## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-507/1996 od 11. ožujka 1998.

### NN 50/1998 (8.4.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-507/1996 od 11. ožujka 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom
ustavne tužbe D. G. iz R., C. 1, zastupan po punomoćniku Ž. V., odvjetniku
iz Z., radi zaštite ustavnih prava na sjednici održanoj dana 11. ožujka
1998. godine, donio je

## **ODLUKU**

I. Usvaja se ustavna tužba te se ukida:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj Us-3374/1995-5 od 17.
siječnja 1996. i

- rješenje Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske, broj
511-01-42-UP/I-16374/23560/1-93 od 10. veljače 1995.

II. Predmet se vraća Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Hrvatske
na ponovni postupak.

III. Ova odluka bit će objavljena u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

D. G. podnio je ovom Sudu pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu povodom
akata citiranih u izreci ovog rješenja, radi zaštite ustavnih prava iz
članka 19. stavak 1. i članka 61. Ustava te zbog povrede odredbe iz članka
115. stavak 3. Ustava. Iako u ustavnoj tužbi nije izričito naznačeno, iz
sadržaja ustavne tužbe, proizlazi da podnositelj ustavne tužbe smatra da
su mu povrijeđena i ustavna prava iz članka 14. stavak 2. Ustava.

Osporenim aktima pravomoćno je odbijen zahtjev podnositelja ustavne
tužbe za primitak u hrvatsko državljanstvo, s obrazloženjem da nisu ispunjene
zakonske pretpostavke za primitak u hrvatsko državljanstvo iz članka 8.
stavak 1. točka 5. Zakona o hrvatskom državljanstvu ("Narodne novine",
broj 53/91, 28/92 i 11/93).

Obrazlažući razloge za povredu ustavnih prava podnositelj ustavne tužbe
navodi da je rođen u Hrvatskoj od majke, koja je hrvatska državljanka i
pripadnica hrvatskog naroda, da je otac troje malodobne djece i da od rođenja
stalno živi u Hrvatskoj, tako da se je oduvijek osjećao državljaninom Republike
Hrvatske. Smatra da su osporenim odlukama povrijeđena njegova ustavna prava,
jer da je protivno pravnom sustavu Republike Hrvatske iz činjenice što
je prije petnaest godina suđen na uvjetnu kaznu od 10 mjeseci zatvora utvrđeno
da ne poštuje pravni poredak Republike Hrvatske, a da se pritom nije uzelo
u obzir njegovo ponašanje zadnjih petnaest godina, a naročito od 1990.
nadalje.

Predložio je usvajanje ustavne tužbe.

Temeljem članka 55. stavak 1. točka 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) Ustavni sud Republike Hrvatske
dostavio je ustavnu tužbu na izjašnjenje Ministarstvu unutarnjih poslova.

Svojim dopisom Ministarstvo unutarnjih poslova broj 511-01-42-UP/I-16374/23560/93
od 23. 12. 1996. osporilo je sve navode iznesene u ustavnoj tužbi, navodeći
da je podnositelj ustavne tužbe odbijen sa zahtjevom za primitak u hrvatsko
državljanstvo, jer da je u postupku utvrđeno da ne poštuje pravni poredak
Republike Hrvatske budući da je odgovarao za veći broj kažnjivih djela.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 28. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91) svatko može podnijeti Ustavnom
sudu ustavnu tužbu, ako smatra da mu je odlukom sudbene, upravne vlasti,
ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno jedno od Ustavom
utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.

Članak 14. stavak 2. Ustava određuje jednakost svih pred zakonom, članak
19. stavak 1. Ustava određuje da pojedinačni akti državne uprave i tijela
koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu, članak 61. Ustava
određuje da je obitelj pod osobitom zaštitom države, a članak 115. stavak
3. Ustava obvezuje sudove da sude na temelju Ustava i zakona.

Uvidom u osporena rješenja Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio
da su podnositelju ustavne tužbe povrijeđena ustavna prava na koja ukazuje.

Podnositelj ustavne tužbe zatražio je primitak u hrvatsko državljanstvo
temeljem članka 8. Zakona o hrvatskom državljanstvu, te su upravno tijelo
i Upravni sud Republike Hrvatske utvrdili da podnositelj ustavne tužbe
ispunjava sve pretpostavke za stjecanje hrvatskog državljanstva temeljem
članka 8. stavak 1. osim točke 5. tog članka. Tom točkom je određeno da
prirođenjem može steći hrvatsko državljanstvo osoba iz čijeg se ponašanja
može zaključiti da poštuje pravni poredak i običaje u Republici Hrvatskoj
i da prihvaća hrvatsku kulturu.

Ocjenjujući osporene odluke Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio
da je odluka prvostupanjskog tijela donesena u postupku u kojem su zanemarena
temeljna načela Zakona o općem upravnom postupku ("Narodne novine", broj
53/91), a što je sve imalo za posljedicu i povrede ustavnih prava iz članka
14. stavak 2., te ustavnih odredbi iz članka 19. stavak 1. i 115. Ustava.

Odluke za odbijanje zahtjeva podnositelja ustavne tužbe temelje se na
tvrdnji "da je imenovani u razdoblju od 1971-1981., a i kasnije, evidentiran
zbog većeg broja krivičnih djela iz grupe krivičnih djela protiv društvene
i privatne imovine", a iz čega se zaključuje da podnositelj ustavne tužbe
ne poštuje pravni poredak Republike Hrvatske.

Nije sporno da je podnositelj ustavne tužbe bio osuđen za krivično djelo
iz članka 130. Krivičnog zakona Republike Hrvatske presudom O. s. u R.
broj K-433/81 od 18. studenog 1981. kao mlađi punoljetnik, dakle za djelo
učinjeno u ranim mladenačkim danima i da se prije, a i nakon te osude nije
vodio i ne vodi u kaznenim evidencijama kao osuđivana osoba.

Međutim u izvodu iz kaznene evidencije navedeno je da je isti kao dijete
imao nekoliko krivičnih prijava za imovinske delikte, te u kasnijim godinama,
ali osim te tvrdnje nema navoda da bi se protiv njega vodio bilo kakav
postupak. Valja istaći da prema članku 28. Ustava svatko je nedužan i nitko
se ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se pravnomoćnom sudskom
presudom ne utvrdi krivnja. Prema tome ne može se prihvatiti tvrdnja prvostupanjskog
tijela da je isti evidentiran za više krivičnih djela sve dok to nije utvrđeno
pravomoćnim odlukama.

Iz kaznene evidencije proizlazi da podnositelj ustavne tužbe od kraja
1981. godine više nije dolazio u sukob sa zakonom, barem u spisu za to
nema dokaza.

Članak 86. Osnovnog krivičnog zakona Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 31/93, 35/93, 108/95 i 28/96), koji je bio na snazi u vrijeme donošenja
osporenih odluka određuje:

"Poslije izdržane, oproštene ili zastarjele kazne zatvora, maloljetničkog
zatvora, osuđene osobe uživaju sva prava utvrđena Ustavom, zakonom, drugim
propisima, općim aktima i kolektivnim ugovorom, te mogu stjecati sva prava
osim onih, koja su im ograničena izrečenom sigurnosnom mjerom ili nastupanjem
pravnih posljedica osude.

Odredbe stavka 1. ovog članka vrijede i za osobe u uvjetnom otpustu,
ako njihova prava nisu ograničena posebnim zakonskim odredbama o uvjetnom
otpustu."

Cilj navedene odredbe je puna rehabilitacija osuđenih osoba i njihovo
uključivanje u normalan život na slobodi. Iz tih je razloga člankom 88.
tada važećeg Osnovnog krivičnog zakona bilo propisano i brisanje osude
iz kaznene evidencije nakon proteka određenog vremena. Posebice je stavkom
2. istog članka bilo propisano i brisanje uvjetne osude iz kaznene evidencije
kad protekne jedna godina od proteka roka kušnje, ne počini li osuđenik
za to vrijeme novo kazneno djelo.

Konačno članak 89. stavak 3. tada važećeg Osnovnog krivičnog zakona
Republike Hrvatske je odredio da kad je osuda brisana iz kaznene evidencije,
da se podaci o toj osudi ne daju nikome osim sudu, javnom odvjetništvu
i tijelima unutarnjih poslova u svezi s kaznenim postupkom koji se vodi
protiv osobe kojoj je osuda izbrisana.

U predmetnom spisu nema podataka je li osuda podnositelja brisana dok
je u spisu navedeno da je podnositelj i nakon te osude počinio više kaznenih
djela, ali kao što je već istaknuto, to su samo tvrdnje koje nisu potkrijepljene
odgovarajućim podacima.

Neupitno je da nečija osuđivanost može ukazivati na određeno nepoštivanje
pravnog poretka. Međutim utvrđenje poštuje li neka osoba pravni poredak
i običaje u Republici Hrvatskoj ili ne, mora se temeljiti na ocjeni ukupnosti
ponašanja određene osobe kroz cijeli životni vijek, a ne samo vremensko
razdoblje od prije petnaest godina.

U tom je smislu pogrešna ocjena upravnih tijela da podnositelj ne poštuje
pravni poredak budući su upravno tijelo, a i Upravni sud Republike Hrvatske,
odlučivali o zahtjevu podnositelja ustavne tužbe uzevši samo jedno životno
razdoblje od prije petnaest godina (ne utvrdivši niti je li osuda brisana),
a da nisu uzeli u obzir podnositeljevo ponašanje zadnjih petnaest godina.

Od hrvatskog je državljanstva u zavisnosti cijeli niz prava (od dobivanja
određenih zaposlenja do određenih olakšica u nekim pravnim poslovima),
nužno je cijeniti sve činjenice, kako one koje idu u prilog stranci u postupku,
a tako i one koje mogu negativno utjecati na ishod postupka.

Ne postupajući u skladu s navedenim ni tijekom upravnog postupka, kao
niti u postupku kontrole kroz upravni spor, došlo je u predmetnom slučaju
do povrede ustavnih prava podnositelja ustavne tužbe iz članka 14. stavak
2. i članka 19. stavak 1. Ustava te ustavne odredbe iz članka 115. stavak
3. Ustava.

U svezi s iznesenim Ustavni sud Republike Hrvatske je u skladu s člankom
60. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ustavnu tužbu usvojio i
ukinuo osporene akte.

Odluka o objavi pod točkom III. izreke, temelji se na odredbi članka
20. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-507/1996
Zagreb, 11. ožujka 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik **Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 50/1998-628