## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4003/2005 od 24. travnja 2008.

### NN 59/2008 (26.5.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4003/2005 od 24. travnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2027**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Marko
Babić, Snježana Bagić, Davor Krapac, Ivan Matija i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku kojeg je ustavnom tužbom pokrenuo D. I. iz D., kojeg zastupa
D. M., odvjetnik u O., na sjednici održanoj 24. travnja 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:
– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2456/2002-9 od 7. travnja
2005. godine i
– rješenje Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske broj: 511-01-73-UP/I-2/1264/9-2001
od 2. siječnja 2002. godine.
II. Predmet se vraća Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Hrvatske na
ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama.«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske
broj: Us-2456/2002-9 od 7. travnja 2005., kojom je odbijena podnositeljeva tužba
izjavljena protiv rješenja Ministarstva unutarnjih poslova broj: 511-01-73-UP/I-2/1264/9-2001
od 2. siječnja 2002.
Tim je rješenjem odbijen podnositeljev zahtjev za primitak u hrvatsko
državljanstvo.
2. Podnositelj smatra da su osporenim aktima povrijeđena njegova ustavna prava
zajamčena člancima 14. stavkom 2., 16. i 30. Ustava Republike Hrvatske.
Obrazlažući povrede ustavnih prava, podnositelj ističe da su upravno tijelo i
Upravni sud pogrešno protumačili i primijenili mjerodavne odredbe Zakona o
hrvatskom državljanstvu (»Narodne novine« broj 53/91., 28/92. i 113/93. – odluka
Ustavnog suda) budući da podnositelj »nikada nije bio u sukobu sa zakonom«.
Smatra da ispunjava sve pretpostavke za primitak u hrvatsko državljanstvo
propisane člankom 8. stavkom 1. točkom 5. Zakona o hrvatskom državljanstvu, te
da činjenica što se protiv njega vodio kazneni postupak zbog pokušaja kaznenog
djela izbjegavanja carinskog nadzora, ne može imati za posljedicu odbijanje
njegovog zahtjeva za primitak u hrvatsko državljanstvo s obrazloženjem da ne
poštuje pravni poredak Republike Hrvatske.
Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih akata.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Iz spisa predmeta pribavljenih za potrebe ustavnosudskog postupka razvidno je
sljedeće:
– 27. prosinca 2000., podnositelj (državljanin B. i H.) je podnio zahtjev za
primitak u hrvatsko državljanstvo,
– u Republiku Hrvatsku podnositelj je doselio 1965. godine gdje ima status
trajno nastanjenog stranca,
– podnositeljeva supruga i djeca su hrvatski državljani,
– protiv podnositelja se vodio kazneni postupak pred Općinskim sudom u Županji
zbog kaznenog djela protiv sigurnosti platnog prometa i poslovanja –
izbjegavanjem carinskog nadzora, u pokušaju, iz članka 298. stavaka 1. i 5.
Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. i 58/99.), za koje je
presudom broj: K-2/00-2 od 14. siječnja 2000., oglašen krivim te mu je izrečena
novčana kazna od petnaest dnevnih dohodaka (što iznosi 1.515,00 kn),
– presuda je postala pravomoćna 7. veljače 2000.,
– rješenjem Općinskog suda u Županji od 16. lipnja 2000. izrečena novčana kazna
zamijenjena je kaznom zatvora u trajanju od petnaest dana, koju kaznu je
podnositelj izdržao 5. prosinca 2000.,
– rješenjem Županijskog suda u Vukovaru od 11. srpnja 2001. ukinuta su rješenja
Općinskog suda u Županji od 14. siječnja 2000. i 16. lipnja 2000.,
– rješenjem Općinskog suda u Županji od 3. prosinca 2001. stavljena je izvan
snage klauzula pravomoćnosti presude Općinskog suda u Županji broj: K-2/00-2 od
14. siječnja 2000., te je odlučeno da će se po pravomoćnosti tog rješenja
nastaviti postupak povodom podnositeljevog prigovora protiv kaznenog naloga te
će se zakazati glavna rasprava o optužnom prijedlogu.
4. Osporenim rješenjem Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske
odbijen je podnositeljev zahtjev za primitak u hrvatsko državljanstvo uz
obrazloženje da u konkretnom slučaju nije ispunjena jedna od pretpostavki za
stjecanje hrvatskog državljanstva prirođenjem iz članka 8. stavka 1. točke 5.
Zakona o hrvatskom državljanstvu – poštivanje pravnog poretka Republike
Hrvatske.
Prema ocjeni Ministarstva unutarnjih poslova, osobe protiv kojih se vodio
kazneni postupak (a koji nije okončan oslobađajućom presudom ili na drugi
odgovarajući način) i osobe koje su kažnjavane zbog prekršaja, u pravilu se ne
mogu smatrati osobama iz čijeg ponašanja se može zaključiti da poštuju pravni
poredak Republike Hrvatske. Polazeći od navedenog stajališta, a imajući u vidu
činjenicu da je podnositelj pravomoćno osuđen zbog kaznenog djela izbjegavanja
carinskog nadzora, Ministarstvo je odbilo podnositeljev zahtjev za primitak u
hrvatsko državljanstvo.
Odlučujući o podnositeljevoj tužbi u upravnom sporu, Upravni sud je prihvatio
stajalište Ministarstva unutarnjih poslova da se iz podnositeljevog ponašanja ne
može zaključiti da poštuje pravni poredak Republike Hrvatske. Na takvu ocjenu,
prema mišljenju Upravnog suda, ne može imati utjecaja ni činjenica da je
klauzula pravomoćnosti presude Općinskog suda u Županji, kojom je podnositelj
oglašen krivim zbog kaznenog djela, stavljena izvan snage. Samo pozivanje
podnositelja na kaznenu odgovornost, prema stajalištu Upravnog suda, upućuje na
zaključak da podnositelj ne poštuje pravni poredak Republike Hrvatske. Stoga je
podnositeljeva tužba odbijena kao neosnovana.
5. Odredbe Zakona o hrvatskom državljanstvu, mjerodavne u konkretnom slučaju,
glase:
*Članak 8. stavak 1. točka 5.
Prirođenjem može steći hrvatsko državljanstvo stranac koji je podnio zahtjev za
primanje u hrvatsko državljanstvo ako udovoljava ovim pretpostavkama:
(...)
5. da se iz njegova ponašanja može zaključiti da poštuje pravni poredak i
običaje u Republici Hrvatskoj i da prihvaća hrvatsku kulturu.*

*Članak 10.*

*Stranac koji je u braku s hrvatskim državljaninom i kojem je odobreno trajno
nastanjenje na području Republike Hrvatske, može prirođenjem steći hrvatsko
državljanstvo iako ne udovoljava pretpostavkama iz članka 8. stavka 1. točaka 1.
– 4. ovoga Zakona.*6. Sagledavajući tijek i ishod postupka koji je prethodio ustavnosudskom
postupku kroz ustavno jamstvo jednakosti pred zakonom iz članka 14. stavka 2.
Ustava, te članka 61. stavka 1. Ustava, prema kojoj obitelj uživa osobitu
zaštitu države, Sud ističe da osnovanost ove ustavne tužbe ovisi o odgovoru na
pitanje može li se prihvatiti zaključak nadležnog upravnog tijela i Upravnog
suda da okolnosti konkretnog slučaja opravdavaju odbijanje podnositeljevog
zahtjeva za primitak u hrvatsko državljanstvo.
Sud smatra da raspad bivše SFRJ, odnosno sukcesija država, predstavljaju bitne
činjenice u tumačenju mjerodavnih odredaba Zakona o hrvatskom državljanstvu u
konkretnom slučaju.
Podnositelja ustavne tužbe (koji je bio državljanin bivše SFRJ) ne može se
smatrati »klasičnim« strancem u Republici Hrvatskoj. Problemi s državljanstvom
uslijedili su zbog raspada bivše (zajedničke) države, a utvrđenje da je
podnositelj stranac u Republici Hrvatskoj neposredno je povezano s problemom
sukcesije država. U svim slučajevima, naime, u kojima se država prednica
raspadne, prethodno državljanstvo prestaje postojati, a država-sljednica
propisuje vlastita pravila za stjecanje državljanstva novostvorene države. Tako
je Republika Hrvatska nakon raspada bivše SFRJ, kao jedna od država-sljednica,
propisala vlastita pravila za određivanje tko se na dan 8. listopada 1991.
godine smatra hrvatskim državljaninom (prijelazne odredbe članka 30. Zakona o
hrvatskom državljanstvu), odnosno koji pravni položaj u Republici Hrvatskoj
stječu državljani bivše SFRJ koji na dan 8. listopada 1991. godine nisu utvrđeni
hrvatskim državljanima.
Podnositelj je od 1965. godine (dakle, još za vrijeme postojanja bivše SFRJ)
živio na području Republike Hrvatske i sklopio brak s hrvatskom državljankom.
Podnositeljeva djeca rođena su na području Republike Hrvatske u vrijeme dok je
Hrvatska bila jedna od federalnih jedinica u sastavu bivše SFRJ. Prema tome,
podnositelj je zatečen na području Republike Hrvatske u vrijeme raspada bivše
SFRJ, odnosno stvaranja Republike Hrvatske (8. listopada 1991. godine). Budući
da nije ispunjavao pretpostavke propisane prijelaznim odredbama članka 30.
Zakona o hrvatskom državljanstvu, podnositelj se od 8. listopada 1991. godine
nalazi u pravnom položaju stranca u Republici Hrvatskoj. Kao stranac, on može
biti primljen u hrvatsko državljanstvo samo po nekoj od zakonskih osnova kojima
se uređuje redovita ili beneficirana naturalizacija stranaca u hrvatsko
državljanstvo.
Uvažavajući prethodno opisanu pravnu situaciju u državljanskim stvarima
uzrokovanu raspadom bivše SFRJ i stvaranjem više novih država na njezinom
nekadašnjem području, Ustavni sud je u više svojih odluka izrijekom utvrdio da
se odredbe Zakona o hrvatskom državljanstvu koje propisuju pretpostavke za
naturalizaciju stranaca u hrvatsko državljanstvo moraju odgovarajuće tumačiti
ako se radi o slučajevima primitka u hrvatsko državljanstvo osoba koje su bile
državljani bivše SFRJ, jer se radi »o pravnoj situaciji koja ima tranzicijske
elemente«,
7. Za odlučivanje u ovom ustavnosudskom predmetu mjerodavna je odredba članka
61. stavka 1. Ustava koja glasi:

*Obitelj je pod osobitom zaštitom države.*
Okolnosti konkretnog slučaja (a osobito činjenica da su podnositeljeva supruga i
djeca hrvatski državljani koji žive u Republici Hrvatskoj), kao i činjenica da
je u Republici Hrvatskoj obitelj proglašena ustavnopravnim subjektom osobite
državne zaštite, opravdavaju zaključak da je pri rješavanju podnositeljevog
zahtjeva za primitak u hrvatsko državljanstvo, trebalo voditi računa o zaštiti
jedinstva konkretne obitelji.
Kada primitak u hrvatsko državljanstvo traži osoba koja je utvrđena strancem u
Republici Hrvatskoj uslijed raspada bivše države (a čija su supruga i djeca
hrvatski državljani), i koji je zajedno s cijelom svojom obitelji trajno
nastanjen u Republici Hrvatskoj, onda pitanje njegova državljanstva prerasta u
pitanje njegovih ljudskih prava i njihove zaštite.
8. Uvažavajući specifične okolnosti konkretnog slučaja, navedene u točkama 6. i
7. obrazloženja ove odluke, Sud ocjenjuje da je činjenicu što je u vrijeme
donošenja osporenih akata bio u tijeku kazneni postupak protiv podnositelja zbog
kaznenog djela izbjegavanja carinskog nadzora, u pokušaju, bilo potrebno
razmotriti s aspekta načela razmjernosti iz članka 16. stavka 2. Ustava, kao i
načela zaštite obitelji.
Polazeći od utvrđenja da se pri odlučivanju o podnositeljevom zahtjevu za
primitak u hrvatsko državljanstvo nisu uvažavale okolnosti navedene u točki 6.
obrazloženja ove odluke, niti se vodilo računa o obvezi propisanoj člankom 61.
stavkom 1. Ustava, Sud utvrđuje da su osporeni akti, s aspekta navedene ustavne
odredbe, ustavnopravno neprihvatljivi, te da je osporenim aktima podnositelju
povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom zajamčeno člankom 14. Ustava.
S obzirom da je utvrđena povreda ustavnog prava jednakosti pred zakonom,
eventualne povrede ostalih odredaba Ustava na koje podnositelj ukazuje u
ustavnoj tužbi, ovaj Sud nije razmatrao.
9. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.
– pročišćeni tekst), odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke.
Objava odluke (točka III. izreke) utemeljena je na članku 29. stavku 1. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-4003/2005
Zagreb, 24. travnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 59/2008-2027
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)