## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1878/2009 od 12. srpnja 2012.

### NN 96/2012 (22.8.2012.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1878/2009 od 12. srpnja 2012.

96 22.08.2012 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1878/2009 od 12. srpnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2163

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Mario Jelušić, Ivan Matija i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Š. M. iz B., koju zastupa I. D., odvjetnica iz Sv. I. Z., na sjednici održanoj 12. srpnja 2012. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

– presuda Županijskog suda u Gospiću broj: Gž-839/08-2 od 30. siječnja 2009. i

– presuda Općinskog suda u Sv. Ivanu Zelini broj: P-257/07-42 od 21. travnja 2008.

II. Predmet se vraća Općinskom sudu u Sv. Ivanu Zelini na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Gospiću broj: Gž-839/08-2 od 30. siječnja 2009. kojom je odbijena kao neosnovana žalba podnositeljice (tuženice u parničnom postupku) i potvrđena presuda Općinskog suda u Sv. Ivanu Zelini broj: P-257/07-42 od 21. travnja 2008.

Presudom Općinskog suda u Sv. Ivanu Zelini održano je na snazi rješenje o ovrsi, istog suda broj: Ovr-302/02 od 5. ožujka 2002. u dijelu u kojem je naloženo podnositeljici da u roku 8 dana tužitelju I. k. š. d.d. Z., u likvidaciji, namiri tražbinu u iznosu od 34.094,47 kuna sa zakonskom zateznom kamatom od dana podnošenja ovršnog prijedloga 28. veljače 2002. pa do isplate. Podnositeljica je obvezana naknaditi tužitelju parnične troškove u iznosu od 2.300,00 kuna s pripadajućom zakonskom zateznom kamatom.

2. Podnositeljica smatra da su sudovi, u konkretnom slučaju, nepravilno utvrdili činjenično stanje i pogrešno primijenili materijalno pravo, što prema njezinom mišljenju ima za posljedicu povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Smatra da se u konkretnom slučaju radi o »zelenaškim« kamatama jer je ugovorena kamata u iznosu od 6% mjesečno, a što je suprotno mjerodavnim zakonskim propisima.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih presuda i vraćanje predmeta prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Sv. Ivanu Zelini broj: P-257/07.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

5. Županijski sud u Gospiću potvrdio je prvostupanjsku presudu ocijenivši da je prvostupanjski sud na temelju pravilno utvrđenog činjeničnog stanja i pravilne primjene Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 112/99. i 88/01., u daljnjem tekstu: ZOO), utvrdio podnositeljičin dug prema tužitelju, te ocijenio tužbeni zahtjev osnovanim.

U parničnom postupku utvrđeno je da dug podnositeljice, u iznosu od 34.094,47 kuna (dug po osnovi glavnice 4.000,00 kuna i dug po osnovi zateznih kamata 30.094,47 kuna), proizlazi iz Ugovora o kratkoročnoj pozajmici, koji su sklopili podnositeljica kao zajmoprimac i tužitelj kao zajmodavac 12. prosinca 1997. na iznos od 4.000,00 kuna, a koji iznos se podnositeljica obvezala vratiti u roku od mjesec dana od primitka novca, uz ugovorenu kamatu od 6% mjesečno.

U obrazloženju osporene drugostupanjske presude, između ostalog, navedeno je:

»(...)

Sud prvog stupnja je pravilno ocijenio da nije osnovan prigovor tuženika da se u konkretnom slučaju radi o zelenaškim kamatama, jer nisu kumulativno ostvarene pretpostavke prema odredbi čl. 141. st. 1. ZOO-a.

Sud je pravilno ocijenio da je tuženik dobrovoljno zaključio Ugovor o kratkoročnoj pozajmici sa ugovorenom kamatom i da je u trenutku zaključenja Ugovora bio svjestan o kojim kamatama, odnosno o kojoj kamatnoj stopi se radi.

Isto tako i prema ocjeni ovog suda pravilno je sud prvog stupnja takvu odluku donio ocijenivši da nije donesen poseban zakon koji bi određivao najvišu ugovorenu kamatnu stopu kod Ugovora o zajmu između pravne i fizičke osobe (čl. 399. st. 2. ZOO-a), pa se i zbog tog razloga navedena ugovorena kamata ne može smatrati lihvarskom (...)«

6. Člankom 141. stavkom 1. i člankom 399. stavkom 2. ZOO-a propisano je:

»Članak 141.

Ništav je ugovor kojim netko, koristeći se stanjem nužde ili teškim materijalnim stanjem drugog, njegovim nedovoljnim iskustvom, lakomislenošću ili zavisnošću, ugovori za sebe ili za nekoga trećeg korist koja je u očitom nesrazmjeru s onim što je on drugom dao ili učinio, ili se obvezao dati ili učiniti.

(...)«

»Članak 399.

(...)

U pogledu najviše ugovorne kamatne stope između drugih osoba primjenjuju se odredbe posebnog zakona.

(...)«

6.1. Ustavni sud je u više odluka (primjerice U-III-380/2001 od 5. svibnja 2004., »Narodne novine« broj 65/04. i 75/04. – ispravak), izrazio sljedeće pravno stajalište:

»(...), kad nije donesen poseban zakon koji bi određivao najvišu stopu ugovornih kamata (stopu između drugih osoba iz članka 399. stavka 2. ZOO-a), u svakom pojedinom slučaju valja ocijeniti ima li stopa ugovornih kamata elemente zelenaškog ugovora, odnosno je li ugovaranje nesrazmjerno visokih kamata (lihvarske kamate) u odnosu na tržišne uvjete u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu razlog za utvrđenje ništavim dijela ugovorne kamatne stope iznad utvrđene prosječne visine ugovorne kamatne stope na konkretnom tržištu, što je u isključivoj nadležnosti sudova.

(...)«

Nakon razmatranja navoda ustavne tužbe i uvidom u spis, Ustavni sud ocjenjuje da sudovi nisu utvrđivali ovu bitnu činjenicu u predmetu je li navedeni ugovor o kratkoročnoj pozajmici (kreditu), u dijelu svojih odredbi u vezi visine stope ugovornih kamata, ništav u odnosu na tržišne uvjete u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu te nisu svoje utvrđenje o dopustivosti ugovorne kamate temeljili na cjelokupnoj analizi stanja na konkretnom tržištu u vrijeme sklapanja predmetnog ugovora.

7. Ustavna tužba podnositeljice razmotrena je s aspekta povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositeljici osigurava pravično suđenje, odnosno je li tijekom postupka pred nadležnim sudom počinjena povreda takvog značaja da postupak kao jednu cjelinu čini nepravičnim za podnositeljicu.

Ustavni sud utvrđuje da je u provedenom postupku podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje. Ovo iz razloga što je drugostupanjski sud ocijenio da nema temelja primjeni članka 141. ZOO-a, a da nije utvrdio dopuštenu visinu stope ugovornih kamata u odnosu na tržišne uvjete u vrijeme sklapanja ugovora o kreditu, kako je navedeno pod točkom 6.1. obrazloženja ove odluke.

8. Utvrdivši da su podnositeljici povrijeđena navedena ustavna prava, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

9. Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1878/2009

Zagreb, 12. srpnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 96/2012-2163