenja
obustavlja, donesenom u pravilu nakon što je o tome strankama bila dana
mogućnost da se izjasne, zbog toga što daljnje nastojanje da se postigne mirno
rješenje spora više nije svrhovito,

c. pisanom izjavom o okončanju postupka koju su
stranke uputile izmiritelju, ili

d. pisanom izjavom o odustajanju od postupka mirenja
koju je jedna stranka uputila drugim strankama i izmiritelju, osim ako u
postupku i nakon odustanka jedne stranke sudjeluju dvije ili više stranaka koje
su voljne mirenje nastaviti.

(2) Mirenje se okončava i ako se nagodba ne postigne
u roku od 60 dana od dana prihvata prijedloga za pokretanje mirenja. Ovaj se
rok pisanim sporazumom stranaka može produžiti još za najviše 60 dana.

Članak 10.

 (1) Na
zahtjev stranaka, izmiritelj će sudjelovati u oblikovanju i izradi nagodbe.

 (2) Nagodba
koja se sklopi u postupku mirenja imat će svojstvo ovršne isprave ako potpise
stranaka na njoj ovjeri javni bilježnik.

Članak 11.

(1) Ako se stranke nisu drugačije sporazumjele,
izmiritelj je dužan čuvati kao tajnu u odnosu na treće osobe sve informacije
koje se odnose na postupak mirenja, osim ako je po zakonu dužan priopćiti.

 (2)
Izmiritelj odgovara za štetu koju je prouzročio kršenjem obveze iz stavka 1.
ovoga članka.

(3) Bez pristanka stranaka izmiritelj ne smije
svjedočiti o činjenicama koje je saznao od stranaka tijekom postupka mirenja,
neovisno o tome je li taj postupak okončan sporazumom ili ne.

(4) Odredbe stavka 1. i 2. ovoga članka na
odgovarajući se način primjenjuju i na stranke, te na druge osobe koje su u
postupku mirenja sudjelovale u bilo kojem svojstvu, pod uvjetom da su za
dužnost čuvanja povjerljivosti informacija znale ili morale znati.

Članak 12.

 (1) Stranka u
postupku mirenja, izmiritelj ili osoba koja na drugi način sudjeluje u postupku,
uključujući i administrativno osoblje organizacije za mirenje, ne može se u
bilo kojem drugom postupku, sudskom, arbitražnom, ili drugom postupku, pozivati
na okolnosti ili predlagati kao dokaz:

a. činjenicu da je jedna od stranaka predlagala mirenje
ili bila voljna sudjelovati u njemu,

b. stavove koje je stranka u postupku mirenja
izrazila ili prijedloge koje je u tom postupku iznijela,

c. izjave o činjenicama ili priznanje zahtjeva ili
činjenica izvršeno tijekom postupka mirenja, ako takve izjave ili priznanja
nisu sastavni dio postignute nagodbe,

d. prijedloge koje je u postupku iznio izmiritelj,

e. činjenicu da je neka stranka u postupku pokazala
spremnost prihvatiti prijedlog izmiritelja,

f. ispravu koja je pripremljena isključivo za potrebe
postupka mirenja, ili ispravu za koju su se stranke u postupku mirenja
sporazumjele da se neće koristiti niti u kojem drugom postupku.

(2) Odredbe stavka 1. ovoga članka primjenjuju se bez
obzira na oblik informacije ili dokaza koji se u njemu spominju.

(3) U sudskom, arbitražnom ili drugom postupku koji
se vodi o istome ili drugome sporu neće se izvoditi dokazi niti uzimati u obzir
okolnosti iz stavka 1. ovoga članka. Ako takav dokaz bude predložen, tijelo
koje vodi postupak takav će prijedlog kao nedopušten odbaciti, a ako sudionik u
postupku podnese ispravu ili dade izjavu koja je u suprotnosti sa stavkom 1.,
tijelo koje vodi postupak ne smije sadržaj tako stečene informacije koristiti u
donošenju odluke.

(4) U svakom slučaju, osoba koja postupi suprotno stavku
1. ovoga članka odgovorna je za štetu koju time prouzroči, a može u postupku
biti kažnjena i po osnovi zlouporabe procesnih prava, ako tijelo koje vodi
postupak ima takve ovlasti.

(5) Odredbe stavka 1. do 4. ovoga članka ne odnose se
na one dokaze ili obavijesti koje su prema zakonu nužne za provedbu ili ovrhu
postignute nagodbe.

(6) Osim slučajeva navedenih u stavku 1. ovoga
članka, drugi dokazi i izjave koji bi bili dopustivi u nekom drugom postupku
neće postati nedopušteni zbog toga što su bili korišteni u postupku mirenja.

(7) Ako se u postupku mirenja stranka pozivala na
neku izjavu ili dokaz koji bi u drugome postupku mogla uskratiti, činjenica da
je takva izjava ili dokaz korištena za svrhe mirenja ne znači ujedno i
pristanak na korištenje takve izjave ili dokaza u drugome postupku.

Članak 13.

(1) Izmiritelj ne može biti sudac ili arbitar u sporu
koji je bio ili jest predmet postupka mirenja, ili u nekom drugom sporu koji je
proizašao iz toga pravnog odnosa ili u vezi s njim.

(2) Odvjetnik koji je sudjelovao kao izmiritelj ne
smije zastupati niti jednu stranku u sporu iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 14.

(1) Pokretanjem postupka mirenja ne prekida se
zastara u odnosu na zahtjeve koji su predmet postupka mirenja, osim ako se
stranke drugačije ne dogovore pisanim putem.

(2) Ako je po zakonu pravo na podnošenje zahtjeva za
za­štitu prava ili tužbe u nekom sporu ograničeno prekluzivnim rokom, taj rok
računat će se od dana kada je prijedlog za postupak mirenja odbijen ili se
smatra odbijenim, odnosno kada je mirenje okončano bez sklapanja nagodbe.

Članak 15.

(1) Tijekom postupka mirenja, stranke će se
suzdržavati od pokretanja drugih postupaka, sudskih ili arbitražnih, za
rješavanje spora o kojem se mirenje provodi, osim ako je to neophodno za
očuvanje njihovih prava.

(2) Ako su se stranke koje su se sporazumjele o
provođenju mirenja izričito obvezale da tijekom točno određenoga vremenskog
razdoblja ili do nastupanja točno određenog uvjeta neće pokretati ili
nastavljati sudske, arbitražne ili druge postupke, takav sporazum ima
obvezujući učinak. U tom slučaju, sud, arbitri ili druga tijela kod kojih se
pokuša pokrenuti postupak odbacit će na zahtjev druge stranke akt kojim se
postupak pokreće ili nastavlja kao preuranjen, osim ako bi, u svjetlu svih
okolnosti spora, odgoda pokretanja ili nastavljanja postupka mogla voditi
teškim i nepopravljivim posljedicama.

(3) Ako stranke ne postignu nagodbu u postupku
mirenja zbog nesuglasnosti o pravnim pitanjima, a sporazume se o či­njenicama,
pisano zajedničko očitovanje stranaka o činjenicama obvezujuće je u eventualnim
daljnjim postupcima ukoliko su potpisi stranaka na zajedničkom očitovanju
ovjereni kod javnog bilježnika.

Članak 16.

(1) Tijekom sudskoga, upravnog ili drugog postupka
tijelo koje vodi postupak može u sporovima iz članka 1. preporučiti strankama
da pokrenu postupak mirenja u skladu s odredbama ovoga Zakona.

(2) Ako se stranke sporazumiju o provođenju postupka
mirenja, tijelo koje postupak vodi nakon savjetovanja sa strankama odredit će
rok na koji će se odgoditi daljnje poduzimanje radnji u postupku, a koji ne
može biti duži od 60 dana. Rok na koji je odgoda određena može se produžiti
samo na sporazumni prijedlog svih stranaka u sporu.

(3) Ako se tijekom roka iz stavka 2. ovoga članka ne
postigne nagodba, tijelo koje vodi postupak nastavit će ga, a do nove odgode
radi pokušaja mirenja može doći samo na temelju sporazumnog zahtjeva svih
stranaka u sporu.

Članak 17.

(1) Stranke se s izmiriteljem mogu sporazumjeti da će
mu platiti nagradu i naknadu troškova.

(2) Ako se stranke nisu drugačije sporazumjele, svaka
snosi svoje troškove, a zajedničke troškove postupka mirenja stranke snose na
jednake dijelove.

Članak 18.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave
u »Narodnim novinama«.

Klasa:
711-01/03-01/02

Zagreb, 1. listopada 2003.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Zlatko Tomčić,** v. r.

Zakon, NN 163/2003-2344