## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4870/2005 od 6. veljače 2008.

### NN 37/2008 (31.3.2008.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4870/2005 od 6. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1254**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenulo L. d. »Š.« iz S. M. p. O.,
koje zastupa M. Ž., odvjet­nica u S., na sjednici održanoj 6. veljače 2008.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

## i RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje u dijelu koji se odnosi na
povredu prava na razumnu duljinu sudskog postupka, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava.
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje odluke
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici
broj: Gž-1879/03-2 od 19. listopada 2005. godine, kojim je ukinuta presuda
Općinskog suda u Samoboru broj: P-958/99 od 2. srpnja 2003. godine i odbačena
tužba podnositelja (tužitelja u parničnom postupku).
Presudom prvog stupnja naloženo je tuženiku, na ime naknade štete, da
podnositelju isplati iznos od 1.533,99 eura, u kunskoj protuvrijednosti, po
srednjem tečaju HNB-a na dan isplate s kamatama koje S. b. d.d. S. plaća na
devizne štedne uloge u eurima po viđenju od dana 2. srpnja 2003. godine do
isplate, kao i naknaditi parnični trošak u iznosu od 10.914,90 kuna, sve u roku
od 15 dana.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da mu je osporenim rješenjem povrijeđeno
ustavno pravo jednakosti pred zakonom, jer je »njegova tužba za naknadu štete,
koja je počinjena kaznenim djelom, odbačena«. Podnositelj smatra da je
Županijski sud u Velikoj Gorici pogrešno primijenio odredbu članka 71. Zakona o
lovstvu (»Narodne novine« broj 32/73., 8/76., 25/76. i 26/93.), budući da je
riječ o šteti koja je nastala kaznenim djelom, te stoga proizlazi nadležnost
redovnih sudova u postupanju u konkretnoj pravnoj stvari. Nadalje, podnositelj u
ustavnoj tužbi ističe da mu je nedonošenjem odluke u razumnom roku, te
odbacivanjem tužbe nakon više od trinaest godina povrijeđeno ustavno pravo iz
članka 29. stavka 1. u svezi s člankom 63. Ustava.
Iako je podnositelj u ustavnoj tužbi istaknuo, između ostalog, i povredu članka
14. stavka 2. Ustava, iz navoda ustavne tužbe (upućuje na procesnopravno pitanje
– pitanje apsolutne (ne)nadležnosti) razvidno je da smatra povrijeđenim samo
ustavno pravo sadržano u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava.
Predlaže ukidanje osporenog rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici.
 *Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Uvidom u pribavljeni spis Općinskog suda u Samoboru razvidno je da je
pravomoćnom presudom Općinskog suda u Samoboru broj: K-53/91 od 10. travnja
1991. godine, tuženik oglašen krivim radi počinjena kaznenog djela nezakonitim
lovom, opisanog i kažnjivog prema članku 127. tada mjerodavnog Kaznenog zakona,
te je sud podnositelja s odštetnim zahtjevom uputio u parnicu.
Postupajući po uputi kaznenog suda podnositelj je 6. veljače 1992. godine podnio
tužbu protiv tuženika, radi naknade štete koja mu je prouzročena time što je
tuženik ubio srnu.
Županijski sud u Velikoj Gorici na temelju odredbi članka 354. stavka 2. točke
3. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«broj 53/91., 91/92., 112/99.,
88/01. i 117/03., u daljnjem tekstu: ZPP) utvrdio je da je u spornom predmetu u
pitanju naknada štete na divljači, te da odlučivanje o naknadi štete, bez obzira
na visinu, ne spada u nadležnost suda, već organa općinske uprave. U
obrazloženju osporenog rješenja Županijski sud u Velikoj Gorici navodi:
*»Odredbom čl. 71. st. 1. Zakona o lovstvu (pročišćeni tekst – Narodne novine br.
25/76) propisano je da je organ općinske uprave za poslove lovstva nadležan
rješavati sporove o naknadi štete na divljači, ako je šteta počinjena
protupravnom štetnom radnjom u vidu bespravnog lova ili na drugi protuzakoniti
način, a što je tijekom postupka nedvojbeno utvrđeno, jer je tuženi proglašen
krivim i kažnjen za kazneno djelo nezakonitog lova iz čl. 127. st. 2. i 3. KZH,
a kažnjivo po čl. 127. st. 3. KZH.«.*
4. Ustavni sud utvrđuje da podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava. Uporište za to Sud nalazi u sljedećem:
4.1. Uvidom u spis Općinskog suda u Samoboru broj: P-1160/05, razvidno je da se
sud u slučaju podnositelja nakon trinaest godina trajanja postupka oglasio
apsolutno nenadležnim.
Pravila kojima se regulira apsolutna (ne)nadležnost sadržana su u odredbama
članka 16. ZPP-a.
Odredbom članka 16. stavka 1. propisano je da sud do pravomoćnosti odluke, po
službenoj dužnosti, pazi ide li rješavanje spora u sudsku nadležnost. Stavkom 2.
toga članka propisano je da kada sud u tijeku postupka do pravomoćnosti odluke
utvrdi da za rješavanje spora nije nadležan sud nego kakvo drugo domaće tijelo,
oglasit će se nenadležnim, ukinuti provedene radnje u postupku i odbaciti tužbu.
Iz navedenog proizlazi da sudovi tijekom postupka, sve do pravomoćnog okončanja
mogu, odnosno moraju ex offo paziti jesu li nadležni za postupanje u pravnoj
stvari sukladno mjerodavnim propisima. U konkretnom slučaju apsolutna
nenadležnost suda proizlazi iz odredbe članka 71. stavka 1. Zakona o lovstvu,
koji je u vrijeme podnošenja tužbe bio na snazi.
*Sporove o naknadi štete na divljači rješava organ općinske uprave nadležan za
poslove lovstva, a o naknadi štete koju počini divljač rješava organ općinske
uprave nadležan po propisima o zaštiti poljskih dobara, ako zahtijevana naknada
štete iznosi do 1.000 dinara, a preko ovog iznosa nadležni sud.
Zahtjev odnosno tužba za naknadu štete podnosi se u roku 15 dana od dana kad je
oštećeni saznao za štetu, a najkasnije u roku 60 dana kad je šteta učinjena.*
4.2. Valja istaći da je u međuvremenu stupio na snagu Zakon o lovu (»Narodne
novine« broj 10/94., 22/94., 5/95., 25/96., 33/97., 44/98., 29/99. i 14/01.),
kojim su, člankom 85., sporovi u svezi s naknadom štetom nanesenom divljači
»dani«u nadležnost redovnih sudova. U prijelaznim i završnim odredbama u članku
114. propisano je da danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaje važiti Zakon
o lovstvu, osim odredaba članaka 35. i 36. koje ostaju na snazi šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona. Međutim, u prijelaznim i završnim odredbama
toga zakona ne postoji izričita zakonska odredba koja bi uređivala tzv. zatečene
pravne situacije i odnose, odnosno situacije i odnose koji su započeti za
vrijeme stupanja na snagu ranijeg zakona, ali nisu dovršeni do stupanja na snagu
onog kasnijeg. Stajalište je Ustavnog suda, a koje je izraženo u odluci
U-I-2418/2001, U-I-399/2007 od 11. srpnja 2007. (»Narodne novine« broj 90/07.)
da u nedostatku bilo kakve izričite zakonske odredbe koja bi propisivala
drugačije, ima se smatrati da se na pravnu situaciju i odnose nastale u vrijeme
važenja ranijeg zakona primjenjuju odredbe tog zakona.
4.3. U odnosu na navod podnositelja kojim ukazuje da je do povrede prava na
pravično suđenje došlo uslijed pogrešnog upućivanja kaznenog suda o ostvarivanju
imovinskopravnog zahtjeva pred redovnim parničnim sudovima, dakle propustom suda
da primijeni Zakon o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91.,
111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99., 88/01. i 35/05., u daljnjem tekstu:
ZOO), Ustavni sud napominje da je nadležnost nesudbenog tijela u postupcima radi
naknade štete nanesene divljači regulirana Zakonom o lovstvu, koji je poseban
zakon u odnosu na ZOO, pa se i odnosi među njima temelje na načelu lex specialis
derogat legi generali. Naime, nema dvojbe o tome, da odlučivanje o zaštiti prava
podnositelja u spornom razdoblju nije bilo u nadležnosti sudbenih tijela, već
organa općinske uprave nadležnih po propisima o zaštiti poljskih dobara. Ustavni
sud ističe da u konkretnom predmetu pogrešno dana uputa od strane kaznenog suda
u svezi apsolutne (ne)nadležnosti ne može »mijenjati« zakonom propisanu
nadležnost, koja se odnosi na postupanje (ne)sudbenih tijela.
4.4. U konkretnom slučaju postavlja se pitanje je li podnositelju presudom u
kojoj je dana pogrešna uputa o ostvarivanju imovinskopravnog zahtjeva, a koja
nije predmet razmatranja u ovom ustavnosudskom postupku povrijeđeno pravo na
pristup sudu.
Pravo na pristup sudu, odnosno pravo pokretanja postupka pred sudom nije
apsolutno pravo, već može podlijegati ograničenjima. Podrazumijeva se kako su
ona dopuštena, jer pravo na pristup po samoj svojoj naravi zahtijeva uređenje od
strane države. Takvo pravno stajalište izraženo je u brojnim presudama Europskog
suda za ljudska prava, između ostalog i u presudi Zovanović protiv Hrvatske
(12877/02) od 9. prosinca 2004. godine. Država kroz pozitivne propise uređuje i
ograničava prava na pristup sudu. U konkretnom slučaju ta ograničenja sadržana
su u odredbama Zakona o lovstvu, kojim se propisuje apsolutna nadležnost
nesudbenog tijela u postupanju u sporovima radi naknade štete nastale na
divljači.
4.5. Zaključno, napominje se da je zadaća Suda (u odnosu na odredbu članka 29.
stavka 1. Ustava), između ostalog, ocjenjivanje je li postupak koji je prethodio
ustavnosudskom postupku, bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravo na
pravično suđenje. U konkretnom slučaju, ponovno se ističe da je predmet
razmatranja u konkretnom ustavnosudskom postupku parnični postupak, u kojem je i
donijeto osporeno rješenje, a ne i kazneni (u kojem je dana pogrešna uputa).
Stoga Sud sagledavajući parnični postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje da
je Županijski sud u Velikoj Gorici oglašavajući se apsolutno nenadležnim
pravilno primijenio mjerodavno pravo sadržano u ZPP-u i Zakonu o lovstvu.
Očito jest da je greškom kaznenog suda podnositelj onemogućen u svojem pravu na
pristup sudu, međutim podnositelj, štetu koja mu je nastala nepravilnim radom
kaznenog suda može tražiti na zakonom propisani način.
Slijedom navedenog, Ustavni sud nalazi da podnositelju nisu povrijeđena ustavna
prava zajamčena odredbama članka 29. stavka 1. Ustava.
5. Na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), donijeta je odluka kao u izreci.

```
Obrazloženje rješenja
```

6. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo i povredu prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.
Konkretni sudski postupak trajao je od 6. veljače 1992. do 19. listopada 2005.,
kada je pravomoćno okončan.
*Ustavna tužba nije dopuštena u dijelu koji se odnosi na povredu prava zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava.*7. Mjerodavni dio članka 29. stavka 1. Ustava glasi:
*Svatko ima pravo da (…) sud (…) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (…).*Mjerodavni dio prve rečenice članka 6. stavka 1. Konvencije glasi:
*1. Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (…) svatko ima pravo
da (…) sud (…) u razumnom roku ispita njegov slučaj.*
U razdoblju u kojem je trajao sudski postupak koji je predmet ovog
ustavnosudskog postupka, za zaštitu ustavnog i konvencijskog prava na razumnu
duljinu postupka u domaćem pravnom poretku postojala su dva sredstva pravne
zaštite, i to:
– ustavna tužba koja se podnosila na temelju članka 63. Ustavnog zakona, a
služila je kao djelotvorno domaće pravno sredstvo i za ubrzanje postupka koji je
još u tijeku (stavak 2.) i za otklanjanje već učinjene povrede prava na razumnu
duljinu u dotadašnjem tijeku postupka (stavak 3.);
– tužba za naknadu štete koja se podnosi nadležnom redovnom sudu prema općim
pravilima o odgovornosti za štetu, a služi kao domaće pravno sredstvo za
otklanjanje povrede prava na razumnu duljinu već okončanih postupaka.
8. Članak 63. Ustavnog zakona glasi:
*(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je
iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (…) nije u
razumnom roku odlučio sud (…).
(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta (…).
(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu
naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je
sud učinio kada (…) nije odlučio u razumnom roku. (…).*
Ustavni sud napominje da je podnositelj imao pravnu mogućnost ubrzati sudski
postupak i djelotvorno zaštititi svoje ustavno pravo na njegovu razumnu duljinu
podnošenjem ustavne tužbe na temelju članka 63. Ustavnog zakona, i to od 15.
ožujka 2002. (kad je to djelotvorno pravno sredstvo uvedeno u pravni poredak
Republike Hrvatske) do okončanja postupka.
Ustavni sud utvrđuje nespornom činjenicu da se podnositelj u tom razdoblju nije
koristio navedenim pravnim sredstvom.
9. Ustavni sud također napominje da podnositelj, nakon okončanja postupka, nije
podnio ni tužbu nadležnom redovnom sudu radi naknade štete, na što je imao pravo
ako je smatrao da mu je nerazumno dugim trajanjem konkretnog sudskog postupka
prouzročena materijalna i/ili nematerijalna šteta.
10. Nasuprot tome, podnositelj je tek u ustavnoj tužbi, podnesenoj u prosincu
2005., na temelju članka 62. Ustavnog zakona, po prvi put istaknuo (i) povredu
ustavnog prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka.
Članak 72. Ustavnog zakona propisuje:
*Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: (…) ako je ustavna tužba (…)
nedopuštena. Tužba je nedopuštena: (…) ako podnositelj tužbe u prethodnom
postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo (…).*Sukladno navedenom, dio ustavne tužbe kojim podnositelj pred Ustavnim sudom
osporava razumnu duljinu trajanja već okončanog sudskog postupka na temelju
članka 62. Ustavnog zakona, Ustavni sud utvrđuje nedopuštenim, jer podnositelj
prethodno nije koristio dopušteno pravno sredstvo i za ubrzanje sudskog postupka
u vrijeme kad je on još bio u tijeku, i za otklanjanje dotada već eventualno
učinjene povrede njegovog prava na razumnu duljinu postupka (ustavna tužba po
članku 63. Ustavnog zakona), niti je koristio dopušteno pravno sredstvo za
otklanjanje povrede njegovog prava na razumnu duljinu trajanja postupka nakon
što je on bio okončan (tužba nadležnom redovnom sudu radi naknade materijalne
i/ili nematerijalne štete prouzročene nerazumnom duljinom tog postupka).
11. Stoga je, na temelju članka 72. Ustavnog zakona, doneseno rješenje kao u
izreci.
12. Odluka o objavi ove odluke i rješenja u »Narodnim novinama« temelji se na
članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4870/2005
Zagreb, 6. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 37/2008-1254
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)