## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4717/2004 od 26. listopada 2005.

### NN 134/2005 (11.11.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4717/2004 od 26. listopada 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2509**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec,
predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić
i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku pokrenutom ustav­nom tužbom Z. V.
iz D., kojeg zastupa punomoćnik S. K., dipl. prav­nica iz Nezavisnih hrvatskih sindikata, Regionalnog ureda
O., na sjednici održanoj 26. listopada 2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Osijeku
broj: Gž-1508/04-2 od 14. listopada 2004. godine.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Osijeku
na ponovni postupak i odlučivanje.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Ustavna tužba podnesena je 2. prosinca 2004.
godine protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-1508/04-2
od 14. listopada 2004. godine, kojom je usvojena žalba tuženika (Republike
Hrvatske) i preinačena presuda Općinskog suda u Belom Manastiru broj: P-605/03-7
od 17. ožujka 2004. godine na način da je odbijen tužbeni zahtjev podnositelja
(tužitelja u tom postupku), kojim je tražio da mu tuženik isplati iznos od
6.000,00 kn, s pripadajućim zateznim kamatama, na ime novčane naknade za
građansko odijelo.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenom
drugostupanjskom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 14.
stavkom 2. i člankom 26. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositelj je policijski službenik Ministarstva
unutarnjih poslova Republike Hrvatske, Policijske uprave osječko-baranjske,
raspoređen na službeničko radno mjesto kriminalističkog tehničara. U ustavnoj
tužbi navodi da su policijski službenici Ministarstva unutarnjih poslova
Republike Hrvatske pokrenuli pred općinskim sudovima u Republici Hrvatskoj
»veći broj istovrsnih sudskih postupaka protiv RH – Ministarstva unutarnjih
poslova, kao poslodavca, o istom predmetu spora, pa tako i tužitelj. Isti je
pred Općinskim sudom u Belom Manastiru podnio tužbu i tužbeni zahtjev kojim
traži da se tuženik RH – Ministarstvo unutarnjih poslova, poslodavac, obveže na
isplatu novčane naknade radi nabave građanskog odijela u visini 6.000,00 kn, za
razdoblje 2000. – 2002. godine, uz pripadajuću zakonsku zateznu kamatu«, a koje
pravo temelji na odredbama članka 6. Pravilnika o uniformama policajaca i
drugih ovlaštenih službenih osoba Ministarstva unutarnjih poslova (»Narodne
novine«, broj 1/92., u daljnjem tekstu: Pravilnik iz 1992.), Uredbi o odorama
policijskih službenika Ministarstva unutarnjih poslova (»Narodne novine«, broj
42/02.) te članka 131. Zakona o policiji (»Narodne novine«, broj 129/00.).

Podnositelj, nadalje, utvrđuje da je navedeni
tužbeni zahtjev u cijelosti usvojen presudom Općinskog suda u Belom Manastiru
broj: P-605/03-7 od 17. ožujka 2004., ali je protiv nje tuženik uložio žalbu,
koja je usvojena te je prvostupanjska presuda preinačena osporenom presudom
Županijskog suda u Osijeku na način da je njegov tužbeni zahtjev u cijelosti
odbijen, a podnositelj je kao tužitelj ujedno obvezan platiti parnični trošak u
iznosu od 1.050,00 kn.

Podnositelj u ustavnoj tužbi iznosi podatke o
nejednakom postupanju Županijskog suda u Osijeku u istovrsnim pravnim stvarima,
ističući da je »u istovrsnom postupku u kojemu je policijski službenik, također
djelatnik PU Osječko-baranjske, PP B. Manastir – krim-službe kao i tužitelj, i
u kojemu je donesena identična prvostupanjska presuda na način da je tužbeni
zahtjev presudom Općinskog suda u Belom Manastiru broj: P-611/04 od 17. ožujka
2004. godine u cijelosti usvojen, Županijski sud u Osijeku, postupajući po
žalbi tuženika, navedenu prvostupanjsku presudu, presudom broj: Gž-151/04 od 23. rujna 2004. godine, djelomično preinačuje
na način da je tuženik obvezan na isplatu zatražene novčane naknade za
razdoblje 2000. i 2001. godine, uz pripadajuću zakonsku zateznu kamatu, dok je
odbijen za platež iste naknade za godinu 2002.
Također, tuženik je odbijen sa zahtjevom za trošak postupka. Nadalje,
postupajući u daljnjim istovrsnim postupcima, Vijeća Županijskog suda u Osijeku
zauzela su jedinstven stav te u daljnjim odlukama smatraju osnovanim navedene
tužbene zahtjeve u dijelu koji se odnosi na isplatu navedene novčane naknade u
razdoblju 2000. – 2001. godine.«.

Podnositelj zaključuje: »Postupajući na ovakav način,
Županijski sud u Osijeku doveo je do nejednakog postupanja prema građanima pred
zakonom i pred sudovima u Republici Hrvatskoj, jer u apsolutno identičnim
sudskim predmetima, prema tužiteljima, odredbe zakona nejednako primjenjuje.«.
Županijski sud je na taj način, prema mišljenju podnositelja, »doveo do
nejednakosti između policijskih službenika, djelatnika iste policijske postaje
i iste službe, koji svoju službu obavljaju čak smješteni u zajedničku službenu
prostoriju. (...) Također, posljedica ove nejednakosti jest i u tome što je
tužitelj, obzirom na gubitak spora, obvezan i na platež
parničnog troška, tako da je i u tom dijelu oštećen nejednakim postupanjem.«.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje
osporene drugostupanjske presude i vraćanje predmeta na ponovni postupak.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisuje:

Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, (...) kojim
je odlučeno o njegovim pravima i obvezama (...), povrijeđeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom, (...).

U postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni
sud ispituje je li podnositelju povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom (ustavno pravo) na koje upućuje u ustavnoj tužbi, pri čemu se
u pravilu ne upušta u pitanje jesu li upravna tijela i sud pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su
samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava
koje podnositelj navodi u ustavnoj tužbi.

4. Iz spisa predmeta, obrazloženja osporenih
odluka i dokumentacije priložene uz ustavnu tužbu proizlazi da je
prvostupanjski sud usvojio tužbeni zahtjev podnositelja jer je utvrdio da je
člankom 6. stavkom 1. Pravilnika iz 1992. propisano da određeni pripadnici
Ministarstva unutarnjih poslova jednom godišnje imaju pravo na isplatu novčane
naknade za nabavu građanskog odijela, odjeće i obuće, sukladno članku 16.
Pravilnika iz 1992. U stavku 2. članka 6. Pravilnika iz 1992. propisano je da
će visinu naknade propisati ministar unutarnjih poslova ili osoba koju on za to
ovlasti posebnom odlukom. U prvostupanjskoj presudi se zaključuje: »Tužitelj
svoje pravo na naknadu zasniva na Pravilniku o uniformama policajaca i drugih
ovlaštenih službenih osoba MUP-a, a propust ministra da propiše visinu te
naknade ne može biti na štetu tužitelja«. Iz navedenih je razloga
prvostupanjski sud usvojio tužbeni zahtjev podnositelja.

U prvostupanjskom postupku pribavljena je i
potvrda o isplati naknade za nabavku građanskog odijela od 9. lipnja 2004.
godine, iz koje proizlazi da je posljednja isplata te naknade izvršena dana 7.
svibnja 1999. godine u visini od 2.000,00 kn po svakom djelatniku.

5. Drugostupanjski sud u osporenoj presudi,
kojom je preinačio prvostupanjsku presudu i odbio postavljeni tužbeni zahtjev,
ističe sljedeće: »Prvostupanjski sud pravilno utvrđuje da je pravo naknade za
civilno odijelo bilo regulirano Pravilnikom o uniformama policajaca i drugih
ovlaštenih službenih osoba MUP-a (»Narodne novine« br.
1/92). Odredbom čl. 6. st. 1. toga Pravilnika
propisano je koje osobe imaju pravo na naknadu za civilno odijelo, a odredbom
st. 2. istog članka propisano je da će visinu godišnje naknade iz st. 1. čl. 6. Pravilnika propisati ministar unutarnjih poslova ili
osoba koju on za to ovlasti posebnom odlukom. Nadalje, utvrđeno je da je
ministar unutarnjih poslova donio Odluku 3. veljače 1997. g. u smislu odredbe čl. 6. st. 2. citiranog Pravilnika. (...) Međutim, Odlukom
ministra unutarnjih poslova od 6. travnja 2000. g. na koju se pogrešno poziva
I-stupanjski sud, stavljena je izvan snage Odluka o visini i načinu utvrđivanja
novčane naknade za nabavu civilnog odijela od 3. veljače 1997. g. (...) Kraj
takvog stanja stvari, I-stupanjski sud nije pravilno postupio kad je prihvatio
tužbeni zahtjev i obvezao tuženika da plati tužitelju naknadu za nabavu
civilnog odijela za 2000. i 2001. (...) Ovo stoga jer ministar unutarnjih
poslova u skladu s odredbom čl. 6. st. 2. citiranog
Pravilnika nije propisao visinu godišnje naknade za nabavu civilnog odijela za
2000. i 2001. g., tako da sporna naknada nije određena niti odrediva,
niti je netko drugi (osim ministra) bio ovlašten donijeti odluku o visini
naknade za navedeno razdoblje. Konačno, tužitelju ne pripada naknada za civilno
odijelo za 2002. g. u iznosu od 2.000,00 kn jer pitanje naknade za tu godinu
regulira Uredba o odorama policijskih službenika Ministarstva unutarnjih
poslova (»Narodne novine« br. 42/02, čl. 32 i 34 Uredbe).«.

6. Nakon razmatranja navoda ustavne tužbe,
obrazloženja presuda nadležnih sudova i mjerodavnih propisa, Ustavni sud je
utvrdio da je u konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo podnositelja na
jednakost pred zakonom, propisano člankom 14. stavkom 2. Ustava.

U ustavnosudskom postupku utvrđeno je sljedeće:

– Članak 6. Pravilnika iz 1992. propisuje:

Pripadnici Službe za zaštitu ustavnog poretka i
policajci kriminalističke policije imaju pravo jednom godišnje na novčanu
naknadu za nabavu građanskog odijela te odjeće i obuće, sukladno članku 16.
ovog Pravilnika.

Visinu naknade iz stavka 1. ovog članka propisat
će ministar unutarnjih poslova ili osoba koju on za to ovlasti posebnom
odlukom.

– Članak 16. Pravilnika iz 1992. propisuje da je
zimska i ljetna odjeća i obuća standardnog oblika i kroja, a čine je: 1. zimska
i ljetna košulja, 2. pulover, 3. proIjetne i zimske
čarape, 4. ljetno i zimsko rublje, 5. kožne zimske rukavice, 6. potkapa, 7. niske i visoke cipele, 8. čizme, 9. žensko
rublje, 10. ženske čarape, 11. ženske čizmice.

– Na temelju članka 6. stavka 2. Pravilnika iz
1992., ministar unutarnjih poslova donio je Odluku o visini i načinu
utvrđivanja novčane naknade za nabavku građanskog odijela te odjeće i obuće
ovlaštenih službenih osoba Službe za zaštitu ustavnog poretka i policajcima
kriminalističke policije, broj: 511-01-83-21665/1-97 od 3. veljače 1997. godine
(u daljnjem tekstu: Odluka iz 1997.), u kojoj je popisao odjevne predmete i
obuću u čijoj vrijednosti se jednom godišnje isplaćuje naknada za nabavku
civilnog odijela (točka II). U Odluci iz 1997. bilo je propisano i sljedeće:

III.

Visinu novčane naknade iz točke II. ove Odluke
utvrđuje poseb­na tročlana komisija, koju rješenjem
imenuje pomoćnik ministra nadležan za materijalno-financijske poslove, na
temelju posljednje nabavne cijene odgovarajućih dijelova policijske odore,
odjeće i obuće, navedenih u točki II. ove Odluke. (...)

V.

Novčana naknada iz točke II isplaćuje se na
početku svake godine za proteklu godinu, a najkasnije do 30. VI. (...)

– Na temelju točke III. Odluke, imenovana
komisija je rješenjem od 9. travnja 1999. godine, broj: 511-01-83-25368/1-99.,
odredila visinu novčane naknade u iznosu od 2.000,00 kn.

– Odluka iz 1997. stavljena je izvan snage
Odlukom ministra unutarnjih poslova, broj: 511-01-64-22734/00-444/00 od 6.
travnja 2000. godine (u daljnjem tekstu: Odluka iz 2000.). U točki II. određeno
je da Odluka »stupa na snagu danom donošenja, a počinje se primjenjivati od 1.
1. 2000. godine«.

– 1. siječnja 2001. godine stupio je na snagu
Zakon o policiji (»Narodne novine«, broj 129/00.), te je stupanjem na snagu tog
Zakona prestao važiti Zakon o unutarnjim poslovima. U prijelaznoj odredbi
članka 131. Zakona o policiji propisano je:

Provedbeni propisi, donijeti na temelju Zakona o
unutarnjim poslovima (»Narodne novine«, broj: 55/89., 18/90., 47/90., 19/91. –
pročišćeni tekst, 73/91., 19/92., 33/92., 76/94., 161/98., 29/00 i 53/00.),
ostaju na snazi do stupanja na snagu provedbenih propisa koje će Vlada
Republike Hrvatske i ministar unutarnjih poslova donijeti na temelju ovoga
Zakona, ukoliko nisu u suprotnosti s odredbama ovoga Zakona.

– Novi provedbeni propis u kojem je određeno
pravo na naknadu za nabavu građanskog odijela (Uredba o odorama policijskih
službenika Ministarstva unutarnjih poslova, »Narodne novine«, broj 42/02.),
stupio je na snagu 23. travnja 2002. godine.

Sukladno navedenom, Ustavni sud utvrđuje da je
Pravilnik iz 1992., čija suglasnost sa Zakonom o policiji nije osporena, niti
je bilo kakvu suprotnost s navedenim Zakonom utvrdio Ustavni sud, bio na snazi
po sili članka 131. Zakona o policiji do stupanja na snagu novog provedbenog
propisa (Uredbe o odorama policijskih službenika Ministarstva unutarnjih
poslova), to jest do 23. travnja 2002. godine.

To znači da je do 23. travnja 2002. godine
pripadnicima Službe za zaštitu ustavnog poretka i policajcima kriminalističke
policije bilo priznato pravo na jednokratnu godišnju novčanu naknadu za nabavku
građanskog odijela te odjeće i obuće u skladu s člankom 16. Pravilnika iz 1992.

7. Uvažavajući navode iz točke 5. obrazloženja
ove odluke, a polazeći od činjenice, utvrđene u prvostupanjskom postupku, da je
posljednja isplata naknade podnositelju izvršena 7. svibnja 1999., a da se ta
naknada odnosila na prethodnu 1998. godinu (točka IV. Odluke iz 1997.), Ustavni
sud utvrđuje da je drugostupanjski sud propustio utvrditi nespornu činjenicu da
podnositelj ima pravo na isplatu novčane naknade za cijelu 1999. godinu u
visini određenoj Odlukom iz 1997.

Ustavni sud, nadalje, utvrđuje da je
drugostupanjski sud također propustio utvrditi nespornu činjenicu da
podnositelju pripada i razmjeran dio naknade (od ukupne jednogodišnje visine
naknade određene Odlukom iz 1997.) za prvih nekoliko mjeseci 2000. godine, to
jest do 6. travnja 2000. godine kad je Odluka iz 1997. stavljena izvan snage.
To, stoga, što Odluka iz 2000., kojom se stavlja izvan snage Odluka iz 1997. i
koja je donesena 6. travnja 2000., nije mogla imati retroaktivno djelovanje,
neovisno o tome što je nadležni ministar odredio njezinu primjenu od 1.
siječnja 2000. godine.

8. Posljednje pitanje koje je Ustavni sud razmatrao
u ovom ustav­nosudskom postupku jest sljedeće: - ima
li podnositelj pravo na isplatu novčane naknada za razdoblje od 6. travnja
2001. do stupanja na snagu Uredbe o odorama policijskih službenika Ministarstva
unutarnjih poslova 23. travnja 2002. godine, to jest za razdoblje u kojemu
Odluka iz 1997. više nije bila na snazi?

Ustavni sud već je utvrdio da je do 23. travnja
2002. godine pripadnicima Službe za zaštitu ustavnog poretka i policajcima
kriminalističke policije bilo priznato pravo na jednokratnu godišnju novčanu
naknadu za nabavku građanskog odijela te odjeće i obuće u skladu s člankom 16.
Pravilnika iz 1992. Razlika u odnosu na razdoblje prije 6. travnja 2001. godine
sastojala se u činjenici što od tog dana više nije postojala odluka nadležnog
ministra o visini novčane naknade.

Drugostupanjski sud je zbog nepostojanja odluke
ministra o visini novčane naknade preinačio presudu prvostupanjskog suda i
odbio tužbeni zahtjev podnositelja, s obrazloženjem da nadležni ministar »nije
propisao visinu godišnje naknade za nabavu civilnog odjela za 2000. i 2001. g.,
tako da sporna naknada nije određena niti odrediva,
niti je netko drugi (osim ministra) bio ovlašten donijeti odluku o visini
naknade za navedeno razdoblje«.

S aspekta zaštite ustavnog prava podnositelja na
jednakost pred zakonom, Ustavni sud ocjenjuje neprihvatljivim pravno stajalište
nadležnog drugostupanjskog suda o neodredivosti
visine naknade koja podnositelju pripada za razdoblje koje se razmatra u ovoj
točki obrazloženja odluke.

Naime, članak 16. Pravilnika, koji se
primjenjuje na pravnu situaciju podnositelja, a koji je bio na snazi do 23.
travnja 2002. godine, izrijekom propisuje koji odjevni predmeti i obuća čine
zimsku i ljetnu odjeću i obuću za koju podnositelju pripada naknada. Nedvojbeno
je da se za svaki odjevni predmet i obuću, što su navedeni u članku 16.
Pravilnika, može odrediti nabavna cijena u vremenu u kojemu je podnositelj za
te odjevne predmete i obuću imao pravo na novčanu naknadu, to jest od 6.
travnja 2001. do 23. travnja 2002. godine.

Stoga, ovlaštenje ministra unutarnjih poslova na
donošenje odluke o visini sporne novčane naknade ne isključuje nadležnost
sudova da pruže pravnu zaštitu podnositelju u situaciji kad ministar takvu
odluku nije donio, a radi se o priznatom pravu na isplatu novčane naknade, čija
je visina nedvojbeno odrediva. Time se ne dovodi u
pitanje nadležnost redovnog suda da ocjenjuje osnovanost visine naknade koju je
podnositelj istaknuo u svom tužbenom zahtjevu.

9. Odredba članka 26. Ustava, kojom se jamči
jednakost stranaca i hrvatskih državljana u sudskim i drugim postupcima, nije
mjerodavna u konkretnom slučaju.

10. Odluka se temelji na odredbama članaka 74. i
76. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4717/2004

Zagreb, 26. listopada 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 134/2005-2509