## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-4062/2004 od 12. listopada 2005

### NN 130/2005 (2.11.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-4062/2004 od 12. listopada 2005

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2411**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec,
predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić
i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi J. B. iz Z., koju zastupa Z. D., odvjetnica
iz Z., na sjednici održanoj dana 12. listopada 2005. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je
donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod poslovnim brojem: Revr-309/05 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99.,
29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe, J. B. iz Z.,
B. M. 3, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. –
pročišćeni tekst) u iznosu od 9.700,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
podnijela je dana 29. listopada 2004. godine ustavnu tužbu radi duljine
parničnog postupka.

ČINJENICE VAŽNE ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Dana 21. kolovoza 1991. godine podnositeljica
je Općinskom sudu u Zagrebu podnijela zahtjev za zaštitu prava, kojim je
tražila da se ponište rješenja tuženika, Grada Zagreba, od 26. lipnja 1991. i
5. kolovoza 1991. godine te da se rasporedi na poslove i zadatke u skladu s
njezinom stručnom spremom i radnim sposobnostima jer da tuženik nije na zakonit
način proveo postupak njezinog stavljanja na raspolaganje i da joj je na
nezakonit način izrekao prestanak radnog odnosa.

Do 5. studenoga 1997. godine održano je pet
ročišta (19. veljače 1992., 24. ožujka 1992., 13. svibnja 1992., 6. listopada
1992. i 2. studenoga 1992. godine) te je donijeta jedna prvostupanjska i
drugostupanjska presuda. Protiv drugostupanjske presude podnositeljica je
izjavila reviziju 7. studenoga 1994. godine te je spis dostavljen Vrhovnom sudu
Republike Hrvatske 16. siječnja 1995. godine, koji je spis remisorno
vratio prvostupanjskom sudu 25. siječnja 1997. godine radi utvrđenja da li su
se ispunili uvjeti za prekid postupka, s obzirom da je tuženik, Grad Zagreb,
prestao postojati 30. prosinca 1992. godine, danom stupanja na snagu Zakona o
gradu Zagrebu.

Dopisom od 28. travnja 1999. godine
prvostupanjski sud je zatražio od Državnog pravobraniteljstva grada Zagreba da
se izjasni da li preuzima postupak u ovom radnom sporu.

Podneskom od 12. svibnja 1999. godine tuženi je preuzeo
postupak u ovoj pravnoj stvari te je spis upućen Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske 19. svibnja 1999. godine.

Spis je ponovno remisorno
vraćen prvostupanjskom sudu radi otklanjanja nedostataka u zastupanju
podnositeljice jer punomoćnik podnositeljice (zaposlenik Samostalnog sindikata
zaposlenih u upravi i pravosuđu) nije imao ovlaštenje od podnositeljice za
podnošenje revizije.

Dopisom suda od 15. listopada 1999. godine
podnositelj je pozvan dostaviti ovlaštenje za podnošenje revizije, a što je
učinio podneskom od 3. studenoga 1999. godine.

Spis je ponovno upućen Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske 11. studenoga 1999. godine.

Rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj:
Rev-3279/1999-2 od 4. srpnja 2001. godine prihvaćena
je revizija podnositeljice i ukinuta presuda Županijskog i Općinskog suda te je
predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje.

Podneskom od 13. prosinca 2001. godine
podnositeljica je je dostavila punomoć za novog
punomoćnika.

Na ročištu održanom 21. siječnja 2002. godine
sud je odredio tuženiku rok od 15 dana radi dostave dokaza u spis, a što je
učinio podneskom od 29. svibnja 2002. godine.

Nakon toga su održana ročišta 11. lipnja 2002.,
14. lipnja 2002. i 8. srpnja 2002. godine na kojemu je glavna rasprava
zaključena.

Rješenjem prvostupanjskog suda od 8. srpnja
2002. godine preotvorena je glavna rasprava radi
dopune postupka te je na ročištu 21. siječnja 2003. godine zaključena glavna
rasprava i donijeta presuda kojom je usvojen tužbeni zahtjev podnositeljice.

Protiv te presude tuženik je podnio žalbu 7.
ožujka 2003. godine, na koju se je podnositeljica očitovala podneskom od 25.
ožujka 2003. godine te je spis upućen Županijskom sudu u Zagrebu 1. travnja
2003. godine.

Presudom Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžr-611/03-2 od 30. studenoga 2004. godine odbijena je
žalba tuženika i potvrđena prvostupanjska presuda.

Protiv navedene presude tuženi je izjavio
reviziju 23. veljače 2005. godine.

PRAVO VAŽNO ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Za odlučivanje Ustavnog suda o razumnoj
duljini sudskog postupka mjerodavne su odredbe članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske i članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 21.
kolovoza 1991. godine tužbom podnositeljice protiv tuženika, Grada Zagreba.

Međutim, duljina postupka ne uzima se u obzir od
tog dana, već od 5. studenoga 1997., kad je stupio na snagu Zakon o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
Protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine«- Međunarodni ugovori, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju
Konvencije), koja Konvencija u članku 6. stavku 1. jamči i pravo na suđenje u
razumnom roku.

Ustavna tužba podnesena je dana 29. listopada
2004. godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan pa Ustavni
sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu
trajao ukupno trinaest (13) godina, dva (2) mjeseca i sedam (7) dana, a nakon
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije pa do dana podnošenje
ustavne tužbe postupak je trajao šest (6) godina, jedanaest (11) mjeseci i
dvadeset tri (23) dana.

4.2. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, od radnji koje su relevantne za meritorno
odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku, Vrhovni sud
Republike Hrvatske usvojio reviziju podnositeljice i predmet vratio
prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje, koji je u ponovnom postupku donio
presudu kojom je usvojio tužbeni zahtjev podnositeljice. Nakon podnošenja
ustavne tužbe (29. listopada 2004.), Županijski sud u Zagrebu potvrdio je
prvostupanjsku presudu, dok je tuženi izjavio reviziju.

4.3. PONAŠANJE
PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE(TUŽITELJICE U PARNIČNOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica u
parničnom postupku, svojim postupanjem, prema ocjeni Ustavnog suda, nije
pridonijela duljini postupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju
ne radi o složenom predmetu.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se predmet vodi u
ukupnom trajanju duljem od trinaest godina. S obzirom na navode iznijete u
točki 2. nacrta ove odluke, valja istaknuti da je na duljinu postupka velikim
dijelom utjecalo postupanje Općinskog suda u Zagrebu, a koje obuhvaća i
razdoblje prije 5. studenoga 1997. godine. Nakon što je podnositeljica izjavila
reviziju 7. studenoga 1994. godine, Vrhovni sud Republike Hrvatske je remisorno vratio predmet prvostupanjskom sudu na dopunu 25.
siječnja 1997. godine te je prvostupanjski sud po nalogu Vrhovnog suda
Republike Hrvatske postupio tek nakon dvije godine, tri mjeseca i dva dana.
Imajući u vidu ukupno trajanje postupka, neučinkovito postupanje suda i
okolnost da se radi o radnom sporu koji je žurne prirode, Ustavni sud nalazi da
je podnositeljici povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, odlučeno kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade, zbog povrede ustavnog prava na
donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir
okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih
gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se
na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

8. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske
dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i
otpreme odluke u roku od osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam
(8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke. Ovaj nalog
temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-4062/2004

Zagreb, 12. listopada 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 130/2005-2411