## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-22/2007 od 9. prosinca 2009.

### NN 5/2010 (11.1.2010.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-22/2007 od 9. prosinca 2009.

5 11.01.2010 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-22/2007 od 9. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

142

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za rješavanje pretpostavki za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Nevenka Šernhorst, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić i Antun Pasarić, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. V. iz M., kojeg zastupa I. B., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 9. prosinca 2009. godine, jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-11386/2005-4 od 18. svibnja 2006., kojom je u točki III. odbijena tužba podnositelja, protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske klasa: UP/I-112-02/01-01/13, dur. broj: 513-07/01-3665 od 31. srpnja 2001., kojim je odbijen prigovor podnositelja izjavljen protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske klasa: UP/I-112-02/01-01/13, ur. broj: 513-07/01-1224 od 30. travnja 2001. godine.

Prvostupanjskim rješenjem podnositelj je raspoređen na radno mjesto inspektora II vrste u Ministarstvo financija, Poreznu upravu, Područni ured Split.

2. U ustavnoj se tužbi navodi da su osporenim pojedinačnim aktom podnositelju povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske.

Ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

3. Člankom 71. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisano je:

(1) Vijeće, odnosno sjednica Ustavnog suda ispituje samo one povrede ustavnih prava koje su istaknute u ustavnoj tužbi.

(2) Ustavna tužba neće se uzeti u razmatranje u slučaju kad se ne radi o povredi ustavnog prava.

Člankom 32. Ustavnog zakona propisano je:

Ustavni sud će rješenjem odbaciti (...) ustavnu tužbu … u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

Pod »odlučivanjem o biti stvari« u smislu članka 32. Ustavnog zakona razumijeva se odlučivanje o ustavnopravnoj biti stvari.

4. Sukladno Ustavu i Ustavnom zakonu, Ustavni sud nije tijelo sudbene vlasti, ne provodi sudski postupak i ne odlučuje meritorno o sudskim stvarima. Ustavni sud posebno je tijelo utemeljeno Ustavom radi zaštite pojedinačnih ljudskih prava i temeljnih sloboda (ustavnih prava) u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

5. Ustavna tužba nije redovni ili izvanredni pravni lijek u sustavu domaćih pravnih lijekova. Ona je posebno ustavnopravno sredstvo zaštite ustavnih prava u pojedinačnim slučajevima. Stoga nije dostatno pozvati se u ustavnoj tužbi na povrede koje su rezultat navodnih nezakonitosti što ih je počinilo nadležno tijelo ili sud u sudskom postupku. Protiv takvih nezakonitosti pravnu zaštitu pružaju redovni i specijalizirani sudovi u postupcima ustrojenim u više stupnjeva sudske zaštite. One iznimno mogu biti i predmet ispitivanja pred Ustavnim sudom, ali samo ako i u mjeri u kojoj mogu povrijediti ljudska prava i temeljne slobode zaštićene Ustavom.

U ustavnoj tužbi također nije dostatno ponoviti razloge koji su već istaknuti u žalbenim ili revizijskim postupcima pred sudom niti je dostatno samo navesti ustavna prava koja se smatraju povrijeđenima. Ustavna tužba mora sadržavati konkretne i obrazložene razloge eventualne povrede određenog ustavnog prava.

Konačno, kad je riječ o ustavnom jamstvu jednakosti pred zakonom, vlastiti slučaj valja dovesti, kad god je to moguće, u vezu s ostalim sličnim slučajevima i obrazložiti u čemu je on ustavnopravno specifičan da bi morao biti ispitan pred Ustavnim sudom.

6. U konkretnom slučaju Upravni sud Republike Hrvatske odbio je tužbu podnositelja utvrdivši da podnositelj ne ispunjava kumulativno Zakonom o državnim službenicima i namještenicima (»Narodne novine« broj 27/01., u daljnjem tekstu: Zakon) propisane uvjete za raspored na radno mjesto za koje je propisana za jedan stupanj viša stručna sprema od one koju podnositelj stvarno ima, jer je državni stručni ispit za visoku stručnu spremu položio nakon roka propisanog člankom 127. stavkom 3. Zakona.

U ustavnoj tužbi se ponavljaju osporavajući navodi podnositelja izneseni u tužbi Upravnom sudu, na koje se taj sud u bitnome očitovao u osporenoj presudi.

Podnositelj u ustavnoj tužbi nije pokazao da upravno tijelo i Upravni sud u postupanju ili pri donošenju odluka nisu poštovali odredbe Ustava o ljudskim pravima i temeljim slobodama, odnosno da su proizvoljno protumačili mjerodavne odredbe zakona ili drugih propisa. Ustavni sud stoga ocjenjuje da konkretan slučaj ne otvara pitanje ostvarenja ustavnih prava podnositelja. Stoga ne postoji ustavnopravna bit stvari o kojoj bi Ustavni sud odlučivao.

7. Sukladno navedenom, na temelju članka 32. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I. izreke, a točka II. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-22/2007

Zagreb, 9. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
mr. sc. Nevenka Šernhorst, v. r.

Rješenje, NN 5/2010-142