## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-11830/2009-5 od 13. travnja 2011.

### NN 60/2011 (1.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-11830/2009-5 od 13. travnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1345

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Blanše Turić kao predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i Dubravke Markt kao članova vijeća, te više sudske savjetnice Biserke Špoljar kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatska radiotelevizija Zagreb, zastupanog po glavnom ravnatelju HRT-a Vanji Sutliću, protiv zaključka tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/I-030-02/2009-01/01, urbroj: 580-02-09-64-19 od 17. rujna 2009., radi tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj dana 13. travnja 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim zaključkom odbačen je zahtjev tužitelja, poduzetnika Hrvatska radiotelevizija, javna ustanova sa sjedištem u Zagrebu, Prisavlje 3, za pokretanjem postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja u smislu članka 16. stavka 1. i stavka 2. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, protiv poduzetnika RTL Hrvatska d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu, Krapinska 45.

Tužitelj u tužbi prigovara zakonitosti osporenog zaključka iz svih razloga propisanih člankom 10. stavkom 1. točka 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnom ističe da je 16. siječnja 2009. godine podnio tuženoj Agenciji zahtjev za pokretanje postupka protiv poduzetnika RTL Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, zbog ponašanja suprotno članku 16. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, s prijedlogom za određivanje privremene mjere u skladu s odredbama članka 55. istog Zakona. Navodi da je RTL bio isključivi nositelj televizijskih prava za područje Republike Hrvatske Svjetskog prvenstva u rukometu, koje je održano u Hrvatskoj u razdoblju od 16. siječnja do 1. veljače 2009. godine. Iako tužitelj, kao nakladnik programa radija i televizije, u smislu članka 33. Zakona o elektroničkim medijima (»Narodne novine« broj 122/03, 79/07 i 32/08), ima pravo na kratku informaciju o svim važnim priredbama i drugim događajima, RTL je odbio zahtjev tužitelja da mu ustupi prava na takvu informaciju s navedenog događaja (pristup na teren, pristup signalu). Smatra netočnim navod tuženika da HRT svoj zahtjev temelji na povredi prava na pristup kratkoj informaciji, odnosno povredi članka 33. Zakona o elektroničkim medijima, jer je zahtjev za pokretanje postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja podnesen u smislu članka 16. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, pa je neosnovano pozivanje tuženog tijela na odredbu članka 66. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku. Dodaje da činjenica, što je RTL prekršio pravila Zakona o elektroničkim medijima, a tužitelj povodom toga pred nadležnim tijelom pokrenuo postupak s te osnove, ne znači da nisu prekršene odredbe Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Nadalje tvrdi da je RTL u odnosu na Svjetsko prvenstvo u rukometu 2009. godine imao vladajući položaj na tržištu u smislu članka 15. stavka 1. točke 2. alineja 5. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, te je zlouporabio svoje pravo nametanjem nepravednih trgovinskih uvjeta i cijena zahtijevajući iznos koji prelazi stvarne troškove i eventualnu ustupninu predviđenu Zakonom o elektroničkim medijima. Priznaje da je pitanje prava nakladnika na pristup kratkoj informaciji uređeno posebnim zakonom, ali s obzirom da se ovdje ne radi samo o poredi prava na pristup kratkoj informaciji, već i o povredi tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja na tržištu prema odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, predlaže da se tužbu uvaži i osporeni zaključak od 17. rujna 2009. godine poništi.

Tužena Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja u odgovoru na tužbu u bitnom ostaje kod svih razloga navedenih u obrazloženju osporenog zaključka. Ocjenjujući prigovore i navode iz tužbe, kao i sam tužbeni zahtjev neosnovanim, predlaže da se tužba odbije.

Zainteresirana osoba RTL Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, zastupana po Odvjetničkom društvu Ćurković, Ćurić, Janušić & Banić iz Zagreba, u odgovoru na tužbu ističe da je zaključak Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja od 17. rujna 2009. godine u potpunosti pravilan i na zakonu utemeljen. Dodaje da nije sporno kako je RTL bio isključivi nositelj televizijskih prava Svjetskog prvenstva u rukometu 2009. godine za područje Republike Hrvatske, međutim nije točno da je imao vladajući položaj na tržištu, niti da je na bilo koji način postupio protivno odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Nasuprot navodima tužitelja, upravo HRT ima vladajući položaj na hrvatskom televizijskom tržištu. Pridružujući se navodima tužene Agencije iz obrazloženja osporenog zaključka predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Tužba nije osnovana.

Nesporno je da je tužena Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja zaprimila dana 16. siječnja 2009. godine zahtjev poduzetnika Hrvatska radiotelevizija, javne ustanove sa sjedištem u Zagrebu, za pokretanjem postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja u smislu članka 16. stavka 1. i stavka 2. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, protiv poduzetnika RTL Hrvatska d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu, koji je bio isključivi nositelj televizijskih prava za područje Republike Hrvatske Svjetskog prvenstva u rukometu 2009. godine.

Iz sadržaja navedenog zahtjeva za pokretanje postupka od 16. siječnja 2009. godine proizlazi tvrdnja tužitelja da je tužena Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja nadležna za postupanje u predmetnoj stvari.

Naime, prema odredbi članka 16. stavka 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine« broj 122/03) zabranjena je svaka zlouporaba vladajućeg položaja jednog ili više poduzetnika na mjerodavnom tržištu, dok je stavkom 2. točkom 1. istog članka Zakona propisano da se zlouporaba iz stavka 1. ovog članka očituje kao izravno ili neizravno nametanje nepravednih kupovnih ili prodajnih cijena, odnosno drugih nepravednih trgovinskih uvjeta.

Razmatrajući navedeni zahtjev tužitelja, a kako bi utvrdila je li u predmetnoj stvari riječ o nekom od oblika sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja u smislu Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, a ne isključivo o povredi prava na pristup kratkoj informaciji u smislu odredbe članka 33. Zakona o elektroničkim medijima (»Narodne novine« broj 122/03, 79/07 i 32/08), tužena je Agencija prvenstveno ispitala postoje li uvjeti za pokretanje postupka u smislu članka 41. stavka 1. i 4. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja te postupila u skladu s odredbama članka 37. točka 8. i 9. potonjeg Zakona (prikupila podatke i obavijesti od poduzetnika i podatke o stanju na pojedinim tržištima i mjerodavnom tržištu).

Na temelju utvrđenog činjeničnog stanja tužena je Agencija utvrdila kako je u predmetnoj stvari riječ isključivo o pitanju povrede prava na pristup kratkoj informaciji, odnosno povredi članka 33. Zakona o elektroničkim medijima, za koji postupak je prema članku 60. Zakona o elektroničkim medijima nadležno Vijeće za elektroničke medije, a ne Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja.

Odredbom članka 66. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91 i 103/96-Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske), koji se primjenjuje na temelju odredbe članka 39. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, propisano je, ako tijelo nađe da nije nadležno za rad po primljenom podnesku, donijet će zaključak kojim će odbaciti podnesak zbog nenadležnosti.

Budući da u predmetnoj stvari nije bila riječ o radnjama sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja, već isključivo o mogućoj povredi prava na pristup kratkoj informaciji, odnosno povredi članka 33. Zakona o elektroničkim medijima, tužena je Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja pravilno postupila kada je donijela osporeni zaključak kojim je odbacila zahtjev tužitelja od 16. siječnja 2009. godine zbog nenadležnosti.

S obzirom na navedeno Sud nalazi da navodima tužbe nije dovedena u sumnju pravilnost osporenog zaključka, pa istim zakon nije povrijeđen na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na članku 59. stavku 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Broj: Us-11830/2009-5

Zagreb, 13. travnja 2011.

Predsjednica vijeća

Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 60/2011-1345