## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1746/2006 od 17. lipnja 2009.

### NN 88/2009 (22.7.2009.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1746/2006 od 17. lipnja 2009.

88 22.07.2009 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:
U-I-1746/2006 od 17. lipnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2193

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Aldo Radolović, zamjenik predsjednice Suda, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 17. lipnja 2009. godine, donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 21. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 35/05. i 41/08.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 21. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 35/05. i 41/08., u daljnjem tekstu: ZOO) podnijeli su Dražen Matijević, odvjetnik iz Osijeka, Arno Vičić, odvjetnik iz Zagreba, Ratko Žurić, odvjetnik iz Zagreba, Ranko Pelicarić, odvjetnik iz Zagreba, Ognjen Frangeš, odvjetnik iz Zagreba, Zvjezdana Znidarčić-Begović, odvjetnica iz Zagreba, Leo Andreis, odvjetnik iz Zagreba, Atila Čokolić, odvjetnik iz Osijeka, Mislav Matijević, odvjetnik iz Osijeka, Antun Kisić, odvjetnik iz Dubrovnika, Davor Krtić, odvjetnik iz Osijeka, Berislav Kopf, odvjetnik iz Osijeka i Andreas Mlikota, odvjetnik iz Osijeka (u daljnjem tekstu: predlagatelji).

2. Osporena odredba članka 21. ZOO-a glasi:

Kad obveza ima za činidbu iznos novca, dužnik je dužan isplatiti onaj broj novčanih jedinica na koji obveza glasi, osim kad zakon određuje što drugo.

3. Predlagatelji smatraju da osporena odredba nije suglasna s odredbama članaka 3. i 14. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske te predlažu pokrenuti postupak za ocjenu suglasnosti navedene odredbe ZOO-a s Ustavom te osporenu odredbu ukinuti.

U prijedlogu navode da pri unošenju navedene odredbe u ZOO zakonodavac nije vodio računa o posebnim gospodarskim i monetarnim prilikama niti o povijesnim okolnostima na tlu Republike Hrvatske u posljednjih dvadesetak godina.

Naime, u proteklih 17 godina došlo je, navode predlagatelji, dva puta do zamjene postojeće valute novom valutom i dva puta do denominacije te je to dovelo do toga da, primjerice, dug koji je koncem 1988. iznosio 10.000.000,- din od 1. lipnja 1994. iznosi 1,00 kunu.

Smatraju da inzistiranje zakonodavca na načelu monetarnog nominalizma u takvim okolnostima dovodi do uspostave nejednakosti građana pred zakonom, jer dugovi koji su nastali u ranijim razdobljima nemaju više nikakvu vrijednost te se vjerovnici nalaze u bitno drugačijim situacijama, što potkrepljuju brojnim matematičkim primjerima.

Zaključuju da, iako je za sve vrijedio isti zakon, ovisno o trenutku dospjelosti pojedine novčane tražbine ili čak ovisno samo o trenutku naplativosti takve tražbine, položaj građana pred istim zakonom bitno je različit, te smatraju da je takvo stanje suprotno načelu savjesnosti i poštenja.

Napominju da su pred hrvatskim sudovima i drugim tijelima u tijeku brojni sporovi nastali u ranijem razdoblju, te smatraju da se takvo stanje može razriješiti ukidanjem osporene odredbe ZOO-a.

Prijedlog nije osnovan.

4. Razmatranjem navoda prijedloga Ustavni sud utvrđuje da se osporavajući razlozi predlagatelja u cijelosti odnose na razdoblje prije stupanja na snagu ZOO-a, kad je na snazi bila odredba članka 394. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01., u daljnjem tekstu: ZOO/91), koja je glasila:

Kad obveza ima za predmet svotu novca, dužnik je dužan isplatiti onaj broj novčanih jedinica na koji obveza glasi, izuzev kad zakon naređuje što drugo.

Nadalje, člankom 1163. ZOO-a propisano je da se odredbe ZOO-a neće primjenjivati na obvezne odnose nastale prije stupanja na snagu tog Zakona.

Ustavni sud utvrđuje da obje navedene odredbe (i odredba članka 21. ZOO-a i odredba članka 394. Z00/91) propisuju isto načelo monetarnog nominalizma.

5. Zakonodavac se opredijelio za načelo monetarnog nominalizma na temelju članka 2. stavka 4. Ustava Republike Hrvatske, slijedeći dominantnu zakonodavnu praksu europskih država i tradiciju hrvatskog pravnog sustava koja je bila utemeljena na sudskoj praksi prije stupanja na snagu Zakona o obveznim odnosima 1978. godine.

Navedena zakonska odredba ostavlja ugovornim stranama da kod nastanka ugovorne obveze mogu slobodno ugovoriti različita sredstva da se zaštite od rizika promjene vrijednosti novca ugovarajući valutnu klauzulu (članak 22. stavak 1. ZOO-a), indeksnu klauzulu (članak 23. ZOO-a) ili kliznu skalu (članak 24. ZOO-a).

Također je člankom 369. ZOO-a propisano postupanje uslijed promijenjenih okolnosti (clausula rebus sic stantibus) te je stavkom 1. te zakonske odredbe propisano da ako bi zbog izvanrednih okolnosti nastalih nakon sklapanja ugovora, a koje se nisu mogle predvidjeti u vrijeme sklapanja ugovora, ispunjenje obveze za jednu ugovornu stranu postalo pretjerano otežano ili bi joj nanijelo pretjerano veliki gubitak, ona može zahtijevati da se ugovor izmijeni ili čak i raskine. Na taj način, vjerovnik ugovora u kojemu je valuta obveze izražena u kunama u vrijeme izvanrednih poremećaja na tržištu koji se nije mogao predvidjeti u trenutku sklapanja ugovora (u kakve se promjene može podvesti, pod određenim uvjetima, i hiperinflacija o kojoj govore predlagatelji u svom prijedlogu), može od suda zatražiti izmjenu ili raskid ugovora, pod zakonom podrobno određenim uvjetima.

Uzevši u obzir sva navedena sredstva za zaštitu vjerovnika koja su određena navedenim odredbama ZOO-a, Ustavni sud utvrđuje da osporenim člankom 21. ZOO-a nije dovedena u pitanje jednakost svih pred zakonom koja je propisana člankom 14. stavkom 2. Ustava, jer se navedena odredba primjenjuje jednako na sve sudionike obveznih odnosa, a kod nastanka ugovornih odnosa stranke su potpuno slobodne da svoje tražbine zaštite jednim od sredstava koja su pobliže uređena zakonskim odredbama.

6. Ustavni sud na kraju napominje da konkretne slučajeve o kojima govore predlagatelji ispituje u postupcima pokrenutim ustavnim tužbama (primjerice odluka broj: U-III-2646/2007 od 18. lipnja 2008. - »Narodne novine«, broj 104/08. i odluka broj: U-III-4100/2007 od 26. studenoga 2008. godine).

7. Na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci ovog rješenja (točka I.).

Točka II. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-1746/2006

Zagreb, 17. lipnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Zamjenik predsjednice
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Rješenje, NN 88/2009-2193