## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-82/2001 od 8. ožujka 2001.

### NN 24/2001 (27.3.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-82/2001 od 8. ožujka 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

454

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odlučiva­nje o
ustavnim tužbama sastav­ljenom od dopredsjednika Suda Petra Klarića, kao
predsjednika Vijeća te sudaca Jurice Malčića, Ivana Matije, Emilije Rajić i
Milana Vukovića, kao članova Vijeća, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe
S. K. iz Š., zastupane od K. K., odvjetnice u Š., na sjednici Vijeća održanoj
dana 8. ožujka 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda i rješe­nje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Gzz-14/99-2 i Rev-530/99-2 od 24. studenoga 1999. godine, te se predmet vraća
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Dopuštenom i pravodobnom ustavnom tužbom podnosite­ljica je pokrenula
ustavnosudski postupak u svezi s presudom i rješe­njem Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Gzz-14/99-2 i Rev-530/99-2 od 24. studenoga 1999. godine.

2. Tijekom parničnog postupka
koji je prethodio osporavanoj presudi, Općinski sud u Š. svojom presudom, broj:
P-1746/1997-8 od 2. srp­nja 1998. godine, usvojio je tužbeni zahtjev podnosite­ljice
u cijelosti kao osnovan. Navedenim tužbenim zahtjevom podnosite­ljica je od
suda zahtijevala utvrditi ništavim odredbe članka 3. točke 1. i članka 4. točke
3. i točke 4. Ugovora o kupoprodaji stana broj 19582, zak­ljučenog između ­nje
i Republike Hrvatske dana 8. prosinca 1995. godine i to u dijelu kojim se
utvrđuje cijena stana u iznosu od 82.729,08 kuna, a iz razloga što je ta cijena
previsoko utvrđena. Ujedno je podnosite­ljica zahtijevala promjenu iznosa
mjesečnog obroka otplate predmetnog stana na iznos od 241,60 kuna, povrat
preplaćenog iznosa obročne otplate u iznosu od 1.381,91 kuna s pripadajućom
zakonskom zateznom kamatom, kao i izmjenu uk­njižbe založnog prava na
nekretnini sukladno naznačenim iznosima.

Iz obrazlože­nja prvostupa­njske presude proizlazi da je pos­tav­ljen
tužbeni zahtjev osnovan, a s obzirom na odredbe članaka 103. do 105., te
članaka 210. i 463. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91,
73/91, 3/94, 7/96 i 112/99).

Protiv prvostupa­njske
presude tužena je izjavila žalbu. Postupajući po žalbi tužene, Županijski sud u
Š. svojom presudom, broj: Gž-368/1998 od 19. listopada 1999. godine, potvrdio
je zakonitost prvostupa­njske presude, te je predmetna žalba odbijena kao
neosnovana.

U svezi pravomoćne presude
tužena je izjavila reviziju, dok je Državno odvjetništvo Republike Hrvatske
podnijelo zahtjev za zaštitu zakonitosti. Presuđujući o navedenim izvanrednim
pravnim lijekovima Vrhovni sud Republike Hrvatske osporavanom odlukom odbacio
je reviziju tužene kao nedopuštenu, dok je prihvatio zahtjev za zaštitu
zakonitosti i preinačio presude sudova na način da je tužbeni zahtjev podnosite­ljice
u cijelosti odbijen kao neosnovan.

U dijelu obrazlože­nja
osporavane odluke kojim se je presu­đivalo o zahtjevu za zaštitu zakonitosti
državnog odvjetništva navodi se da su podnosite­ljica i tužena dana 8. prosinca
1995. godine sklopili ugovor o kupoprodaji stana u Š., na adresi P. P. 8,
površine 70,75 m˛, i to za cijenu od 82.729,80 kuna. Nada­lje se navodi da je
cijena stana bila utvrđena sukladno tada važećim odredbama Zakona o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, broj 43/92, 69/92,
25/93, 26/96, 48/93, 2/94, 29/94, 58/95, 11/97, 68/98 i 96/99).

U nastavku obrazlože­nja
Vrhovni sud Republike Hrvatske ističe da su odlukom Ustavnog suda Republike
Hrvatske, broj: U-I-697/1995 od 29. siječ­nja 1997. godine (»Narodne novine«,
broj 11/97) ukinute, kao s Ustavom nesuglasne, određene odredbe Zakona o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, a koje su propisivale način
utvrđiva­nja cijene za prodavane stanove. Prema pravnom stajalištu Vrhovnog
suda Republike Hrvatske izraženog u osporavanoj odluci djelova­nje ukidne
odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske nastupa danom objave te odluke u
»Narodnim novinama«, te prema tome odluke ovog Suda ne mogu imati retroaktivni
učinak. Shodno navedenom pravnom stavu, kao i interpretacije sadržaja odredaba
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99) uči­njene od strane Vrhovnog suda Republike Hrvatske, taj sud je zak­ljučio
kako se ukidna odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske ne odnosi na ugovorne
odnose imovinskog prava sklop­ljene između stranaka na teme­lju odredaba Zakona
o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, a koje su važile do ­njihovog
ukida­nja.

3. U svezi s osporavanom
presudom podnosite­ljica je podnijela ustavnu tužbu smatrajući kako su tom
presudom, a uslijed pogrešne primjene materijalnog prava, povrijeđena ustavna
prava iz članka 14. Ustava. Člankom 14. Ustava jamči se opća jednakost građana
kao i jednakost svih pred zakonom.

U ustavnoj tužbi podnosite­ljica
upućuje i na postoja­nje povreda odredaba članka 3. Ustava.

Obrazlažući isticane povrede
podnosite­ljica navodi da je Ustavni sud Republike Hrvatske ukinuo odredbe
Zakona o izmje­nama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo, koje su se odnosile na otkup viška stambenih kvadrata bez
popusta, iz razloga što su one diskriminirale kupce stanova u državnom
vlasništvu od ostalih kupaca koji su kupovali stanove čiji su nosite­lji prava
vlasništva bile druge fizičke i pravne osobe. Podnosite­ljica ističe i da su
ukinute odredbe o većoj cijeni stana bile protivne Ustavu od samog početka
svoje­g važe­nja, odnosno i u vrijeme zak­ljuče­nja ugovora o kupoprodaji
stana. Po pravnom shvaća­nju podnosite­ljice to da­lje znači, da su prema odredbama
Zakona o obveznim odnosima članci ugovora o kupoprodaji kojima se određuje
cijena stana u konkretnom slučaju ništave, te da je Vrhovni sud Republike
Hrvatske, odlučujući o zahtjevu za zaštitu zakonitosti, isti trebao odbiti i
potvrditi presude sudova, kojima je usvojen ­njezin tužbeni zahtjev u
cijelosti.

4. Zak­ljučno podnosite­ljica
predlaže ­njezinu ustavnu tužbu usvojiti, osporavanu presudu Vrhovnog suda
Republike Hrvatske ukinuti i predmet vratiti tom sudu na ponovno odlučiva­nje.

Za potrebe ovosudnog postupka
pribav­ljen je spis Općinskog suda u Š., broj: 1746/1997.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Svojom odlukom broj: U-I-697/1995 od 29. siječ­nja 1997. godine,
Ustavni sud je, kao nesuglasne s Ustavom, ukinuo pojedine odredbe Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo
(»Narodne novine«, broj 58/95). Među ukinutim odredbama nalazila se i odredba
članka 8. stavka 4. tog Zakona koja se je odnosila na izračun cijene stana za
višak u površini soba. Prema naznačenoj odredbi se predmetni višak otkup­ljuje
prema cijeni koja odgovara gra­đe­vin­skoj vrijednosti etalonskog objekta
uvećanoj za vrijednost koja proizlazi iz položajne pogodnosti stana.

Pri donoše­nju navedene
odluke, jedno od polazišnih stajališta Suda bilo je da propisi o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo predstav­ljaju tranzicijske propise
putem kojih je država bila dužna uskladiti pozitivno zakonodavstvo s Ustavom, i
to iz razloga što Ustav Republike Hrvatske ne poznaje društveno vlasništvo niti
stanarsko pravo. Ujedno je navedenim Zakonom trebalo biti osigurano ukida­nje
društvenog vlasništva kao neustavne kate­gorije i podvođe­nje svih nekretnina
na kojima postoji stanarsko pravo pod jedinstveni vlasničkopravni sustav i to
prodajom pod povo­ljnijim i jednakim uvjetima fizičkim osobama, a s obzirom na
či­njenicu da kup­nju stanova u kojima stanuju po tržišnim cijenama većina
stanara ne bi mogla ostvariti.

Prema stajalištu ovog Suda
izraženog u navedenoj ukidnoj odluci, pri propisiva­nju uvjeta za kup­nju stana
država nije smjela bez posebnog razloga propisivati za stanare različite
uvjete, a koji bi neke kate­gorije stanara dovodile u situaciju u kojoj bi im
kup­nja stana realno bila onemogućena ili bitno otežana. Osim toga, prema utvrđe­nju
ovog Suda nije bilo ustavnog teme­lja za to da zakonodavac državu, kao osobu
javnog prava, koja prodaje jednaku stvar koju prodaju i drugi prodavate­lji, to
jest stanove opterećene stanarskim pravom, stav­lja u položaj bitno različit od
položaja drugih prodavate­lja stanova. Ujedno, nije bilo ustavnog teme­lja niti
za stav­lja­nje kupaca stanova u bitno različit položaj ovisno od toga tko je
nosite­lj prava vlasništva na stanu koji se prodaje.

6. U svojoj odluci, broj:
U-III-731/1994 od 22. trav­nja 1997. godine, objav­ljenoj u »Narodnim
novinama«, broj 53/97 od 22. svib­nja 1997. godine, ovaj Sud je izrazio i
pravno stajalište prema kojem se zaštita ustavnih prava podnosite­lja u
konkretnom slučaju ne može uskratiti samo iz razloga što je nesuglasnim s
Ustavom utvrđen pravni propis prestao vrijediti, a na teme­lju ukidne odluke
ovog Suda, nakon što je donesen pojedinačni osporavani ugovor uteme­ljen na
takvoj neustavnoj zakonskoj odredbi.

Pravno shvaća­nje prema kojem
ugovor o prodaji stana, koji je sklop­ljen na teme­lju odredaba Zakona o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, nije pojedinačni akt iz
članka 56. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, ali i to da
predmetni ugovor predstav­lja ugovor građanskog prava na koji se, uz odredbe
Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, trebaju primje­­njivati
i odredbe Zakona o obveznim odnosima, ovaj Sud je izrazio u svom rješe­­nju,
broj: U-VIII-1057/1997 od 22. prosinca 1997. godine, objav­­ljenom u »Narodnim
novinama«, broj 2/98 od 8. siječ­­nja 1998. godine.

7. Slijedom sve­ga
navedenoga, tijekom ustavnosudskog postupka je utvrđeno da je u konkretnom
slučaju cijena iz ugovora o kupoprodaji stana sklop­­ljenog na teme­­lju
odredaba Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, odnosno
način ­­njezinog utvrđiva­­nja, bila propisana zakonskim odredbama koje su od
početka svoje­g važe­­nja bile u nesuglasju s Ustavom Repub­like Hrvatske.

8. Prema odredbi članka 463.
Zakona o obveznim odnosima, kada je ugovorena cijena veća od propisane, kupac
duguje samo iznos propisane cijene, a ukoliko je isplatio ugovorenu cijenu, ima
pravo zahtijevati vraća­­nje preplaćenog iznosa.

Iz navedenog slijedi da se u
predmetnom slučaju radilo o građanskopravnom sporu između podnosite­­lja, kao
kupca stana, i prodavate­­lja stana, te da se podnosite­­lj radi zaštite svojih
prava i pravnih interesa imao pravo obratiti nadležnom općinskom sudu, što je i
učinio. U navedenom pravcu svoje pravno stajalište ovaj Sud izrazio je i u
odluci broj: U-III-1341/1997 od 22. trav­­nja 1998. godine, objav­­ljenoj u
»Narodnim novinama«, broj 66/98 od 6. svib­­nja 1998. godine.

Točna je tvrd­­nja koja
proizlazi iz osporavane presude Vrhov­nog suda Republike Hrvatske da prema
odredbi članka 53. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom Sudu Republike Hrvatske
ukinute zakonske odredbe prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u
»Narodnim novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi rok. Međutim, isto je tako
nesporno, a što je prethodno navedeno, da su ukinute zakonske odredbe bile
nesuglasne s Ustavom i u vrijeme prije ­­njihova ukida­­nja, točnije i 8.
prosinca 1995. godine, odnosno u vrijeme kada je podnosite­­ljica sklopila
ugovor o kupoprodaji stana.

9. S obzirom na iznijeto
razvidno je da je Vrhovni sud Re­pub­like Hrvatske donoseći osporenu odluku
postupio protivno odredbi članka 30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske, koja upućuje na obvezatnost poštiva­­nja rješidaba Ustav­nog suda
Republike Hrvatske, kada je, u konkretnom slučaju, prihvatio zahtjev za zaštitu
zakonitosti Državnog odvjetnika Re­pub­like Hrvatske, povređujući time ustavna
prava sadržana u članku 14. Ustava kojim se jamči opća jednakost i jednakost
građana pred sudovima. Povreda navedenih ustavnih prava proizlazi iz primjene
na konkretan slučaj propisa za koji je utvrđeno da dovodi u neopravdano
neravnopravni položaj određene subjekte.

Ovakvo pravno stajalište u
materijalnopravno istovjetnom predmetu Sud je izrazio i u svojoj odluci, broj:
U-III-213/2000 od 27. ožujka 2000. godine, objav­­ljenoj u »Narodnim novinama«,
broj 58/00 od 13. lip­­nja 2000. godine.

10. Tijekom ustavnosudskog
postupka u konkretnom slučaju nije utvrđena u ustavnoj tužbi isticana povreda
ustavnih odredaba iz članka 3. Ustava. Ovo iz razloga što navedene odredbe ne daju
osnovu za pruža­­nje ustavnosudske zaštite, a s obzirom na či­­njenicu kako one
ne sadrže slobode i prava čovjeka i građanina čiju zaštitu, sukladno odredbi
članka 129. alineje 4. Ustava, Ustav­ni sud pruža odlučujući o ustavnim tužbama
podnosite­­lja.

11. Slijedom sve­ga
iznijetoga, teme­­ljem odredbi članaka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske, odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-82/2001
Zagreb, 8. ožujka 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 24/2001-454