## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3040/2004 od 9. veljače 2006.

### NN 31/2006 (20.3.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3040/2004 od 9. veljače 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**741**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o
ustavnoj tužbi koju je podnio Ž. S. iz Z., na sjednici održanoj 9. veljače
2006. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zaboku dužan je donijeti
odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: P-110/94 (ranije:
P-486/91) u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od osam (8) mjeseci,
računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99.,29/02.
i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe Ž. S. iz Z., M. G.
72/2, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst) u iznosu od9.700,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
podnio je 16. kolovoza 2004. godine ustavnu tužbu radi duljine parničnog
postupka.

ČINJENICE VAŽNE ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Dana 2. kolovoza 1991. godine podnositelj je
podnio tužbu Općinskom sudu u Zaboku protiv Općine Zabok – Općinskog sekretarijata
za upravno pravne, opće i inspekcijske poslove Zabok (u daljnjem tekstu:
OSUPIP), radi odluke o prestanku radnog odnosa i što tuženi nije donio odluku o
njegovom zahtjevu za zaštitu prava radnika.

Do 5. studenoga 1997. godine održano je šest ročišta
(15. listopada 1991., 9. siječnja 1992., 16. ožujka 1992., 2. travnja 1992.,
22. ožujka 1994. i 26. travnja 1994. godine). Tijekom tog razdoblja donijeta je
jedna prvostupanjska i drugostupanjska odluka i odlučeno o reviziji
podnositelja. Predmet se je nastavio voditi pod brojem: P-110/94.

Podneskom od 28. ožujka 1994. godine podnositelj
je ispravio tužbu u pogledu tuženog budući je isti ukinut sukladno odredbama
Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi, te je kao tužene označio Županiju
Krapinsko-zagorsku, Grad Zabok, Općinu Bedekovčinu,
Općinu Krapinske toplice, Općinu Sveti Križ Začretje
i Općinu Veliko Trgovišće.

Podnositelj je podneskom od 15. prosinca 1994.
godine predložio delegaciju Općinskog suda u Zagrebu umjesto Općinskog suda u
Zaboku. Taj je prijedlog odbijen kao neosnovan rješenjem Vrhovnog suda
Republike Hrvatske od 15. ožujka 1995. godine, a koji je Općinskom sudu u
Zaboku dostavljen 23. lipnja 1995. godine.

Podnositelj je u podnesku od 30. studenoga 2000.
godine zatražio spajanje ovog sudskog predmeta sa predmetom pod brojem:
P-312/93 koji se vodi pred Općinskim sudom u Zaboku.

Na ročištu održanom 13. prosinca 2000. godine
utvrđeno je da je u predmetu broj: P-312/93 dana 11. travnja 2000. godine
donesena presuda, kojom je između ostalog odlučeno i o rješenju OSUPIP od 4.
lipnja 1991. godine, a koja je predmet tužbenog zahtjeva u ovom predmetu.

Rješenjem suda broj: P-888/01-50 (ranije
P-312/93) od 7. ožujka 2002. godine predmet broj: P-888/01 i predmet broj: P-110/94
spojeni su na broj: P-110/94 radi zajedničkog raspravljanja i donošenja
zajedničke presude.

Na ročištu 2. svibnja 2002. godine riješeno je
da se podnositelju dozvoljava preinaka tužbe proširenjem tužbe i na sedmotuženika Republiku Hrvatsku, a koji je odgovor na
tužbu dao na ročištu 27. svibnja 2002. godine.

Na ročištu 11. lipnja 2002. godine zaključena je
glavna rasprava i donijeta je djelomična presuda.

Protiv navedene presude žalbu je podnio
podnositelj 19. prosinca 2002. godine, a prvotuženik
Krapinsko-zagorska županija 20. prosinca 2002. dok je odgovor na žalbu podnio
8. siječnja 2003.

Predmet je proslijeđen Županijskom sudu u
Zlataru 31. siječnja 2003. godine.

Presudom Županijskog suda u Zlataru, broj: Gž-162/03-2 od 29. rujna 2004. godine odbijena je žalba
podnositelja i prvotuženika Županije
krapinsko-zagorske kao neosnovana i potvrđena djelomična prvostupanjska
presuda.

Postupajući po podnesku podnositelja od 6.
prosinca 2004. godine kojim je predložio dopunu drugostupanjske presude,
Općinski sud u Zaboku dostavio je predmet Županijskom sudu u Zlataru radi
postupanja po prijedlogu podnositelja.

Dana 10. veljače 2005. godine prvotuženik (Županija krapinsko-zagorska) je izjavio
reviziju protiv presude Županijskog suda u Zlataru od 29. rujna 2004. godine.

Dana 22. veljače 2005. godine podnositelj je
podnio prijedlog za nastavak postupka u dijelu koji se odnosi na naknadu
materijalne i nematerijalne štete.

Rješenjem Županijskog suda u Zlataru broj: Gž-162/03 od 15. travnja 2005. godine odbačen je prijedlog
podnositelja za dopunu drugostupanjske presude.

Podnositelj je 29. travnja 2005. godine, izjavio
reviziju protiv presude Županijskog suda u Zlataru od 29. rujna 2004. godine.

Predmet je 15. lipnja 2005. upućen Vrhovnom sudu
Republike Hrvatske, koji je odlukom broj: Revr-420/05
od 20. listopada 2005. odbio reviziju.

3. PRAVO VAŽNO ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno je
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i odredbom članka 63.
Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 2.
kolovoza 1991. godine tužbom podnositeljice Općinskom sudu u Zaboku protiv
tuženika Općine Zabok – Općinskog sekretarijata za upravno pravne, opće i
inspekcijske poslove Zabok, radi odluke o prestanku radnog odnosa i što tuženi
nije donio odluku o njegovom zahtjevu za zaštitu prava radnika.

Međutim, duljina postupka ne uzima se u
razmatranje od tog dana već od 5. studenoga 1997. godine kada je stupio na
snagu Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7, 11, 12 i 13 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, 14/02., u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije), koja Konvencija u članku 6. stavku 1.
jamči, između ostalog, i pravo na suđenje u razumnom roku.

Ustavna tužba podnijeta je 16. kolovoza 2004.
godine, a do toga dana postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud
utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak trajao ukupno trinaest
(13) godina i trinaest (13) dana, a nakon stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije pa do dana podnošenja ustavne tužbe postupak je trajao šest (6)
godina, devet (9) mjeseci i deset (10) dana.

4.2. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA

Postupak se u razmatranom, pravno relevantnom
razdoblju od 5. studenoga 1997. godine do podnošenja ustavne tužbe (16.
kolovoza 2004. godine) vodio pred sudom prvog i drugog stupnja. Općinski sud u
Zaboku bio je neaktivan u razdoblju od 5. studenoga 1997. do 13. prosinca 2000.
godine u trajanju od tri godine, jedan mjesec i sedam dana. Nakon toga nije
bilo duljih razdoblja neaktivnosti suda, te je donijeta djelomična
prvostupanjska presuda, protiv koje su podnositelj i prvotuženik
podnijeli žalbu, te se je u trenutku podnošenja ustavne tužbe predmet nalazio
pred drugostupanjskim sudom. Nakon podnošenja ustavne tužbe donijeta je
drugostupanjska presuda protiv koje je podnositelj izjavio reviziju te je
rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 20. listopada 2005. odbijena.

4.3. PONAŠANJE
PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE(TUŽITELJA U PARNIČNOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe kao tužitelj u
parničnom postupku, nije pridonio duljini postupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

U konkretnom slučaju ne radi se o osobito
složenoj sudskoj stvari.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se predmet vodi u trajanju
duljem od trinaest godina, te da je u razdoblju nakon 5. studenoga 1997. godine
sud prvog stupnja bio neaktivan oko tri godine, jedan mjesec i sedam dana. S
obzirom na navedeno, te okolnost da je donijeta djelomična presuda kojom je
odlučeno samo o dijelu tužbenog zahtjeva, a da se o preostalom dijelu tužbenog
zahtjeva postupak i dalje vodi pred sudom prvog stupnja, Ustavni sud utvrđuje
da je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je u smislu odredbe članka 63. Ustavnog
zakona, donijeta odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir
okolnosti svakog pojedinog predmeta uz istodobno uvažavanje ukup­nih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se
na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

8. Predsjednik Općinskog suda u Zaboku dužan je
dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke
iz točke II. izreke ove odluke u roku osam (8) dana od dana njezine otpreme, a
najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove
odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-3040/2004

Zagreb, 9. veljače 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 31/2006-741