## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1400/2000 od 11. rujna 2003.

### NN 156/2003 (3.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1400/2000 od 11. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2243

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi M. T. iz D., I. J.-V. iz Z. te M. V. iz Z., koje
zastupa V. V., odvjetnik iz S., na sjednici Vijeća održanoj  11. rujna 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Ustavna tužba je podnesena protiv presude Županijskog suda u Splitu, broj:
Gž-1523/00 od 26. svib­nja 2000., kojom su usvojene žalbe I-tuženika J. N. iz S.
i II-tuženika Grada S., te preinačena presuda Općinskog suda u Splitu, broj:
P-1698/97 od 1. srp­nja 1999., kojom je tužbeni zahtjev tužite­ljica –
podnosite­ljica ustavne tužbe bio usvojen.

Osporenom drugostupa­njskom presudom u cijelosti je
odbijen tužbeni zahtjev kojim su podnosite­ljice ustavne tužbe tražile da sud
poništi ugovor o kupoprodaji stana u S., V. 3, koje­g su dana 11. srp­nja 1997.
zak­ljučili J. N., kao kupac (i nosite­lj stanarskog prava) i Grad S., kao
prodavate­lj. Stajalište je drugostupa­nj­skog suda da korište­njem dijela
predmetnog stana za obav­lja­nje poslovne djelatnosti, stan nije izgubio
osobine prostora namije­njenog stanova­nju te da u tom smislu nema zapreka za
zak­ljuče­nje ugovora o otkupu tog stana.

2. Podnosite­ljice ustavnu tužbu teme­lje na navodima
da su one nas­ljednice bivših vlasnika predmetnog stana, koji se nalazi u
nacionaliziranoj zgradi i na kojem J. N. ima stanarsko pravo, ali istome
osporavaju pravo na otkup stana budući da u stanu obav­lja djelatnost svoje­g
privatnog poduzeća.

Navedena okolnost, prema stajalištu podnosite­ljica,
čini ugovor o prodaji stana ništavim, a ­njima, kao nas­ljednicama bivših
vlasnika, daje pravo na povrat stana u vlasništvo, teme­ljem odred­be članka
40. stavka 2. Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske
komunističke vladavine (»Narodne novine«, broj 92/96, u nastavku: Zakon o
naknadi). Tom zakonskom odredbom propisano je:

»Prijaš­njem vlasniku daje se u vlasništvo i stan
koji se u vrijeme donoše­nja prvostupa­njskog rješe­nja o utvrđe­nju prava
vlasništva uz dopušte­nje nadležnog tijela koristi kao poslovni prostor.«

3. Podnosite­ljice smatraju da su osporenom
drugostupa­nj­skom presudom povrijeđene odredbe članaka 3., 4., 14. stavka 2.,
19. stavka 1., 29. stavka 1., 48. stavka 1., 70. i 128. Ustava Republike
Hrvatske te članak 1. Protokola 1. i Protokol 7. uz Konvenciju o zaštiti ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda (nastavno: Konvencija, u Republici Hrvatskoj na
snazi od 28. listopada 1997., na teme­lju Zakona o potvrđiva­nju Konvencije i
Protokola broj: 1, 4, 6 i 11 uz Konvenciju – »Narodne novine«, Među­narodni
ugovori, broj 18/97). Stoga, predlažu ukida­nje osporene presude.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim pravima i obvezama ili o sum­nji
ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno ­ljudsko pravo ili teme­ljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (re­gionalnu) samoupravu (u da­lj­njem tekstu: ustavno pravo).

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučiva­nja o pravima i obvezama pojedinca došlo do nedo­puštenog posiza­nja u
Ustavom zaštićena ­ljudska prava i teme­ljne slobode. Pritom se Ustavni sud, u
pravilu, ne upušta u pita­nje jesu li upravna tijela i sudovi pravilno i
potpuno utvrdili či­njenično sta­nje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud
relevantne su samo one či­njenice od čije­g postoja­nja ovisi ocjena o povredi
ustavnog prava.

5. Na teme­lju analize navoda ustavne tužbe, osporene
presude donesene u provedenom parničnom postupku te mjerodavnih propisa,
Ustavni sud Republike Hrvatske utvrdio je da ustavna prava podnosite­ljica
ustavne tužbe nisu povrijeđena.

6. U odnosu na istaknutu povredu ustavnog prava
jednakosti svih pred zakonom, zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava, navodi
se da podnosite­ljice nisu navele relevantne razloge koji bi ukazivali da je u
sudskom postupku bilo postupovnih povreda koje bi mogle dovesti do povrede tog
ustavnog prava. Iz spisa je razvidno da je podnosite­ljicama bilo omogućeno
poduzima­nje svih zakonom dopuštenih postupovnih rad­nji. S druge strane,
drugostupa­njski sud je obrazložio či­njenična utvrđe­nja i pravna stajališta
iznijeta u osporenoj presudi te je ista, po ocjeni Ustavnog suda, donijeta u
skladu s mjerodavnim odredbama postupovnog i materijalnog prava.

Naime, nesporno je utvrđeno u prethodnom postupku da
se poslovna djelatnost obav­lja samo u dijelu navedenog stana, slijedom koje­g
utvrđe­nja je drugostupa­njski sud zak­ljučio da nisu bile ispu­njene
pretpostavke za primjenu odredbe članka 40. stav­ka 2. Zakona o naknadi, odnosno
da su postojale pretpostavke za zak­ljuče­nje ugovora o prodaji tog stana s
nosite­ljem stanarskog prava. To stoga što se prema odredbama članka 22.
navedenog Zakona prijaš­njem vlasniku ne vraća u vlasništvo stan na kojem
postoji stanarsko pravo. Vlasnik u tom slučaju ima pravo na naknadu, a stanar
ima pravo na otkup stana (stavak 3. članka 22. Zakona o naknadi).

7. Osporenom presudom, donijetom sukladno mjerodavnim
propisima, nije povrijeđeno ni ustavno pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 1.
Ustava, prema kojem svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i
obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog djela.

8. U odnosu na istaknutu povredu ustavnog prava
vlasništva, zajamčenog odredbom članka 48. stavka 1. Ustava, ističe se da
Ustavni sud štiti pravo vlasništva na ustavnopravnoj razini na način da priječi
tijelima državne vlasti ograničava­nje ili oduzima­nje tog prava, osim ako je
ograničava­nje ili oduzima­nje zasnovano na zakonu. U slučaju zadira­nja u
vlasništvo od strane drugih pravnih subjekata (fizičkih ili pravnih osoba) radi
se, u pravilu, o imovinskim sporovima privatnog prava. Ustavni sud ispituje i
takve odluke sudbene i druge vlasti kada ocijeni da je osporena odluka,
prosuđujući je kroz zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda zajamčenih
Ustavom, teme­ljena na neprihvat­ljivom pravnom stajalištu ili je tako pogrešna
i bez razboritog pravnog obrazlože­nja da ju je moguće ocijeniti samovo­ljnom.

Iz razloga navedenih u točki 6. ove odluke, Ustavni
sud je utvrdio da osporenom presudom podnosite­ljicama ustavne tužbe nije
povrijeđeno ni ustavno pravo vlasništva.

9. Glede ostalih ustavnih odredaba, čije se povrede
također ističu u ustavnoj tužbi (članci 3., 4. i 19. stavak 1., 70. i 128.),
Ustavni sud ističe da se ne radi o odredbama koje bi sadržavale teme­ljna ­ljudska
prava i slobode zajamčene Ustavom, a koja bi se štitila u ustavnosudskom
postupku kroz institut ustavne tužbe.

10. Slijedom izloženog, a na teme­lju odredaba
članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, donijeta je odluka kao u točki I. izreke.

11. Odluka o objavi (točka II. izreke) teme­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1400/2000
Zagreb, 11. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 156/2003-2243