## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1475/2002 od 9. srpnja 2003.

### NN 116/2003 (22.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1475/2002 od 9. srpnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1628

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu
Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario
Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potoč­njak, Agata Račan,
Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući u
povodu ustavne tužbe S. K. iz K. G., kojeg zastupa punomoćnica mr. sc. G. B.,
odvjetnica u S., na sjednici Suda održanoj dana 9. srpnja 2003. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Splitu dužan je donijeti
meritornu odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: O-2169/02 u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02-pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe, S. K. iz K. G., K. bb,
određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka
1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst),
u iznosu od 2.500,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
podnio je dana 28. lipnja 2002. godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske
odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
odluke u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Splitu pod po­slov­nim
brojem: O-2169/02, te da odredi primjerenu naknadu podnositelju zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u
Splitu, broj: O-2169/02, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne
za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana 30. travnja 1993. godine, pred Općinskim
sudom u Splitu pokrenut je ostavinski postupak iza smrti J. K. pok. M.,

– dana 18. ožujka 1994. godine održano je
ročište za ostavinsku raspravu na kojemu je, raspravnim rješenjem određeno (na
prijedlog prisutnih stranaka, među kojima je bio i podnositelj), da se
raspravljanje odgađa na neodređeno vrijeme, budući da je jedna od nasljednica
na bolničkom liječenju,

– sljedeće ročište održano je 17. ožujka 1995.
godine na kojemu su svi nasljednici dali nasljedničke izjave,

– dana 15. lipnja 1995. godine Općinski sud u
Splitu je donio rješenje o nasljeđivanju, broj: O-934/93,

– protiv rješenja o nasljeđivanju žalbe su
podnijeli A., M., I. i N. K.,

– dana 3. listopada 1995. godine Općinski sud u
Splitu je održao ročište,

– s obzirom na činjenicu da je među
nasljednicima nastao spor o tome ulazi li određena imovina u ostavinu,
rješenjem Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-2465/95 od 3. srpnja 1996.
godine, ukinuto je rješenje o nasljeđivanju Općinskog suda u Splitu, broj:
O-934/93 od 15. lipnja 1995. godine,

– dana 18. listopada 1996. godine Općinski sud u
Splitu održao je ročište na kojemu su prisutne stranke izjavile da ne mogu
postići sporazum o podjeli ostavine, te je raspravnim rješenjem određeno da se
raspravljanje odgađa na neodređeno vrijeme,

– rješenjem Općinskog suda u Splitu, broj:
O-1451/96 od 13. ožujka 1997. godine, prekinut je ostavinski postupak te su
stranke upućene u parnicu. Istim rješenjem strankama je određen rok od 30 dana
od pravomoćnosti tog rješenja za pokretanje parničnog postupka,

– podneskom od 17. veljače 1998. godine
podnositelj ustavne tužbe je predložio Općinskom sudu u Splitu nastavak
ostavinskog postupka budući da nitko nije pokrenuo parnicu,

– raspravnim rješenjem od 10. travnja 1998.
godine, Općin­ski sud u Splitu, na prijedlog prisutnih stranaka (među kojima je
bio i podnositelj) odgodio je raspravljanje na neodređeno vrijeme, kako bi se
nasljednici dogovorili oko ostavine i o tome izradili pisani nacrt sporazuma,

– podneskom od 4. rujna
1998. godine, jedna od nasljednica (A. K.) predložila je Općinskom sudu u
Splitu nastavak ostavinskog postupka,

– postupak je
nastavljen ročištima održanim 1. i 19. listopada 1998. godine, 16. studenoga i
3. prosinca 1998.,

– s obzirom na
činjenicu da se jedna od nasljednica (M. J.) nije odazivala sudskim pozivima na
ročišta, Općinski sud u Splitu pozvao ju je, dopisom od 17. prosinca 1998.
godine, da u roku od 15 dana dostavi sudu pisano očitovanje o određenim spornim
činjenicama potrebnim za okončanje postupka,

– podneskom od 9.
veljače 1999. godine podnositelj je zatražio od Općinskog suda u Splitu
donošenje konačne odluke,

– podneskom od 9.
veljače 1999. godine, jedna od nasljednica (Z. B.) zatražila je od suda
donošenje konačne odluke,

– podneskom od 4.
ožujka 1999. godine podnositelj je ponovno zatražio od Općinskog suda u Splitu
donošenje konačne odluke,

– podneskom od 30.
studenoga 1999. godine, jedna od nasljednica (A. K.) zatražila je od suda
zakazivanje ročišta,

– dana 11. srpnja 2000.
godine Općinski sud u Splitu održao je ročište, te donio rješenje o
nasljeđivanju, broj: O-1451/96, kojim je ostavina podijeljena na jednake
dijelove,

– protiv rješenja o
nasljeđivanju Općinskog suda u Splitu od 11. srpnja 2000. godine, M. K. je
izjavio žalbu,

– dana 26. rujna 2000.
godine, Općinski sud u Splitu održao je ročište, na koje nisu pristupili svi
(uredno pozvani) nasljednici, a prisutni nasljednici su predložili da im se
dodijeli još jedan rok radi mogućeg mirnog rješenja spora,

– dana 7. studenoga
2000. godine održano je ročište na kojemu su nasljednici izjavili da među njima
ne postoji moguć­nost sporazuma, te da se predmet povodom žalbe uputi
Županijskom sudu,

– rješenjem Županijskog
suda u Splitu, broj: Gž-4013/00 od 18. listopada 2002. godine, ukinuto je
rješenje o nasljeđivanju Općinskog suda u Splitu, broj: O-1451/96 od 11. srpnja
2000. godine, te predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje
(pod brojem: O-2169/02).

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U SPLITU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Splitu da se
izjasni o navodima ustavne tužbe.

Općinski sud u Splitu dostavio je ovom Sudu
preslik spisa, broj: O-2169/02 i očitovanje o navodima ustavne tužbe u kojemu
iznosi kronologiju postupanja u predmetu te ističe da je sud najmanje doprinio
odugovlačenju postupka što je vidljivo po broju održanih ročišta i donijetih
rješenja.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

*»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).«.*

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

*»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).*

*(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.*

*(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.«.*

*Ustavna tužba je
osnovana.*

5. Povredu ustavnog
prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu
osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga
ustavne tužbe podnositelja i uvida u spis Općinskog suda u Splitu, broj:
O-2169/02, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni
sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Ostavinski postupak iza
smrti J. K. pok. M., započeo je dana 30. travnja 1993. godine pred Općinskim
sudom u Splitu.

Ustavna tužba podnijeta
je dana 28. lipnja 2002. godine, a do tog dana sudski postupak nije okončan, pa
Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu traje ukupno devet (9) godina,
jedan (1) mjesec i dvadeset osam (28) dana.

Tijekom tog razdoblja
Općinski sud u Splitu je održao jedanaest ročišta za ostavinsku raspravu, donio
dva rješenja o na­sljeđivanju koja su ukinuta rješenjima Županijskog suda u
Splitu, te donio rješenje o prekidu ostavinskog postupka zbog upu­ćivanja
stranaka u parnicu.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola br. 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine« - Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst,
8/99-ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na
snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga,
propisuje:

*»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza
građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.*

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem prav­nom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da
se pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 28. lipnja
2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi
četiri (4) godine, sedam (7) mjeseci i dvadeset dva (22) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Splitu, od radnji koje su
relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku, održao sedam ročišta za ostavinsku raspravu (10. travnja 1998., 1.
listopada 1998., 19. listopada 1998., 16. studenoga 1998., 3. prosinca 1998.,
11. srpnja 2000. i 26. rujna 2000. godine) i donio rješenje o nasljeđivanju,
broj: O-1451/96 od 11. srpnja 2000. godine.

Razdoblje potpune
neaktivnosti Općinskog suda u Splitu u konkretnoj pravnoj stvari u razmatranom
razdoblju, trajalo je od 5. studenoga 1997. godine do 10. travnja 1998. godine,
tj. pet (5) mjeseci i četiri (4) dana, te od 17. prosinca 1998. godine do 11.
srpnja 2000. godine, tj. jednu (1) godinu, šest (6) mjeseci i dvadeset tri (23)
dana.

Povodom žalbe M. K.,
Županijski sud u Splitu je rješenjem od 18. listopada 2002. godine ukinuo
rješenje o nasljeđivanju Općinskog suda u Splitu i predmet vratio
prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje. Time je ostavinski postupak koji
je započeo 1993. godine, vraćen na početak.

Jedno od osnovnih
načela ostavinskog postupka, načelo ekonomičnosti izraženo je odredbom članka
175. stavka 1. Zakona o nasljeđivanju (»Narodne novine«, broj 52/71 i 47/78).
Prema toj odredbi sud će u tijeku cijelog postupka paziti da prava stranaka
budu što prije utvrđena i osigurana.

Polazeći od navedene
zakonske odredbe, sud prvog stupnja je u svom postupanju morao voditi računa o
obvezi hitnog postupanja u predmetu.

Međutim, iz spisa
predmeta razvidno je da sud nije u potpunosti postupao sukladno zakonskoj
obvezi propisanoj odredbom članka 175. stavka 1. Zakona o nasljeđivanju. Takav
zaključak proizlazi iz činjenice da je nakon donošenja rješenja od 13. ožujka
1997. godine (kojim je prekinut ostavinski postupak i stranke upućene u
parnicu) do sljedeće radnje u postupku (ročišta održanog 10. travnja 1998.
godine) protekla jedna (1) godina i dvadeset sedam (27) dana. Kako stranke u
određenom roku (30 dana od pravomoćnosti rješenja kojim su upućene u parnicu)
nisu pokrenule parnicu, sud je bio dužan, odmah po proteku tog roka, sukladno
odredbi članka 224. stavka 4. Zakona o nasljeđivanju, nastaviti ostavinsku
raspravu. Ovom razdoblju treba dodati i razdoblje potpune neaktivnosti Općinskog
suda u Splitu od 17. prosinca 1998. godine do 11. srpnja 2000. godine, tj.
jednu (1) godinu, šest (6) mjeseci i dvadeset tri (23) dana.

5.3 PONAŠANJE SUDIONIKA U OSTAVINSKOM
POSTUPKU

U ostavinskom postupku sudjelovalo je sedam
nasljednika pok. J. K. Iz spisa predmeta proizlazi da su neki od nasljednika u
znatnoj mjeri pridonijeli trajanju postupka: iznošenjem novih činjenica nakon
donošenja rješenja o nasljeđivanju zbog kojih je rješenje o nasljeđivanju
ukinuto; nepokretanjem parnice (radi spora o tome ulazi li određena imovina u
ostavinu) u određenom roku; neodazivanjem sudskim pozivima na ročišta;
učestalim traženjima odgoda ročišta radi postizanja sporazuma (koji nije
postignut) i sl.

Podnositelj ustavne tužbe, kao jedan od
nasljednika, svojim je ponašanjem također u određenoj mjeri pridonio duljini
sudskog postupka. Naime, iz spisa Općinskog suda u Splitu razvidno je da je na
ročištima održanim 10. travnja 1998. i 26. rujna 2000. godine, podnositelj bio
suglasan s prijedlozima ostalih nasljednika da se raspravljanje odgodi do
postizanja njihovog sporazuma oko podjele ostavine.

Međutim, pored navedenog, iz spisa predmeta
također proizlazi da je podnositelj pisanim podnescima od 17. veljače 1998., 9.
veljače 1999. i 4. ožujka 1999. godine, tražio ubrzanje postupka, da nije
izostao niti s jednog ročišta za ostavinsku raspravu niti je na drugi način
utjecao na trajanje postupka. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je podnositeljev
doprinos znatno manji od doprinosa ostalih nasljednika i suda trajanju
ostavinskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ostavinski postupak po
svojoj je pravnoj prirodi izvan­parnični postupak. Pretpostavka za vođenje
ostavinskog postupka je nespornost činjenica na kojima se temelje prava
sudionika u postupku. Ako te činjenice postanu sporne, sud prekida ostavinsku
raspravu i stranke upućuje u parnicu. Stoga Ustavni sud ocjenjuje da predmetni
postupak nema obilježja složenosti koja bi mogla opravdati dugotrajnost
postupka.

5.5.            DRUGE
OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

Imajući u vidu
činjenicu da podnositelj svojim postupanjem nije u znatnijoj mjeri pridonio
trajanju postupka, Ustavni sud je (pored okolnosti navedenih u točkama 5.2 i
5.3. obrazloženja ove odluke), utvrdio postojanje drugih okolnosti koje su
imale utjecaja na trajanje ostavinskog postupka preko 9 godina, kao što su:

– relativno velik broj
nasljednika koji nisu mogli postići sporazum oko podjele ostavine,

– prekid ostavinskog
postupka i upućivanje stranaka u parnicu, jer su u tijeku ostavinskog postupka
određene činjenice postale sporne.

6. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti, Ustavni sud je utvrdio da je trajanjem
ostavinskog postupka preko devet godina, povrijeđeno podnositeljevo ustavno
pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči
o njegovim pravima ili obvezama, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske. Stoga je, na temelju odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog
zakona, odlučeno kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade podnositelju,
Ustavni sud je uzeo u obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i
vrstu postupka o kojem se radi ali i podnositeljev doprinos trajanju postupka.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se
na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1475/2002
Zagreb, 9. srpnja 2003.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc.** **Smiljko Sokol, v. r.**

Odluka, NN 116/2003-1628