## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4335/2010 od 10. rujna 2013.

### NN 120/2013 (27.9.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4335/2010 od 10. rujna 2013.

120 27.09.2013 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4335/2010 od 10. rujna 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2587

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjenica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula A. R. iz Z., koju zastupa M. D., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 10. rujna 2013. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Zagrebu broj: 50 Gž-3012/10-2 od 4. svibnja 2010. te se predmet vraća Županijskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu podnijela je A. R. iz Z. koju u postupku pred Ustavnim sudom zastupa M. D., odvjetnik u Z. (u daljnjem tekstu: podnositeljica). Ustavna tužba je pravodobna i dopuštena.

Podnositeljica je ustavnu tužbu podnijela protiv presude Županijskog suda u Zagrebu broj: 50 Gž-3012/10-2 od 4. svibnja 2010. (u daljnjem tekstu: osporena drugostupanjska presuda). Tom je presudom uvažena žalba D. a. z. o. š. u. i s. b. (tužene) i preinačena je presuda Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: P-8869/2005 od 24. lipnja 2008. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda).

Prvostupanjska je presuda preinačena tako da je Županijski sud u Zagrebu odbio tužbeni zahtjev podnositeljice kojim je od tužene s naslova ugovorene oročene štednje kod G. š. d.o.o. P. Z. (nad kojom je rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu broj: ST-151/98 od 3. studenoga 1998. otvoren stečajni postupak) zatražila isplatu iznosa od 43.974,11 kuna zajedno sa zakonskim zateznim kamatama kako je to specificirano u izreci prvostupanjske presude.

Podnositeljica u osnovi smatra da osporena drugostupanjska presuda predstavlja arbitrarno miješanje u njezino pravo vlasništva. Drugim riječima, smatra da u svjetlu ustavnog jamstva jednakosti svih pred zakonom (članak 14. stavak 2.) osporena drugostupanjska presuda dovodi do povrede članka 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

1.2. Na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: P-8869/2005 (ranije broj: P-12993/01).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

2. Tužbom u parničnom postupku podnositeljica je od D. a. z. o. š. u. i s. b., pozivajući se na osiguranje štednih uloga u smislu članka 6. Zakona o Državnoj agenciji za osiguravanje štednih uloga i sanaciju banaka (»Narodne novine« broj 44/94., 79/98., 19/90., 35/00., 60/04., 12/12. i 15/13.), zatražila isplatu iznosa od 43.974,11 kuna.

Spisu predmeta prvostupanjskog suda prileži preslika Ugovora o oročenom depozitu, zaključenog između podnositeljice kao deponenta i G. š. d.o.o. P. Z. kao depozitara 12. listopada 1998. iz kojeg je razvidno da je podnositeljica kod depozitara oročila iznos od 90.673,61 kuna (depozit) na rok od jednog (1) mjeseca, s fiksnom godišnjom kamatnom stopom u visini 10,00%.

Rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu broj: XXIII/VII St-151/98 od 3. studenoga 1998. nad G. š. d.o.o. Z. otvoren je stečajni postupak. U tom predmetu doneseno je i rješenje broj: XXIII/VII St-151/98 od 9. veljače 1999. iz kojeg je razvidno da je kao tražbina vjerovnika, a s osnove štednih uloga građana, priznato i potraživanje podnositeljice u iznosu od 91.267,47 kune.

Između stranaka nespornim je utvrđeno da je po toj osnovi D. a. z. o. š. u. i s. b. (tužena u parničnom postupku) podnositeljici je 14. svibnja 1999. isplatila iznos od 47.178,73 kune, dok je za isplatu preostao iznos od 43.974,11 kuna.

2.1. Presudom broj: LXXI-P-12993/01 od 6. lipnja 2002. Općinski sud u Zagrebu usvojio je tužbeni zahtjev podnositeljice kojim je potraživala isplatu preostalog iznosa od 43.974,11 kuna. U obrazloženju te presude između ostaloga je bilo navedeno:

»(...)

Među strankama je neprijeporno da je tuženik tužiteljici isplatio iznos od 47.178,73 kn dana 14. svibnja 1999. g. Neprijeporno je da je rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu br. St-151/98 od 3. studenog 1998. otvoren stečaj nad G. š. d.o.o. Neprijeporno je da postoji obveza D. a. z. o. š. u. i s. b., da u slučaju stečaja banaka ili štedionica osigurane štedne uloge isplate do visine od 100.000,00 kn.

U ovom konkretnom slučaju radi se o pravnom pitanju a to je da li je tuženik obvezan isplatiti osigurane štedne uloge odnosno tužiteljici utuženi iznos.

Uvidom u ugovor o oročenom depozitu od 12.10.1998.g., te uvidom u uplatni listić ... nedvojbeno je utvrđeno da je tužiteljica osobno 12.10.1998. u G. š. d.o.o uplatila iznos od 90.673,61 kn i da je time sklopila ugovor o oročenom depozitu.

Depozit G. š. osiguran je kod tuženika budući je tuženik platio premiju osiguranja za cjelokupni iznos deponiranih štednih uloga. Nad G. š. otvoren je stečajni postupak 3. 11. 1998., dakle nakon sklapanja ugovor o oročenom depozitu i nakon plaćanja premije osiguranja.

(...)

Kako je rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu br. ST 151/98 od 09. 02. 1999. priznata tražbina tužiteljice u iznosu od 91.267,47 kn, a tuženik je već tužiteljici isplatio neprijeporan iznos od 47.178,73 kn to je tužiteljici valjalo dosuditi pripadajući iznos od 43.974,11 kn.

(...)«

Protiv navedene presude žalila se tužena (D. a. z. o. š. u. i s. b.). U žalbi je istaknuto sljedeće:

»(...)

Prilikom utvrđivanja činjeničnog stanja prvostupanjski sud sasvim je zanemario tvrdnje tužene i raspoložive dokaze, a posebno uvidom u zapisnik Financijske policije od 10.10.1998. god. ... i u naknadni izvještaj stečajnog upravitelja 'G. š.' sa identičnim podacima o tužiteljici i njezinom ulogu, koji ukazuju da je tužiteljica bila zadrugar-udjeličar G. š. k. z. ... i da su sredstva njezina zadružnog udjela upravo u iznosu od utuženih 43.974,11 kn ... prilikom knjižno provedene 'kompenzacije' po obrascu 42, dana 02. 07. 1998.god. prenešena na G. š. d.d. Z. ... u pokušaju pripajanja GŠKZ i GŠ.

(...)«

2.2. Rješenjem broj: XXXII Gž-2124/03-2 od 14. lipnja 2005. Županijski sud u Zagrebu usvojio je žalbu tužene, ukinuo navedenu prvostupanjsku presudu i predmet vratio sudu prvog stupnja na ponovni postupak. U obrazloženju je osobito naglasio:

»(...)

Pri tome je prvostupanjski sud propustio na pouzdan način financijsko-knjigovodstvenim vještačenjem u potpunosti razjasniti značaj 'uplatnog listića' i to posebice je li on pouzdan dokaz gotovinske uplate dana 12. listopada 1998. godine ... imajući u vidu da se u ugovoru o oročenom depozitu kao datum uplate navodi 9. listopada 1998. godine, na uplatnom listiću dana 12. listopada i 9. listopada 1998. godine.

Nadalje, propušteno je ocijeniti i podatak o postojanju depozita tužiteljice kod G. š. k. z. na dan 2. srpnja 1998. godine ... te razjasniti i odgovoriti na prigovor tuženika ... da tužiteljica utuženi iznos nikada nije položila na štedni ulog G. š. d.o.o., već da je navedeni iznos tužiteljice ... prenesen zajedno s ostalim štednim ulozima dana 31. srpnja 1998. godine na G. š. d.o.o. ... nije utvrđen karakter prijenosa sredstava sa 'G. š.-k. z.' na 'G. š.' d.o.o., te nije ocijenjeno je li na 'G. š.' prešla ukupna materijalno-imovinska cjelina (aktiva i pasiva) bivše 'G. š.-k. z.' ili je pak prijenos štednih uloga štediša efektivno i odvojeno izvršen.

(...)«

3. U ponovljenom postupku, sada pod brojem: P-8869/2005, postupajući po uputi drugostupanjskog suda provedeno je financijsko-knjigovodstveno vještačenje. Nalazu i mišljenju vještaka prigovorila je tužena, ističući ujedno daljnji dokazni prijedlog dopunskog saslušanja vještaka (na okolnost polaganja sredstava na račun G. š. d.o.o. P. Z.) koji prijedlog je međutim odbijen.

Presudom broj: P-8869/2005 od 24. lipnja 2008. prvostupanjski je sud ponovo usvojio tužbeni zahtjev podnositeljice. U obrazloženju je naveo:

»(...)

Iz nalaza i mišljenja vještaka ... proizlazi da je tužiteljica sklopila kao deponent s depozitarom G. š. d.o.o. K. – P. Z. dana 12. 10. 1998. godine Ugovor o oročenom depozitu br. 83400 2-200-01787-3.

(...)

Prema čl. 990. st. 1. Zakona o obveznim odnosima Ugovor o novčanom pologu je sklopljen kada se banka obveže primiti, a položitelj položi kod banke određeni novčani iznos.

(...)

Samo polaganje novčanog iznosa može uslijediti i u nekom drugom trenutku te polaganje novca istovremeno sa sklapanjem ugovora nije uvjet pravne valjanosti sklopljenog ugovora o novčanom pologu (...)

Vještak je mišljenja da je sklopljeni ugovor o oročenom depozitu dostatan dokaz o nastalim pravima i obvezama između ugovornih strana.

Kako je rješenjem TS Zagreb br. St-151/98 dana 03. 11. 1998. godine nad Gr. š. d.o.o. K. otvoren stečajni postupak dužnik po osnovu obveze iz utuženog ugovornog odnosa postala je D. a. z. o. š. u. i s. b. temeljem Zakona o državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka.

(...)

Tražbina tužitelja je prihvaćena kao tražbina s osnova štednih uloga građana.

Značaj uplatnog listića kao dokaza gotovinske uplate potpuno je nebitan jer postoji ugovor o oročenom depozitu koji je jedini relavantan dokaz o potraživanju tužiteljice temeljem kojeg ona zahtijeva isplatu preostalog iznosa od 43.974,11 kn.

(...)

Sud je izvršio uvid i u nalaz i mišljenje vještaka mr. I. T. koji nalaz i mišljenje je dostavio tuženik ... a iz predmeta broj: P-694/2001 koji se vodio između G. š. d.o.o. u stečaju i G. – š. k. z., te je vještak u svom mišljenju utvrdio da se prilikom pripajanja jedne pravne osobe drugoj pripajaju se sve obveze i potraživanja, odnosno aktiva i pasiva bilance prijebojem.

Prilikom pripajanja se ne prenosi pojedinačni štedni ulog, a pogotovo se on ne prenosi sa žiro računa već se skupnim nalogom prenose sva prava i obveze.

(...)

Činjenica je da je ŠKZ prenijela na štedionicu i svoj gubitak. Dakle, prilikom pripajanja ŠKZ, G. š. d.o.o. nije došlo do prijenosa pojedinačnih iznosa sredstava, primjerice da bi svaki pojedini štediša došao u ŠKZ i podigao štedni ulog, pa ga odnio u štedionicu. Naime, niti jedna banka ne može imati na svojim blagajnama iznos svih štednih uloga, jer su oni plasirani u kredite, vjerodostojne papire i slično. Zato je potpuno pogrešno razmišljanje da se prilikom pripajanja ŠKZ štedionici prenosi sa žiro računa ŠKZ na Š. aktiva ŠKZ.

(...)

Zbrku zapravo stvara tehnički dio pripojenja, jer nakon što je izvršen ovaj prvi dio pripajanja dolazi situacija da postoje štediše sa knjižicama ili samo s ugovorima na kojima je označena ŠKZ, a trebala bi biti Š. zato jer je izvršeno pripajanje.

(...)

Upravo je to i učinjeno u ovom slučaju. Dakle, štediša je došao u ŠKZ i zatvorio svoj štedni račun, a odmah je na šalteru štedionice otvorio novi račun. Iz starog mu je računa ispisan saldo, a isti mu je upisan u novi račun.

Međutim, nikakve isplate nije bilo, jer na blagajni nije bilo gotovine (...)

Time je i utvrđeno da je na GŠ d.o.o. prešla ukupna materijalno-imovinska cjelina, dakle sveukupna i aktiva i pasiva bivše ŠKZ, a u tom prijenosu je izvršen i prijenos štednih uloga štediša.

Na temelju ovog utvrđenja sud je jasno i neprijeporno utvrdio da je tužiteljica imala depozit u GŠKZ i da je on prenesen i položen kao štedni ulog kod GŠ d.o.o. Pri tome je njezin štedni ulog i definiran kao ulog u smislu čl. 2. Pravilnika o osiguranju štednih uloga, jer se pod tim pojmom podrazumijevaju novčana sredstva fizičkih osoba u kunama ili u stranoj valuti kod banaka ili štedionica položena na račun temeljem Ugovora o novčanom depozitu ili kao polog na štednu knjižicu.

(...)«

3.1. Žalbu protiv prvostupanjske presude od 24. lipnja 2008. ponovo je podnijela tužena (D. a. z. o. š. u. i s. b.).

Osporenom drugostupanjskom presudom, koja je predmet ispitivanja u ovom ustavnosudskom postupku, Županijski sud u Zagrebu usvojio je žalbu i preinačio je prvostupanjsku presudu od 24. lipnja 2008. Svoju je odluku obrazložio sljedećim stajalištima:

»(...)

Pogrešno zaključuje prvostupanjski sud da je relevantno (a što proizlazi iz nalaza i mišljenja vještaka) što je obavljen prijenos svih obveza i svih potraživanja GŠKZ na GŠ, među kojim sredstvima su pripojeni i neisplaćeni štedni ulozi kod GŠKZ, već je odlučno da li je potraživanje tužiteljice u skladu s odredbom čl. 2. Pravilnika o osiguranju štednih uloga i čl. 6. Zakona o državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka.

Naime, navedenom odredbom definiran je pojam štednog uloga kojim se smatraju novčana sredstva fizičkih osoba u kunama ili stranoj valuti kod banaka ili štedionica položena na račun temeljem ugovora o novčanom depozitu ili kao polog na štednoj knjižici, a koji je tuženica u obvezi isplatiti do visine od 100.000,00 kn, sukladno odredbi čl. 6. Zakona o državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga.

Kako se u konkretnom slučaju nije radilo o štednom ulogu koji ima u vidu odredba čl. 2 Pravilnika, ne postoji odgovornost tuženice da izvrši isplatu tužiteljici primjenom citirane odredbe Pravilnika i prethodno navedenog Zakona. Naime, iz dokumentacije koja prileži spisu proizlazi da je GŠKZ svoja sredstva prenio na GŠ samo knjigovodstveno putem obrasca 42, bez polaganja novca na račun GŠ. Navedeno upućuje na osnovanost žalbenih navoda da na dan sačinjavanja isplatnica po depozitima GŠKZ na svom računu nije imala gotovinska sredstva za stvarnu isplatu, a isto tako niti štedionica na svojoj blagajni nije evidentirala ulaz gotovinskih sredstava. Dakle, prijeboj potraživanja između zadruge i štedionice izvršen je suprotno odredbi čl. 6 Zakona o platnom prometu u zemlji ('Narodne novine' broj 27/93 i 32/97) odnosno mimo žiro računa zadruge i štedionice. Upravo navedeno navodi na zaključak da formirani štedni ulog tužiteljice na računu kod G. š. d.o.o. ne predstavlja štedni ulog u smislu odredbe čl. 2 Pravilnika.

(...)«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

4. U ustavnoj tužbi podnositeljica je navela činjenice i okolnosti konkretnog slučaja. Smatrajući osporenu drugostupanjsku presudu arbitrarnom, podnositeljica smatra da u njezinu slučaju nije osigurano jamstvo jednakosti pred zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava) kad je riječ o njezinim Ustavom zaštićenim imovinskim pravima (članak 48. stavak 1. Ustava). Podnositeljica, naime, smatra da je:

»(...)

Tužbeni zahtjev se ... temelji na Ugovoru o oročenom depozitu zaključenom između podnositeljice kao deponenta i G. Š. d.o.o., kao depozitara, u kojem se navodi da 'deponent uplaćuje, a depozitar prima ... iznos depozita 90.673,61 kn' ... Riječ je, dakle, o klasičnom građanskopravnom odnosu između podnositeljice i G. Š., d.o.o., predmet kojega je bio novčani depozit osiguran kod A.. Budući da je nad G. Š., d.o.o. otvoren stečajni postupak, A. je po osnovi navedenih propisa, u obvezi isplatiti cijeli deponirani iznos podnositeljici.

Svi A. pokušaji uplitanja G. š. k. z. u ovaj spor ... potpuno su pravno irelevantni i nemaju nikakvog značenja za odluku u ovoj pravnoj stvari.

(...) drugostupanjski sud je bez valjanog obrazloženja presudio u spornoj pravnoj situaciji, uopće se ne osvrćući i ne analizirajući pravne stavove podnositeljice, detaljno elaborirane tijekom postupka ...

Postupajući, na navedeni način, drugostupanjski je sud počinio propuste takvog intenziteta koji su podnositeljicu ustavne tužbe stavili u neravnopravan položaj u odnosu na protustranku ... pa su ti propusti doveli do situacije u kojoj se drugostupanjska presuda kojom se odlučivalo u konkretnom slučaju može smatrati na činjeničnom supstratu neutemeljena i po načinu donošenja arbitrarna.

(...)«

S obzirom na sadržaj ustavne tužbe i predmet spora, Ustavni sud je prigovore podnositeljice ispitao s aspekta članka 48. stavka 1. Ustava.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud prvo podsjeća na mjerodavni dio članka 3. Ustava koji glasi:

»Članak 3.

... nepovredivost vlasništva, … vladavina prava … najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

Opće jamstvo prava vlasništva uređeno je u članku 48. stavku 1. Ustava koji glasi:

»Članak 48.

Jamči se pravo vlasništva.

(...)«

Ustavni sud podsjeća da se vlasništvo u smislu članka 48. stavka 1. Ustava »mora vrlo široko tumačiti«, jer obuhvaća »načelno sva imovinska prava« (v., primjerice, odluke Ustavnog suda broj: U-III-661/1999 od 13. ožujka 2000.; U-III-72/1995 od 11. travnja 2000.; U-III-551/1999 od 25. svibnja 2000.; U-III-476/2000 od 14. lipnja 2000., U-IIIB-1373/2009 od 7. srpnja 2009., itd.).

6. Ustavni sud također podsjeća da se članak 48. stavak 1. (opće jamstvo prava vlasništva) uvijek mora promatrati zajedno s člankom 50. Ustava koji uređuje ustavnopravne mogućnosti njegova oduzimanja odnosno ograničavanja radi zaštite pojedinih ustavnih vrijednosti odnosno zaštićenih ustavnih dobara. Članak 50. Ustava glasi:

»Članak 50.

Zakonom je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo, uz naknadu tržišne vrijednosti.

Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.«

U odluci broj: U-IIIB-1373/2009 od 7. srpnja 2009. (»Narodne novine« broj 88/09.) Ustavni sud podrobno je obrazložio ustavni okvir zaštite imovinskih prava u Republici Hrvatskoj utvrđujući da Ustav poznaje »tri pravila o vlasništvu« koja korespondiraju s istim takvim pravilima izgrađenim u praksi Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: Europski sud) kad je riječ o članku 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda ("Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija). Članak 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju glasi:

»Članak 1.

ZAŠTITA VLASNIŠTVA

Svaka fizička ili pravna osoba ima pravo na mirno uživanje svojega vlasništva. Nitko se ne smije lišiti svoga vlasništva, osim u javnom interesu, i to samo uz uvjete predviđene zakonom i općim načelima međunarodnoga prava.

Prethodne odredbe, međutim, ni na koji način ne umanjuju pravo države da primijeni zakone koje smatra potrebnima da bi uredila uporabu vlasništva u skladu s općim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza ili drugih doprinosa ili kazni.«

6.1. Nadalje, kad je riječ o tumačenju i primjeni materijalnog prava u konkretnim slučajevima, Ustavni sud podsjeća da je njegova nadležnost, vezana uz ispitivanje jesu li nadležni sudovi i druga nadležna tijela pravilno protumačili i primijenili pravo, ograničena. On u pravilu neće dovoditi u pitanje ocjene sudova i drugih nadležnih tijela osim ako nisu arbitrarne ili na drugi način očito nerazumne. To opće pravilo primjenjuje se na sve materijalne odredbe Ustava koje sadrže ustavna prava.

Naime, članak 115. stavak 3. Ustava propisuje da sudovi sude na temelju Ustava, zakona, međunarodnih ugovora i drugih važećih izvora prava. U tim okvirima, a s obzirom na članak 125. alineju 4. Ustava (Ustavni sud »odlučuje povodom ustavnih tužbi protiv pojedinačnih odluka državnih tijela ... kad su tim odlukama povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode ...«), zadaća je Ustavnog suda osigurati da sudovi tumače i primjenjuju domaće pravo na način da svojim odlukama ne dovode do povreda ljudskih prava i temeljnih sloboda stranaka zajamčenih Ustavom. Prema tome, nije zadaća Ustavnog suda presuđivati umjesto nadležnih sudova o pravima i obvezama stranaka u sudskim postupcima niti se baviti pogreškama o činjenicama ili o pravu koje su navodno napravili domaći sudovi, osim ako i u mjeri u kojoj one mogu povrijediti ljudska prava i temeljne slobode zaštićene Ustavom na koje podnositelji ukazuju u ustavnim tužbama.

6.2. Konačno, iako članak 48. stavak 1. Ustava ne sadržava izrijekom proceduralne zahtjeve, oni su toj ustavnoj odredbi inherentni. Stoga je Ustavni sud nadležan ispitivati, primjerice, jesu li osporeni sudski ili drugi postupci o kojima je riječ u konkretnim predmetima pružili podnositeljima ustavnih tužbi razumnu mogućnost da svoj slučaj iznesu pred sud ili drugo nadležno tijelo. Primjerice, nadležan je ispitivati i jesu li osporeni sudski ili drugi postupci o kojima je riječ u konkretnim predmetima bili takvi da su uzeli u obzir stupanj utjecaja ponašanja podnositelja ustavnih tužbi (u slučaju da postoje, i njihovih protustranaka) na povrede njihovih prava zajamčenih člankom 48. stavkom 1. Ustava. Radi utvrđenja jesu li ti ustavni zahtjevi zadovoljeni, Ustavni sud ovlašten je po potrebi provesti podrobnu provjeru provedenih postupaka i utvrditi povredu ustavnog jamstva prava vlasništva u proceduralnom aspektu ako ocijeni da sudski ili drugi pravni okvir nije zadovoljio zahtjeve iz članka 48. stavka 1. Ustava (v., mutatis mutandis, predmet Europskog suda AGOSI protiv Ujedinjenog Kraljevstva, presuda, 24. listopada 1986., Series A, br. 108, § 55. i dalje).

7. Vraćajući se na okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni sud prvo utvrđuje da je inicijalni odnos između podnositeljice ustavne tužbe i G. š. d.o.o. P. Z. u cijelosti bio privatnopravni. Podnositeljica je, sklopivši ugovor o oročenom depozitu, u tu štedionicu položila iznos novčanih sredstava u iznosu od 91.152,84 kune.

7.1. Međutim, poslije toga je nad G. š. d.o.o. otvoren stečajni postupak. Načelno govoreći, ta činjenica u inače privatnopravne odnose između štediša i banaka odnosno štedionica može unijeti javnopravne elemente jer se u slučajevima stečaja otvaraju pitanja vezana uz osiguranje štednih uloga u bankama i štedionicama. Tako Zakon o Državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka propisuje:

»1. Osiguranje štednih uloga

Članak 4.

(1) Agencija osigurava štedne uloge u bankama i štedionicama.

2) Banke i štedionice dužne su osigurati štedne uloge do visine koju svojom odlukom propiše ministar financija.

Članak 6.

(1) U slučaju stečaja banke ili štedionice Agencija je dužna isplatiti štedne uloge koji su bili osigurani u banci ili štedionici i to do visine osiguranog štednog uloga.

(2) Osigurane štedne uloge iz stavka 1. ovoga članka Agencija će isplatiti neposredno štedišama banke ili štedionice u stečaju ili banci ili štedionici koja preuzme poslove štednje od banke ili štedionice u stečaju.«

Nadalje, Pravilnik o osiguranju štednih uloga (»Narodne novine« broj 65/97., 105/98. i 86/00.) propisuje:

»DEFINICIJA ŠTEDNIH ULOGA

Članak 2.

Pod pojmom štednog uloga u smislu ovog Pravilnika podrazumijevaju se novčana sredstva fizičkih osoba u kunama ili stranoj valuti kod banaka i štedionica položena na račun temeljem ugovora o novčanom depozitu ili kao polog na štednu knjižicu.

Pod pojmom štednog uloga u smislu ovog Pravilnika ne smatraju se sredstva na žiro i tekućim računima građana.

Nisu osigurani devizni depoziti građana pretvoreni u javni dug Republike Hrvatske (tzv. stara devizna štednja) sukladno odredbi članka 1. Zakona o pretvaranju deviznih depozita građana u javni dug Republike Hrvatske ('Narodne novine' br. 106/93).

Štedni ulozi članova Uprave i Nadzornog odbora banke i štedionice nisu osigurani u banci ili štedionici u kojoj obavljaju funkciju člana Uprave ili Nadzornog odbora.

IZNOS DO KOJEG SU OSIGURANI ŠTEDNI ULOZI

Članak 3.

Agencija osigurava štedne uloge fizičkih osoba (domaćih i stranih) u svakoj banci i štedionici do iznosa koji propisuje Ministar financija svojom odlukom a sukladno odredbi članka 4. stavak 2. Zakona o Državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka.«

Ustavni sud u ovom postupku nije provjeravao visinu iznosa do kojeg su osigurani štedni ulozi u smislu navedenih zakonskih i pravilničkih odredaba. Tu je visinu naveo nadležni drugostupanjski sud u osporenoj presudi utvrđujući da je riječ o obvezi isplate iznosa »do visine od 100.000,00 kn, sukladno odredbi čl. 6. Zakona o državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga« (v. točku 3.1. obrazloženje ove odluke).

7.2. U ovom je ustavnosudskom postupku stoga trebalo odgovoriti na pitanje: jesu li zakonski i podzakonski propisi o osiguranju štednih uloga u slučaju stečaja banaka i štedionica imali bilo kakav utjecaj na oslobođenje D. a. z. o. š. u. i s. b. od obveze da podnositeljici ustavne tužbe isplati puni iznos njezina štednog uloga?

8. Nakon razmatranja svih činjenica i okolnosti konkretnog slučaja, a polazeći od sadržaja ustavnog prava podnositeljice na njezino vlasništvo, Ustavni sud ocjenjuje ustavnorelevantno relevantnima sljedeća nesporna utvrđenja sudova:

– podnositeljica je, sklopivši ugovor o oročenom depozitu s G. š. d.o.o. P. Z., u tu štedionicu položila iznos novčanih sredstava u iznosu od 90.673,61 kune;

– rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu br. St-151/98 od 3. studenoga 1998. otvoren je stečaj nad G. š. d.o.o. P. Z.;

– time se aktivirala obveza D. a. z. o. š. u. i s. b. da isplati štedne uloge osigurane u G. š. d.o.o. P. Z. do visine od 100.000,00 kn;

– podnositeljičin štedni ulog bio je manji od 100.000,00 kuna;

– u predmetu Trgovačkog suda u Zagrebu br. St-151/98 doneseno je rješenje broj: XXIII/VII St-151/98 od 9. veljače 1999. kojim je u točki I. izreke, dio pod B naslova »Tražbine s osnove štednih uloga građana« pod rednim brojem 41. kao tražbina vjerovnika, podnositeljici priznato potraživanje u iznosu od 91.267,47 kuna;

– protiv tog rješenja žalbu (i dopunu) izjavila je D. a. z. o. š. u. i s. b., a njezina je žalba odbijena rješenjem Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske broj: III Pž-4349/99-2 od 4. srpnja 2000. – a što se osobito odnosi i na tražbinu podnositeljice kao vjerovnice navedene pod rednim brojem 41. prvostupanjskog rješenja;

– na temelju rješenja broj: XXIII/VII St-151/98 od 9. veljače 1999. D. a. z. o. š. u. i s. b. podnositeljici je isplatila iznos od 47.178,73 kune;

– za isplatu je preostao iznos od 43.974,11 kuna koji je podnositeljica potraživala sudskim putem, a koje je potraživanje predmet ovog ustavnosudskog postupka.

8.1. S obzirom na te ustavnopravno relevantne činjenice, Ustavni sud utvrđuje da potraživanje podnositeljice u iznosu od 43.974,11 kuna (odnosno obveza D. a. z. o. š. u. i s. b. da podnositeljici isplati taj iznos), izravno proizlazi iz rješenja Trgovačkog suda u Zagrebu broj: XXIII/VII St-151/98 od 9. veljače 1999., kojim je kao tražbina vjerovnika (podnositeljice ustavne tužbe), a s osnove štednih uloga građana, podnositeljici priznato potraživanje u iznosu od 91.267,47 kuna.

Još jednom naglašava se i činjenica da je rješenjem Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske broj: III Pž-4349/99-2 od 4. srpnja 2000., odbijena kao neosnovana žalba stečajnog vjerovnika D. a. z. o. š. u. i s. b., izjavljena protiv rješenja Trgovačkog suda u Zagrebu broj: XXIII/VII St-151/98 od 9. veljače 1999.

U izreci drugostupanjskog rješenja između ostalog je navedeno:

»(...)

Odbija se žalba i dopuna žalbe stečajnog vjerovnika D. a. z. o. š. u. i s. b., Z., kao neosnovana i potvrđuje se rješenje Trgovačkog suda u Zagrebu broj XXIII/VII St-151/98 u pogledu priznatih tražbina vjerovnicima pod rednim brojem 8, 9, ... 40, 41, ...

(...)«

Ustavni sud u tom smislu upućuje na odluku broj: U-IIIB-1373/2009 u kojoj je detaljno obrazložio da vlasništvo u smislu članka 48. stavka 1. Ustava obuhvaća i legitimna očekivanja stranaka da će njihova imovinska prava, zasnovana na pravnim aktima koji su ovršivi, biti poštovana, a njihovo ostvarenje zaštićeno.

8.2. Promatrajući cijeli predmet u tom svjetlu, postupanje nadležnog drugostupanjskog suda u žalbenom postupku pokazuje se arbitrarnim. Ustavni sud ne ulazi u razloge zbog kojih je drugostupanjski sud – kraj nespornog postojanja ovršivog sudskog akta kojim je podnositeljici već bilo priznato cijelo potraživanje, pri čemu je dio potraživanja na temelju tog akta već bio i isplaćen – ocijenio da se u konkretnom žalbenom postupku treba baviti pitanjima koja za konkretan slučaj više nisu bila pravno relevantna, kao što je pitanje načina i sadržaja prijenosa obveza i potraživanja (aktive i pasive) G. š. k. z. Z. na G. š. d.o.o. Z., a onda i pitanje može li se štedni ulog podnositeljice podvesti pod članak 2. Pravilnika o osiguranju štednih uloga (v. točku 3.1. obrazloženja ove odluke).

Ustavni sud podsjeća na svoje stajalište da sudska interpretacija činjenica, okolnosti i događaja mora biti takva da ne ostavlja nikakve dvojbe je li sud svoju pažnju usmjerio na pitanja koja je bio obvezan razmotriti i je li isključio pitanja koja su irelevantna za ono što je u konkretnom predmetu morao razmotriti (v. odluku broj: U-III-5807/2010 od 30. travnja 2013., § 25.). Baveći se pitanjima koja u konkretnom slučaju nisu bila relevantna ili su u najmanju ruku nakon rješenja Trgovačkog suda u Zagrebu broj: XXIII/VII St-151/98 od 9. veljače 1999. i rješenja Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske broj: III Pž-4349/99-2 od 4. srpnja 2000. izgubila svaku važnost kad je riječ o pravu podnositeljice na isplatu cijelog iznosa njezina štednog uloga, i zasnivajući na njima svoj pravorijek, Županijski sud u Zagrebu svojom se presudom neosnovano umiješao u legitimno očekivanje podnositeljice da će u cijelosti ostvariti svoje potraživanje koje joj je bilo priznato ovršivim sudskim aktom, osobito stoga što je dijelom već bilo i ovršeno. Time je povrijedio ustavno pravo podnositeljice ustavne tužbe zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava.

9. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke.

Točka III. izreke donesena je pozivom na članak 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4335/2010

Zagreb, 10. rujna 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 120/2013-2587