## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1662/2005 od 27. veljače 2008.

### NN 32/2008 (19.3.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1662/2005 od 27. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1068**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom P. B. d.d. sa sjedištem u Z. i S.
R. E. iz Z., koje zastupa K. K., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 27.
veljače 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelji, P. b. d.d., domaća pravna osoba sa sjedištem u Z., i S. R. E.
iz Z., državljanin Savezne Republike Njemačke, podnijeli su 13. travnja 2005.
godine zajedničku ustavnu tužbu protiv presude i rješenja Upravnog suda
Republike Hrvatske broj: Us-529/2005 od 23. ožujka 2005. godine.
Upravni sud Republike Hrvatske potvrdio je točkom I. izreke osporene presude
zakonitost rješenja Hrvatske narodne banke z.br.1321/2004 od 22. prosinca 2004.
godine.
Rješenjem Hrvatske narodne banke oduzeto je odobrenje za rad P. b. d.d. sa
sjedištem u Z., te je ukinuto rješenje Hrvatske narod­ne banke z.br. 817/2000 od
26. travnja 2000. godine o izdavanju odobrenja H. d.d. Z. za obavljanje
bankovnih i ostalih financijskih poslova. Tim rješenjem određeno je i da od dana
njegove izvršnosti P. b. d.d. ne smije sklopiti, započeti obavljanje ili obaviti
nijedan novi posao vezan uz pružanje bankovnih usluga, osim onih koji imaju za
cilj i kojima se osigurava prestanak banke kao dioničkog društva na način
utvrđen zakonom.
2. Podnositelji su ustavnom tužbom osporili i rješenje Upravnog suda Republike
Hrvatske (točka II. izreke) kojim je odbačena tužba tužitelja S. R. E
(podnositelja ustavne tužbe) kao nedopuštena.
Podnositelji su ustavnom tužbom osporili i Odluku Hrvatske narodne banke o.br.
451-020/12-04/ŽR od 23. prosinca 2004. godine. Navedenom odlukom pokrenut je
postupak prisilne likvidacije podnositeljice ustavne tužbe, P. b. d.d. Z.
3. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu da su im u spornoj pravnoj situaciji,
zbog pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, povreda odredaba
upravnog i upravnosudskog postupka, te pogrešne primjene materijalnog prava,
povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 14. stavkom 2., člankom 19., člankom
26., člankom 29. stavkom 1., člankom 48. stavkom 1., te člankom 49. stavcima 1.,
2. i 4. Ustava Republike Hrvatske.
Obrazlažući ustavnu tužbu podnositelji navode da su tijekom upravnog i
upravnosudskog postupka osigurali financijska sredstva za sanaciju P. b. d.d., a
da su Hrvatska narodna banka i Upravni sud Republike Hrvatske, iako su bili
izvješteni o tome, ignorirali navode podnositelja i propustili po njima
postupiti. U prilog toj tvrdnji podnositelji su Ustavnom sudu dostavili potvrdu
E. & S. b. d.d. od 11. siječnja 2005. godine, iz koje proizlazi da je za
sanaciju P. b. d.d., 7. siječnja 2005. godine, iz inozemstva na posebni račun
položeno 4.493.196,18 EUR. Nadalje, podnositelji ističu da su Hrvatskoj narodnoj
banci podnijeli prijedlog za poništenje rješenja protiv kojega je pokrenut
upravni spor, ali da o tom prijedlogu nikada nije odlučeno.
4. Osporavajući rješenje Upravnog suda Republike Hrvatske (točka II. izreke),
kojim je odbačena tužba tužitelja (podnositelja) S. R. E. kao nedopuštena,
podnositelji ističu činjenicu da S. R. E., kao većinski dioničar P. b. d.d.,
nedvojbeno ima pravo i pravni interes pokrenuti upravni spor protiv rješenja
kojim se podnositeljici oduzima dozvola za rad. Oduzimanje prava na pokretanje
upravnog spora većinskom dioničaru banke, u slučaju kad se radi o oduzimanju
dozvole za rad »njegove« banke, prema mišljenju podnositelja, čini osporenu
odluku nezakonitom do te mjere da se može smatrati samovoljnom i arbitrarnom,
odnosno utemeljenom na neprihvatljivom pravnom stajalištu.
5. Zaključno, smatrajući osporenu presudu i rješenje Upravnog suda Republike
Hrvatske, kao i osporeno rješenje Hrvatske narodne banke nezakonitima,
podnositelji predlažu da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu i ukine osporene
pojedinačne akte.
Na kraju ustavne tužbe podnositelji ističu da je na temelju nezakonito oduzetog
odobrenja za rad P. b. d.d., Hrvatska narodna banka donijela i Odluku o
pokretanju postupka njezine prisilne likvidacije o.br. 451-020/12-04/ŽR od 23.
prosinca 2004. godine. Smatraju da bi zbog nezakonitosti pojedinačnih akata koji
su prethodili odluci o pokretanju postupka prisilne likvidacije P. b. d.d.,
Ustavni sud morao ukinuti i tu odluku.
Podnositelji su predložili Ustavnom sudu i odgodu ovrhe Odluke Hrvatske narodne
banke o.br. 451-020/12-04/ŽR od 23. prosinca 2004. godine o pokretanju postupka
prisilne likvidacije P. b. d.d., pozivajući se na članak 67. stavak 2. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02.
i 49/02.-pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon). Prema navedenoj
odredbi Ustavnog zakona, Ustavni sud može na prijedlog podnositelja odgoditi
ovrhu do donošenja odluke, ako bi ovrha prouzročila podnositelju tužbe štetu
koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije suprotna javnom interesu niti bi
se odgodom nanijela nekome veća šteta.
6. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Hrvatske narodne banke
broj: Z.br. 817/2000.
Ustavna tužba nije osnovana.
7. Prema članku 62. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom.
Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih
lijekova, nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne i
javne vlasti radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom.
Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske
zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku u kojem je donesen
osporeni pojedinačni akt i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje
jesu li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja nadležna tijela
državne i javne vlasti nedopušteno posegnula u Ustavom zajamčena ljudska prava i
temeljne slobode podnositelja ustavne tužbe.
8. U ustavnoj tužbi ističu se s jedne strane povrede ustavnih prava za koje
podnositelji smatraju da su učinjene i podnositeljici ustavne tužbe (P. b. d.d.
Z.) i podnositelju ustavne tužbe (S. R. E.), dok se s druge strane u ustavnoj
tužbi ističu i zasebne povrede ustavnih prava učinjene samo podnositelju. Stoga
je Ustavni sud prvo razmotrio navode koje je zajednički istaknulo oboje
podnositelja, uz napomenu da se ti navodi ustavne tužbe smatraju isključivo
navodima podnositeljice, P. b. d.d. Z. (točke 9. do 18. obrazloženja ove
odluke), a nakon toga i navode koji se odnose samo na podnositelja ustavne tužbe
(točka 19. obrazloženja ove odluke).
9. U ustavnosudskom postupku utvrđene su sljedeće činjenice i okolnosti
relevantne za odlučivanje o povredama ustavnih prava istaknutim u ustavnoj
tužbi:
– iz obrazloženja rješenja z.br.1321/2004 od 22. prosinca 2004. godine proizlazi
da je u skladu s ovlaštenjem sadržanim u članku 25. Zakona o Hrvatskoj narodnoj
banci (»Narodne novine« broj 36/01.) i članku 115. stavku 1. Zakona o bankama
(»Narodne novine« broj 84/02., 141/06.), Hrvatska narodna banka izvršila izravan
nadzor nad poslovanjem podnositeljice, P. b. d.d. Z., sa stanjem na dan 30.
rujna 2003. godine. Tijekom izravnog nadzora utvrđene su nezakonitosti i
nepravilnosti u poslovanju podnositeljice, pa je rješenjem broj ERIN-3-020/04-MMJ-ŽR
od 27. veljače 2004. godine podnositeljici određeno da do 30. travnja 2004.
godine poduzme odgovarajuće mjere radi otklanjanja utvrđenih nepravilnosti;
– s obzirom na ozbiljnost uočenih nepravilnosti u radu podnositeljice, Hrvatska
narodna banka permanentno je pratila kretanja u toj banci, da bi nadzor nad
njezinim poslovanjem ponovila 30. travnja i 2. srpnja 2004. godine. Tijekom
opetovanog nadzora utvrđeno je da podnositeljica i nadalje teže krši propise, te
da zbog nedostatnog kapitala i korištenja sredstava banke za privatne poslove
većinskog dioničara, ugrožava nastavak svoga poslovanja. Stoga je Hrvatska
narodna banka rješenjem broj: ERIN-7/T-020/04-MMJ-ŽR od 16. lipnja 2004. godine
zabranila podnositeljici obavljanje pojedinih poslovnih aktivnosti, uz nametanje
obveze povećanja jamstvenog kapitala i smanjenja izloženosti prema većinskom
vlasniku do 2. srpnja 2004. godine;
– nakon isteka zadanog roka Hrvatska narodna banka utvrdila je izravnim nadzorom
da podnositeljica nije izvršila utvrđene obveze;
– nakon toga, 12. srpnja 2004. godine podnositeljica je dostavila Hrvatskoj
narodnoj banci Kratki program mjera i procjenu jamstvenog kapitala za dan 15.
rujna 2004. godine, te je predložila produženje roka za izvršenje utvrđenih
obveza. Hrvatska narodna banka prihvatila je prijedlog podnositeljice, pa su
rješenjem broj: ERIN-9/T-020/04-MMJ-ŽR od 14. srpnja 2004. godine podnositeljici
utvrđeni novi rokovi i mjere koje je bila dužna poduzeti radi otklanjanja
nepravilnosti u svom poslovanju;
– s obzirom na činjenicu da je izvršenje utvrđenih mjera bilo vezano rokom (15.
rujna 2004. godine), Hrvatska narodna banka izvršila je izravan nadzor
poslovanja podnositeljice sa stanjem poslovanja utvrđenim na taj dan. Tijekom
izravnog nadzora utvrđeno je da jamstveni kapital podnositeljice na dan 15.
rujna 2004. godine iznosio 2,04% umjesto zakonom propisane stope adekvatnosti
kapitala od 10%. Također je utvrđeno da je izloženost podnositeljice prema
većinskom dioničaru veća od propisanog maksimuma;
– slijedom navedenog, Hrvatska narodna banka utvrdila je da podnositeljica
trajno krši zakone i propise, te da je njezino financijsko stanje takvo da je
neizvjestan daljnji nastavak poslovanja. S obzirom na činjenicu da
podnositeljica ne ispunjava uvjete vezane uz adekvatnost kapitala i ostale
uvjete za poslovanje u skladu s propisima o upravljanju rizicima, prema pravnom
stajalištu Hrvatske narodne banke, stekli su se propisani uvjeti sadržani u
članku 129. stavcima 1. i 3., te članku 39. stavku 1. točki 5. Zakona o bankama,
za oduzimanje podnositeljici, P. b. d.d. Z., odobrenja za rad.
10. Članak 39. stavak 1. točka 5 Zakona o bankama glasi:
*(1) Hrvatska narodna banka donijet će odluku o oduzimanju odobrenja za rad:
(...)
5) ako Hrvatska narodna banka utvrdi postojanje kojih od uvjeta za izricanje
posebne mjere oduzimanja odobrenja za pružanje bankovnih usluga iz članka 129.
ovoga Zakona. (...)
Članak 129. stavak 1. točka 1. i točka 3. Zakona o bankama glasi:
(1) Osim u slučajevima iz članka 39. ovoga Zakona, Hrvatska narodna banka može
oduzeti banci odobrenje za pružanje bankovnih i ostalih financijskih usluga u
sljedećim slučajevima:
1) ako banka ne ispunjava uvjete vezane uz adekvatnost kapitala i ostale uvjete
za poslovanje u skladu s propisima o upravljanju rizicima, (...)
3) ako banka ne izvršava naloge zadane rješenjem za otklanjanje nezakonitosti i
nepravilnosti i mjere za poboljšanje stanja, (...).*
Tijekom postupka izravnog nadzora utvrđeno je da podnositeljica ne ispunjava
zakonske uvjete vezane uz adekvatnost kapitala i ostale uvjete za poslovanje u
skladu s propisima o upravljanju rizicima te da ne izvršava naloge zadane
rješenjem za otklanjanje nezakonitosti i nepravilnosti i mjere za poboljšanje
stanja i poslovanja.
11. Razlozi izneseni u ustavnoj tužbi iscrpljuju se u razlozima zbog kojih se
može pobijati zakonitost upravnog akta u upravnom sporu, koji su propisani
člankom 10. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i
77/92). Na njih je u osporenoj presudi već odgovorio Upravni sud Republike
Hrvatske, valjano obrazloživši razloge za njezino donošenje.
Ustavni sud smatra potrebnim naglasiti da prema članku 39. stavku 1. Zakona o
upravnim sporovima Upravni sud Republike Hrvatske rješava spor u pravilu na
podlozi činjenica koje su utvrđene u upravnom postupku. Naknadno nastale
činjenice ne mogu biti od utjecaja na zakonitost već donesenog konačnog upravnog
akta niti ih Upravni sud Republike Hrvatske može uzimati u obzir tijekom
postupka sudske kontrole njegove zakonitosti. Podnošenje novog zahtjeva
nadležnom tijelu za poništenje pobijanog rješenja ne utječe na već pokrenuti
postupak sudske kontrole njegove zakonitosti pred Upravnim sudom Republike
Hrvatske.
12. Ocjenjujući osnovanost ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2.
Ustava, Ustavni sud je utvrdio da osporenim pojedinačnim aktima podnositeljici u
konkretnom slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo kojim se jamči jednakost svih
pred zakonom.
Pravna stajališta navedena u osporenom rješenju Hrvatske narodne banke i
osporenoj presudi nadležnog suda zasnivaju se na pravilnoj primjeni mjerodavnog
materijalnog prava i na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju tog prava. Ustavni
sud utvrđuje da su nadležna tijela, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u
provedenom upravnom postupku, obrazložila svoja stajališta iznesena u osporenim
pojedinačnim aktima, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog
tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog materijalnog prava.
13. Članak 19. stavak 2. Ustava glasi:
*Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i
tijela koja imaju javne ovlasti.*Osporena presuda Upravnog suda Republike Hrvatske donesena je u postupku sudske
kontrole zakonitosti rješenja Hrvatske narodne banke kojim se podnositeljici
oduzima odobrenje za rad. Odbijajući tužbu kao neosnovanu, nadležni sud
meritorno je odlučio o osporavajućim razlozima podnositeljice iznesenima u tužbi
te je odgovorio na sve bitne tužbene navode, podrobno ih obrazloživši. Stoga,
prema ocjeni Ustavnog suda, u provedenom upravnosudskom postupku nije
povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice zajamčeno člankom 19. stavkom 2.
Ustava.
14. Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva
pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa
stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih
povreda u provedenim postupcima i na temelju toga – sagledavajući postupke kao
jedinstvenu cjelinu – ocjenjuje jesu li bili vođeni na način koji je
podnositeljici osigurao pravično suđenje u konkretnoj pravnoj stvari.
Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnoj pravnoj situaciji odlučivala tijela
državne i javne vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene Ustavom i zakonom. Iz
pribavljenog spisa razvidno je da je Hrvatska narodna banka provela postupak na
način propisan člancima 7. i 9. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne
novine« broj 53/91. i 103/96.). Upravni sud Republike Hrvatske proveo je
kontrolu zakonitosti pobijanog upravnog akta na način suglasan članku 19. stavku
2. Ustava, a osporena presuda donesena je u razumnom roku i u skladu s
mjerodavnim materijalnim i postupovnim pravom Republike Hrvatske.
Stoga Ustavni sud ocjenjuje da su postupci koji su prethodili ustavnosudskom –
sagledavajući ih kao jedinstvenu cjelinu – vođeni na način kojim je
podnositeljici osigurano pravično suđenje.
15. Članak 48. stavak 1. Ustava glasi:
*Jamči se pravo vlasništva.*
Ustavni sud navedeno pravo na ustavnopravnoj razini štiti na način da priječi
tijelima državne i javne vlasti ograničavanje ili oduzimanje tog prava, osim ako
je ograničavanje ili oduzimanje zasnovano na zakonu.
U konkretnom slučaju, Hrvatska narodna banka – kao središnja banka Republike
Hrvatske čiji je položaj utvrđen člankom 53. Ustava – oduzela je odobrenje za
rad podnositeljici na način utvrđen mjerodavnim odredbama Zakona o bankama.
Sudsku kontrolu zakonitosti tog pojedinačnog akta Hrvatske narodne banke proveo
je nadležni Upravni sud Republike Hrvatske.
Stoga Ustavni sud ocjenjuje da se podnositeljica – s obzirom na predmet i
okolnosti konkretnog slučaja, te zakonsku osnovanost pojedinačnih akata
donesenih u provedenom postupku – neosnovano pozvala na povredu članka 48.
stavka 1. Ustava, koji jamči pravo vlasništva.
16. Članak 49. stavci 2. i 4. Ustava glase:
*Država osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu. (...)
Zabranjena je zlouporaba monopolskog položaja određenog zakonom.
Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim pravnim
aktom. (...)*
Ustavni sud ističe da se oduzimanjem odobrenja za rad banci, koje je provelo
nadležno tijelo rješenjem donesenim u zakonom uređenom postupku nakon što je
utvrdilo postojanje zakonom propisanih pretpostavki za oduzimanje odobrenja za
njezin rad, ne nanosi povreda ustavnih prava podnositeljice zajamčena člankom
49. stavcima 2. i 4. Ustava.
Članak 49. stavak 1. Ustava, na koji se podnositeljica također poziva, propisuje
da su poduzetnička i tržišna sloboda temelj gospodarskog ustroja Republike
Hrvatske. Ta ustavna odredba uređuje temeljno (objektivno) načelo gospodarskog
ustrojavanja države, pa ne sadrži ljudsko pravo, odnosno temeljnu slobodu na
koju bi se podnositeljica mogla pozvati u postupku zaštite svojih Ustavom
zajamčenih prava i/ili sloboda, pokrenutom ustavnom tužbom.
17. Podnositeljica se poziva i na povredu članka 19. stavka 1. Ustava, koji
glasi:
*Pojedinačni akti državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti
utemeljeni na zakonu.*U skladu s ustaljenim pravnim stajalištem Ustavnog suda, članak 19. stavak 1.
Ustava na sadrži ustavno pravo koje bi podnositeljici moglo biti povrijeđeno u
postupcima pred sudovima i drugim tijelima državne i javne vlasti. Radi se o
ustavnoj odredbi kojom se ustanovljava načelo zakonitosti u djelovanju uprave,
kao pravna vrednota objektivnog pravnog poretka Republike Hrvatske.
Neovisno o tome, Ustavni sud napominje da je osporena odluka Hrvatske narodne
banke u cijelosti utemeljena na mjerodavnom zakonu, pa u konkretnom slučaju ne
postoji sumnja da bi članak 19. stavak 1. Ustava mogao biti povrijeđen na bilo
koji način.
18. Sukladno utvrđenjima navedenim u točkama 9. do 17. obrazloženja ove odluke,
na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom upravnom postupku, te na
temelju postupovnog i materijalnog prava primijenjenog u konkretnom slučaju,
tijekom ustavnosudskog postupka utvrđeno je da podnositeljici nisu povrijeđena
ustavna prava na koja u ustavnoj tužbi upućuje.
19. Osporenim rješenjem Upravnog suda Republike Hrvatske (točka II. izreke),
tužba S. R. E., podnositelja ustavne tužbe, odbačena je kao nedopuštena.
Obrazlažući to rješenje, Upravni sud Republike Hrvatske navodi da prema
odredbama sadržanim u članku 12. Zakona o upravnim sporovima upravni spor može
pokrenuti samo osoba kojoj je tuženim aktom povrijeđeno kakvo pravo ili
neposredni interes utemeljen na zakonu.
Prema pravnom stajalištu Upravnog suda Republike Hrvatske, S. R. E., kao
većinski dioničar P. b. d.d., nema pravni interes za poništenje pobijanog
upravnog akta kojim se zbog utvrđenja trajnih poremećaja u poslovanju te banke
oduzima odobrenje za rad.
Upravni sud Republike Hrvatske također je istaknuo da podnositelj može ostvariti
svoja eventualna potraživanja prema P. b. d.d. Z., odnosno članovima ranije
uprave banke i nadzornog odbora u postupku pred za to nadležnim sudom u skladu s
člankom 252. stavcima 2. i 3. Zakona o trgovačkim društvima.
Nakon razmatranja razloga istaknutih u ustavnoj tužbi zbog kojih rješenje
Upravnog suda podnositelj smatra samovoljnim i arbitrarnim, odnosno utemeljenim
na neprihvatljivom pravnom stajalištu, Ustavni sud taj dio ustavne tužbe
ocjenjuje neosnovanim.
Stvarnopravna ovlaštenja na dionicama P. b. d.d., naime, ne daju podnositelju
ustavne tužbe aktivnu legitimaciju za sudjelovanje u konkretnom postupku u kojem
je Hrvatska narodna banka, ostvarujući svoju ustavnu zadaću, a na temelju
izričitih zakonskih (javnopravnih) ovlaštenja, odlučivala o oduzimanju odobrenja
za rad te banke.
Podnositelju ustavne tužbe, kao njemačkom državljaninu, nije povrijeđeno ni
ustavno pravo propisano člankom 26. Ustava, kojim se jamči jednak pravni položaj
hrvatskih državljana i stranaca pred sudovima i drugim tijelima koja imaju javne
ovlasti.
S obzirom na sadržaj navedenog ustavnog prava, a polazeći od rješenja Upravnog
suda Republike Hrvatske, Ustavni sud ocjenjuje nespornim da podnositelj ustavne
tužbe, kao njemački državljanin, nije doveden u nejednak položaj u postupku pred
Upravnim sudom Republike Hrvatske u odnosu na hrvatske državljane.
20. Ustavni sud na kraju napominje da dio ustavne tužbe kojim se osporava Odluka
Hrvatske narodne banke o.br. 451-020/12-04/ŽR od 23. prosinca 2004. godine nije
razmatrao u ovom ustavnosudskom postupku. Radi se o pojedinačnom aktu koji je
donio guverner Hrvatske narodne banke na temelju članka 39. stavka 2. podstavka
i. Zakona o bankama (kojim je propisano da guverner donosi odluke i opće akte iz
djelokruga Hrvatske narodne banke koji zakonom nisu stavljeni u nadležnost
Savjeta Hrvatske narodne banke), te na temelju članka 149. stavka 1. točke 3.
Zakona o bankama (kojim je propisano da Hrvatska narodna banka donosi odluku o
pokretanju prisilne likvidacije ako je banci oduzeto odobrenje za pružanje
bankovnih usluga iz zakonom navedenih razloga), što je slučaj u konkretnom
predmetu.
Odluci o pokretanju postupka prisilne likvidacije prethodilo je rješenje o
oduzimanju odobrenja za rad podnositeljici. To rješenje je Upravni sud Republike
Hrvatske ocijenio osnovanim na zakonu, dok je Ustavni sud u ovom ustavnosudskom
postupku utvrdio da njime nije povrijeđeno nijedno ustavno pravo na koje su se
podnositelji pozvali u ustavnoj tužbi.
S obzirom na navedeno, Odluka Hrvatske narodne banke o.br. 451-020/12-04/ŽR od
23. prosinca 2004. godine o pokretanju postupka prisilne likvidacije
podnositeljice, koju ona također osporava ustavnom tužbom, donesena je u
izvršenju rješenja kojim je podnositeljici oduzeto odobrenje za rad, te je i
egzistencijalno i sadržajno vezana uz to rješenje. Drugim riječima, ta odluka
nema samostalnu pravu egzistenciju, pa bi se mogla ispitivati samo u vezi s
prethodno navedenim rješenjem bez kojega ni ona – u okolnostima konkretnog
slučaja – ne bi bila donesena.
Pitanje o tome, podliježe li navedena odluka Hrvatske narodne banke o.br.
451-020/12-04/ŽR od 23. prosinca 2004. – s obzirom na svoju pravnu narav –
ustavnom jamstvu sudske kontrole pojedinačnih akata upravnih i javnih vlasti,
propisanom člankom 19. stavkom 2. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao u ovom
ustavnosudskom postupku, jer je iz spisa predmeta razvidno da protiv te odluke
podnositeljica nije ni pokušala zatražiti sudsku zaštitu pred nadležnim Upravnim
sudom Republike Hrvatske. Stoga ne postoji ni pojedinačni akt Upravnog suda
Republike Hrvatske koji bi u tom smislu mogao biti predmet ispitivanja pred
Ustavnim sudom.
Sukladno tome, ni prijedlog podnositeljice za odgodu ovrhe Odluke Hrvatske
narodne banke o.br. 451-020/12-04/ŽR od 23. prosinca 2004., podnesen na temelju
članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud nije razmatrao u ovom
ustavnosudskom postupku.
21. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno
je kao u izreci. Objava ove odluke u »Narodnim novinama« temelji se na članku
29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1662/2005
Zagreb, 27. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 32/2008-1068
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)