## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1926/2003 od 9. lipnja 2004.

### NN 95/2004 (13.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1926/2003 od 9. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1812

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odluči­va­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka
Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom M. G. iz Z., kojeg zastupa G. N., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj
dana 9. lipnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Visokog prekršajnog suda
Republike Hrvatske, broj: Jž-917/2003 od 4. ožujka 2003. godine i rješenje
Prekršajnog suda u Zadru, broj: III JR-1067/02 od 6. veljače 2003. godine.

III. Predmet se vraća Prekršajnom sudu u Zadru,
na ponovno odlučivanje.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja
Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, broj: Jž-917/2003 od 4. ožujka
2003. godine, kojim je žalba podnositelja, protiv rješenja Prekršajnog suda u
Zadru, broj: III JR-1067/02 od 6. veljače 2003. godine, odbačena kao
nedopuštena.

Tim rješenjem Prekršajnog suda u Zadru kao
nepravodobna je odbačena žalba podnositelja, izjavljena protiv rješenja
Prekršajnog suda u Zadru, broj: III JR-1067/02 od 2. prosinca 2002. godine, a
kojim je podnositelj oglašen krivim za počinjeni prekršaj iz članka 6. Zakona o
prekršajima protiv javnog reda i mira (»Narodne novine«, broj 5/90, 30/90,
47/90 i 29/94).

2. Podnositelj smatra da je osporenim rješenjem
Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske povrijeđeno pravo na žalbu
zajamčeno odredbom članka 18. stavkom 1. Ustava.

Visoki prekršajni sud Republike Hrvatske
pogrešno je primijenio odredbu članka 220. stavka 2. Zakona o prekršajima
(»Narodne novine«, broj 88/02), ističe podnositelj.

U ustavnosudskom postupku zatražen je na uvid
predmet Prekršajnog suda u Zadru, broj: III JR-1067/02.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Uvidom u osporena rješenja utvrđeno je
sljedeće:

– Prekršajni sud u Zadru donio je rješenje,
broj: III JR-1067/02 od 2. prosinca 2002. godine, kojim je podnositelj oglašen
krivim za počinjeno djelo prekršaja iz članka 6. Zakona o pre­kršajima protiv
javnog reda i mira (»Narodne novine«, broj 5/90 – pročišćeni tekst, 30/90,
47/90 i 29/94) i podnositelju je izrečena kazna zatvora u trajanju od 15
(petnaest) dana,

– protiv tog rješenja
podnositelj je, pravodobno, u roku propisanom odredbom članka 206. stavka 1.
Zakona o prekršajima (osam dana od dana dostave prijepisa odluke ovlaštenoj
osobi), izjavio žalbu 27. prosinca 2002. godine. Zadnji dan roka za izjav­ljivanje
žalbe protiv prvostupanjskog rješenja isticao je 25. prosinca 2002. godine,
koji je neradni dan, 26. prosinca je također neradni dan i blagdan. Prvi radni
dan, ali i zadnji dan roka za izjavljivanje žalbe je 27. prosinca 2002. godine,
kada je podnositelj i izjavio svoju žalbu,

– Prekršajni sud u
Zadru rješenjem, broj: III JR-1067/02 od 6. veljače 2003. godine žalbu
podnositelja odbacio je kao nepravodobnu, uz obrazloženje da je žalba
izjavljena nakon proteka roka propisanog odredbom članka 206. stavka 1. Zakona
o prekršaji­ma,

– protiv tog prvostupanjskog rješenja,
podnositelj je ponovno izjavio žalbu, međutim osporenim rješenjem Visoki
prekršajni sud Republike Hrvatske žalbu podnositelja odbacio je kao nedo­puštenu.
U obrazloženju osporenog rješenja navodi da, u slučaju podnositelja nije
dopušteno izjavljivanje žalbe protiv prvostupanjskog rješenja, a kojim se žalba
odbacuje kao nepravodobna, pozivom na odredbu članka 213. Zakona o prekršajima.
Slijedom toga se Vijeće Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske nije niti
upuštalo u ocjenu osnovanosti žalbenih navoda, već je pozivom na odredbu članka
220. stavka 2. Zakona o prekršaju žalba podnositelja odbačena kao nedopuštena.

4. Odredbe Zakona o prekršajima mjerodavne u
konkretnom slučaju propisuju:

»Članak 124. stavak 1. i 4.

1. Rokovi se računaju na sate, dane mjesece i
godine.

4. Ako posljednji dan roka pada na državni
blagdan ili u subotu ili u nedjelju, ili u koji drugi dan kada državno tijelo
nije radilo, rok istječe protekom prvoga sljedećeg radnog dana.«

»Članak 206. stavak 1.

1. Protiv prvostupanjske odluke ovlaštene osobe
mogu podnijeti žalbu u roku od osam dana od dana dostave prijepisa odluke.«

»Članak
213.

1. Žalba se podnosi
sudu ili upravnom tijelu koje vodi prekršajni postupak, a koje je izreklo
prvostupanjsku odluku u broju primjeraka potrebnom za žalbeno tijelo i
oštećenika.

2. Nepravodobnu (članak
220. stavak 1.) i nedopuštenu (članak 220. stavak 2.) žalbu odbacit će
rješenjem prvostupanjski sud ili upravno tijelo koje vodi prekršajni postupak.

3. Žalbu koju ne odbaci
prvostupanjsko će tijelo zajedno sa spisom predmeta dostaviti sudu nadležnom za
odlučivanje o žalbi.«

»Članak
220. stavak 2.

2. Žalba će se odbaciti
rješenjem kao nedopuštena ako se utvrdi da je žalbu podnijela osoba koja nije
ovlaštena za podna­šanje žalbe ili osoba koja se odrekla žalbe ili odustala od
žalbe ili ako žalba po zakonu nije dopuštena.«

5. U ustavnosudskom
postupku, utvrđeno je da je podnositelj, svoju žalbu protiv rješenja
Prekršajnog suda u Zadru, broj: III JR-1067/02 od 2. prosinca 2002. godine,
izjavio u roku propisanom odredbom članka 206. stavka 1. Zakona o prekršajima,
te da je njegova žalba rješenjem Prekršajnog suda u Zadru, broj: III JR-1067/02
od 6. veljače 2003., pogrešno odbačena kao nepravodobna.

Usprkos činjenici da je
u konkretnom slučaju pogrešno izračunat rok za žalbu, propisan odredbom članka
124. stavka 4. Zakona o prekršajima, u obrazloženju navedenog rješenja Pre­kršaj­ni
sud u Zadru poziva se na odredbu članka 206. stavka 1. Zakona o prekršajima i
žalbu podnositelja protiv rješenja Pre­kršaj­nog suda u Zadru, broj: JR-1067/02
od 2. prosinca 2002. godine odlučuje u smislu odredbe članka 220. stavka 2.
Zakona o prekršajima.

Visoki prekršajni sud
Republike Hrvatske, pozivajući se ponovno na odredbu članka 220. stavka 2.
Zakona o prekršajima, rješenjem, broj: Jž-917/2003 od 4. ožujka 2003. godine
odbacuje žalbu podnositelja, izjavljenu protiv rješenja Prekršajnog suda u
Zadru, broj: III JR-1067/02 od 6. veljače 2003. godine, s obrazloženjem »... da
se na konkretni predmet primjenjuju odred­be novog Zakona o prekršajima koji je
stupio na snagu 1. listopada 2002. godine, a kojim Zakonom (članak 213.) nije
propisana mogućnost podnošenja žalbe na rješenje o odbačaju žalbe kao
nepravodobne.«

6. Polazeći od utvrđenja iz točke 5.
obrazloženja ove odluke, Ustavni sud ocjenjuje da je u konkretnom slučaju,
osporenim rješenjima Prekršajnog suda u Zadru i Visokog prekršajnog suda
Republike Hrvatske, podnositelju osim povrijeđenog prava na izjavljivanje žalbe
zajamčeno odredbom člankom 18. stavkom 1. Ustava, povrijeđeno i ustavno pravo
na pristup sudu zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

Odredba članka 18. Ustava propisuje:

»Jamči se pravo na žalbu protiv pojedinačnih
pravnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili drugim
ovlaštenim tijelom.

Pravo na žalbu može biti iznimno isključeno u
slučajevima određenim zakonom ako je osigurana druga pravna zaštita.«

Odredba članka 29. stavka 1. Ustava propisuje:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima
i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.«

Ustavni sud ocjenjuje važnim
istaknuti odredbu članka 117. stavka 3. Ustava koja propisuje: »Sudovi sude na
temelju Ustava i zakona«.

Stoga, tumačenje i
primjena neke zakonske odredbe mora uvažavati Ustav i ustavne odredbe kojima su
zajamčena ustavna prava i temeljne slobode.

Ustavni sud napominje
da je u slučaju dvojbe o dopuštenosti žalbe u konkretnom slučaju, valjalo imati
u vidu supsidijarnu primjenu Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj
62/03 – pročišćeni tekst), propisanu odredbom članka 78. stavka 2. Zakona o
prekršajima, koja glasi:

»2) Ako ovaj Zakon ne
sadrži odredbe o pojedinim pitanjima postupka na odgovarajući će se način
primijeniti odredbe Zakona o kaznenom postupku.«.

Pitanje osiguranja
djelotvornog pravnog lijeka, jedno je od temeljnih procesnih jamstava u svim
pravnim postupcima, koje je zbog svog iznimnog značenja zajamčeno Ustavom kao
temeljno ljudsko pravo (članak 18. stavak 1. Ustava).

Visoki prekršajni sud
Republike Hrvatske, prilikom zauzimanja stajališta o dopustivosti žalbe
podnositelja protiv rješenja Prekršajnog suda u Zadru, broj: III JR-1067/02 od
6. veljače 2003. godine propustio je voditi računa o ustavnom pravu
podnositelja propisanim odredbom članka 18. stavka 1. i time onemo­gućio
podnositelju pristup sudu, zajamčen odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

7.S obzirom da
podnositelj u ustavnoj tužbi osporava samo rješenje Visokog prekršajnog suda
Republike Hrvatske, broj: Jž-917/2003 od 4. ožujka 2003. godine, Ustavni sud
pozivom na odredbu članka 74. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst, na­stav­no: Ustavni
zakon), utvrdivši da su ustavna prava podnositelja povrijeđena i drugim aktom
donesenim u tom postupku, ukinuo je i prvostupanjsko rješenje Prekršajnog suda
u Zadru, broj: III JR-1067/02 od 6. veljače 2003. godine.

8. Temeljem odredaba
članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I., II. i III.
izreke, a točka IV. izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1926/2003

Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak, v. r.**

Odluka, NN 95/2004-1812