## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1142/2010-5 od 23. veljače 2011.

### NN 60/2011 (1.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1142/2010-5 od 23. veljače 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1341

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca mr. sc. Marije Kriletić kao predsjednice vijeća, Borisa Markovića i Smiljana Mikuša kao članova vijeća, te sudske savjetnice Tatjane Ilić kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Savska cesta 32, Zagreb, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP-I-344-08/09-01/55, urbroj: 376-09-09-2MB/IB od 29. prosinca 2009. godine, radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 23. veljače 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela utvrđuje se da tužitelj nije postupio po odluci Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije klasa: 344-01/09-01/1079, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009. godine u pogledu izvršavanja regulatorne obveze nediskriminacije iz članka 59. i regulatorne obveze nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva iz članka 62. Zakona o elektroničkim komunikacijama (točka 1. izreke rješenja), naloženo je tužitelju da u roku od tri dana od dana konačnog utvrđivanja od strane tuženog iznosa »postotka X« u »Standardnoj ponudi HT-a za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa« javno objavi i primjenjuje metodologiju izračuna cijena usluge veleprodajnog širokopojasnog pristupa na način da se od svake cijene kombinacije pristupne brzine i prijenosa podataka oduzima »postotak X« kako se to pobliže navodi u točki 2. izreke rješenja, dok je točkom 3. izreke rješenja odlučeno da će u slučaju ne postupanja po rješenju, nadzornik izreći odgovornoj osobi tužitelja upravnu mjeru izraženu u novčanom iznosu u visini od dvadeseterostruke prosječne plaće u Republici Hrvatskoj u proteklom tromjesečju, a svaka sljedeća upravna mjera izriče se u dvostrukom iznosu.

Tužitelj u tužbi u bitnom navodi da je odlukom tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine proglašen operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa te su mu određene navedene obveze nediskriminacije, nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva te način, uvjeti i rokovi provođenja svih regulatornih obveza propisanih »analizom tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa« koja je u cijelosti sastavni dio odluke tuženog od 17. srpnja 2009. godine. Navedenom analizom tržišta je bio predviđen i način postupanja u slučaju da svoju metodologiju izračuna ne uspije prikazati razumnom i opravdanom, pa je tako određeno da će tuženo tijelo u takvom slučaju u pregovorima s njim koristiti najbolju europsku praksu određivanja cijena. S obzirom da je analizom tržišta predviđen poseban postupak za slučaj da svoju metodologiju izračuna ne uspije prikazati razumnom i opravdanom, smatra kako u ovom slučaju tuženik nije imao osnove pokrenuti stručni nadzor na temelju članka 114. Zakona o elektroničkim komunikacijama, već je trebao pokrenuti poseban upravni postupak u kojem bi se kroz pregovore i koristeći najbolju europsku praksu odredile cijene predmetne usluge. Provođenje stručnog nadzora eventualno bi bilo osnovano nakon što pregovori, sukladno analizi tržišta, ne bi rezultirali dogovorom, odnosno ukoliko on ne bi izvršavao rezultate takvih pregovora. Međutim, tuženik je u ovom slučaju pokrenuo dva paralelna postupka, jedan utemeljen na pregovorima i europskoj praksi utvrđivanja cijena, dok za drugi postupak, tj. provođenje stručnog nadzora, prema njegovom mišljenju u ovom trenutku nema zakonskog temelja i protivan je analizi tržišta. Nadalje ističe da je sukladno obvezama iz analize tržišta te sukladno naknadnom zahtjevu tuženika u svojim dopisima od 15. rujna i 23. listopada 2009. godine obrazložio temelje predložene metodologije izračuna iznosa »postotka X« te pojasnio tehnička i pravna ograničenja i poteškoće u uskom tumačenju metodologije koju je tuženik odredio u analizi tržišta, navodeći i ograničenja koja proizlaze iz propisa o zaštiti osobnih podataka i propisa o zaštiti tajnosti podataka. Navode iz navedenih dopisa tuženik ni na koji način nije osporio, niti je izveo ili po službenoj dužnosti predložio dodatne dokaze u svrhu provjere njegovih argumenata. Također, nisu izvršeni nikakvi tehnički izvidi, iako je najveći dio ograničenja u realizaciji obveza tehničke prirode, pa takvim postupanjem tuženika nije ostvarena jedina svrha provođenja postupka stručnog nadzora. Tvrdnja tuženika da nije ispunio svoju obvezu uključivanja četiri dodatne pristupne brzine jer je u svoju metodologiju izračuna uvrstio samo tri dodatne brzine je netočna jer je već u prvom dopisu od 15. rujna 2009. godine predvidio sve četiri dodatne pristupne brzine te ih od 1. listopada 2009. godine uvrstio u standardnu ponudu u skladu s obvezama iz analize tržišta. Smatra da činjenično stanje nije potpuno i točno utvrđeno, pa je time povrijeđena odredba članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku jer umjesto jasnog navođenja razloga na kojima se temelji osporeno rješenje, odnosno razloga za neprihvaćanje njegovih argumenata, tuženik je jednostavno utvrdio kako se ti argumenti ne mogu ocijeniti kao osnovani i prihvatljivi. Predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostalo je kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, te je istaklo da je tužitelj u standardnoj ponudi veleprodajnog širokopojasnog pristupa objavio metodologiju koja nije u skladu s određenom regulatornom obvezom nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva iz razloga što je primijenio metodologiju samo ovisno o razini mreže na kojoj se ostvaruje pristup i ovisno o brzini pristupa dok je zanemario da metodologija mora ovisiti i o prijenosu podataka odnosno prometu. Na takvoj metodologiji ne može se temeljiti izračun »postotka X«, pa je stoga nadzornik elektroničkih komunikacija donio osporeno rješenje u kojem je tužitelju naložio primjenu ispravne metodologije. U pogledu prigovora tužitelja da je osporenim rješenjem povrijeđena odredba članka 114. Zakona o elektroničkim komunikacijama ističe da nigdje u analizi širokopojasnog pristupa nije niti izrijekom niti implicitno navedeno da je isključena mogućnost stručnog nadzora u odnosu na bilo koji aspekt regulatornih obveza koje su određene tužitelju. Pored toga tužitelj pogrešno tumači navode analize širokopojasnog pristupa i ne razlikuje metodologiju izračuna »postotka X« od određivanja visine samog »postotka X«. Visina »postotka X« može biti predmet pregovora i naknadne odluke tuženog pa je nadzornik elektroničkih komunikacija postupio u potpunosti u skladu s odlukom od 17. srpnja 2009. godine kada je tužitelju naložio primjenu ispravne metodologije izračuna »postotka X«, ne prejudicirajući time visinu tog postotka koja je predmet drugog postupka. Tužitelju je u postupku stručnog nadzora pružena mogućnost iznošenja očitovanja i svih dokaza u prilog njegovih navoda pa je neosnovan prigovor tužitelja da mu nije omogućeno izjašnjavanje o relevantnim činjenicama i okolnostima, te zaštita njegovih prava i interesa. Nadalje, u odgovoru na tužbu iznosi razloge zbog kojih smatra da je u postupku potpuno i pravilno utvrđeno činjenično stanje. Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Prema ocjeni ovoga Suda osporeno rješenje doneseno je na temelju pravilno i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja, te uz pravilnu primjenu materijalnog prava, a Sud nije našao niti povrede pravila postupka, pa istim nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Prema odredbi članka 113. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08, dalje: ZEK) stručni nadzor nad primjenom ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, kojima je uređeno obavljanje djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga na tržištu, ostvarivanje regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom, adresiranje i numeriranje, uporaba i kontrola radiofrekvencijskog spektra, gradnja, postavljanje, održavanje i korištenje elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, radijskih postaja i RiTT opreme, mjerenje i ispitivanje u svrhu utvrđivanja uzroka smetanja, te poduzimanja mjera za njihovo uklanjanje, obavlja Agencija.

Stavkom 2. istog članka Zakona propisano je da poslove stručnog nadzora iz stavka 1. ovoga članka provede nadzornici elektroničkih komunikacija (u daljnjem tekstu: nadzornici), koji su ovlašteni radnici stručne službe Agencije.

Prema odredbi članka 114. stavka 1. točke 17. ZEK-a u obavljanju stručnog nadzora nadzornik je ovlašten narediti uklanjanje drugih utvrđenih nepravilnosti, nedostataka ili propusta u primjeni ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona.

Stavkom 6. istog članka Zakona propisano je da ako nadzornik u obavljanju stručnog nadzora utvrdi povredu odredaba ovoga Zakona ili propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, obvezan je donijeti rješenje ili poduzeti druge propisane mjere iz stavka 1. ovoga članka najkasnije u roku od 30 dana od dana završetka stručnog nadzora s utvrđenim činjenicama presudnim za donošenje rješenja. Nedonošenje rješenja u tom roku ne isključuje obvezu njegova donošenja.

Iz podataka u spisu predmeta proizlazi da je odlukom tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine tužitelj proglašen operatorom s značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa i utvrđene su mu određene regulatorne obveze i to obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže, obveza nediskriminacije, obveza transparentnosti, obveza nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva te obveza računovodstvenog razdvajanja, na način, pod uvjetima i u rokovima propisanim u dokumentu »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa« koja je sastavni dio navedene odluke od 17. srpnja 2009. godine. Nadalje, proizlazi da je 2. listopada 2009. godine tuženo tijelo sukladno odredbi članka 113. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama po službenoj dužnosti započelo stručni nadzor nad ostvarivanjem regulatornih obveza tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom te je nadzornik provjerio je li metodologija izračuna cijene usluge veleprodajnog širokopojasnog pristupa koju je tužitelj primijenio u standardnoj ponudi sukladna s regulatornim obvezama nediskriminacije te nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva. Utvrdio je da primijenjena metodologija izračuna nije u skladu s regulatornim obvezama odnosno da tužitelj nije postupio sukladno obvezi iz navedene analize širokopojasnog pristupa. Nadzornik je u provedenom postupku utvrdio da je tužitelj svojom metodologijom izračuna cijene usluge veleprodajnog širokopojasnog pristupa povrijedio regulatorne obveze nediskriminacije i nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva iz članka 59. i 62. ZEK-a određenih odlukom tuženog tijela od 17. srpnja 2009.

Imajući u vidu navedeno tj. da tužitelj nije postupio po odluci tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine pravilno je nadzornik utvrdio nepostupanje tužitelja po navedenoj odluci, te je u točkama 1. i 2. izreke osporenog rješenja utvrdio nepravilnosti i naložio tužitelju uklanjanje nepravilnosti, način na koji će to učiniti, te u slučaju nepostupanja po navedenim točkama osporenog rješenja određeno je da će nadzornik odgovornoj osobi tužitelja izreći upravnu mjeru kako je to pobliže navedeno u točki 3. izreke osporenog rješenja.

Tužitelj utvrđeno činjenično stanje u provedenom postupku svojim tužbenim navodima nije doveo u sumnju pa je i po ocjeni ovoga Suda pravilno postupilo tuženo tijelo kada je odlučilo kao u izreci osporenog rješenja.

Prigovor tužitelja da u ovom slučaju tuženo tijelo nije imalo osnove za pokretanje stručnog nadzora na temelju članka 114. ZEK-a već je trebalo pokrenuti poseban upravni postupak u kojem bi se kroz pregovore odredile cijene predmetne usluge Sud ocjenjuje neosnovanim, jer je konačnom odlukom od 17. srpnja 2009. godine tužitelju kao operatoru sa značajnom tržišnom snagom određena regulatorna obveza na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa, a na način provedbe regulatornih obveza propisan je analizom širokopojasnog pristupa koja predstavlja sastavni dio odluke od 17. srpnja 2009. godine. Ovlast nadzornika elektroničkih komunikacija proizlazi iz Zakona o elektroničkim komunikacijama tj. iz članka 113. i 114. ZEK-a i ne može biti derogirana bilo kojom konačnom odlukom tuženog tijela. Konačim odlukama tuženog tijela definira se sadržaj i način provođenja regulatornih obveza, ali se pri tome ne mogu mijenjati zakonske ovlasti u pogledu nadzora nad njihovim provođenjem. Stoga je nadzornik elektroničkih komunikacija postupio u skladu s odlukom od 17. srpnja 2009. godine kada je tužitelju naložio primjenu ispravne metodologije izračuna »postotka X«, te time nije prejudicirao visinu tog postotka koja je predmet drugog postupka.

Glede prigovora tužitelja da je povrijeđena odredba članka 143. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91 i 103/96 – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske) jer mu nije omogućeno izjašnjavanje o relevantnim činjenicama i okolnostima, te zaštita njegovih prava i interesa nije osnovan, jer je tužitelju u postupku stručnog nadzora pružena mogućnost iznošenja očitovanja i svih dokaza što proizlazi iz toga da je 23. listopada 2009. godine tužitelj dostavio svoje pismeno očitovanje, uz koje nije priložio nikakve dokaze, niti je tražio izvođenje dokaza, a nakon tog datuma nije dostavio bilo kakvo drugo očitovanje ili dokazni prijedlog.

Nadalje, tužitelj nije osporio da je primijenio drugačiju metodu izračuna koja se temelji na prosječnoj potrošnji, i da je time odstupio od svoje regulatorne obveze, međutim, to odstupanje pokušao je opravdati navodnim tehničkim poteškoćama praćenja prometa drugih korisnika, poštivanjem propisa o zaštiti osobnih podataka, te poštivanjem propisa o zaštiti tržišnog natjecanja, ali nije dostavio niti jedan dokaz u prilog tih svojih navoda, pa su stoga i ti prigovori tužitelja neutemeljeni.

Zbog svega navedenog Sud nalazi da prigovori tužitelja u tužbi nisu odlučni niti su od utjecaja na zakonitost osporenog rješenja, pa je trebalo na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu kao neosnovanu odbiti.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-1142/2010-5

Zagreb, 23. veljače 2011.

Predsjednica vijeća
mr. sc. Marija Kriletić, v. r.

Presuda, NN 60/2011-1341