## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9242/2011-4 od 1. ožujka 2012.

### NN 45/2012 (20.4.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9242/2011-4 od 1. ožujka 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1137

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Eveline Čolović Tomić, predsjednice vijeća, Mire Kovačić i Sanje Štefan, članica vijeća, te sudske savjetnice Marijane Čuk Kostrec, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., Savska cesta 32, Zagreb, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Jurišićeva 13, Zagreb, klasa: UP/I-344-01/11-07/04, urbroj: 376-11-11-5 od 20. srpnja 2011., radi analize tržišta, određivanja operatora i regulatornih obveza operatorima, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 1. ožujka 2012.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom, točkom I. dispozitiva, tužitelj Hrvatski Telekom d.d. Zagreb i njegovo povezano društvo Iskon Internet d.d. Zagreb, određuju se operatorima sa značajnom tržišnom snagom na tržištu javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i /ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnom lokaciji za privatne korisnike. Točkom II. dispozitiva odluke, tužitelju Hrvatskom Telekomu d.d. i njegovom povezanom društvu Iskon Internet d.d. određuje se regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga te im se zabranjuje sprečavanje ulaska na tržište ili ograničavanje tržišnog natjecanja određivanjem preniskih cijena usluga. Prema točki III. odluke, mjere, način, uvjeti i rokovi provođenja regulatorne obveze iz točke II. ove odluke propisani su dokumentom Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije – Analiza tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za privatne korisnike, koji je u cijelosti sastavni dio ove odluke.

Tužitelj u opširnoj tužbi navodi da osporava odluku tužene u dijelu koji se odnosi na određene regulatorne obveze nadzora pojedinačnih cijena usluga, i to u dijelu kojim se određuje da trajanje promotivnih akcija ne smije biti dulje od dva mjeseca, uvjeti iz promotivne akcije ne mogu se primjenjivati dulje od tri mjeseca od dana potpisivanja ugovora koji je sklopljen za vrijeme trajanja promotivne akcije, promotivne akcije odnosno ponude za iste usluge ili usluge istih karakteristika ne smiju se ponavljati unutar razdoblja od godine dana od početka promotivne akcije, promotivne pogodnosti se mogu nuditi i ugovarati samo novim korisnicima i postojećim korisnicima koji ne koriste uslugu koja je predmet promotivne akcije. Poziva se na članka 63. stavak 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te smatra da tužena nema ovlaštenja za određivanje regulatorne obveze iz tog članka odnosno da je regulacijom učestalosti promotivnih akcija povrijeđen taj članak kao i članak 5. stavak 1. te članak 7. stavak 1. istoga Zakona. Navodi da su povrijeđene i odredbe članka 49. i 50. Ustava Republike Hrvatske jer je tužena grubo ograničila poduzetničku slobodu tužitelja, a što nije propisano Zakonom o elektroničkim komunikacijama, odnosno nije propisano da bi tužena bila ovlaštena regulirati učestalost i trajanje, kao i uvjete promotivnih akcija. Predlaže poništiti odluku u dijelu regulatorne obveze koja se odnosi na regulaciju učestalosti, trajanje i uvjete promotivnih akcija.

U odgovoru na tužbu tužena navodi, da je osporena odluka donesena u postupku analize tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koje se pruža na fiksnoj lokaciji za privatne korisnike, određene su tužitelju regulatorne obveze, između kojih i regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga iz članka 63. Zakona o elektroničkim komunikacijama. U odnosu na povrede članka 63. Zakona, da promotivna ponuda kojom se snižava regulirana maloprodajna cijena usluge ulazi u doseg mjere nadzora maloprodajnih cijena iz navedenog članka koja je tužitelju određena radi osiguranja poštivanja zabrane naplaćivanja preniskih cijela. Regulacija učestalosti promotivnih ponuda smisleno dopunjava regulaciju troškovne usmjerenosti osnovne cijene maloprodajne usluge. Tužitelj HT ne spori da njegove maloprodajne cijene moraju biti troškovno usmjerene, a to znači da troškovi pružanja usluge ne smiju biti veći od maloprodajne cijene usluge jer bi se u suprotnome radilo o predatorskim cijenama kojima operator sa značajnom tržišnom snagom može istisnuti svoje konkurente sa tržišta. Ističe da regulacija maloprodajnih cijena nije apsolutna jer, kako to proizlazi iz analize, HAKOM dopušta da HT može zbog gospodarskih i promidžbenih razloga u promotivnim ponudama ponuditi cijenu koja izlazi iz okvira troškovne usmjerenosti. Međutim u tim slučajevima trajnije i učestalosti takvih ponuda moraju biti stroga ograničeni kako HT ne bi tu mogućnost iskoristio za zaobilaženje regulatorne obveze troškovne usmjerenosti i faktično smanjenje cijene usluge, a što proizlazi i iz rješenja Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja na koje se tužitelj poziva u tužbi. Dakle smisao nadzora promotivnih akcija tužitelja su omogućiti akcije kroz ograničeno vremensko trajanje. Regulacija pak promotivnih ponuda primjenjuje se kao dopuna obvezi troškovne usmjerenosti. Glede povrede članka 49. i 50. Ustava Republike Hrvatske navodi da je navodno ograničenje poduzetničkih sloboda učinjeno na temelju zakona, da ima legitimni cilj zaštite tržišnog natjecanja, odnosno ograničava slobodu poduzetničkog djelovanja samo u onoj mjeri u kojoj je to nužno da bi se zaštitilo tržišno natjecanje. Predlaže tužbu odbiti.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 63. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08. – u daljnjem tekstu ZEK) Agencija može odrediti operatorima sa značajnom tržišnom snagom na određenom maloprodajnom tržištu odgovarajuće regulatorne obveze u skladu s odredbama ovoga članka samo ako ne temelju postupaka analize tržišta, provedenih u skladu s člancima 52. do 57. ovoga Zakona, utvrdi da na tom maloprodajnom tržištu nema djelotvornoga tržišnog natjecanja te da regulatorne obveze iz članka 58. do 62. i članka 65. ovoga Zakona ne bi mogle osigurati ostvarivanje regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovoga Zakona.

Prema podacima spisa predmeta kao i obrazloženja osporene odluke, na temelju analize mjerila koja se primjenjuje u procjenjivanju značajne tržišne snage operatora (članak 55. stavak 3. ZEK-a) određen je operator HT i njegovo povezano društvo Iskon operatorima sa značajnom tržišnom snagom.

Sukladno pak članku 63. stavku 1. i stavku 4. istoga Zakona, operatorima su određene regulatorne obveze nadzora maloprodajnih cijena usluga, te im se zabranjuje sprečavanje ulaska na tržište ili ograničavanje tržišnog natjecanja određivanjem preniskih cijena usluga i to na temelju prethodnog postupka analize tržišta provedenog sukladno članku 52. ZEK-a. Dakle osporena odluka donesena je u postupku analize tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koje se pruža u fiksnoj lokaciji za privatne korisnike i određene su tužitelju regulatorne obveze odnosno regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga.

Slijedom svega navedenoga, suprotno tužbenim navodima, nije povrijeđena odredba članka 63. ZEK-a kojom je propisan nadzor maloprodajnih cijena usluga, a niti odredbe članka 49. i 50. Ustava Republike Hrvatske, jer su upravo odredbama ZEK-a propisana ograničenja a radi legitimnog cilja zaštite tržišnog natjecanja.

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. ZEK-a.

Trebalo je stoga, temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), koji se primjenjuje temeljem odredbe članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.), tužbu odbiti kao neosnovanu.

Broj: Us-9242/2011-4

Zagreb, 1. ožujka 2012.

Predsjednica vijeća
Evelina Čolović Tomić, v. r.

Presuda, NN 45/2012-1137