## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske br. U-II-448/1999 od 16. veljače 2000.

### NN 27/2000 (8.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske br. U-II-448/1999 od 16. veljače 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**570**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc Velimir Belajec, Marijan Hranjski
dr. iur., dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić,
mr. sc. Ivan Matija, Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna
Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević dr. iur. i Milan
Vuković dr. iur., odlučujući povodom prijedloga
Hrvatske zajednice pučkih otvorenih učilišta
iz Zagreba, zastupane po predsjedniku Damiru Matkoviću,
za ocjenu zakonitosti pojedinih odredaba Pravilnika o izobrazbi
odraslih (»Narodne novine«, br. 21/98), na sjednici
održanoj dana 16. veljače 2000. godine, donio je sljedeću

## ODLUKU

I. Pokreće se postupak i ukidaju se odredbe: članka
9. stavka 4. i stavka 5. podstavka 2., članka 10., članka
11. stavka 3., članka 12., te dijelovi odredbi članka
13. točke 2., koji glase: »u stalnom radnom odnosu«
i dijelovi odredbe članka 14. točke 1., koji glase:
»izvedbenim programima i«, kao i članka 15. stavka
3. točke 1. Pravilnika o izobrazbi odraslih (»Narodne
novine«, br. 21/98).

**i**

## RJEŠENJE

II. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka ocjene
zakonitosti članka 3., članka 14. u dijelu koji
nije ukinut, članka 16. stavka 2., članaka 36. i
38. Pravilnika o izobrazbi odraslih (»Narodne novine«,
br. 21/98).

Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
zakonitosti Pravilnika o izobrazbi odraslih u cijelosti.

Obrazloženje

Hrvatska zajednica pučkih otvorenih učilišta
iz Zagreba, po svojem predsjedniku Damiru Matkoviću (nastavno:
predlagatelj), podnijela je prijedlog za ocjenu zakonitosti članaka
3., 9. stavka 4., 10., 11., 12., 13. točke 2., 14. točke
1., 15., 16., 36. i 38. Pravilnika o izobrazbi odraslih (»Narodne
novine«, br. 21/98, nastavno: Pravilnik).

U tijeku ustavnosudskog postupka, a temeljem članka 40.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, br. 99/99), zatražen je odgovor na prijedlog
od tijela koje je donijelo osporeni Pravilnik - ministra prosvjete
i športa.

Ministar prosvjete i športa nije dao odgovor Ustavnom sudu
na podnijeti prijedlog.

1. Odredbe osporavanog članka 3. glase.

»Programi za izobrazbu odraslih ostvaruju se na osnovi posebnih
nastavnih planova i programa odnosno redovitih nastavnih planova
i programa prilagođenih uvjetima i svrsi stjecanja naobrazbe.
Posebne nastavne planove i programe donosi ministar prosvjete
i športa u skladu s potrebama izobrazbe odraslih.«

Po ocjeni predlagatelja, osporenim člankom 3. je ministar
prosvjete i športa sebe ovlastio za donošenje posebnih
nastavnih planova i programa u skladu s potrebama izobrazbe odraslih.
Pri tome da nije sasvim jasno definirano što se smatra posebnim
nastavnim planovima i programima u skladu s potrebama izobrazbe
odraslih. Navodi da, prema odredbi članka 26. stavka 2.
Zakona o srednjem školstvu (»Narodne novine«, br.
19/92, 27/93, 50/95), programi osposobljavanja i usavršavanja
nisu posebni nastavni planovi i programi, a po njima se ostvaruje
izobrazba odraslih, i da ih ne donosi ministar već ih samostalno
donose škole i druge pravne osobe.

Prijedlog nije osnovan.

Odredbom članka 25. stavka 1. Zakona o srednjem školstvu
(»Narodne novine«, br. 19/92, 27/93 i 50/95, nastavno:
Zakon), određeno je što sve obuhvaća obrazovanje
odraslih.

Između ostalog to su:

- programi za stjecanje školske ili stručne spreme,
koji se izvode prema posebnim nastavnim planovima i programima;

- programi prekvalifikacije;

- programi osposobljavanja i usavršavanja.

Stavkom 3. istog članka određeno je da uvjete i način
izvođenja i stjecanja srednjoškolskog obrazovanja odraslih
te posebne nastavne planove i programe iz stavka 1. alineje 1.
ovog članka propisuje ministar prosvjete.

Neutemeljen je, stoga, navod predlagatelja da je ministar sam
sebe ovlastio za donošenje posebnih nastavnih planova i programa
kada mu je ovlaštenje za takvo postupanje izrijekom sadržano
u naprijed navedenom stavku članka 25. Zakona.

2. Odredba osporavanog članka 9. stavka 4. glasi:

»Programi usavršavanja namijenjeni su stručnjacima
sa završenom srednjom naobrazbom koji proširuju stručno
znanje u skladu s potrebama na tržištu rada i razvojem
novih tehnologija.«

Predlagatelj smatra da je odredbom članka 9. stavka 4.
osporenog Pravilnika ministar prosvjete i športa prekoračio
zakonske ovlasti. Ističe, naime, da se osporenim Pravilnikom
mogu urediti uvjeti i način izvođenja i stjecanja srednjoškolskog
obrazovanja odraslih, ali ne i oblici obrazovanja nakon stečenog
srednjoškolskog obrazovanja.

Prijedlog je osnovan.

Odredbom članka 1. Zakona o srednjem školstvu određeno
je da je srednje školstvo djelatnost kojom se nakon završetka
osnovnog školovanja omogućava stjecanje znanja i sposobnosti
za rad i nastavak školovanja.

Odredbom članka 25. stavka 1. istog Zakona određeno
je što obuhvaća srednjoškolsko obrazovanje odraslih,
o čemu je naprijed bilo više riječi, dok je
člankom 27. određeno tko sve izvodi srednjoškolsko
obrazovanje pa je navedeno da su to srednje škole, organizacije
za obrazovanje odraslih (otvorena i pučka sveučilišta)
i druge pravne osobe pod uvjetima iz članka 25. stavka
3. tog Zakona.

Tim je člankom Zakona, koji ujedno čini i pravni
temelj za donošenje osporenog Pravilnika, određeno da
uvjete i način izvođenja i stjecanja srednjoškolskog
obrazovanja odraslih te posebne nastavne planove i programe propisuje
ministar prosvjete.

Iz navedenih zakonskih odredaba nedvojbeno proizlazi da je naglasak
svim naprijed navedenim zakonskim odredbama stavljen na srednjoškolsko
obrazovanje, a ne neki viši stupanj obrazovanja nakon njega.

Osporenom odredbom Pravilnika upravo je učinjeno suprotno,
budući je upis u programe usavršavanja namijenjen stručnjacima
sa završenom srednjom naobrazbom. Iz navedenog slijedi da
bi se osporenom odredbom Pravilnika uređivao neki viši
stupanj obrazovanja od srednjeg, što je u direktnoj suprotnosti
s naprijed navedenim zakonskim odredbama, kao i zakonom u cjelini.

Iz istih razloga ovaj Sud nalazi da ni odredba podstavka 2. stavka
5. članka 9. osporenog Pravilnika koja glasi:

» - programi višega stupnja naobrazbe (produženo
srednje stručno obrazovanje) koji završavaju specijalističkim
ispitom (ispitom za zanimanje poslovođe, majstora ili specijaliziranog
djelatnika)«

nije u suglasju s navedenim zakonskim odredbama pa je i nju Ustavni
sud, kao nesuglasnu zakonu ukinuo.

3. Odredba osporavanog članka 10. glasi:

»Ministar prosvjete i športa utvrđuje listu poslova
odnosno zanimanja za koja se naobrazba stječe osposobljavanjem
odnosno usavršavanjem.

Lista poslova odnosno zanimanja iz stavka 1. ovoga članka
može se dopunjavati na temelju prijedloga škole ili
druge pravne osobe.«

Predlagatelj smatra da je odredbom članka 10. Pravilnika
ministar sebe ovlastio za ono za što ga nije ovlastio zakon.
Po shvaćanju predlagatelja ministar ne može sebe ovlastiti
za propisivanje liste poslova, odnosno zanimanja za koja se naobrazba
stječe osposobljavanjem ili usavršavanjem. Ovo iz
razloga što je odredbom članka 26. Zakona o srednjem
školstvu za donošenje programa osposobljavanja ili usavršavanja
ovlaštena pravna osoba koja ih izvodi.

Prijedlog je osnovan.

Shodno odredbama članaka 25. i 26. Zakona o srednjem školstvu,
programi osposobljavanja i usavršavanja mogu se provoditi
za svako zanimanje. Slijedom toga Ustavni sud je stajališta
da ministar prosvjete i športa ne može ograničavati
programe osposobljavanja i usavršavanja na način da
utvrđuje listu poslova, odnosno zanimanja za koja se naobrazba
stječe osposobljavanjem, odnosno usavršavanjem.

Naime, Pravilnikom kao podzakonskim aktom ne mogu se mijenjati
odredbe Zakona i propisivati ovlasti ministru različite
od ovlasti koje su mu propisane zakonom. Naprijed navedenim odredbama
Zakona o srednjem školstvu upravo je drugačije propisano.

4. Odredba osporavanog članka 11. stavka 3. glasi:

»Godišnji plan i program rada sadrži izvedbene
programe po nastavnim područjima odnosno nastavnim predmetima,
oblike izvođenja programa, sadržaje i trajanje dopunskih
i razlikovnih ispita te završnih provjera i specijalističkih
ispita, podatke o kadrovskim, didaktičkim, materijalno-tehničkim
i drugim uvjetima rada.«

Osporavajući citiranu odredbu članka 11., a s njom
u svezi i odredbu članka 14. točke 1., koja glasi:

»1. godišnji plan i program rada s izvedbenim programima
i podacima utvrđenim u skladu s odredbama ovog pravilnika«

predlagatelj ističe da Zakon o srednjem školstvu ne
poznaje izvedbene programe te da je neprijeporno da ih ne može
utvrđivati ni provedbeni propis koji je donijet na temelju
tog Zakona. Navodi da u Zakonu o srednjem školstvu nema okvirnih
i izvedbenih programa, nego postoje samo nastavni planovi i programi
koji se izvode kako su doneseni, odnosno neposredno.

Prijedlog je osnovan.

Po shvaćanju ovog Suda, nema zakonskog utemeljenja za sadržaj
članka 11. stavka 3. Pravilnika da se uz nastavni plan
i program još mora donijeti izvedbeni program. Drugim riječima
i članak 11. stavak 3. i dijelovi odredbe sadržane
u članku 14. točki 1. »izvedbenim programima
i« suprotni su odredbama članaka od 8. do 11. Zakona
o srednjem školstvu pa ih je kao takve valjalo ukinuti.

5. Odredba osporavanog članka 12. glasi:

»Program za stjecanje školske ili stručne spreme
izvođenjem redovite nastave traje najkraće kao i redovito
školovanje, u skladu s posebnim nastavnim planom i programom.

Izvođenje programa prekvalifikacije ne može trajati kraće
od 6 mjeseci (razlikovni ispit), a može trajati najduže
polovicu od trajanja redovite realizacije nastavnoga plana i programa
za određeno zanimanje.

Izvođenje programa osposobljavanja može trajati najduže
godinu dana, ali ne kraće od 120 nastavnih sati, osim, iznimno,
kad se radi o osposobljavanju za jednu ili manji broj radnih organizacija
koje se stječu pretežito individualnim nastavnim radom,
ali ne kraće od 60 sati.

Izvođenje programa usavršavanja traje različito,
ovisno o vrsti programa, i to:

- programa za obnavljanje i dopunjavanje prethodno stečenih
znanja i stjecanje novih znanja u struci može trajati do
6 mjeseci, ali ne kraće od 150 nastavnih sati.

- programa višeg stupnja složenosti koji završavaju
specijalističkim ispitom (ispitom za zanimanje poslovođe,
specijaliziranog radnika ili majstora) može trajati najduže
godinu dana, ali ne kraće od 500 nastavnih sati, uz obvezno
prethodno radno iskustvo od najmanje 1 godine za programe četverogodišnjeg
(tehničari i slično), a 2 godine za programe trogodišnjega
trajanja (industrijska i obrtnička zanimanja).

Dopušteno opterećenje zaposlenih polaznika iznosi najviše
4 nastavna sata na dan.«

Predlagatelj navodi da su i ovom odredbom Pravilnika prekoračene
ovlasti ministra koje mu je dao članak 25. Zakona o srednjem
školstvu. Naime, predlagatelj polazi od činjenice
da je pravna osoba kod donošenja programa osposobljavanja
i usavršavanja samostalna, što uostalom da proizlazi
iz odredbe članka 26. Zakona o srednjem školstvu pa
slijedom toga ministar ne može, po shvaćanju predlagatelja,
propisati trajanje tuđeg obrazovnog programa.

Prijedlog je osnovan.

Naime, odredbom članka 6. stavka 2. Zakona o srednjem školstvu
određeno je da programe prekvalifikacije i programe osposobljavanja
i usavršavanja donose organizacije koje ih izvode, dok je
odredbom članka 11. istog Zakona određeno da se programi
usavršavanja i osposobljavanja izvode na osnovi nastavnog
plana i programa u trajanju do jedne godine. Slijedom tih zakonskih
odredaba ne može ministar podzakonskim aktom propisati trajanje
njegova izvođenja kada se obrazovnim programom, kao nastavnim
planom i programom osposobljavanja i usavršavanja, propisuju
uvjeti za njegovo izvođenje. Osim toga, obrazovni program
osposobljavanja i usavršavanja, kao nastavni plan i program,
mora biti donesen u skladu s člankom 9. stavkom 2. Zakona
o srednjem školstvu. Tom je zakonskom odredbom određeno
da se nastavnim planom i programom utvrđuju: svrha, ciljevi
i zadaće programa, nastavni predmeti i sadržaji, trajanje
i osnovni oblici izvođenja programa, godišnji i tjedni
broj sati nastave, broj sati za svaki predmet itd., itd., iz čega
ujedno proizlazi da ga njegov donositelj može izvoditi do
roka utvrđenog člankom 11. Zakona. Osim toga, Zakon
o srednjem školstvu ne poznaje programe »višeg
stupnja složenosti«, predviđene podstavkom 2. stavka
4. osporenog članka, pa je to bio razlog više za ukidanje
osporene podzakonske odredbe.

6. Odredba osporavanog članka 13. točke 2. glasi:

»2. stručno-pedagoškoga voditelja programa u
stalnom radnom odnosu koji ima visoku stručnu spremu i
ispunjava uvjete za nastavnika srednje škole«.

Osporavajući odredbu članka 13. točke 2. Pravilnika,
predlagatelj polazi od činjenice da Zakon o srednjem školstvu
ne traži da škola mora imati bilo kojeg nastavnika u
radnom odnosu. Po shvaćanju predlagatelja, stručno-pedagoški
voditelj treba raditi u školi dok škola ima upisanih
polaznika u obrazovne programe. Polaznici da se u programe ne
upisuju trajno nego povremeno, što da bi dovelo do situacije
kada se nitko ne bi upisao u školu ili drugu pravnu osobu
ona bi svejedno morala imati voditelja u stalnom radnom odnosu.

Prijedlog je osnovan.

Zakon o srednjem školstvu u svojim odredbama nije propisao
obvezu da bi škola ili druga pravna osoba koja izvodi programe
za stjecanje školske ili stručne spreme i programe
prekvalifikacije mogla iste izvoditi samo ako ima zaposlenike
u »stalnom radnom odnosu« pa tako i stručno pedagoškog
voditelja programa. Kada tu obvezu nije propisao Zakon, nedvojbeno
je da ju ne može niti Pravilnik kao podzakonski akt. Stoga
je osporenu odredbu u tome dijelu valjalo ukinuti.

7. Odredba osporavanog članka 15. stavka 3. točke
1. glasi:

»1. izvadak iz sudskoga registra ili drugog nadležnog
tijela o djelatnosti podnositelja zahtjeva«.

Iz sadržaja prijedloga razvidno je da predlagatelj odredbu
članka 15. stavka 3. točke 1. smatra nesuglasnom
odredbi članka 30. stavka 3. Zakona o ustanovama (»Narodne
novine«, br. 76/93, 29/97) te odredbi članka 40. Zakona
o sudskom registru (»Narodne novine«, br. 1/95). Prema
tim zakonskim odredbama, po shvaćanju predlagatelja, upis
u sudski registar djelatnosti, za koju je potrebna dozvola, može
se provesti samo na temelju konačnog rješenja o dozvoli
obavljanja djelatnosti. Po predlagatelju to znači da se
djelatnost obrazovanja odraslih može upisati u sudski registar
tek kada škola ili druga pravna osoba dobije rješenje
ministra o odobrenju početka izvođenja programa, odnosno
obavljanja djelatnosti obrazovanja odraslih. Suprotno naprijed
navedenom, ističe predlagatelj, osporenom odredbom Pravilnika
je određeno da se uz zahtjev za izvođenje programa mora
priložiti izvadak iz sudskog registra o djelatnosti.

Prijedlog je osnovan.

Odredbom članka 30. stavka 3. Zakona o ustanovama određeno
je da će se upis djelatnosti ili dijela djelatnosti u sudski
registar, za koju je propisano da se može obavljati samo
na temelju koncesije, dozvole, itd., provesti samo na temelju
valjanog ugovora o koncesiji, konačnog rješenja o
dozvoli ili suglasnosti, odnosno drugog konačnog akta.
Sličnu odredbu sadrži i članak 40. stavak 2.
Zakona o sudskom registru. Iz navedenih zakonskih odredaba proizlazi
da podnositelj zahtjeva koji izvodi samo programe obrazovanja
odraslih, ne može uz zahtjev za utvrđivanje uvjeta i
odobrenje za početak izvođenja programa priložiti
izvadak iz sudskog registra jer se u sudski registar može
upisati tek kada dobije rješenje ministra o dozvoli obavljanja
djelatnosti obrazovanja odraslih. Stoga je ovaj Sud osporenu odredbu
ocijenio nesuglasnom navedenim odredbama Zakona o ustanovama i
Zakona o sudskom registru i kao takvu je ukinuo.

8. Odredba osporavanog članka 16. stavka 2. glasi:

»Javne srednje škole koje izvode programe utvrđuju
cijene izobrazbe sukladno odredbama zakona odnosno odluci ministra
prosvjete i športa.«

Predlagatelj smatra da je i ovom odredbom članku 16. Pravilnika
došlo do prekoračenja ovlasti ministra prosvjete i
športa. Ističe da Zakon o srednjem školstvu ne
ovlašćuje ministra da propiše cijenu obrazovanja.
Cijenu obrazovanja, smatra predlagatelj, ministar je mogao propisati
samo u skladu s člancima 17. i 39. Zakona o sustavu državne
uprave (»Narodne novine«, br. 75/93, 92/96).

Prijedlog nije osnovan.

Iz osporene odredbe ne proizlazi da ministar propisuje cijenu
obrazovanja.

Cijenu obrazovanja, kako to uostalom proizlazi iz smisla osporene
odredbe, utvrđuje javna srednja škola koja izvodi program
izobrazbe. Time što se cijene izobrazbe javne srednje škole
koje izvode programe utvrđuju sukladno odredbama zakona, odnosno
odluci ministra, ovaj Sud nije prihvatio kao nesuglasne sa Zakonom
o srednjem školstvu. Ovo stoga, što po ocjeni Ustavnog
suda u uvjete za izvođenje programa za izobrazbu odraslih,
koje, temeljem odredbe članka 25. stavka 3. Zakona o srednjem
školstvu, propisuje ministar prosvjete i športa, mogu
ulaziti i odredbe o postupku utvrđivanja cijena izobrazbe
odraslih, kako je to uostalom uređeno osporenom odredbom.

9. Odredba osporavanog članka 36. glasi:

»Škola ili druga pravna osoba koja izvodi programe za
izobrazbu odraslih dužna je voditi pedagošku (andragošku)
dokumentaciju.

Dokumentaciju iz stavka 1. ovoga članka čine:

- matična knjiga

- knjiga matične evidencije

- dnevnik rada

- prijavnica za ispit

- zapisnik o ispitu

- evidencija individualnih konzultacija i vježbi

- upisnica za svakog polaznika

- druge evidencije propisane zakonom i drugim propisima.

Pedagošku dokumentaciju propisuje Ministarstvo prosvjete
i športa.«

Osporavajući odredbu članka 36., predlagatelj navodi
da je ministar i tom odredbom prekoračio svoje ovlasti.
Ističe, naime, da nema zapreke da ministar u okviru zakonskih
ovlaštenja propiše pedagošku dokumentaciju za obrazovanje
odraslih, ali da ima zapreke da ministar, za propisivanje pedagoške
dokumentacije, pravilnikom ovlasti samoga sebe, odnosno Ministarstvo
prosvjete i športa.

Prijedlog nije osnovan.

Odredbom članka 71. stavka 2. Zakona o srednjem školstvu
određeno je da obrazac i sadržaj pedagoške dokumentacije
i evidencije propisuje ministar prosvjete.

Osporenom odredbom, ne uključujući i odredbu stavka
3., koju ovaj Sud ocjenjuje nomotehničkim propustom, ministar
prosvjete i športa je propisao pedagošku (andragošku)
dokumentaciju i što ju konkretno čini te na taj način
udovoljio naprijed navedenoj zakonskoj obvezi.

Slijedom toga, Sud nije našao da bi osporena odredba bila
nesuglasna zakonu.

10. Odredba osporavanog članka 38. Pravilnika glasi:

»Škola ili druga pravna osoba koja ima odobrenje za
izvođenje programa za izobrazbu odraslih prema dosadašnjim
propisima dužna je do 31. kolovoza 1998. godine Ministarstvu
prosvjete i športa podnijeti dokaze o ispunjavanju uvjeta
za izvođenje programa i stjecanje naobrazbe odraslih u skladu
s ovim pravilnikom.«

Predlagatelj navodi da je odredbom članka 37. Pravilnika
propisana obveza usklađenja uvjeta i načina izvođenja
programa i stjecanja naobrazbe odraslih s odredbama Pravilnika
te da je utvrđen rok za usklađenje. Stoga, osporenu odredbu
članku 38. vidi nepotrebnom. Ističe da je u postupku
nadzora moguće utvrditi je li pravna osoba udovoljila obvezi
iz članka 37. Pravilnika ili ne. Drži da kada bi ova
odredba opstala da ne bi bilo jasno znači li to ponovnu
verifikaciju za čitav niz pravnih subjekata i programa.
S obzirom da ti programi nisu doneseni ni do danas, tj. više
od godinu dana nakon donošenja Pravilnika, to da je već
samim time suspendirana mogućnost škola i drugih pravnih
osoba da ishode ponovnu »verifikaciju« programa. Posebno
napominje da je rok za podnošenje zahtjeva za ponovnu verifikaciju
iz osporenog članka istekao 31. kolovoza prošle godine.

Prijedlog nije osnovan.

U postupku ocjene ove odredbe Ustavni sud nije našao s kojom
bi zakonskom ili ustavnom odredbom bila u nesuglasju osporena
odredba.

To što je već odredbom članka 37. osporenog
Pravilnika propisana obveza usklađenja uvjeta i načina
izvođenja programa i stjecanja naobrazbe odraslih s odredbama
predmetnog Pravilnika i to do 31. kolovoza 1998. godine nije samo
po sebi izraz nezakonitosti osporene odredbe. Očito je
da se ovdje radi o jednoj suvišnoj odredbi što se prije
može pripisati nomotehničkom propustu njenog donositelja
nego kakvoj zakonskoj neusklađenosti.

Predlagatelj je predložio da Ustavni sud po provedenom postupku
ukine osporene odredbe, a s obzirom da su one povezane s drugim
odredbama istog akta, da podredno ukine Pravilnik u cijelosti.

Prijedlog za ukidanje osporenog Pravilnika u cijelosti Sud nije
prihvatio.

Naime, kako je naprijed navedeno, temelj za njegovo donošenje
sadržan je u odredbi članka 25. stavka 3. Zakona o
srednjem školstvu. Tom zakonskom odredbom ministar je obvezan
propisati uvjete i način izvođenja i stjecanja srednjoškolskog
obrazovanja odraslih te posebne nastavne planove i programe, što
je konačno i učinio donošenjem osporavanog
Pravilnika.

Slijedom svega navedenog, Ustavni sud je, temeljem odredbi članaka
41. i 54. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, br. 99/99), odlučio
kao u izreci.

Broj: U-II-448/1999
Zagreb, 16. veljače 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 27/2000-570