## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1/2000 od 13. ožujka 2000.

### NN 38/2000 (7.4.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1/2000 od 13. ožujka 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**869**

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odlučivanje
o ustavnim tužbama, u sastavu sudac dr. sc. Velimir Belajec,
kao predsjednik Vijeća te suci Marijan Hranjski dr. iur.,
Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna Omejec i Vice Vukojević
dr. iur., kao članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi A. M. iz S., na sjednici održanoj 13.
ožujka 2000. godine, donio je jednoglasno

## ODLUKU

Ustavna tužba se odbija.

Prava istaknuta u ustavnoj tužbi nisu predmet ustavnosudske
zaštite.

Obrazloženje

1. Uvodno označena tužiteljica osporava presudu Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-5430/97 od 27. listopada 1999.
godine kojom je odbijena njezina tužba protiv rješenja
RFMIORH, Centralne službe u Z., donijetog u drugostupanjskom
- žalbenom postupku, klasa: 140-04/97-01-Ž-334146, urbroj:
UP/II-341-99-03/1-97-386 od 12. svibnja 1997. godine, a kojim
je odbijena žalba tužiteljice podnijeta protiv prvostupanjskog
rješenja Područne službe u S., broj: IN-77695
od 18. prosinca 1996. godine.

2. Označenim prvostupanjskim upravnim aktom, tužiteljici
nije priznato pravo iz mirovinskog i invalidskog osiguranja po
osnovi invalidnosti, odnosno izmijenjene radne sposobnosti u smislu
članka 40. i članka 43. tada važećeg
Zakona o mirovinskom i invalidskom osiguranju (»Narodne novine«,
broj 26/83, 5/86, 42/87, 34/89, 57/89, 40/90, 9/91, 26/93, 96/93,
44/94 i 59/96). Drugostupanjsko upravno tijelo u žalbenom
je postupku prihvatilo utvrđenja i ocjene prvostupanjskog
tijela, a Upravni sud, provodeći sudsku kontrolu zakonitosti
donijetih upravnih akata, nije utvrdio postojanje razloga za uvaženje
tužbe.

3. Tužiteljica navodi da su osporenom presudom i upravnim
aktima povrijeđene odredbe članka 19. Ustava, a time
i njezina prava označujući ih kao ustavna prava.

4. U obrazloženju ustavne tužbe, tužiteljica detaljno
analizira svaki pojedinačni akt donijet tijekom cjelokupnog
upravnog postupka, uz opširno opisno navođenje medicinske
dokumentacije o svom liječenju (uz privijanje preslika
te dokumentacije ustavnoj tužbi), navodeći da je tijekom
postupka činjenično stanje pogrešno i nepotpuno
utvrđeno, a da je Upravni sud o tužbi odlučivao
samo na temelju mišljenja jedne strane - Više invalidske
komisije, koje se ne temelji na pravilima struke, uslijed čega
da je od strane Upravnog suda došlo do pogrešne primjene
zakona.

5. Kad Ustavni sud odlučuje o ustavnoj tužbi, prvo
ispituje jesu li prava istaknuta u ustavnoj tužbi ustavna
prava u smislu članka 59. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99,
nastavno: Ustavni zakon). Ako utvrdi da se radi o ustavnim pravima,
Sud ispituje jesu li ustavna prava povrijeđena.

5.1. U ustavnoj tužbi istaknute povrede ustavne odredbe nisu
predmet ustavnosudske zaštite.

6. Polazište za takvo utvrđenje sadržano je u činjenici
da Ustavni sud nije ni sudište niti žalbeno tijelo višeg
(najvišeg) stupnja, a ustavna tužba nije ni redovni
niti izvanredni pravni lijek.

7. Prema ustavnom određenju nadležnosti Ustavnog suda
(članak 125. alineja 3. Ustava) kao i prema odredbi stavka
1. članka 59. Ustavnog zakona, ustavna tužba je institut
ustanovljen radi zaštite ustavnih sloboda i prava čovjeka
i građanina, a može se podnijeti ako podnositelj smatra
da je pojedinačnim aktom (i postupkom koji mu je prethodio)
povrijeđeno neko, od Ustavom utvrđenih, sloboda i prava
čovjeka i građanina (ustavno pravo).

8. Temeljem navedenih polaznih (načelnih) razloga za iznijeto
utvrđenje Ustavnog suda, u svezi s konkretnim osporavanjima
i obrazloženjem danim u ustavnoj tužbi, navodi se sljedeće:

8.1. Prema odredbi članka 67. Ustavnog zakona Sud ispituje
samo one povrede ustavnih prava i sloboda koje su istaknute u
ustavnoj tužbi.

8.2. U ustavnoj tužbi, tužiteljica je jednim dijelom
istaknula povredu prava koje nije zasnovano na Ustavu - članak
19. stavak 1. Ustava, a u svezi sa stavkom 2. članka 19.
Ustava, tužiteljica nije navela relevantne razloge koji bi
bili temelj Sudu za ocjenu je li joj ustavno pravo povrijeđeno.

8.3. Ustavna tužba je podnijeta u svezi s pojedinačnim
aktima donijetim od strane tijela upravne vlasti te akta nadležnog
suda za provedbu kontrole zakonitosti tih akata.

8.4. Ustavnom tužbom tužiteljica od Ustavnog suda traži
donošenje odluke kojom bi se ocijenilo i utvrdilo da joj
je kao ustavno pravo povrijeđena odredba Ustava prema kojoj
pojedinačni akti državne uprave i tijela javnih ovlasti
moraju biti utemeljeni na zakonu, kao i da je povrijeđeno
jamstvo na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata
upravnih vlasti i tijela javnih ovlasti, a time da je povrijeđeno
njezino ustavno pravo na to jamstvo (članak 19. stavak
1. i 2. Ustava).

9. Odredba stavka 1. članka 19. Ustava propisuje temeljne
smjernice i obveze državne uprave i tijela s javnim ovlastima
kad odlučuju o pravima i dužnostima građana. Navedena
ustavna odredba ne sadrži slobode i prava koja su Ustavom
zajamčena fizičkoj ili pravnoj osobi (nastavno:
subjektivno ustavno pravo).

9.1. Dakle, tom ustavnom odredbom se izriče načelo
zakonitosti za tijela upravne vlasti, te se na temelju te odredbe
Ustava ne može statuirati subjektivno ustavno pravo na zakonitost
uprave. Za kontrolu zakonitosti uprave nadležan je Upravni
sud Republike Hrvatske (članak 21. Zakona o sudovima, »Narodne
novine«, broj 3/94 i 100/96).

10. U stavku 2. članka 19. Ustava (za razliku od stavka
1.), jamči se ustavno pravo pojedincu da može, ako
je nezadovoljan pojedinačnim aktom uprave ili tijela s
javnim ovlastima, zatražiti da nadležni sud u određenom
postupku odluči o zakonitosti tog akta. Povreda tog ustavnog
prava mogla bi biti ustavni temelj za ustavnosudsku zaštitu
kroz ustavnu tužbu.

11. Međutim, na temelju predmetne ustavne tužbe Sud se
ne može upustiti u meritornu prosudbu, budući da tužiteljica
nije u ustavnoj tužbi navela ustavnopravne relevantne razloge
na temelju kojih bi Sud mogao prosuđivati je li, pri odlučivanju
o pravima tužiteljice, bilo od strane upravnih tijela, bilo
od strane Upravnog suda pri kontroli zakonitosti akata tih tijela,
došlo do ustavno nedopuštenog zadiranja u temeljne slobode
i prava čovjeka i građanina, odnosno, je li povrijeđeno
subjektivno ustavno pravo tužiteljice.

11.1. Ovo stoga što tužiteljica razloge ustavne tužbe
temelji na žalbenim razlozima, tvrdeći da je u provedenim
postupcima, pogrešnom i jednostranom ocjenom dokaza od nadležnih
tijela i suda, činjenično stanje pogrešno i
nepotpuno utvrđeno, a na tako utvrđeno činjenično
stanje da je pogrešno primijenjeno materijalno pravo.

12. Budući da ustavna tužba nije pravno sredstvo u
sustavu redovnih i izvanrednih pravnih lijekova, to Ustavni sud
ne može preuzeti ulogu ni žalbenog tijela niti Upravnog
suda, a sukladno naprijed navedenoj nadležnosti Ustavnog
suda.

13. Činjenice koje su bile relevantne u postupcima donošenja
osporenih akata, a na čemu tužiteljica temelji ustavnu
tužbu, nisu relevantne za prosudbu je li povrijeđeno
ustavno pravo. Izvođenje dokaza i utvrđivanje činjenica,
važnih za odlučivanje o pravima i obvezama tužiteljice,
bilo je u ovlasti nadležnih tijela i suda koji su proveli
konkretne postupke. Tužiteljica i pogrešnu primjenu
materijalnog prava (konkretno, navod tužiteljice da nije
Upravni sud postupio u skladu s odredbama članka 39. Zakona
o upravnim sporovima, »Narodne novine«, broj 53/91,
9/92 i 77/92) is-ključivo veže uz pitanje utvrđenja
činjenica koje su bile relevantne za upravni postupak i
upravni spor.

14. Stoga Sud ocjenjuje da pravo istaknuto u ustavnoj tužbi,
a koje je povrijeđeno, prema navodima tužiteljice, zato
jer su osporeni akti nezakoniti uslijed nepravilno utvrđenog
činjeničnog stanja, uslijed čega da je nepravilno
primijenjeno i materijalno pravo, što da je dovelo do povrede
prava tužiteljice na sudsku kontrolu zakonitosti akata upravne
vlasti (koje je pravo tužiteljica ostvarila podnoseći
tužbu nadležnom sudu i dobivši o istoj meritornu
odluku), nije predmet ustavnosudske zaštite.

15. Konačno, polazeći od toga da tužiteljica
na nekoliko mjesta u razlozima ustavne tužbe navodi kako
su, zbog naprijed navedenih, a prema njezinoj prosudbi, činjeničnih
i materijalnopravnih nepravilnosti, osporeni akti arbitrarni (samovoljni),
Sud je ispitao ustavnu tužbu i u tom smjeru.

15.1. Ni u tom dijelu Sud nije našao da bi pravo, istaknuto
u ustavnoj tužbi, bilo predmet ustavnosudske zaštite.

15.2. Naime, iščitavanjem razloga sva tri osporena
akta proizlazi da su donositelji istih naveli razloge za svoja
utvrđenja, a bez grubog i proizvoljnog tumačenja i
primjene materijalnog prava protivno ustaljenoj praksi, te je
zaključak da se u provedenim postupcima te u donijetim
pojedinačnim aktima, o pravima tužiteljice nije odlučivalo
samovoljno, odnosno arbitrarno.

16. Budući da se ustavnom tužbom traži zaštita
prava koje se ne može podvesti pod prava i slobode čovjeka
i građanina u smislu članka 125. alineja 3. Ustava,
dakle, protivno odredbi članka 59. stavak 1. Ustavnog zakona
traži se zaštita prava koje nije ustavno pravo, pa stoga
ne može biti ni predmet ustavnosudske zaštite, to je
ustavnu tužbu valjalo odbiti i odlučiti kao u izreci.

Broj: U-III-1/2000
Zagreb, 13. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

Odluka, NN 38/2000-869