## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-449/1993 od 2. studenoga 1994.

### NN 82/1994 (11.11.1994.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-449/1993 od 2. studenoga 1994.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike HrvaLske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda, te suci Zdravko Bartovčak, dr Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić-Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujuči o ustavnoj
tužbi V. D. iz J., na sjednici održanoj dana 2 studenoga 1994. godine,
donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama"

Obrazloženje:

V. D. podnio je pravovremenu ustavnu tužbu u povodu presude Opčinskog
suda u I. broj P-260/93 od 9. 07. 1993 godine i Županijskog suda u V. od
28. O9.1993. godine. Podnositelj ustavne tužbe smatra da mu je naznačenim
odlukaina povrijeđeno ustavno pravo vlasništva iz članka 48. Ustava Republike
Hrvatske, jer je odbijen njegov tužbeni zahtjev za poništenje nasljedničke
izjave (odricanje od nasljedstva) koju je dao u ostavinskom postupku koji
je vođen iza njegove pok. majke.

Smatra da mu je ovo ustavno pravo povrijeđeno time što sudovi nisu pravilno
i potpuno utvrdili činjenićno stanje te su pogrešno ocijenili rezultat
dokaznog postupka pa te odluke nisu utemeljene na zakonu. Ustavna tužba
nije osnovana. Ovaj Sud smatra da naznačenim odlukama nije povrijeđeno
ustavno pravo vlasništva V. D., iz članka 48. Ustava Republike Hrvatske
iz slijedečih razloga. U postupku vođenom pred sudovima prvog i drugog
stupnja podnositelj nije uspio dokazati osnovanost svog tužbenog zahtjeva
za poništaj nasljedničke izjave kojom se odrekao svoga nasljedničkog dijela
iza pokojne majke A. D., a koja ostavinska imovina je sadržavala i kat.
čest. br 1041 k.o. D. V., za koju je on dokazivao da mu je več ranije darovana,
ali s tim zahtjevom nije uspio (parnica istog suda broj P-359/90). Naime,
niti sud prvog a niti drugog stupnja ne prihvačaju njegove tvrdnje o postojanju
zablude, podrobno obrazlažuči svoja činjenićna utvrđenja i pravne zaključke.
Pored toga sud drugog stupnja utvrđuje da je tužitelj nasljedničku izjavu
dao 15. prosinca 1989. godine, a tužbu podnio tek 19. travnja 1993. godine,
dakle izvan (objektivnog) trogodišnjeg roka u kojem se takva tužba može
podnijeti (shodna primjena članka 117. Zakona o obveznim odnosima). Podnositelj
ustavne tužbe pored pobijanja činjenica istiće da sud nije mogao primijeniti
rokove propisane Zakonom o obveznim odnosima, a u Zakonu o nasljeđivanju
da nema roka za pobijanje nasljedničke izjave dane u zabludi Osim toga
da ako bi se i mogli primijeniti rokovi iz Zakona o obveznim odnosima da
su oni započeli teči tek nakon što je završena parnica P-351/90 u kojoj
nije uspio dokazati da je sporna čestica njegovo vlasništvo po osnovi darovanja.
Ovaj je Sud izvršio uvid u spise predmeta P-260/93 i P-351/90.

Polazeči od svojih ustavnih ovlaštenja koja su ogranićena (čl.125 al.
3. Ustava Republike Hrvatske i čl. 128. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske) na preispitivanje osporenih akata radi provjere navoda
tužitelja o povredi njegovog Ustavom zaštićenog prava vlasništva (čl. 48.
Ustava Republike Hrvatske) ovaj Sud nije utvrdio da su sudovi takvu povredu
počinili.

Sadržaj se ustavne tužbe zapravo iscrpljuje u pobijanju činjenićnih
utvrđenja i pravnih zaključaka sudova s prijedlogom da Sud utvrdi drukčije
činjenićno stanje i primijeni druge propise odnosno da ih na drukčiji način
interpretira.

To međutim nije zadatak Ustavnog suda, a takvog ovlaštenja Sud niti
nema jer Ustavni sud nije Sud trečeg odnosno četvrtog stupnja. Slijedom
izloženog valjalo je odlučiti kao u izreci pod 1. (čl. 61. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94)). Objava
ove odluke temelji se na članku 20. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatške ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj : U-111-449/1993.

Zagreb, 2. studenoga 1994.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v**

Odluka, NN 82/1994-1406