## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1680/2008 od 13. svibnja 2010.

### NN 67/2010 (31.5.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1680/2008 od 13. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2076

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Nevenka Šernhorst, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Antun Palarić i Aldo Radolović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Ž. V. iz K., kojeg zastupa M. J., odvjetnik u K., na sjednici održanoj 13. svibnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u Karlovcu, broj: Kžm-12/07-3 od 16. studenoga 2007., kojom je djelomično prihvaćena njegova žalba i preinačena presuda Općinskog suda u Karlovcu, broj: K-752/04 od 27. ožujka 2007. godine, u dijelu odluke o kaznenoj sankciji, na način da se podnositelju za kazneno djelo protiv braka, obitelji i mladeži – nasilničkim ponašanjem u obitelji iz članka 215.a Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 71/06., 110/07. i 152/08.) za koje je tom presudom proglašen krivim, izrečena kazna zatvora u trajanju od 6 (šest) mjeseci uzima utvrđenom, te je ista temeljem članka 67. Kaznenog zakona uvjetovana na način da se izrečena kazna zatvora neće izvršiti ukoliko podnositelj u roku od 3 (tri) godine ne počini novo kazneno djelo.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 26. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske. Ističe da je Županijski sud u Karlovcu pogrešno primijenio materijalno pravo, jer prilikom rješavanja o žalbi podnositelja nije uočio da je nastupila apsolutna zastara kaznenog progona, već je osporenu presudu donio 16. studenoga 2007. godine, nakon proteka roka od šest godina od počinjenja kaznenog djela.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, podnijete na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Presudom Općinskog suda u Karlovcu podnositelj je proglašen krivim zbog kaznenog djela protiv braka, obitelji i mladeži – nasilničkim ponašanjem u obitelji, opisano i kažnjivo po članku 215.a Kaznenog zakona, jer je u vremenskom razdoblju od 1. siječnja 2001. do 2. travnja 2001. godine u svom stanu (...) u više navrata tukao svoju suprugu V. S. te kćeri mlt. K. rođ. 1987., Ž. rođenu 1994. g., a čemu je nazočila i mlt. kći Š. rođena 1996. godine na način da je suprugu tukao šakama, nogama i »pendrekom« po cijelom tijelu, mlt. K. rukama i nogama, po glavi i tijelu, a mlt. Ž. cipelama, te branio posjet liječniku (...), te mu je izrečena kazna zatvora u trajanju od 6 (šest) mjeseci.

Presudom drugostupanjskog suda preinačena je odluka o kaznenoj sankciji na način da je ista temeljem članka 67. Kaznenog zakona uvjetovana na način da se izrečena kazna zatvora neće izvršiti ukoliko podnositelj u roku od 3 (tri) godine ne počini novo kazneno djelo. Drugostupanjska presuda donijeta je 16. studenoga 2007. godine.

Dakle, radi se o kaznenom postupku pokrenutom na temelju članka 42. stavka 2. točke 3. i članka 43. stavka 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 115/06. i 152/08.) i članka 117. Zakona o sudovima za mladež (»Narodne novine« broj 111/97., 27/98. i 12/02.), radi počinjenja kaznenog djela iz glave XVI Kaznenog zakona (Kaznena djela protiv braka obitelji i mladeži).

4.1. Mjerodavne odredbe u konkretnom slučaju:

Članak 36. Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 129/00.), a koji je stupio na snagu 30. prosinca 2000. godine glasi:

Iza članka 215. dodaje se naslov i članak 215.a koji glasi:

NASILNIČKO PONAŠANJE U OBITELJI

Članak 215.a

Član obitelji koji nasiljem, zlostavljanjem ili osobito drskim ponašanjem dovede drugog člana obitelji u ponižavajući položaj:

kaznit će se kaznom zatvora od tri mjeseca do tri godine.

4.2. U trenutku počinjenja kaznenog djela za zastaru kaznenog progona u konkretnom slučaju bio je mjerodavan članak 19. stavak 1. točka 5. i članak 20. stavak 6. Kaznenog zakona koji glase:

Članak 19. stavak 1. točka 5.

(1) Kazneni progon radi primjene kaznenog zakonodavstva Republike Hrvatske, osim u slučajevima kad se radi o kaznenim djelima navedenim u članku 18. stavka 2. ovoga Zakona, ne može se poduzeti kad protekne određeno vrijeme od počinjenja kaznenog djela, i to:

(...)

– tri godine za kazneno djelo s propisanom kaznom težom od jedne godine zatvora,

(...)

Članak 20. stavak 6.

(...)

(6) Zastara kaznenog progona nastupa u svakom slučaju kad protekne dvaput onoliko vremena koliko je prema zakonu određena zastara kaznenog progona.

4.3. Tijekom kaznenog postupka vođenog protiv podnositelja donijet je Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 71/06. – stupio na snagu 1. listopada 2006.), kojim je iza stavka 2. članka 19. Kaznenog zakona dodan novi stavak koji glasi:

(...)

(3) Zastara kaznenog progona za kaznena djela počinjena na štetu djeteta i maloljetne osobe ne teče do njihove punoljetnosti.

4.4. Naime, navedenom odredbom Kaznenog zakona propisan je novi zastarni rok za kazneno djelo koje je podnositelju stavljeno na teret, te se u konkretnom slučaju primjenjuje taj zastarni rok, jer je u trenutku izmjene zakona (1. listopada 2006.) zastara još tekla. Ovakvo pravno shvaćanje zauzeo je Kazneni odjel Vrhovnog suda Republike Hrvatske pod brojem Su: IV 155/06 od 13. studenoga 2006. godine, prema kojem sud i u situaciji kada osudi počinitelja za kazneno djelo prema Kaznenom zakonu koji je bio na snazi u vrijeme počinjenja djela, odnosno prema zakonu koji je blaži za počinitelja, na to kazneno djelo primijeniti nove zastarne rokove ukoliko u trenutku stupanja na snagu tog (novog) zakona nije nastupila zastara kaznenog progona.

Kako je u konkretnom slučaju kazneno djelo počinjeno u razdoblju od 1. siječnja 2001. godine do 2. travnja 2001. godine, pravilnom primjenom navedenih odredaba Kaznenog zakona, apsolutna zastara kaznenog progona u trenutku donošenja drugostupanjske presude (16. studenoga 2007.) nije nastupila.

5. Polazeći od navoda podnositelja, Ustavni sud je ocjenjivao ustavnu tužbu samo s aspekta članka 29. stavka 1. Ustava kojim je propisano:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.

Sadržaj ustavne tužbe podnositelja iscrpljuje se isključivo u navodu da je u konkretnom predmetu nastupila apsolutna zastara kaznenog progona i da je time povrijeđeno načelo pravičnosti, a koje podrazumijeva donošenje odluka sudova na temelju zakona. U konkretnom slučaju sudio je Sud za mladež, koji sudi odraslim počiniteljima za kaznena djela na štetu djece i maloljetnika propisana Kaznenim zakonom, a u koja se ubraja i nasilničko ponašanje u obitelji, za koje je podnositelj proglašen krivim i izrečena mu je kazna zatvora u trajanju od 6 (šest) mjeseci, a koja se neće izvršiti ukoliko podnositelj u roku od 3 (tri) godine ne počini novo kazneno djelo.

Ustavni sud nije našao okolnosti koje bi upućivale na povredu navedenog ustavnog prava podnositelja iz razloga što je Zakonom o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona iz 2006., propisano da zastara kaznenog progona za kaznena djela počinjena na štetu djeteta i maloljetne osobe ne teče do njihove punoljetnosti, a kako je u konkretnom predmetu u trenutku stupanja na snagu navedene odredbe o novom zastarnom roku kazneni postupak protiv podnositelja bio u tijeku, odnosno nije nastupila zastara kaznenog progona prema zakonu koji je bio na snazi u vrijeme počinjenja kaznenog djela, netočna je tvrdnja podnositelja da je nastupila apsolutna zastara kaznenog progona.

Ocjena je ovog Suda da je postupak koji je prethodio ustavnosudskom, sagledavajući ga kao jedinstvenu cjelinu, vođen na način koji je podnositelju omogućio pravično suđenje i nije rezultirao povredom ustavnog prava propisanog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

6. Članak 26. Ustava nije mjerodavan u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine« broj 2/05.).

7. Slijedom navedenog, a na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

8. Odluka o objavi temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1680/2008

Zagreb, 13. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
mr. sc. Nevenka Šernhorst, v. r.

Odluka, NN 67/2010-2076