## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1527/2002 od 9. lipnja 2004.

### NN 89/2004 (30.6.2004.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1527/2002 od 9. lipnja 2004.

if !supportEmptyParas**endifUSTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

1678

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom S. J. iz Z., kojeg zastupa V. M., odvjetnik iz Z.,
na sjednici održanoj 9. lipnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

### RJEŠENJE

II.
Dopuna ustavne tužbe podnesena 8. prosinca 2002. godine, odbacuje se.

III.
Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: Kž-356/02 od 21. svibnja 2002. godine, kojom je odbijena žalba
podnositelja izjavljena protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Kž-457/01-6 od 25. listopada 2001. godine. Tom su presudom odbijene žalbe
podnositelja i državnog odvjetnika izjavljene protiv presude Županij­skog suda
u Zagrebu, broj: K-87/00 od 7. prosinca 2000. godine.

Navedenom presudom suda prvog stupnja presuđeno je da
je podnositelj kriv za dva kaznena djela protiv života i tijela, teškog
ubojstva, opisanog i kažnjivog temeljem odredbe članka 91. točke 7. Kaznenog
zakona (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 50/00. – odluka Ustavnog suda
Republike Hrvatske, broj: U-I-241/00, 129/00. i 51/01., u daljnjem tekstu: KZ),
te mu je za svako kazneno djelo utvrđena kazna u trajanju od petnaest (15)
godina. Primjenom članka 60. stavka 1. i stavka 2. podstavka d) KZ-a,
podnositelju je izrečena kazna dugotrajnog zatvora u trajanju od dvadeset pet
(25) godina.

2. Ustavnu tužbu podnositelj temelji na razlozima
koje je isticao u žalbama protiv presuda sudova prvog i drugog stupnja. Navodi
da presuda suda prvog stupnja ne sadrži obrazloženje u vezi s nalazom i mišljenjem
ovlaštenog sudskog vještaka, da je u provedenom postupku pogrešno i nepotpuno
utvrđeno činjenično stanje, jer je odbijen prijedlog obrane da se saslušaju
određeni svjedoci i izvede dokaz provođenjem kompjutorizirane tomografije, te
da je pogrešno primijenjeno materijalno pravo. Podnositelj smatra, naime, da se
u konkretnom slučaju radi o jednom kaznenom djelu prilikom kojeg su smrtno
stradale dvije osobe.

Podnositelj
ističe da su osporenim presudama povrijeđena njegova ustavna prava zajamčena člankom
14. stavkom 2., te člankom 29. stavkom 1. i stavkom 2. podstavkom 6. Ustava.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

3. U članku
62. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), propisano je da svatko može, nakon što je iscrpljen
dopušteni pravni put, podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o pravima i
obvezama, odnosno o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko
pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova,
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnih osoba s
javnim ovlastima, radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih
Ustavom.

Slijedom
navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na
temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupcima pred nadležnim tijelima koji
su prethodili ustavnosudskom i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi,
utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama, odnosno o sumnji
ili optužbi za kazneno djelo, došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska
prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom.

4.
Navodi podnositelja, izneseni u ustavnoj tužbi, iscrpljuju se u obrazlaganju
osnova zbog kojih se presuda može pobijati, propisanih odredbom članka 383.
Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 62/03. – pročišćeni tekst).
Povredu ustavnog jamstva jednakosti pred zakonom i prava na pravično suđenje
podnositelj obrazlaže nepotpuno utvrđenim činjeničnim stanjem, pogrešnom
primjenom materijalnog prava i bitnim povredama postupka, što je kao polazište
neosnovano, jer Ustavni sud nije ni žalbeni ni revizijski sud. Kontrola
zakonitosti, odnosno pravna zaštita protiv povreda zakona u pojedinačnim
sudskim postupcima u nadležnosti je redovnih sudova.

5. Člankom 14. stavkom 2. Ustava propisano je:

Jamči se jednakost svih pred zakonom.

Člankom 118. stavkom 1. Ustava propisano je:

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud,
osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana.

Sukladno navedenom, Ustav je Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske, a ne Ustavnom sudu, povjerio osiguravanje jednake pri­mjene zakona na
sve, zajamčene člankom 14. stavkom 2. Ustava.

Zato bi se o žalbenim razlozima, koje podnositelj
navodi u ustavnoj tužbi, Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi, mogao baviti
samo kad bi se oni pojavili kao odrednice sadržaja povrijeđenog ustavnog prava,
ili kao neki oblik njegove povrede, što u ovom predmetu nije slučaj. Na žalbene
razloge pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, bitnih povreda
odredaba kaznenog postupka i pogrešne primjene materijalnog prava meritorno je
odgovorio Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud u zemlji, pri čemu je
valjano obrazložio razloge za donošenje osporene presude, ne odstupajući od
ustaljene sudske prakse u primjeni mjerodavnog zakona na konkretan slučaj.

U konkretnom slučaju, naime, tijekom provedenog
kaznenog postupka utvrđeni su svi elementi kaznenog djela koje se podnositelju
optužnicom Županijskog državnog odvjetništva u Zagrebu, broj: DO-K-443/99 od 4.
svibnja 2000. godine (izmijenjenom na glavoj raspravi od 30. studenoga 2000.
godine i 6. prosinca 2000. godine), stavlja na teret.

Stoga utvrđenje krivnje i izricanje kazne zatvora za
zakonom opisano kazneno djelo, unutar optužnice i zakonom propisane kazne, nije
dovelo do povrede ustavnog prava zajamčenog odred­bom članka 14. stavka 2.
Ustava.

6. Temeljem odredbe članka 29. stavka 1. Ustava,
svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i
u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela. Odredbom članka 29. stavka 2. podstavka 6. Ustava,
propisano je pravo optuženika da ispituje i dade ispitati svjedoke optužbe i da
zahtijeva da se osigura nazočnost i ispitivanje svjedoka obrane pod istim
uvjetima kao i svjedoka optužbe.

U
konkretnom slučaju, sud prvog stupnja proveo je dokazni postupak i utvrdio
mjerodavne činjenice za utvrđenje odgovornosti podnositelja i izricanje kazne
na način utvrđen člankom 8. Zakona o kaznenom postupku, pri čemu okolnost što
su neki od dokaznih prijedloga odbijeni nije od utjecaja na pravilnost i
potpunost utvrđenog činjeničnog stanja. U povodu žalbi koje je podnositelj
izjavio, nadležni sud meritorno je odgovorio na sve žalbene razloge. Također je
razvidno da je podnositelj bio u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u
postupku uz odgova­rajuću stručnu pomoć branitelja. Ujedno, podnositelj je bio
u mogućnosti poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati
pravne lijekove. Osporene odluke valjano su obrazložene, donesene u razumnom
roku i u skladu s mjerodavnim odredbama postupovnog i materijalnog kaznenog
prava Republike Hrvatske.

Slijedom izloženog, utvrđeno je da osporenom presudom
podnositelju nisu povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbom članka 29.
Ustava.

7. Podnositelj je 8. prosinca 2003. godine dostavio
Ustavnom sudu podnesak kojim dopunjuje ustavnu tužbu. Dopuna je podnesena nakon
isteka roka od 30 dana propisanog člankom 64. Ustavnog zakona. Rok za podnošenje
ustavne tužbe istekao je 4. srpnja 2002. godine, pa je dopunu ustavne tužbe
trebalo odbaciti zbog nepravodobnosti.

8. Temeljem odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u izreci, dok se rješenje temelji na odredbi članka 72.
Ustavnog zakona.

9. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1527/2002
Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 89/2004-1678