## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-612/2000 od 30. ožujka 2005.

### NN 53/2005 (25.4.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-612/2000 od 30. ožujka 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1023**

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom R. D. iz V., kojeg zastupa M. D., odvjetnik
iz V., na sjednici održanoj 30. ožujka 2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.
if !supportLineBreakNewLine
endif

```
Obrazloženje

if !supportLineBreakNewLine

endif
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske
broj: Rev-2210/1999 od 22. prosinca 1999. godine,
kojom je prihvaćena revizija tuženika, »S. – M.« d.d. V., te su preinačene
presuda Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-25/99 od
4. svibnja 1999. godine i presuda Općinskog suda u Vinkovcima broj: P-921/98 od
24. studenoga 1998. godine, na način da je odbijen tužbeni zahtjev
podnositelja.

Navedenom
presudom Županijskog suda u Vukovaru odbijena je kao neosnovana žalba tuženika
i potvrđena presuda Općinskog suda u Vinkovcima, kojom je poništen članak 5.
stavak 1. Ugovora o radu menadžera sklopljenog između podnositelja (tužitelj u
parničnom postupku) u svojstvu zaposlenika i tuženika u svojstvu poslodavca, a
koja je glasila: »U slučaju otkaza ovog ugovora od strane društva, uz uvjete
određene zakonom, društvo će menadžeru isplatiti otpremninu u iznosu od šest
(6) mjesečnih plaća, isplaćenih u prethodnom mjesecu, u roku od 30 dana od dana
otkaza ugovora«. Istom presudom naloženo je tuženiku da podnositelju na ime
otpremnine isplati iznos od 178.774,04 kn sa zakonskim zateznim kamatama
tekućim od 16. srpnja 1998. do isplate, te naknadi parnični trošak.

2.
Podnositelj smatra da su mu osporenom presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske
povrijeđena ustavna prava propisana odredbama članka 14. stavka 2. i 26. Ustava
Republike Hrvatske, te odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava.

U
ustavnoj tužbi podnositelj u bitnome navodi da nikada nije bio član Uprave,
niti je vodio poslovanje društva, pa se na njegov radnopravni
status imaju primijeniti odredbe Zakon o radu (»Narodne novine«, broj 38/95.,
54/95., 65/95., 102/98., 17/01., 82/01., 114/03., 123/03., 142/03., 30/04. i
137/04. – pročišćeni tekst), kao i na sve druge zaposlenike. Smatra da se i glede
otpremnine, njezine visine i načina izračuna imaju primijeniti odredbe članka
118. stavaka 1. i 2. Zakona o radu, dok bi se Ugovor o radu menadžera mogao
primijeniti samo u slučaju da su pojedina prava, njime regulirana, povoljnija
nego ona prava koja su utvrđena Zakonom o radu, a koji propisuje minimum opsega
prava, što ne znači da se ugovorom ne mogu prava utvrditi i u većem opsegu nego
što je to regulirano Zakonom o radu.

Predlaže
Sudu ustavnu tužbu usvojiti, ukinuti osporavanu presudu i predmet vratiti
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

3.
Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u
Vinkovcima broj: P-921/98.

Ustavna
tužba nije osnovana.

4.
Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. –
pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela
državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavni
sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
povrijeđeno ustavno pravo podnositelja ustavne tužbe. Ustavni sud ne ispituje
povrede zakona, nego povrede ustavnih prava. Stoga je pozivanje na nepotpuno
utvrđeno činjenično stanje, pogrešnu primjenu materijalnog prava i/ili bitne
povrede postupka kao polazište za podnošenje ustavne tužbe neosnovano, jer
Ustavni sud nije žalbeni sud. Zato bi se takvim razlozima Ustavni sud,
odlučujući o ustavnoj tužbi, mogao baviti samo kad bi se oni pojavili kao
odrednice sadržaja povrijeđenoga ustavnog prava ili kao neki oblik njegove
povrede.

Isto
tako, u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni sud ispituje
eventualne povrede samo onih ustavnih prava koja podnositelj navodi u ustavnoj
tužbi, istodobno označujući mjerodavne odredbe Ustava u kojima su ta prava
zajamčena.

5.
U parničnom postupku, koji je prethodio ustavnosudskom postupku, utvrđeno je:

–
da su stranke dana 24. travnja 1996. godine zaključile Ugovor o radu menadžera,
prema kojem je podnositelj imenovan na funkciju direktora Komercijalne službe
tuženika

–
da je odlukom tuženika od 18. svibnja 1998. godine podnositelju otkazan ugovor
o radu

–
da je tuženik isplatio podnositelju otpremninu u iznosu od 62.126,10 kn,
sukladno odredbi članka 5. stavka 1. navedenog Ugovora i

–
da je podnositelj kod tuženika u neprekidnom radnom odnosu bio 26 godina.

Slijedom
utvrđenog, nižestupanjski sudovi su ocijenili da
sporni Ugovor o radu menadžera ima značaj ugovora o radu, kojeg ima u vidu
odredba članka 9. Zakona o radu, te da je odredba članka 5. stavka 1. tog
ugovora ništava, jer je u suprotnosti s kogentnom
pravnom normom iz članka 118. stavka 2. Zakona o radu.

Vrhovni
sud je ocijenio da su nižestupanjski sudovi pogrešno
primijenili materijalno pravo kad su poništili odredbu članka 5. stavka 1.
Ugovora o radu menadžera. S obzirom da je nedvojbeno utvrđeno kako je tuženik
isplatio podnositelju otpremninu u skladu s odredbom članka 5. stavka 1.
Ugovora o radu menadžera, Vrhovni sud Republike Hrvatske je reviziju tuženika
prihvatio, a nižestupanjske presude preinačio. Prema
ocjeni Vrhovnog suda Republike Hrvatske, sporni Ugovor o radu menadžera ima
značaj i ugovora o radu i ugovora kojeg ima u vidu odredba članka 247. stavka
2. Zakona o trgovačkim društvima (»Narod­ne novine«, broj 111/93., 34/99.,
121/99., 52/00. i 118/03.; u daljnjem tekstu: ZTD), u praksi nazvan
»menadžerski ugovor«. Menadžerski ugovor se ne temelji na odredbama Zakona o
radu, već na odredbama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 107/95., 7/96., 91/96. i 112/99.; u daljnjem
tekstu: ZOO) s određenim značajkama ugovora o djelu (članak 600. ZOO). Nadalje,
prema stajalištu Vrhovnog suda Republike Hrvatske, kod zaključenja menadžerskih
ugovora pitanja prava i obveza ugovornih stranaka nisu ograničena odredbama
Zakona o radu, pa se takvim ugovorom i pitanje visine otpremnine može ugovoriti
drugačije nego što je to propisano odredbom članka 118. stavka 2. Zakon o radu.
Stoga, kada dođe do raskida menadžerskog ugovora, što je u konkretnom slučaju
uslijedilo s istodobnim prestankom radnog odnosa, glede otpremnine treba
primijeniti ono što je o tome predviđeno samim ugovorom.

6.
Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe da mu je osporenom presudom povrijeđeno
ustavno jamstvo jednakosti svih pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2.
Ustava.

Osiguranje
i provedba toga ustavnog jamstva u nadležnosti je Vrhov­nog suda Republike Hrvatske.

Članak
118. stavak 1. Ustava propisuje:

Vrhovni
sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jednaku primjenu zakona i
ravnopravnost građana.

Članak
22. točka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 3/94., 100/96., 115/97.,
131/97., 129/00., 67/01., 5/02., 101/03., 117/03. i 17/04.) propisuje:

Vrhovni
sud Republike Hrvatske:

1.
osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana, te jednakost
svih pred zakonom.

Vrhovni
sud Republike Hrvatske postupao je u granicama svoje nad­ležnosti
propisane člankom 118. stavkom 1. Ustava, a njegova pravna stajališta zasnivaju
se na ustavnopravno utemeljenom tumačenju materijalnog prava mjerodavnog u
konkretnom slučaju i nisu diskriminatorna po bilo
kojoj ustavnoj osnovi, pa Ustavni sud nije prihvatio navode podnositelja da mu
u konkretnom slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom
14. stavkom 2. Ustava.

7.
Odredbom članka 26. Ustava propisano je da su svi državljani Republike Hrvatske
i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim tijelima koja imaju javne
ovlasti. Budući da je podnositelj hrvatski držav­ljanin, u konkretnoj pravnoj stvari ne postoje razlozi zbog
kojih bi se moglo ocjenjivati je li osporenom presudom podnositelju povrijeđeno
navedeno ustavno pravo.

8.
Odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava ne sadrže ljudska prava i temeljne
slobode zajamčene Ustavom, koja se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom, temeljem odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

9.
Temeljem odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

10.
Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-612/2000

Zagreb,
30. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 53/2005-1023