## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4434/2008 od 6. ožujka 2013.

### NN 35/2013 (25.3.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4434/2008 od 6. ožujka 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

654

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić i Mario Jelušić, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. R. iz S., kojeg zastupa S. B., odvjetnik u S., na sjednici održanoj 6. ožujka 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3250/2004-4 od 14. svibnja 2008. i

– presuda Višeg stegovnog suda Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu klasa: 740-03/02-01/11 od 29. siječnja 2004.

III. Predmet se vraća Višem stegovnom sudu Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je M. R. iz S., kojeg u postupku pred Ustavnim sudom zastupa S. B., odvjetnik u S.

Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu presudom Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-3250/2004-4 od 14. svibnja 2008. povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Tom presudom Upravnog suda odbijena je podnositeljeva tužba protiv presude Višeg stegovnog suda Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu (u daljnjem tekstu: Viši stegovni sud) klasa: 740-03/02-01/11 od 29. siječnja 2004., kojom je odbijena podnositeljeva žalba (priziv) protiv presude Stegovnog suda Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu (u daljnjem tekstu: Stegovni sud) klasa: 740-03/02-01/11 od 11. studenoga 2003.

Prvostupanjskom presudom podnositelj je proglašen krivim što je »u veljači 2001. godine kao glavni projektant u tvrtki A. d.o.o. iz S. izradio arhitektonsko-građevinski projekt i projekt vodovoda i kanalizacije oznake TD-03/01 za objekt investitora M. i T. S. iz S. za nadogradnju obiteljske kuće na cest. zgr. 1931 k.o. V. u M., a koji projekt nije bio izrađen u skladu s odredbama Prostornog plana općine V. od 2000. godine (SI. glasnik općine V. 6/88), te taj projekt nije sadržavao sve elemente koje propisuje odredba čl. 40 zakona o gradnji (Izvadak iz katastarskog plana s ucrtanom situacijom građevine i ucrtanim susjednim građevinama)«, dakle, nesavjesno obavljao arhitektonske i inženjerske poslove, »pa je time počinio stegovno djelo teže povrede dužnosti i ugleda ovlaštenih arhitekata i inženjera u graditeljstvu – nesavjesno obavljanje arhitektonskih i inženjerskih poslova – opisano u čl. 82 st. 1. t. 5 Statuta HKAIG, u vezi s čl. 39 st. 1 Zakona o Hrvatskoj komori arhitekata i inženjera u graditeljstvu«, na temelju kojeg mu je izrečena novčana kazna u iznosu od 8.000,00 kn, koju može platiti u osam rata, uz objavljivanje te presude po pravomoćnosti u glasilu Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljeni su spis Stegovnog suda klasa: 740-03/02-01/11 te spis Upravnog suda broj: Us-3250/2004.

3. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom Ministarstvo zaštite okoliša i prostornog uređenja Republike Hrvatske je Stegovnom tužitelju Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu (u daljnjem tekstu: Stegovni tužitelj) 28. veljače 2003. podnijelo prijavu protiv podnositelja zbog u točki 1. obrazloženja ove odluke opisane teže povrede dužnosti i ugleda ovlaštenih arhitekata i inženjera u graditeljstvu.

Podnositelju je Stegovni tužitelj prijavu dostavio 17. ožujka 2003. te ga pozvao da se očituje na istu u roku od 15 dana od njezinog primitka, što je podnositelj i učinio, nakon čega je Stegovni tužitelj Stegovnom sudu podnio optužnicu protiv njega zbog predmetne stegovne povrede.

Na glavnoj raspravi održanoj 11. studenoga 2003. podnositelj je u svojoj obrani između ostalog istaknuo prigovor zastare stegovnog progona navodeći kako je za sporni projekt »ispostavio račun sredinom veljače 2001.«, »dok je Ministarstvo pokrenulo postupak 28.02.2003.«

U obrazloženju presude Stegovnog suda u pogledu prigovora zastare stegovnog progona navedeno je kako taj prigovor »ne stoji, budući je građevna dozvola poništena u svibnju 2002.g., a tada je utvrđeno da projekt koji je izradio okr. i koji je dio građevne dozvole, nije napravljen sukladno pozitivnim propisima.«

U prizivu protiv presude Stegovnog suda podnositelj je u pogledu zastare u bitnome naveo:

»(...) da je temeljem članka 46. Zakona o Hrvatskoj komori arhitekata i inženjera u graditeljstvu nastupila zastara što sam u raspravi pred vijećem Stegovnog suda i izjavio, a što stegovni sud nije prihvatio. To da je nastupila zastara jasno je i logično jer je povreda za koju se teretim nastupila danom završetka mog posla odnosno predaje projekta dana 12.02.2001. Investitor je predao isti na rješavanje građevne dozvole 14.02.2001. Pošto je postupak pokrenut 28.02.2003. prošlo je više od dvije godine od dana počinjene povrede za koju se teretim pa je prema spomenutom članku došlo do zastare prije pokretanja postupka. (...)«

U obrazloženju presude Viši stegovni sud nije se (eksplicitno) očitovao na podnositeljev prigovor nastupanja zastare stegovnog progona, već je u dijelu obrazloženja koji se eventualno može smatrati (implicitnim) odgovorom na taj prigovor naveo:

»(...)

Ispitujući pobijanu presudu i postupak koji joj je prethodio, ovaj je sud ustanovio da sud prvog stupnja nije počinio niti jednu bitnu povredu odredaba stegovnog postupka, te da je pravilno utvrdio činjenično stanje i sukladno tome donio na zakonu osnovanu odluku.

(...)«

U tužbi Upravnom sudu podnositelj je ponovio prigovor zastare, a taj Sud je u pogledu tog prigovora naveo isključivo sljedeće:

»(...) Isto tako tuženo tijelo je pravilno ocijenilo tužiteljev prigovor zastare.

(...)«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Podnositelj je u ustavnoj tužbi u bitnome naveo:

»(...)

Činjenica je da Zakon o Hrvatskoj komori arhitekata i inženjera u graditeljstvu (NN 47/98) sadrži i odredbe o zastari, sadržane u članku 46. st. 1. koji jasno propisuje da pravo pokretanja stegovnog postupka za teže povrede dužnosti i ugleda ovlaštenog arhitekta i ovlaštenog inženjera zastarijeva nakon dvije godine ... od dana počinjene povrede.

Također je činjenica da je povreda dužnosti i ugleda ovlaštenih arhitekata i inženjera u graditeljstvu za koju se podnositelja ustavne tužbe teretilo nastupila danom predaje njegovog dovršenog projekta investitoru, točnije, dana 12.02.2001. godine.

Dana 28.02.2003. godine Ministarstvo zaštite okoliša i prostornog uređenja podnijelo prijavu za pokretanje stegovnog postupka Hrvatskoj komori arhitekata i inženjera u graditeljstvu.

(...)

Međutim, Stegovni sud Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu odbio je prigovor podnositelja da je nastupila zastara pokretanja stegovnog postupka navodeći da taj prigovor ne stoji budući da je građevinska dozvola poništena u svibnju 2002. godine, jer je utvrđeno da projekt koji je izradio podnositelj ustavne tužbe i koji je dio građevne dozvole nije napravljen sukladno pozitivnim propisima.

Takav pravni stav stegovnog suda I stupnja je neosnovan jer temeljem članka 104. stavak 1. Statuta Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu zastara progona se prekida podnošenjem prijave Komori i odlukom mjerodavnih tijela Komore o pokretanju postupka.

Kako članak 90 st. 1. Statuta HKAIG propisuje da se stegovni postupak pokreće dostavom prijave prijavljenom s pozivom da se pisano očituje u roku od 15 dana, očito je da je od dana počinjenja povrede dužnosti do pokretanja stegovnog postupka prošlo više od dvije godine te je nastupila zastara progona.

(...)«

Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama povrijeđena prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava.

Predlaže ukidanje predmetnih presuda.

Ustavna tužba je osnovana.

5. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), glasi:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

(...)«

IV. MJERODAVNO PRAVO

6. Ustavni sud ocjenjuje u konkretnom slučaju mjerodavnim sljedeće odredbe:

1) Zakon o Hrvatskoj komori arhitekata i inženjera u graditeljstvu (»Narodne novine« broj 47/98.)

Mjerodavne odredbe tog Zakona glase:

»STEGOVNA DJELA

Članak 38.

(...)

(2) Težom povredom smatra se osobito nedoličan odnos prema struci, odnosno prekoračenje načela i pravila utvrđenih Kodeksom strukovne etike koje ima teže značenje s obzirom na važnost ugrožena dobra, prirodu povrijeđene dužnosti, visinu materijalne štete ili druge posljedice te s obzirom na okolnosti pod kojima je radnja učinjena ili propuštena.

(...)

(4) Statutom se pobliže utvrđuje što se smatra težom povredom dužnosti i ugleda ovlaštenog arhitekta ili ovlaštenog inženjera i Kodeksa strukovne etike hrvatskih inženjera.

POKRETANJE STEGOVNOGA POSTUPKA

Članak 41.

Stegovni postupak po službenoj dužnosti ili po prijedlogu ministra prostornog uređenja, graditeljstva i stanovanja pokreće stegovno tijelo određeno Statutom.

PRIMJENA ZAKONA

Članak 43.

U stegovnom postupku protiv ovlaštenog arhitekta ili ovlaštenog inženjera na odgovarajući način primjenjuju se odredbe kaznenoga materijalnog i postupovnog zakonodavstva, ako nije drukčije određeno Statutom ili drugim općim aktom Komore donesenim sukladno ovom Zakonu i Statutu.

ZASTARA

Članak 46.

(1) Pravo pokretanja postupka za teže povrede dužnosti i ugleda ovlaštenog arhitekta i ovlaštenog inženjera zastarijeva nakon dvije godine ... od dana počinjene povrede.

(...)«

2) Zakon o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 115/06.; u daljnjem tekstu: ZKP)

Mjerodavna odredba ZKP-a glasi:

»Članak 3.

(...)

(2) Dvojbu glede postojanja činjenica koje tvore obilježja kaznenog djela ili o kojima ovisi primjena neke odredbe kaznenog zakonodavstva sud rješava presudom na način koji je povoljniji za okrivljenika.«

3) Statut Hrvatske komore arhitekata i inženjera u graditeljstvu (»Narodne novine« broj 40/99. i 112/99.; u daljnjem tekstu: Statut)

Mjerodavne odredbe Statuta glase:

»Članak 82.

Teža povreda dužnosti i ugleda arhitekata ili inženjera postoji:

(...)

5. ako nesavjesno obavlja arhitektonske i inženjerske poslove ili nestručno savjetuje i zastupa investitora,

(...)

Članak 89.

Stegovni postupak pokreće stegovni tužitelj kada primi prijavu ili nađe da postupak treba pokrenuti po službenoj dužnosti.

Članak 90.

(1) Stegovni postupak pokreće se dostavljanjem prijave odnosno prijedloga prijavljenom s pozivom da se pisano očituje u roku od 15 dana.

(...)

Članak 104.

(1) Zastara progona prekida se podnošenjem prijave Komori i odlukom mjerodavnih tijela Komore o pokretanju postupka.

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

7.1. Ustavni sud opetovano ističe da je sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava ograničen na postupovna jamstva pravičnog suđenja. Sukladno tome, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

7.2. Ustavni sud nadalje ističe da postupci pred sudbenim tijelima moraju biti u skladu s načelima vladavine prava, koja se može poistovjetiti i s dobrim radom pravosuđa pa bi prava zajamčena u tom smislu Ustavom i međunarodnim pravnim aktima koji obvezuju Republiku Hrvatsku bila iluzorna i teorijska (umjesto stvarna i učinkovita), kada ne bi postojala obveza sudbene vlasti da obrazlaže svoje odluke odnosno da pažljivo ispita tvrdnje predočene pred sudom odnosno nadležnim tijelom. U protivnom, riječ je o arbitrarnoj odluci, koja dovodi u pitanje načela dobrog rada pravosuđa i pravičnost suđenja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stranke uvijek imaju pravo očekivati da će se na njihov slučaj primijeniti postojeća pravila.

7.3. Ustavni sud također podsjeća da nije njegova zadaća preuzeti ulogu sudova, koji su prvi pozvani interpretirati zakone. Zadaća Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takve interpretacije sudova suglasni s Ustavom s aspekta zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda.

Nadalje, u postupku, pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava. Navedeno vrijedi i onda kada su u pitanju činjenice o kojima ovisi je li u konkretnom slučaju nastupila zastara.

Ustavni sud je u više svojih odluka, pri ispitivanju toga je li u konkretnom slučaju nastupila zastara, ulazio i u činjenična utvrđenja sudova kada je to bilo nužno radi toga da bi se utvrdilo jesu li utvrđenja sudova u pogledu zastare bila arbitrarna, kao i je li primjena prava u konkretnom slučaju odgovarala legitimnim očekivanjima stranaka da će se na njihov slučaj primijeniti postojeća pravila u pogledu zastare. Primjera radi Ustavni sud ukazuje na svoje novije odluke broj: U-III-4778/2008 od 1. ožujka 2012. (»Narodne novine« broj 36/12.) te broj: U-III-2366/2008 od 1. ožujka 2012. (»Narodne novine« broj 40/12.). Štoviše, u prvonavedenoj odluci Ustavni sud je tako postupio u kontekstu parničnog postupka koji se vodio po pravilima postupka propisanim u sporovima male vrijednosti, naglašavajući time implicitno značaj koji proizvoljno tumačenje propisa uopće – pa tako i onih o zastari – ima čak i u sporovima male vrijednosti.

7.4. Razmatrajući konkretni slučaj, Ustavni sud prije svega utvrđuje da je predmetnim optužnim aktom podnositelju na teret stavljeno da je stegovno djelo počinio u veljači 2001. te da je, u skladu s tim, osporenim presudama proglašen krivim za stegovno djelo počinjeno u veljači 2001. Budući da nije točno precizirano kojeg je dana u veljači 2001. podnositelj počinio predmetno stegovno djelo, takvo utvrđenje kao dan počinjenja tog stegovnog djela uključuje bilo koji dan tijekom veljače 2001. Slično stajalište Ustavni sud je, mutatis mutandis, u okviru parničnog postupka, zauzeo u svojoj odluci broj: U-III-2366/2008 od 1. ožujka 2012., spomenutoj u točki 7.3. obrazloženja ove odluke. U kontekstu (predmetnog) stegovnog postupka takvo stajalište Ustavnog suda dodatno dobiva na važnosti zbog primjene načela in dubio pro reo (članak 43. Zakona o Hrvatskoj komori arhitekata i inženjera u graditeljstvu u svezi članka 3. stavka 2. ZKP-a), prema kojem se i pitanje utvrđivanja dana počinjenja stegovnog djela u slučaju sumnje mora tumačiti na način koji je najpovoljniji za podnositelja.

Stegovni sud, usprkos podnositeljevom obrazloženom prigovoru zastare, ocjenjuje kako zastara u razmatranom slučaju nije nastupila jer je »građevna dozvola poništena u svibnju 2002.g., a tada je utvrđeno da projekt koji je izradio okr. i koji je dio građevne dozvole, nije napravljen sukladno pozitivnim propisima«. Međutim, Ustavni sud ukazuje na to da prethodno citirani razlog nije predviđen člankom 104. stavkom 1. Statuta kao razlog koji dovodi do prekida zastare. Usprkos tome, kao i usprkos činjenici da je podnositelj i u žalbi Višem stegovnom sudu i u tužbi Upravnom sudu obrazloženo ponovio prigovor zastare, Viši stegovni sud nije se (eksplicitno) očitovao na podnositeljev prigovor, a Upravni sud je u pogledu tog prigovora naveo isključivo to kako je tuženo tijelo pravilno ocijenilo tužiteljev prigovor zastare (vidi točku 3. obrazloženja ove odluke).

Iz svega navedenog proizlazi da niti Viši stegovni sud (povodom podnositeljeve žalbe) niti Upravni sud (povodom podnositeljeve tužbe) u osporenim odlukama nisu odgovorili na podnositeljev prigovor zastare na način kojim bi otklonili podnositeljev navod koji u biti smjera na to da u konkretnom slučaju nije ispunjeno njegovo legitimno očekivanje da će se na njegov slučaj primijeniti postojeća pravila.

Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da je presudama ta dva tijela podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

8. Zbog utvrđenja povrede ustavnog prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao eventualnu povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava, koju je podnositelj također istaknuo u ustavnoj tužbi.

9. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

10. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4434/2008

Zagreb, 6. ožujka 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

Antun Palarić, v. r.

Odluka, NN 35/2013-654