## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-860/1998 od 9. veljače 2000.

### NN 21/2000 (18.2.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-860/1998 od 9. veljače 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**388**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski
dr. iur., dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić,
mr. sc. Ivan Matija, Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna
Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević dr. iur. i Milan
Vuković dr. iur., odlučujući o prijedlogu KRUNE
SLADOLJEVA iz Vodica, Ulica Ante Udovičića-Kule 5,
za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom Zakona
o priznavanju istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi
i diploma, na sjednici održanoj dana 9. veljače 2000.
godine, donio je

## ODLUKU

Ukida se odredba članka 17. stavka 1. Zakona o priznavanju
istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi i diploma
(»Narodne novine«, broj 57/96 od 12. srpnja 1996. godine).

Obrazloženje

Kruno Sladoljev iz Vodica (u daljnjem tekstu: predlagatelj) podnio
je prijedlog za ocjenu ustavnosti odredaba članka 17. Zakona
o priznavanju istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi
i diploma, jer smatra da su u suprotnosti s člankom 30.
Ustava Republike Hrvatske. Iz sadržaja prijedloga proizlazi
da predlagatelj osporava samo stavak 1. članka 17. navedenog
Zakona.

Osporavana odredba glasi:

*Članak 17.*

*»(1) Školske svjedodžbe, diplome i druge javne
isprave o stečenoj naobrazbi izdane do 25. lipnja 1991.
u obrazovnim ustanovama na području bivše SFRJ izjednačene
su po pravnoj snazi s domaćim svjedodžbama te ne podliježu
postupku priznavanja potpune istovrijednosti«.*

Predlagatelj navodi da osporavana odredbe derogira članak
173. Zakona o visokim učilištima (»Narodne novine«,
broj 59/96 - pročišćeni tekst). Iz sadržaja
prijedloga, međutim, razvidno je da se predlagateljeva tvrdnja
odnosi samo na derogaciju stavka 1. spomenutog članka.
Naime, prema odredbi članka 173. stavka 1. Zakona o visokim
učilištima, osobama koje su do 8. listopada 1991.
godine stekle diplome ili druge isprave višeg ili visokog
obrazovanja u visokim učilištima na području
republika bivše SFR Jugoslavije, priznaje se stečeni
stručni naziv ili akademski stupanj. To su pravo stekli
na dan stupanja na snagu Zakona o visokim učilištima
(»Narodne novine«, broj 96/93 od 25. listopada 1993.),
to jest na dan 2. studenoga 1993. godine.

Predlagatelj smatra da je članak 17. stavak 1. Zakona o
priznavanju istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi
i diploma u odnosu na članak 173. stavak 1. Zakona o visokim
učilištima lex specialis. Predlagatelj nastavno smatra
da su takvim derogiranjem članka 173. stavka 1. Zakona
o visokim učilištima oduzeta stečena prava
osobama koje su u vremenu od 26. lipnja 1991. do 8. listopada
1991. stekle odgovarajuću diplomu ili drugu ispravu višeg
ili visokog obrazovanja u drugim republikama bivše SFRJ,
a time i odgovarajući stručni naziv ili akademski
stupanj. Ističe da je to u nesuglasnosti s Ustavom, jer
se prema odredbi članka 30. Ustava stečena prava
mogu izgubiti samo kao posljedica osude za teška i osobito
nečasna kaznena djela.

Predlaže da Sud pokrene postupak za ocjenu ustavnosti sporne
odredbe Zakona, da prihvati prijedlog i osporavanu odredbu ukine.

Sukladno članku 40. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske, prijedlog je 18. siječnja 1999.
godine dostavljen na odgovor Hrvatskom državnom saboru te
je zatraženo stručno mišljenje Ministarstva prosvjete
i športa i Ministarstva znanosti i tehnologije.

Zastupnički dom Hrvatskoga državnog sabora izvijestio
je Sud 22. siječnja 1999. godine da je prijedlog uputio
Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav Zastupničkog
doma Hrvatskoga državnog sabora, koji na prijedlog nije odgovorio.

Ministarstvo prosvjete i športa navelo je u stručnom
mišljenju, dostavljenom Sudu 2. veljače 1999. godine,
da osporena odredba Zakona nije u koliziji s člankom 173.
Zakona o visokim učilištima, pa prema tome njenom
primjenom nije niti dovedeno u dvojbu ostvarivanje prava osoba
koje su u vremenu od 26. lipnja do 8. listopada 1991. godine stekle
odgovarajuću javnu školsku ispravu. Smatra da navedene
zakonske odredbe uređuju različite odnose: člankom
173. Zakona o visokim učilištima određuju se uvjeti
pod kojima se priznaje pravo na stručni naziv ili akademski
stupanj, a člankom 17. stavkom 1. Zakona o priznavanju
istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi i diploma
uvjeti pod kojima pojedine školske isprave ne podliježu
postupku priznavanja potpune istovrijednosti. Kako se, međutim,
prijedlog stvarno odnosi na prava osoba koje su stekle odgovarajuću
diplomu odnosno ispravu višeg ili visokog obrazovanja, Ministarstvo
prosvjete i športa upućuje Sud da zatraži mišljenje
Ministarstva znanosti i tehnologije.

Ministarstvo znanosti i tehnologije navelo je u stručnom
mišljenju, dostavljenom Sudu 7. travnja 1999. godine, samo
to da je za postupak priznavanja istovrijednosti stranih školskih
svjedodžbi i diploma bitan datum iz osporene odredbe članka
17. stavka 1. navedenog Zakona, dakle 25. lipnja 1991. godine.

Na sjednici održanoj 27. listopada 1999. godine, Ustavni
sud Republike Hrvatske donio je rješenje o pokretanju postupka
za ocjenu suglasnosti osporavane odredbe članka 17. stavka
1. Zakona s Ustavom Republike Hrvatske, proširujući
ocjenu suglasnosti osporene odredbe članka 17. stavka 1.
Zakona i s odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.

Navedeno rješenje o pokretanju postupka za ocjenu suglasnosti
osporavane odredbe članka 17. stavka 1. Zakona o priznavanju
istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi i diploma
s člankom 14. stavka 2. i člankom 30. Ustava objavljeno
je u »Narodnim novinama«, broj 120/99 od 17. studenoga
1999. godine.

Prijedlog je osnovan.

I. Neposredno mjerodavna za ocjenu ustavnosti osporavane odredbe
članka 17. stavka 1. Zakona o priznavanju istovrijednosti
stranih školskih svjedodžbi i diploma je odredba članka
14. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 14. stavak 2. Ustava propisuje da su svi pred zakonom
jednaki.

U postupku ocjene ustavnosti osporene odredbe, Sud je utvrdio
da se Zakon o priznavanju istovrijednosti stranih školskih
svjedodžbi i diploma ne može odnositi na razdoblje u
kojem su svjedodžbe, diplome i druge javne isprave svih škola
i visokih učilišta na području bivše SFRJ
smatrane domaćim svjedodžbama i diplomama, to jest
na razdoblje u kojem je još uvijek pravno postojala bivša
Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija (SFRJ).
Pojam strane školske svjedodžbe i diplome - koji, između
ostaloga, označava odnos onih svjedodžbi i diploma
koje su stečene u nekoj od obrazovnih ustanova na području
bivše SFRJ prema svjedodžbama i diplomama stečenima
u nekoj od obrazovnih ustanova u Republici Hrvatskoj - bilo je
moguće uvesti u hrvatski pravni poredak tek danom osamostaljenja
Republike Hrvatske, dotadašnje federalne jedinice bivše
SFRJ, u suverenu i nezavisnu unitarnu državu.

Budući da je Republika Hrvatska dana 8. listopada 1991.
godine donijela Odluku o raskidu svih državno-pravnih sveza
na temelju kojih je zajedno s ostalim republikama i pokrajinama
tvorila dotadašnju SFRJ (»Narodne novine«, broj
53/91 od 8. listopada 1991.), sve školske svjedodžbe,
diplome i druge javne isprave o naobrazbi stečenoj u obrazovnim
ustanovama na području bivše SFRJ izdane do tog dana,
dakle do 8. listopada 1991. godine, ne mogu se smatrati stranim
svjedodžbama, za čije je priznavanje potrebno provoditi
prethodni postupak ispitivanja njihove potpune istovrijednosti
sa svjedodžbama izdanim u obrazovnim ustanovama Republike
Hrvatske.

Prethodnim utvrđenjem Sud ne odriče pravo zakonodavca
da propiše obvezu provedbe posebnog postupka nostrifikacije
u slučajevima kada temeljem diplome ili druge isprave nije
moguće utvrditi odgovarajući stručni naziv
ili akademski stupanj osobe kojoj je diploma izdana. Tako je u
članku 173. stavku 2. Zakona o visokim učilištima
propisano da će se samo za osobe koje su do 8. listopada
1991. godine stekle diplome ili druge isprave na visokim vojnim
ili vjerskim učilištima na području bivše
SFRJ, za koje se ne može utvrditi odgovarajući stručni
naziv ili akademski stupanj, provesti postupak nostrifikacije
ili priznavanja ekvivalencije, u skladu s posebnim propisima.
Takvo zakonsko rješenje Sud u cijelosti smatra suglasnim
Ustavu.

Sud je, nadalje, utvrdio da je pojedinim drugim propisima dan
8. listopada 1991. godine također utvrđen kao mjerodavan
datum priznavanja određenih prava. Tako je, primjerice, člankom
174. Zakona o javnim bilježnicima (»Narodne novine«,
broj 78/93) propisano da se priznaje diploma o završenom
pravnom fakultetu i pravosudni ispit stečen prije 8. listopada
1991. godine na području koje druge republike bivše
SFRJ kao da su stečeni u Republici Hrvatskoj.

U osporenom članku 17. stavku 1. Zakona o priznavanju istovrijednosti
stranih školskih svjedodžbi i diploma ne uvažava
se prethodno navedena činjenica osamostaljenja Republike
Hrvatske kao nezavisne unitarne države na dan 8. listopada
1991. godine. U toj se odredbi za sporno pitanje stečenih
prava propisuje drugi rok, to jest 25. lipnja 1991. godine. Sud
utvrđuje da taj rok ne može biti mjerodavan, jer je Hrvatska
u tom vremenu - zbog tromjesečne odgode primjene Ustavne
odluke o suverenosti i samostalnosti Republike Hrvatske i Deklaracije
o proglašenju suverene i samostalne Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 31/91 od 25. lipnja 1991.) - još uvijek
bila federalna jedinica bivše SFRJ, te se ni svjedodžbe
i diplome stečene poslije tog dana, a prije 8. listopada
1991. godine, ne mogu smatrati stranim svjedodžbama i diplomama.

II. U postupku ocjene ustavnosti Sud je također utvrdio da
se osporena odredba članka 17. stavka 1. Zakona o priznavanju
istovrijednosti stranih školskih svjedodžbi i diploma
ne može dovoditi u svezu s člankom 30. Ustava. To
stoga što se članak 30. Ustava izrijekom odnosi na
ustavnopravnu mogućnost gubitka stečenih prava ili
zabranu stjecanja na određeno vrijeme nekih prava na obavljanje
određenih poslova uslijed kaznene osude za teška i osobito
nečasna kaznena djela, što se ne odnosi na pravo povrijeđeno
člankom 17. stavkom 1. Zakona o priznavanju istovrijednosti
stranih školskih svjedodžbi i diploma, to jest na pravo
svih da budu jednaki pred zakonom.

III. Sukladno prethodnim navodima, Sud utvrđuje da je osporenom
odredbom članka 17. stavka 1. Zakona o priznavanju istovrijednosti
stranih školskih svjedodžbi i diploma povrijeđena
odredba članka 14. stavka 2. Ustava kojom se jamči
jednakost svih pred zakonom. To stoga što bi osobe koje su
stekle školske svjedodžbe, diplome i druge javne isprave
na području bivše SFRJ nakon 25. lipnja 1991. godine,
a do 8. listopada 1991. godine, primjenom te odredbe bile dovedene
u nejednak položaj pred zakonom u odnosu prema onima koji
su takve isprave stekli na istom području do 25. lipnja
1991. godine.

Zbog svega navedenog Sud ocjenjuje da odredba članka 17.
stavka 1. Zakona o priznavanju istovrijednosti stranih školskih
svjedodžbi i diploma nije u suglasnosti s odredbom članka
14. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je temeljem odredbe članka 53. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99), Ustavni sud osporenu odredbu ukinuo.

Broj: U-I-860/1998
Zagreb, 9. veljače 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 21/2000-388