## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-89/2002 od 17. rujna 2003.

### NN 159/2003 (10.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-89/2002 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2303

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom, koju je podnijelo »V. k.« d.o.o. iz Ž.,
koje zastupa direktor A. L., a ­nje­ga D. Š., odvjetnik iz V., na sjednici održanoj
dana 17. rujna 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Visokog trgo­vačkog suda Republike
Hrvatske, broj: Pž-2285/01 od 23. listopada 2001., kojom je kao neosnovana
odbijena žalba podnosite­lja, izjav­ljena protiv presude Trgovačkog suda u
Osijeku, broj: P-103/00 od 20. ve­ljače 2001.

Navedenom prvostupa­njskom presudom, donesenom u
pravnoj stvari tužite­lja »J.« d.d. u stečaju iz Ž., protiv tuženika »V.k.«
d.o.o. iz Ž., radi pobija­nja pravnih rad­nji stečajnog dužnika, utvrđuje se
(točka I. izreke) da je bez pravnog učinka prema stečajnoj masi ugovor o zakupu
stvari – sredstava rada na principu leasinga, sklop­ljen 31. srp­nja 1998. između
tužite­lja i tuženika (ovdje podnosite­lja ustavne tužbe). Također se nalaže
(točka II. izreke) tuženiku da u stečajnu masu vrati određene, u presudi
taksativno navedene, pokretne stvari.

2. Donesene presude obrazlažu se, u bitnome, či­njenicom
da je tužite­lja – stečajnog dužnika pri sklapa­nju navedenog ugovora zastupao
predsjednik uprave S. L., sin, a tuženika bivši predsjednik uprave tužite­lja,
A. L., otac. Pritom se sudovi pozivaju na odredbe članka 131. stavka 2. i članka
136. stavka 2. Stečajnog zakona (»Narodne novine«, broj 44/96).

Prema navedenim odredbama Stečajnog zakona, naplatni
ugo­vor, sklop­ljen između dužnika i ­njemu bliske osobe, može se pobijati ako
se ­njime izravno oštećuju stečajni vjerovnici i ako je takav ugovor sklop­ljen
u roku od dvije godine prije podnoše­nja prijedloga za otvara­nje stečajnog
postupka. Bliskim osobama dužnika smatraju se (članak 136. stavak 2. Stečajnog
zakona) članovi upravnih i nadzornih tijela i osobno odgovorni članovi dužnika,
osobe koje u kapitalu dužnika sudjeluju s više od 1/4, osobe i društva koja
zbog svoje položajno-pravne ili radno-ugovorne veze s dužnikom imaju priliku
biti upoznati s gospodarskim položajem dužnika te osobe koje stoje u osobnoj
vezi (bračni drug, srodnik u ravnoj ili pobočnoj liniji, osobe koje su živjele
ili žive u zajedničkom domaćinstvu itd.) s jednom od prethodno navedenih osoba
iz stavka 2. članka 136. Stečajnog zakona.

 Sudovi
suglasno smatraju da su u konkretnoj pravnoj stvari ostvarene sve pretpostavke
pobojnosti sklop­ljenog ugovora.

3. U ustavnoj tužbi podnosite­lj ističe niz či­njenica
i okolnosti, koje je isticao i u tijeku parničnog postupka, a kojima osporava
utvrđe­nje sudova da bi predmetnim ugovorom, iako je nesporno sklop­ljen među
bliskim osobama, bio oštećen stečajni dužnik, odnosno ­nje­govi vjerovnici.

Navodi da se radi o naplatnom pravnom poslu, da je
iznos zakupnine u ugovoru utvrđen sukladno stvarnoj vrijednosti pokretnina,
procije­njenoj u stečajnom postupku po ovlaštenom vještaku, da je, kao
zakupoprimac, svoje novčane obveze iz ugovora u cijelosti podmirio, bilo
neposrednom uplatom na račun stečajnog dužnika, bilo posredno cesijom ili
drugim oblicima plaća­nja u svoje ime, a za račun stečajnog dužnika. Stoga da
imovina stečajnog dužnika nije uma­njena, već je samo promijenila oblik – iz
pokretnina u ­njihov novčani ekvivalent. Pored toga, navodi da nije utvrđeno
postoja­nje namjere nanoše­nja štete stečajnoj masi, odnosno vjerovnicima stečajnog
dužnika.

Budući da sudovi niti jednu od navedenih okolnosti
nisu uzeli u obzir, podnosite­lj smatra da su povrijeđene odredbe članaka 14.,
26., 29. stavka 1., 48. stavka 1., 49. stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava
Republike Hrvatske te predlaže ukida­nje obiju donesenih presuda.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

4. Nakon analize spisa predmeta, osporenih odluka,
mjero­dav­nih zakonskih odredaba, kao i navoda i razloga ustavne tužbe. Ustavni
sud Republike Hrvatske utvrdio je da u konkretnom slučaju presudama Trgovačkog
suda u Osijeku i Visokog trgo­vačkog suda Republike Hrvatske nisu povrijeđena
ustavna prava podnosite­lja propisana člancima 14., 26., 29. stavkom 1., 48.
stavkom 1. i 49. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske, na koja ukazuje ustavnom
tužbom.

Ustavni sud nije utvrdio postoja­nje či­njenica ili
okolnosti koje bi upućivale na neravnopravan parnični položaj podnosite­lja ili
na ­nje­govu nejednakost pred zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava). U spornoj
pravnoj situaciji presuđivali su zakonom ustanov­ljeni sudovi unutar svoje
nadležnosti utvrđene zakonom. Iz dokumentacije o provedenom parničnom postupku
razvidno je da je prvostupa­njski sud proveo postupak iscrpno i sukladno
mjerodavnom zakonu te da je drugostupa­njski sud meritorno odgovorio na žalbene
navode podnosite­lja. Također je razvidno kako je podnosite­lju bilo omogućeno
pratiti postupak i sudjelovati u ­njemu. Ujedno, podnosite­lj je bio u mogućnosti
poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne rad­nje, dok su osporavane presude
va­ljano obrazložene te donesene pravovremeno i u skladu s mjerodavnim
odredbama postupovnog i materijalnog prava Republike Hrvatske. Iz navedenog je
utvrđeno da osporavanom presudom podnosite­lju nije povrijeđeno ustavno pravo
iz članka 14. stavka 2. Ustava, a slijedom toga niti ustavno pravo iz članka
29. stavka 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi podnosite­lj nije naveo niti jedan
ustavnopravno relevantan razlog koji bi upućivao na postoja­nje povrede
ustavnog prava, kojim se jamči jednak pravni položaj držav­ljana Republike
Hrvatske i stranaca pred sudovima, u smislu odredaba članka 26. Ustava.

Člankom 48. stavkom 1. Ustava jamči se pravo vlasništva.
Ustavni sud navedeno pravo na ustavnopravnoj razini štiti na način da priječi
tijelima državne vlasti ograničava­nje ili oduzima­nje tog prava, ako je ograničava­nje
ili oduzima­nje zasnovano na zakonu. U slučaju zadira­nja u vlasništvo od
strane drugih pravnih subjekata (fizičkih ili pravnih osoba) radi se, u
pravilu, o imovinskim sporovima privatnog prava. Ustavni sud ispituje i takvu
odluku sudbene i druge vlasti kada ocijeni da je osporena odluka, prosuđujući
je kroz zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda zajamčenih Ustavom, uteme­ljena
na nepravilnom ili neprihvat­ljivom pravnom stajalištu.

Međutim, u konkretnom slučaju nadležna tijela sudbene
vlasti postupala su sukladno postupovnom i materijalnom zakono­dav­stvu
Republike Hrvatske, iznijevši relevantne razloge za donoše­nje svojih odluka.
Također, razlozi podnosite­lja, izneseni u ustavnoj tužbi, ne upućuju na sum­nju
glede postoja­nja povrede ustavnog jamstva vlasništva, u smislu odredbe članka
48. stavka 1. Ustava.

Člankom 49. stavkom 1. (i stavkom 2.) Ustava jamči se
poduzima­nje gospodarske djelatnosti u punoj slobodi i pod jednakim uvjetima sa
svim ostalim građanima. Jamstvo slobode podu­zetništva i jednakosti pravnog
položaja poduzetnika ne može biti povrijeđeno pravilnom primjenom mjerodavnih
zakona na konkretan slučaj.

5. Odredba članka 117. stavka 3. Ustava, na čiju
povredu podnosite­lj ustavne tužbe također ukazuje, ne sadrži ­ljudska prava i
teme­ljne slobode zajamčene Ustavom, koja se štite u ustavno­sud­skom postupku
pokrenutom ustavnom tužbom.

6. Slijedom izloženog, a na teme­lju odredaba članaka
73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), donesena je
odluka kao u točki I. izreke.

7.
Odluka o objavi (točka II. izreke) teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-III-89/2002
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 159/2003-2303