## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-69/2007 od 18. lipnja 2008.

### NN 76/2008 (2.7.2008.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-69/2007 od 18. lipnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2512**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća,
u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo I. Ž. iz Z., na sjednici održanoj
18. lipnja 2008., jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

## i

## RJEŠENJE

I. Ustavna tužba odbacuje se u dijelu koji se odnosi na povredu prava na razumnu
duljinu sudskog postupka zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje odluke
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: Revr-445/06 od 8. studenoga 2006., kojom je odbijena revizija podnositelja
podnesena protiv presude Županijskog suda u Zadru, broj: Gž-557/05 od 22. ožujka
2006.
Drugostupanjskom presudom odbijena je žalba podnositelja i potvrđena presuda
Općinskog suda u Zadru, broj: P-1752/04 od 2. veljače 2005.
Prvostupanjskom presudom odbijen je podnositeljev tužbeni zahtjev za poništenje
odluke o prestanku radnog odnosa i nalaganje tuženiku »A.« d.d. Z. da ga vrati u
radni odnos i isplati mu naknade plaća za vremensko razdoblje nakon prestanka
tog radnog odnosa.
2. Podnositelj smatra da mu je osporenim odlukama povrijeđeno ustavno pravo na
pravično suđenje – zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske – time što je sud pretežno saslušavao svjedoke koje je predložio
tuženik, te time što ključni svjedoci, koji bi potvrdili da je opravdano izostao
s posla, uopće nisu saslušani. Zbog navedenog traži da mu se »omogući revizija,
tj. obnova postupka«.

*Ustavna tužba nije osnovana.*
3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti (...) kojim
je odlučeno o njegovim pravima i obvezama (...) povrijeđeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela odnosno sudovi pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Uvidom u spis predmeta Općinskog suda u Zadru, broj: P-1752/04, utvrđeno je
da su sudovi – utvrdivši da je podnositelj neopravdano izostao s posla u vremenu
od 26. rujna do 7. listopada 1994. – odbili njegov tužbeni zahtjev da ga tuženik
vrati u radni odnos i isplati mu naknade plaća za vremensko razdoblje nakon
prestanka tog radnog odnosa. Odbijanje tužbenog zahtjeva utemeljili su na
odredbi članka 75. stavka 2. točke 3. Zakona o osnovnim pravima iz radnog odnosa
(»Narodne novine«, broj 34/91., 26/93. i 24/94.), kojom je propisano da radniku
prestaje radni odnos bez njegove suglasnosti ako je neopravdano izostao s posla
pet radnih dana uzastopce.
5. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*
Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na
postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne
tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje
postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li
postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je
podnositelju osigurao pravično suđenje.
U konkretnoj pravnoj stvari presuđivali su zakonom ustanovljeni sudovi unutar
svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz spisa predmeta razvidno je da je
prvostupanjski parnični sud, sukladno mjerodavnim odredbama Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.)
proveo dokazni postupak. Također je razvidno da je podnositelju bilo omogućeno
pratiti postupak i sudjelovati u njemu, te da je bio u mogućnosti poduzimati sve
zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati pravne lijekove, dok su osporene
odluke valjano obrazložene te donesene sukladno mjerodavnim odredbama
postupovnog prava.
Zbog navedenog Ustavni sud smatra da osporenim odlukama podnositelju nije
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje.
6. Slijedom navedenog, na temelju odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u točki I. izreke ove odluke.

```
Obrazloženje rješenja
```

7. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo i nerazumnu duljinu trajanja
postupka pred nadležnim sudovima, navodeći kako je konkretni postupak – od
podnošenja tužbe u prosincu 1994. do primitka revizijske odluke u prosincu 2006.
– ukupno trajao preko 12 godina.
*Ustavna tužba nije dopuštena u dijelu koji se odnosi na povredu prava na suđenje
u razumnom roku zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.*
8. Podnositelj je tek u siječnju 2007., nakon okončanja postupka, podnio ustavnu
tužbu na temelju odredbe članka 62. Ustavnog zakona, u kojoj je, po prvi put,
istaknuo (i) povredu svoga ustavnog prava na razumnu duljinu konkretnog sudskog
postupka.
8.1. Odredbom članka 27. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05. – u
daljnjem tekstu: ZS) uvedeno je u domaći pravni poredak novo sredstvo zaštite
ustavnog i konvencijskog prava na razumnu duljinu sudskog postupka, koje
strankama u sudskom postupku omogućava da neposredno višem sudu upute zahtjev za
zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.
Budući da je podnositelj podnio ustavnu tužbu nakon što je 29. prosinca 2005.
stupio na snagu ZS, Ustavni sud napominje da je podnositelj imao pravnu
mogućnost ubrzati sudski postupak i djelotvorno zaštititi svoje ustavno pravo na
njegovu razumnu duljinu podnošenjem zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u
razumnom roku, jer se u trenutku stupanja na snagu ZS-a postupak nalazio u
žalbenom stadiju pred drugostupanjskim sudom. Naime, žalbu je podnositelj podnio
25. veljače 2005., a drugostupanjsku presudu, koja je donesena 22. ožujka 2006.,
primio je 21. travnja 2006.
Nadalje, Ustavni sud napominje da je podnositelj imao pravnu mogućnost ubrzati
sudski postupak i djelotvorno zaštititi svoje ustavno pravo na njegovu razumnu
duljinu i prije stupanja na snagu ZS-a, podnošenjem ustavne tužbe na temelju
odredbe članka 63. Ustavnog zakona, i to od 15. ožujka 2002., kada je to pravno
sredstvo uvedeno u pravni poredak Republike Hrvatske.
Ustavni sud utvrđuje nespornom činjenicu da podnositelj nije koristio navedena
pravna sredstva u razdoblju u kojem je to u konkretnom slučaju bilo moguće, kao
i činjenicu da podnositelj niti u revizijskom stadiju, koji je uslijedio nakon
žalbenog, nije koristio dopušteno pravno sredstvo kojim bi zaštitio svoje
ustavno pravo na suđenje u razumnom roku.
8.2. Ustavni sud također napominje da podnositelj nakon okončanja postupka nije
podnio ni tužbu nadležnom redovnom sudu radi naknade štete, na što je imao pravo
ako je smatrao da mu je nerazumnim trajanjem konkretnog sudskog postupka
prouzročena materijalna i/ili nematerijalna šteta.
9. Odredba članka 72. Ustavnog zakona propisuje:
*Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: (…) ako je ustavna tužba (…)
nedopuštena. Tužba je nedopuštena: (…) ako podnositelj tužbe u prethodnom
postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo (…).*
Sukladno navedenom, dio ustavne tužbe kojim podnositelj pred Ustavnim sudom
osporava razumnu duljinu već okončanog sudskog postupka na temelju članka 62.
Ustavnog zakona, Ustavni sud utvrđuje nedopuštenim, jer podnositelj prethodno
nije koristio dopuštena pravna sredstva za ubrzanje sudskog postupka u vrijeme
kad je on još bio u tijeku i za otklanjanje dotada već učinjene povrede njegovog
prava na razumnu duljinu postupka, niti je koristio dopušteno pravno sredstvo za
otklanjanje povrede njegova prava na razumnu duljinu postupka nakon što je on
bio okončan – podnošenjem tužbe nadležnom redovnom sudu radi naknade materijalne
i/ili nematerijalne štete prouzročene nerazumnom duljinom tog postupka.
10. Slijedom navedenoga, na temelju odredbe članka 72. Ustavnog zakona, riješeno
je kao u točki I. izreke ovog rješenja.
11. Objava ove odluke i rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-69/2007
Zagreb, 18. lipnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 76/2008-2512
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)