## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IXA-5602/2008 od 24. ožujka 2009.

### NN 43/2009 (8.4.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IXA-5602/2008 od 24. ožujka 2009.

43 08.04.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IXA-5602/2008 od 24. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1020

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću za odlučivanje o žalbama protiv odluka o razrješenju sudačke dužnosti i odluka o stegovnoj odgovornosti suca, u sastavu sudac Davor Krapac, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Jelušić, Mario Kos, Aldo Radolović i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku odlučivanja o žalbi koju je podnijela S. S. S. iz Z. protiv odluke Državnog sudbenog vijeća broj: SP-24/07 od 20. studenoga 2008., na sjednici održanoj 24. ožujka 2009., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Žalba se usvaja.

II. Ukida se odluka Državnog sudbenog vijeća broj: SP-24/07 od 20. studenoga 2008. te se predmet vraća Državnom sudbenom vijeću na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama.«

Obrazloženje

1. S. S. S. iz Z., sutkinja Općinskog građanskog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: žaliteljica), sukladno odredbi članka 98. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijela je žalbu protiv odluke Državnog sudbenog vijeća broj: SP-24/07 od 20. studenoga 2008. godine.

2. Pobijanom odlukom Državno sudbeno vijeće (u daljnjem tekstu: DSV) utvrdilo je da je žaliteljica odgovorna za nanošenje štete ugledu suda i sudačke dužnosti, čime je počinila stegovno djelo propisano člankom 20. stavkom 2. točkom 6. Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine«, broj 58/93., 49/99., 31/00., 107/00., 129/00., 59/05. i 150/05., u daljnjem tekstu: ZDSV) zato što je:

– 24. listopada 2007. oko 10,30 sati u zgradi Općinskog građanskog suda u Zagrebu, u sobi voditeljice P-pisarnice B. K. govorila joj da se mijenjaju predsjednici suda, a da ona i dalje ništa ne radi pa kad joj je ova rekla da primjedbe na njezin rad može dati upraviteljici sudske pisarnice V. S., rekla je da ne želi s njom razgovarati jer ima samo osnovnu školu, nakon čega je žaliteljica još rekla B. K. da laže, da se interna knjiga »kretaljka« ne vodi ispravno, da se pogrešno uvezuju podnesci te povišenim tonom govorila da i ostali djelatnici P-pisarnice ne znaju raditi, da je ona imenovana za suca odlukom sudačkog vijeća, a ne kao svi ostali »davanjem novca K. i S.«, misleći pritom na bivše predsjednike Općinskog suda u Zagrebu;

– istog dana, u sobi broj 107, u sudnici prijavljene sutkinje, u nazočnosti djelatnica suda V. F., M. K. i I. T., a što je čula B. H., žaliteljica je povišenim tonom i uvredljivim rječnikom govorila o K. J., predsjednici parničnog odjela istog suda.

Za navedena stegovna djela žaliteljici je, sukladno članku 21. stavku 1. točki 1. ZDSV-a, izrečena stegovna kazna ukora.

3. Žaliteljica žalbu podnosi zbog bitne povrede odredaba stegovnog postupka, povrede materijalnih odredaba ZDSV-a, pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja te odluke o kazni.

U žalbi se, prije svega, ističe da je stegovni postupak vođen i pobijana odluka donijeta u »krnjem« sastavu, s nepotpuno imenovanim članovima DSV-a iz reda sudaca (10 umjesto 11 članova), zbog čega je, smatra žaliteljica, ostvarena bitna povreda odredaba stegovnog postupka iz članka 30. ZDSV-a, u vezi članka 367. stavka 1. točke 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 115/06., u daljnjem tekstu: ZKP).

Žaliteljica potom navodi da, prema odredbi članka 36. stavka 2. ZKP-a, u postupku ne može sudjelovati sudac ukoliko se navedu i dokažu okolnosti koje izazivaju sumnju u njegovu nepristranost. Budući da je sadašnji član DSV-a Đ. S., sudac Vrhovnog suda Republike Hrvatske, kao predsjednik Općinskog suda u Zagrebu, ranije bio podnositelj zahtjeva za pokretanje stegovnog postupka protiv žaliteljice, u kojemu je ona 2004. oslobođena stegovne odgovornosti, žaliteljica smatra da postoje opravdani razlozi za sumnju u nepristranost tog člana DSV-a. Žaliteljica je, ističe se u žalbi, zbog navedenih okolnosti zatražila njegovo izuzeće u predmetnom stegovnom postupku, ali je njen zahtjev odbačen bez pravnovaljanog obrazloženja.

Žaliteljica nezakonitim smatra i to što je pobijana odluka DSV-a donesena bez nazočnosti ovlaštenog podnositelja zahtjeva za pokretanje stegovnog postupka, u konkretnom slučaju predsjednika Općinskog građanskog suda u Zagrebu. Naime, predsjednik tog suda i podnositelj zahtjeva I. P. je tijekom stegovnog postupka razriješen dužnosti, a 22. listopada 2008. rješenjem Ministarstva pravosuđa do imenovanja novog predsjednika, kao vršitelj dužnosti predsjednika tog suda određena je sutkinja M. M., koja je ovlast za zastupanje u stegovnom postupku protiv žaliteljice dala T. C., vršiteljici dužnosti predsjednice ovršnog odjela istog suda.

U žalbi se u vezi s tim ističe da članak 116. Zakona o sudovima propisuje da će, u slučaju kad predsjednik suda prestane obnašati svoju dužnost, ministar pravosuđa ovlastiti suca tog suda ili višeg suda da za vrijeme, koje ne može biti dulje od jedne godine, obavlja poslove sudske uprave, dok predsjednik ne bude imenovan, a pokretanje stegovnih postupaka protiv sudaca nije u popisu poslova sudske uprave, propisanih člankom 29. Zakona o sudovima. Stoga, navodi se u žalbi, vršiteljica dužnosti predsjednika suda, a osobito vršiteljica dužnosti predsjednice odjela suda nije ovlaštena za zastupanje u stegovnom postupku pred DSV-om, zbog čega je, smatra žaliteljica, počinjena bitna povreda pravila postupka u smislu članka 367. stavka 1. točke 3. ZKP-a.

Žaliteljica, također, navodi da u pobijanoj odluci nisu navedeni razlozi o nekim odlučnim činjenicama, a razlozi koji su navedeni su nejasni, kao i da postoji znatna proturječnost između onoga što se navodi u razlozima pobijane odluke o sadržaju pojedinih isprava ili zapisnika, o iskazima danim u postupku i samih tih isprava ili zapisnika te da dokazi nisu ocjenjivani neposredno u smislu članka 296. ZKP-a.

Stoga, žaliteljica smatra da su joj pobijanom odlukom DSV-a povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 14. stavkom 2., člankom 29. stavkom 1., člankom 31. stavkom 1. i člankom 46. Ustava Republike Hrvatske te predlaže usvajanje žalbe, ukidanje pobijane odluke DSV-a i vraćanje predmeta DSV-u na ponovni postupak.

Žalba je osnovana.

4. Članak 14. stavak 2. Ustava jamči jednakost svih pred zakonom. Prema članku 29. stavku 1. Ustava, svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela. Člankom 31. stavkom 1. Ustava propisano je da nitko ne može biti kažnjen za djelo koje prije nego je počinjeno nije bilo utvrđeno zakonom ili međunarodnim pravom kao kazneno djelo niti mu se može izreći kazna koja nije bila određena zakonom, dok prema članku 46. Ustava svatko ima pravo slati predstavke i pritužbe, davati prijedloge državnim i drugim javnim tijelima i dobiti na njih odgovor.

5. Ustavni sud je žalbu razmatrao, prije svega, sa stajališta moguće povrede ustavnog prava na pravično suđenje, a potom i prava jednakosti svih pred zakonom.

5.1. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode žalbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je žaliteljici osiguravao pravično suđenje.

Sastavni dio prava na pravično suđenje jest pravo optuženika na suđenje pred zakonom ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom. Nepristranost suda podrazumijeva da sud i njegov sastav jamče dovoljno sigurnosti, kojom isključuju svaku opravdanu sumnju u nepristranost suda.

Navedeno stajalište Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-III-5423/2008, objavljenoj u »Narodnim novinama«, broj 16/09., u kojoj je prihvatio stajališta i standarde Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: Europski sud), koji (ne)pristranost suda provjerava primjenom subjektivnog i objektivnog testa. Kako je, u pravilu, teško utvrditi subjektivnu pristranost suca u nekom slučaju, Europski sud primjenjuje objektivni test, prema kojemu ispituje postojanje okolnosti koje bi mogle izazvati sumnju u nepristranost članova sudskog vijeća. Postojanje takvih okolnosti Europski sud smatra dovoljnim za ugrozu povjerenja koje svaki sud mora uživati u demokratskom društvu. Stoga, bojazan da je sud ili neki sudac pristran, mora biti, prema stajalištu Europskog suda, objektivno opravdana. Tako iz prakse Europskog suda, primjerice, proizlazi da sudac ne smije u istoj stvari ranije nastupati kao javni tužitelj (predmet Piersack protiv Belgije, presuda od 1. listopada 1982. par. 30-32); predsjednik kaznenog odjela koji je ranije nastupao kao progonitelj ne smije kasnije biti članom vijeća koje odlučuje o predmetu (predmet Daktaras protiv Litve, presuda od 10. listopada 2000., par. 33-38); sumnja u nepristranost postoji i kad sudi sudac (zamjenski) koji je nastupao u sličnom postupku kao zastupnik protustranke (predmet Wettstein protiv Švicarske, presuda od 21. prosinca 2000, par. 44-50).

5.2. Ustavno pravo jednakosti svih pred zakonom sadržajno podrazumijeva pravilnu primjenu mjerodavnog materijalnog prava i ustavnopravno prihvatljivo tumačenje tog prava u konkretnom slučaju.

6. Prema članku 30. ZDSV-a, stegovni postupak provodi se odgovarajućom primjenom odredaba ZKP-a ako tim Zakonom nije drukčije određeno.

6.1. U konkretnom slučaju mjerodavan je članak 36. ZKP-a, koji propisuje:

Sudac (...) isključen je od obavljanja sudske dužnosti:

1) ako je oštećen kaznenim djelom,

2) ako mu je okrivljenik, njegov branitelj, tužitelj, oštećenik, njihov zakonski zastupnik ili opunomoćenik, bračni drug ili srodnik u uspravnoj liniji bilo do kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do četvrtog stupnja, a po tazbini do drugog stupnja,

3) ako je s okrivljenikom, njegovim braniteljem, tužiteljem ili oštećenikom u odnosu skrbnika, štićenika, posvojitelja, posvojenika, hranitelja ili hranjenika,

4) ako je u tome kaznenom predmetu obavljao istražne radnje ili je sudjelovao u odlučivanju o prigovoru protiv optužnice ili je sudjelovao u postupku kao tužitelj, branitelj, zakonski zastupnik ili opunomoćenik oštećenika odnosno tužitelja, ili je ispitan kao svjedok ili vještak.

5) ako je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda ili ako je u istom sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom ili izvanrednim pravnim lijekom.

(2) Sudac (...) može biti otklonjen od obavljanja sudske dužnosti ako se izvan slučajeva navedenih u stavku 1. ovoga članka navedu i dokažu okolnosti koje izazivaju sumnju u njegovu nepristranost.

6.2. Imajući u vidu odredbu stavka 2. članka 36. ZKP-a te polazeći od navoda žaliteljice i stanja stegovnog spisa, Ustavni sud je utvrdio:

U stegovnom postupku protiv žaliteljice sudjelovao je sudac Vrhovnog suda Republike Hrvatske Đ. S., koji je i zamjenik predsjednika DSV-a, a koji je u jednom ranijem predmetu, kao predsjednik Općinskog suda u Zagrebu, bio podnositelj zahtjeva za pokretanje stegovnog postupka protiv žaliteljice, u kojemu je tražio njeno razrješenje. Taj postupak DSV je 2004. okončao oslobađanjem žaliteljice stegovne odgovornosti.

Navedenom treba pridodati i okolnost da se Đ. S., s obzirom na način počinjenja navedenog stegovnog djela, u konkretnom slučaju može smatrati oštećenim, što je, prema odredbi članka 36. stavka 1. točke 1. ZKP-a, razlog za isključenje od obavljanja sudačke dužnosti.

Prema ocjeni Ustavnog suda, navedene dvije okolnosti izazivaju objektivno opravdanu sumnju u nepristranost imenovanog člana DSV-a i predstavljaju dovoljan razlog za njegov otklon primjenom članka 36. stavka 2. ZKP-a.

Ustavni sud primjećuje da je žaliteljica u predmetnom stegovnom postupku podnijela zahtjev za izuzeće navedenog člana DSV-a, koji zahtjev je odlukom DSV-a broj: SP-24/07 od 14. travnja 2008. odbačen kao nedopušten, s obrazloženjem da DSV svoje odluke donosi u sjednici koju sačinjavaju svi članovi DSV-a te da nije moguće odrediti nekog drugog člana DSV-a koji bi odlučivao umjesto izuzetog člana. Naime, u takvom slučaju, smatra DSV, moglo bi doći do nemogućnosti odlučivanja DSV-a budući da se za izuzetog člana ne bi mogla naći zamjena.

6.3. Ustavni sud je obrazloženje rješenja o odbačaju zahtjeva žaliteljice za izuzeće člana DSV-a ocijenio ustavnopravno neprihvatljivim. Naime, stavljanje u kontekst ustavnog prava na suđenje pred nepristranim sucem s izvedivošću suđenja pred zbornim sudskim tijelom, koja bi ovisila o hipotetskoj mogućnosti da mu se broj članova »smanjuje« podnošenjem zahtjeva za izuzeće, protivi se zahtjevu za učinkovitim ostvarivanjem ustavnih prava građana, kojeg Ustavni sud već dugo zastupa u svojoj praksi. Isto tako, ono se protivi i načelnom stajalištu Europskog suda o tome da prava iz Konvencije, kao što je pravo na suđenje pred neovisnim i nepristranim sucem, moraju biti »praktična« i »učinkovita«, a ne samo teoretska (presuda u predmetu Artico protiv Italije od 13. svibnja 1980., par. 33).

Navedenim je žaliteljici, prema stajalištu Ustavnog suda, u postupku donošenja pobijane odluke DSV-a došlo do povrede ustavnog prava na pravično suđenje.

7. Ustavni sud je utvrdio osnovanim žalbene navode u odnosu na zastupnika zahtjeva za pokretanje stegovnog postupka.

U odgovoru na pitanje tko je bio ovlašten »zastupati optužbu« u konkretnom slučaju, Ustavni sud je imao u vidu sljedeće zakonske odredbe:

Članak 24. ZDSV-a propisuje:

Ako postoji osnovana sumnja da je sudac počinio stegovno djelo, predsjednik suda u kojem obnaša sudačku dužnost dužan je protiv tog suca podnijeti zahtjev za pokretanje stegovnog postupka.

Zahtjev za pokretanje postupka zbog počinjenja stegovnog djela može podnijeti i predsjednik neposredno višeg suda, predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske, sudačko vijeće te ministar nadležan za poslove pravosuđa.

Zahtjev za pokretanje postupka pred Vijećem zastupa ovlašteni podnositelj iz stavka 1. i 2. ovoga članka ili osoba koju on ovlasti.

Ako je do odluke o pokretanju stegovnog postupka potrebno obaviti istražne radnje, njih obavlja sudac kojeg određuje predsjednik Vijeća.

Prema članku 116. stavku 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05. i 113/08.), ako predsjednik suda prestane obnašati svoju dužnost, ministar pravosuđa ovlastit će suca tog ili višeg suda da, za vrijeme koje ne može biti dulje od jedne godine, obavlja poslove sudske uprave, dok predsjednik ne bude imenovan.

Člankom 29. Zakona o sudovima pojedinačno su navedeni poslovi koji su obuhvaćeni sudskom upravom.

7.1. Uvidom u spis DSV-a broj: SP-24/07 utvrđeno je:

Predsjednik Općinskog građanskog suda u Zagrebu Ivica Pezo 28. studenoga 2007. pokrenuo je stegovni postupak protiv žaliteljice zbog navedenog stegovnog djela i predložio izricanje stegovne kazne ukora; u dokaznom postupku strankama je dana mogućnost očitovanja, izvedeni su dokazi pregledom pisanih izjava svjedokinja B. K., B. H. i V. F., pregledom pisane izjave žaliteljice te njihovim saslušanjem; iskazi svjedokinja B. K. i B. H. prihvaćeni su kao logični i uvjerljivi; stegovno vijeće nije prihvatilo obranu žaliteljice smatrajući da iz utvrđenog činjeničnog stanja nedvojbeno proizlazi da je ona počinila stegovno djelo na način opisan u izreci pobijane odluke; na dan donošenja pobijane odluke (20. studenoga 2008.) kao punomoćnica podnositelja zahtjeva pristupila je T. C., v.d. predsjednika ovršnog odjela Općinskog građanskog suda u Zagrebu, po ovlasti v.d. predsjednice Općinskog građanskog suda u Zagrebu M. M. te izjavila da u cijelosti ostaje kod zahtjeva za pokretanje stegovnog postupka.

Ustavni sud utvrđuje, dakle, da je u konkretnom slučaju zahtjev podnijela ovlaštena osoba, tj. predsjednik suda u kojemu žaliteljica obnaša sudačku dužnost. Međutim, tijekom stegovnog postupka podnositelj zahtjeva je razriješen dužnosti predsjednika Općinskog građanskog suda u Zagrebu te je imenovan vršitelj dužnosti predsjednika.

S obzirom da odredba članka 29. Zakona o sudovima kao poslove sudske uprave ne propisuje zastupanje u stegovnim postupcima pred DSV-om, vršiteljica dužnosti predsjednika suda, koja može obavljati samo poslove sudske uprave, nije imala ovlast za zastupanje u stegovnom postupku, a osobito nije na to mogla ovlastiti vršiteljicu dužnosti predsjednika ovršnog odjela.

Budući da u stegovnom postupku na glavnoj raspravi zahtjev za pokretanje stegovnog postupka nije zastupala ovlaštena osoba, Ustavni sud ocjenjuje da stegovni postupak nije vođen u skladu s mjerodavnim postupovnim odredbama.

Time je žaliteljici povrijeđeno ustavno pravo jednakosti svih pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.

8. Ustavni sud je neosnovanim ocijenio navode žaliteljice u odnosu na sastav DSV-a u vrijeme donošenja pobijane odluke budući da je, sukladno članku 124. stavku 1. Ustava, odredbom članka 23. stavka 1. ZDSV-a propisano da u stegovnom postupku u prvom stupnju DSV odlučuje većinom glasova svih članova. Stoga, odlučivanje DSV-a u sastavu od 10 članova, od ukupno 11, nije u suprotnosti s navedenom odredbom ZDSV-a.

9. Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je pobijanom odlukom DSV-a žaliteljici povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično odluči o njezinim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, kao i pravo da se u stegovnom postupku primijeni mjerodavno pravo, zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.

Zbog utvrđene povrede navedenih ustavnih prava, u postupku nisu razmatrani navodi žaliteljice o drugim povredama Ustava, istaknutim u žalbi.

10. Utvrdivši da je žalba protiv pobijane odluke DSV-a osnovana, na temelju odredbi članka 98. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci (točke I. i II.). Objava ove odluke (točka III. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IXA-5602/2008
Zagreb, 24. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Davor Krapac, v. r.

Odluka, NN 43/2009-1020