## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-356/2004 od 2. veljače 2005.

### NN 22/2005 (16.2.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-356/2004 od 2. veljače 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

# 417

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić,
Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom M. Đ. iz P. i D. P. iz S. G., koje zastupa Lj.
K.-S., odvjetnica u V., na sjednici održanoj
2. veljače 2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja, te
se ukidaju:

– presuda Županijskog suda u
Virovitici, broj: Gž-1077/03-2 od 11. prosinca 2003.
godine i

– presuda Općinskog suda u Virovitici,
broj: P-419/03-11 od 27. listopada 2003. godine.

II. Predmet se vraća Općinskom
sudu u Virovitici na ponov­ni postupak i odlučivanje.

III. Ova odluka objavit će se u
»Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je dana 3. veljače 2004. godine protiv presude
Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-1077/03-2 od
11. prosinca 2003. godine. Tom je presudom odbijena žalba podnositelja i
potvrđena presuda Općinskog suda u Virovitici, broj: P-419/03-11 od 27.
listopada 2003. godine.

2. U spornoj pravnoj situaciji, 16. siječnja 1996.
godine, D. P., sklopio je sa Z. š.-k. z. V. ugovor o kreditu broj: 72, na iznos
od 13.700,00 kuna s godišnjim kamatama u visini od 84%, te u slučaju nevraćanja kredita u ugovorenom roku, zatezne kamate po
stopi od 360% godišnje. U navedenom ugovoru u svojstvu solidarnih jamaca bili
su navedeni podnositelj M. Đ., te B. P., A. S. i M. B.

S obzirom na činjenicu da solidarni dužnici nisu mogli
ispunjavati preuzete obveze po ugovoru o kreditu, vjerovnik je u parničnom
postupku koji se vodio pred Općinskim sudom u Virovitici pod brojem: P-266/96,
ishodio pravomoćnu i ovršnu presudu. Na temelju ovršne isprave ovrhovoditelj
(Z. š.-k. z. iz V.) pokrenuo je ovršni postupak pred Općinskom sudom u Pitomači
koji se vodi pod brojem: Ovr-455/02.

Solidarni jamci, odnosno podnositelji ustavne tužbe
pokrenuli su pred Općinskim sudom u Virovitici parnični postupak, broj: P-32/03
radi utvrđivanja ništavosti odredbi tako zaključenog ugovora o kreditu, a koje
se odnose na visinu ugovorenih zateznih kamata. Odlukom prvostupanjskog suda
utvrđeno je da su te odredbe spornog ugovora u cijelosti ništave uz utvrđenje
da se na njega treba primjenjivati kamata po stopi koju banke ugovaraju za
slične poslove u iznosu 24% godišnje.

3. S obzirom na izreku deklaratorne
presude u predmetu, broj: P-32/03 podnositelji su u ovršnom predmetu, broj: Ovr-455/02 podnijeli žalbu iz razloga navedenih u članku
46. stavku 2. točki 9. Ovršnog zakona (»Narodne novine«, broj 57/96., 29/99.,
42/00. – odluka Ustavnog suda i 173/03., u daljnjem tekstu: OZ).

U tijeku ovršnog postupka, podnositelji su upućeni na
parnicu, te su presudom Općinskog suda u Virovitici, broj: P-419/03-11 od 27.
listopada 2003. godine, podnositelji odbijeni s tužbenim zahtjevom koji je
glasio:

»Proglašava se da ovrha u ovršnom predmetu Općinskog
suda u Pitomači broj: Ovr-455/02, pokrenuta po
ovršnom prijedlogu tužene Z. š.-k. z. V., M. 19, protiv prvotužitelja
M. Đ. iz P., P. M. 155 i drugotužitelja D. P. iz S.
G., M. T. 40 nije dopuštena, a što je tužena dužna priznati, te tužiteljima
nadoknaditi trošak ovog postupka, a sve to u roku od 15 dana pod prijetnjom
ovrhe«.

4. U ustavnoj tužbi podnositelji u bitnome iznose ospora­va­juće razloge iznesene u
žalbenom postupku. Ističu da su osporavanom presudom, uslijed pogrešno i
nepotpuno utvrđenog činje­nič­nog stanja, te pogrešne primjene postupovnog
i materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava sadržana u člancima 19. stavku
1. i 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelji ističu da su osporene presude donesene uz
nepravilnu primjenu odredbi članka 46. stavaka 9. i 10. OZ-a, jer smatraju da
je sudska odluka na temelju koje je ovrha pokrenuta naknadnom sudskom odlukom
djelomično izmijenjena, budući da je utvrđeno između istih stranaka da je
ugovor o kreditu u odnosu na odredbe o ugovornim i zateznim kamatama djelomično
ništav, odnosno da nisu ništave kamate od 24% godišnje na pozajmljenu glavnicu
od 13.700,00 kuna. Ističu da je druga sudska odluka donesena 18. veljače 2003.
godine, odnosno u vrijeme kada više nisu mogli zaustaviti ovrhu koja je
pokrenuta na temelju ovršne isprave (odnosno presude Općinskog suda u
Virovitici, broj: P-266/96 od 10. rujna 1996. godine).

I
nadalje smatraju da bi provođenjem ovrhe uz utvrđene kamate od 444% godišnje,
koje su utvrđene zabranjenima i nezakonitima, bila grubo povrijeđena ustavna
prava koja su naprijed navedena. Ističu da kada bi se ovrha nastavila po
prvotnoj presudi, njihove bi obiteljske kuće bile prodane po znatno nižoj
cijeni od stvarne vrijednosti, te bi ostali bez svoje cjelokupne imovine.
Ističu da se to već dogodilo brojnim obiteljima na području P. i V.

Zaključno,
cijeneći osporavanu odluku, kao i njoj prethodeću
prvostupanjsku presudu nezakonitima, podnositelji predlažu Us­tav­nom sudu podnesenu ustavnu
tužbu usvojiti i osporene presude ukinuti.

5.
Povodom prijedloga podnositelja ovaj Sud je rješenjem, broj: U-III-356/2004 od
7. srpnja 2004. godine, privremeno odgodio ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog
suda u Pitomači, broj: Ovr-455/02 do donošenja
predmetne Odluke.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

6.
Analizom osporavanih presuda, navoda ustavne tužbe i spisa predmeta, utvrđeno
je da je presuđujući u spornoj pravnoj situaciji, prvostupanjski sud utvrdio
kao nesporne činjenice postojanje ugovora o kreditu, zatim postojanje
pravomoćne i ovršne presude kojom se nalaže, između ostalih i podnositeljima
kao solidarnim dužnicima izvršenje dospjele a neispunjene obveze, te postojanje
pravomoćne presude kojom se utvrđuju ništavim od­red­be
spornog ugovora o kreditu, preko godišnje kamate u visini od 24%, jer je sud
utvrdio da su više kamate zelenaške.

Glede
dopuštenosti ovrhe u konkretnom slučaju prvostupanjski sud je izrazio
stajalište prema kojemu ovršna isprava na temelju koje je tražena ovrha nije
stavljena izvan snage. Sud ističe da je činjenica utvrđenja ništavosti odredaba
spornog ugovora o kreditu valjana pravna osnova za podnošenje zahtjeva za
ponavljanje pravomoćno dovršenog parničnog postupka iz kojega je proizašla
ovršna isprava, međutim da deklaratorna presuda
donesena u konkretnom slučaju ne može mijenjati obvezu utvr­đe­nu kondemnatornom
ovršnom ispravom. Zaključno, prvostupanj­ski sud je utvrdio da se sadržaj pravomoćne i ovršne
isprave može mijenjati samo u parničnom postupku pod uvjetima utvrđenim u
Zakonu o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99.,
88/01. i 117/03.), a nikako u ovršnom postupku, pogotovo imajući u vidu razloge
za žalbu sadržane u odredbi članka 46. OZ-a.

Protiv
prvostupanjske presude podnositelj je izjavio žalbu, koja je osporenom presudom
Županijskog suda u Virovitici u cijelosti odbijena kao neosnovana.

7.
Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. –
pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s jav­nim ovlastima, kojim je
odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog
djela, povrijeđeno ljud­sko
pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo
na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnih osoba s
javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih
Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja
ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku iz
kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama došlo do
ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

8. U konkretnom slučaju mjerodavne su odredbe članka 46.
stavka 2. točke 9. OZ-a, koje glase:

»(2) Ovršenik može izjaviti
žalbu osobito: (...)

9. ako je tražbina prestala na temelju činjenice koja
je nastala u vrijeme kad je ovršenik nije više mogao
uspješno istaknuti u postupku iz kojega potječe odluka, odnosno ako je tražbina
prestala na temelju činjenice koja je nastala nakon zaključenja sud­ske ili upravne nagodbe ili sastavljanja javnobilježničke
isprave, (...)«

i odredbe članka 109. stavka 1. i članka 110. Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 91/96.
i 112/99., u daljnjem tekstu: ZOO), koje glase:

»Na ništavost sud pazi po službenoj dužnosti i na nju
se može pozivati svaka zainteresirana osoba.

Pravo na isticanje ništavosti ne gasi se.«

9. Na temelju ustavnog jamstva iz članka 29. stavka 1.
Ustava svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud
pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Ustavni sud utvrđuje da je u provedenom postupku zbog
pogrešne primjene odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a u svezi s člancima
109. stavkom 1. i 110. ZOO-a, podnositeljima povrijeđeno pravo na pravično
suđenje. Naime, pogrešno je prav­no stajalište nadležnih sudova izneseno u
osporenim presudama (točka 6. obrazloženja).

Prema pravnom stajalištu Ustavnog suda, u pravnoj
situaciji u kojoj postoji kondemnatorna presuda kojom
se nalaže plaćanje obveze i deklaratorna presuda
donesena naknadno između istih stranaka kojom se utvrđuje da je dio obveze koja
je utvrđena kondemnatornom presudom ništav, a ne
postoje uvjeti za ponav­ljanje
postupka u kojemu je donesena kondemnatorna presuda,
sudovi neće dozvoliti ovrhu kondemnatorne presude u
cijelosti, već samo u dijelu koji nije obuhvaćen ništavošću.

Navedeno stajalište temelji se na primjeni odredbe
članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a, jer u konkretnom slučaju treba smatrati da
je tražbina djelomično prestala na temelju činjenice koja je nastala u vrijeme
kad je ovršenik više nije mogao uspješno isticati u
postupku u kome je nastala kondemnatorna – ovršna
presuda. Isto tako, uzevši u obzir odredbu članka 109. stavka 1. ZOO-a prema
kojoj se na ništavost pazi po službenoj dužnosti, dužnost je sudova, kada ih ovršenik upozori da je ovršna isprava dijelom ništava, a ta
ništavost je utvrđena pravomoćnom sudskom odlukom između istih stranaka koje
sudjeluju u ovršnom postupku, da utvrde da je ovrha nedopuštena u dijelu koji
je obuhvaćen ništavošću, te da dopuste ovrhu u preostalom – valjanom dijelu.

Iz navedenoga proizlazi da je postupak radi
proglašenja ovrhe nedopuštenom u odnosu na podonositelje
bio nepravičan, što je posljedica pogrešnoga pravnog stajališta u svezi
primjene odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a. Stoga je podnositeljima
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29.
stavka 1. Ustava.

10. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu i povredu
odredbe članka 19. stavka 1. Ustava, koja glasi:

»Pojedinačni akti državne uprave i tijela koja imaju
javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu.«.

U ustavnoj tužbi istaknute povrede navedene ustavne
odredbe ne mogu biti osnova za pružanje ustavnosudske zaštite jer iste ne
sadrže ljudska prava i temeljne slobode, sve u smislu odredbe članka 62. stavka
1. Ustavnog zakona.

11. Slijedom svega iznijetog, utvrdivši da je
podnositeljima osporavanim presudama povrijeđeno ustavno pravo na pravično
suđenje sadržano u članku 29. stavku 1. Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova odluka utemeljena je na odredbama članaka 73. i
76. Ustavnog zakona, a objava iste temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-356/2004

Zagreb, 2. veljače 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna** **Omejec,** v. r.

Odluka, NN 22/2005-417