## Zakon o krivičnom postupku (pročišćeni tekt)

### NN 34/1993 (21.4.1993.), Zakon o krivičnom postupku (pročišćeni tekt)

# ODBOR ZA ZAKONODAVSTVO ZASTUPNIČKOG DOMA SABORA

Na temelju članka 42. Zakona o izmjenama Zakona o krivičnom postupku
("Narodne novine", br. 91/92), Odbor za zakonodavstvo Zastupničkog
doma Sabora Republike Hrvatske, na sjednici 22. ožujka 1993. godine utvrdio
je pročišćeni tekst Zakona o krivičnom postupku.

Pročišćeni tekst Zakona o krivičnom postupku obuhvaća Zakon o krivičnom
postupku ("Narodne novine", br. 53/91.), te njegove izmjene i
dopune objavljene u "Narodnim novinama", br. 91/92., u kojima
je naznačeno vrijeme njihova stupanja na snagu.

Klasa: 740-02/92-01/92

Zagreb, 22. ožujka 1993.

Predsjednik Odbora za zakonodavstvo Zastupničkog doma Sabora
Republike Hrvatske

**Ante Klarić, dipl. iur., v. r.**

---

## ZAKON O KRIVIČNOM POSTUPKU

### (pročišćeni tekst)

DIO PRVI

OPĆE ODREDBE

Glava I.

OSNOVNA NAČELA

Članak 1.

(1) Ovaj Zakon utvrđuje pravila kojima se osigurava da nitko nevin ne
bude osuđen, a da se krivcu izrekne krivična sankcija uz uvjete koje predviđa
krivični zakon i na temelju zakonito provedenog postupka.

(2) Prije donošenja pravomoćne presude okrivljenik može biti ograničen
u svojoj slobodi i drugim pravima samo uz uvjete koje određuje ovaj Zakon.

Članak 2.

Krivičnu sankciju može počinitelju krivičnog djela izreći samo nadležni
sud u postupku koji je pokrenut i proveden prema ovom Zakonu.

Članak 3.

Nitko ne može biti smatran krivim za krivično djelo dok to ne bude utvrđeno
pravomoćnom presudom.

Članak 4.

(1) Okrivljenik već na prvom ispitivanju mora biti obaviješten o djelu
za koje se tereti i o osnovama optužbe.

(2) Okrivljeniku se mora omogućiti da se izjasni o svim činjenicama
i dokazima koji ga terete i da iznese sve činjenice i dokaze koji mu idu
u korist.

Članak 5.

U krivičnom postupku u uporabi je hrvatski jezik i latinično pismo,
ako za uporabu u pojedinim područjima sudova nije zakonom uvedeni drugi
jezik ili pismo.

Članak 6.

Strani državljanin koji je lišen slobode može upućivati sudu podneske
na svom jeziku, a u ostalim slučajevima - pod uvjetom reciprociteta.

Članak 7.

(1) Krivični postupak vodi se na jeziku koji je u službenoj uporabi
u sudu.

(2) Stranke, svjedoci i druge osobe koje sudjeluju u postupku imaju
pravo pri izvođenju istražnih ili drugih sudskih radnji ili na glavnoj
raspravi upotrebljavati svoj jezik. Ako se sudska radnja, odnosno glavna
rasprava ne vodi na jeziku te osobe, osigurat će se usmeno provođenje onoga
što ona, odnosno drugi iznosi, te isprava i drugoga pisanoga dokaznog materijala.

(3) O pravu na prevođenje poučit će se osoba iz stavka 2. ovoga članka,
koja se može odreći tog prava ako zna jezik na kojemu se vodi postupak.
U zapisniku će se zabilježiti da je dana ta pouka i izjava učesnika.

(4) Prevođenje obavlja tumač.

Članak 8.

(1) Pozive, odluke i druge sudske podneske upućuje sud na jeziku naroda
koji je u službenoj uporabi u sudu.

(2) Ako je u sudu u službenoj uporabi i jezik manjina, sud će na tom
jeziku dostavljati sudske podneske osobama koje su pripadnici te manjine,
a u postupku su se služile tim jezikom. Te osobe mogu zahtijevati da im
se podnesci dostavljaju na jeziku na kojemu se vodi postupak.

(3) Okrivljeniku koji je u pritvoru, na izdržavanju kazne ili na obveznom
psihijatrijskom liječenju i čuvanju u zdravstvenoj ustanovi dostavit će
se i prijevod podnesaka iz stavka 1. ovoga članka na jeziku kojim se služi
u postupku.

Članak 9.

Zabranjeno je i kažnjivo od okrivljenika ili od druge osobe koja sudjeluje
u postupku iznuđivati priznanje odnosno kakvu drugu izjavu.

Članak 10.

(1) Okrivljenik ima pravo da se brani sam ili uz stručnu pomoć branitelja
kojega će sam izabrati iz reda odvjetnika.

(2) Ako okrivljenik sam ne uzme branitelja, sud će radi osiguranja obrane
postaviti okrivljeniku branitelja kad je to određeno ovim Zakonom.

(3) Okrivljeniku se mora osigurati dovoljno vremena za spremanje obrane.

Članak 11.

Osoba koja je neopravdano osuđena za krivično djelo ili je bez osnove
lišena slobode ima pravo da bude rehabilitirana, pravo na naknadu štete
iz državnog proračuna Republike Hrvatske te druga prava utvrđena zakonom.

Članak 12.

Okrivljenika ili drugu osobu koja sudjeluje u postupku, a iz neznanja
bi mogla propustiti kakvu radnju u postupku, ili se zbog toga ne bi koristila
svojim pravima, sud će poučiti o pravima koja joj prema ovom Zakonu pripadaju
i o posljedicama propuštanja radnje.

Članak 13.

Sud je dužan nastojati da se postupak provede bez odugovlačenja i onemogućiti·svaku
zloupotrebu prava što pripadaju osobama koje sudjeluju u postupku.

Članak 14.

(1) Sud i državna tijela koji sudjeluju u krivičnom postupku dužni su
istinito i potpuno utvrditi činjenice koje su od važnosti za donošenje
zakonite odluke.

(2) Oni su dužni s jednakom pažnjom ispitivati i utvrditi činjenice
koje terete okrivljenika i činjenice koje mu idu u korist.

Članak 15.

Pravo suda i državnih tijela koji sudjeluju u krivičnom postupku da
ocjenjuju postojanje ili nepostojanje činjenica nije vezano ni ograničeno
posebnim formalnim dokaznim pravilima.

Članak 16.

(1) Krivični postupak pokreće se na zahtjev ovlaštenog tužitelja.

(2) Za djela za koja se goni po službenoj dužnosti ovlašteni tužitelj
jest javni tužitelj, a za djela za koja se goni po privatnoj tužbi ovlašteni
tužitelj jest privatni tužitelj.

(3) Ako javni tužitelj nađe da nema osnova za pokretanje ili produljenje
krivičnog postupka, na njegovo mjesto može stupiti oštećenik kao tužitelj
uz uvjete određene ovim Zakonom.

Članak 17.

Javni je tužitelj dužan poduzeti krivično gonjenje ako postoje dokazi
da je počinjeno krivično djelo za koje se goni po službenoj dužnosti.

Članak 18.

(1) U krivičnom postupku sudovi sude u zbornom sastavu.

(2) U prvostepenim sudovima za lakša krivična djela sudi sudac pojedinac.

Članak 19.

Kad je propisano da pokretanje krivičnog postupka ima za posljedicu
ograničenje određenih prava, te posljedice, ako zakonom nije drugačije
određeno, nastupaju stupanjem optužnice na pravnu snagu, a za krivična
djela za koja je propisana kao glavna kazna novčana kazna ili zatvor do
tri godine - od dana kad je donesena osuđujuća presuda, bez obzira nato
je li postala pravomoćna.

Članak 20.

(1) Ako primjena krivičnog zakona ovisi o prethodnom rješenju, kakva
pravnog pitanja za čije je rješenje nadležan sud u kojem drugom postupku
ili kakvo drugo državno tijelo, sud koji sudi u krivičnom predmetu može
sam riješiti i to pitanje prema odredbama koje važe za dokazivanje u krivičnom
postupku. Rješenje toga pravnog pitanja od krivičnog suda ima učinak samo
na krivični predmet o kojem taj sud raspravlja.

(2) Ako je o takvu prethodnom pitanju već donio odluku sud u kojem drugom
postupku ili kakvo drugo državno tijelo, takva odluka ne veže krivični
sud što se tiče ocjene je li počinjeno određeno krivično djelo.

Glava II.

NADLEŽNOST SUDOVA

1. Stvarna nadležnost i sastav sudova

Članak 21.

(1) U prvom stupnju sudovi sude u vijećima sastavljenim od dvojice sudaca
i trojice sudaca porotnika za krivična djela za koja se prema zakonu može
izreći kazna zatvora od petnaest godina ili teža kazna, a u vijećima sastavljenim
od jednog suca i dvojice sudaca porotnika - za krivična djela za koja je
propisana blaža kazna. Za krivična djela za koja je propisana kao glavna
kazna novčana kazna ili kazna zatvora do jedne godine u prvostepenom sudu
sudi sudac pojedinac.

(2) U drugom stupnju sudovi sude u vijećima sastavljenim od pet sudaca
za krivična djela za koja se prema zakonu može izreći kazna zatvora od
petnaest godina ili teža kazna, a u vijećima sastavljenim od trojice sudaca
- za krivična djela za koja je propisana blaža kazna. Kad sudi u drugom
stupnju na raspravi, vijeće je sastavljeno od dvojice sudaca i trojice
sudaca porotnika.

(3) U trećem stupnju sudovi sude u vijećima sastavljenim od pet sudaca.

(4) Radnje u istrazi obavlja sudac prvostepenog suda (istražni sudac).

(5) Predsjednik suda i predsjednik vijeća odlučuju u slučajevima predviđenim
u ovom Zakonu.

(6) Prvostepeni sudovi, u vijeću sastavljenom od trojice sudaca, odlučuju
o žalbama protiv rješenja istražnog suca i drugih rješenja kad je to određeno
ovim Zakonom, donose odluke u prvom stupnju izvan glavne rasprave, provode
postupak, donose presudu po odredbama članka 507. stavka 2. do 6.·ovoga
Zakona i stavljaju prijedloge u slučajevima predviđenim u ovom ili u drugom
zakonu.

(7) Sud odlučuje o zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne i o zahtjevu
za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude u vijeću sastavljenom od
pet sudaca ako je riječ o krivičnom djelu za koje je u zakonu propisana
kazna zatvora od petnaest godina ili teža kazna, a u vijeću sastavljenom
od trojice sudaca - ako je riječ o krivičnom djelu za koje je propisana
blaža kazna.

(8) Sud odlučuje o zahtjevu za zaštitu zakonitosti u vijeću sastavljenom
u skladu sa zakonom.

(9) Ako ovim Zakonom nije drugačije određeno, sudovi višeg stupnja odlučuju
u vijeću sastavljenom od trojice sudaca i u slučajevima koji nisu predviđeni
u prethodnim stavcima ovoga članka.

2. Mjesna nadležnost

Članak 22.

(1) Mjesno je nadležan u pravilu sud na čijem je području krivično djelo
počinjeno ili pokušano.

(2) Privatna tužba može se podnijeti i sudu na čijem području okrivljenik
ima prebivalište ili boravište,

(3) Ako je krivično djelo počinjeno ili pokušano na područjima raznih
sudova ili na granici tih područja, ili je neizvjesno na kojem je području
počinjeno ili pokušano, nadležan je onaj od tih sudova koji je na zahtjev
ovlaštenog tužitelja prvi započeo postupak, a ako postupak još nije započet
- sud kome je prvom podnesen zahtjev za pokretanje postupka.

Članak 23.

Ako je krivično djelo počinjeno na domaćem brodu ili domaćem zrakoplovu
dok se nalazi u domaćem pristaništu, nadležan je sud na čijem se području
nalazi to pristanište. U ostalim slučajevima kad je krivično djelo počinjeno
na domaćem brodu ili domaćem zrakoplovu nadležan je sud na čijem se području
nalazi matična luka broda odnosno zrakoplova ili domaće pristanište u kome
se brod odnosno zrakoplov prvi put zaustavi.

Članak 24.

(1) Ako je krivično djelo počinjeno tiskom, nadležan je sud na čijem
je području spis tiskan. Ako to mjesto nije poznato ili je spis tiskan
u inozemstvu, nadležan je sud na čijem se području tiskani spis raspačava.

(2) Ako prema zakonu odgovara sastavljač spisa, nadležan je i sud mjesta
u kome sastavljač ima prebivalište ili sud mjesta gdje se odigrao događaj
na koji se spis odnosi.

(3) Odredbe prethodnih stavaka na odgovarajući će se način primijeniti
i ako je spis ili izjava objavljena preko radija ili televizije.

Članak 25.

(1) Ako nije poznato mjesto izvršenja krivičnog djela ili ako je to
mjesto izvan područja Republike Hrvatske, nadležan je sud na čijem području
okrivljenik ima prebivalište ili boravište.

(2) Ako je sud na čijem području okrivljenik ima prebivalište ili boravište
već započeo postupak, ostaje nadležan iako se saznalo za mjesto izvršenja
krivičnog djela.

(3) Ako nije poznato mjesto izvršenja krivičnog djela ni prebivalište
ili boravište okrivljenika, ili su oba izvan područja Republike Hrvatske,
nadležan je sud na čijem se području okrivljenik uhvati ili se sam prijavi.

Članak 26.

Ako je osoba počinila krivična djela u Republici Hrvatskoj i u inozemstvu,
nadležan je sud koji je nadležan za krivično djelo počinjeno u Republici
Hrvatskoj.

Članak 27.

Ako se prema odredbama ovoga Zakona ne može ustanoviti koji je sud mjesno
nadležan, Vrhovni sud Republike Hrvatske će odrediti jedan od stvarno nadležnih
sudova pred kojim će provesti postupak.

3. Spajanje i razdvajanje postupka

Članak 28.

(1) Ako je ista osoba okrivljena za više krivičnih djela, pa je za neka
od tih djela nadležan niži, a za neka viši sud, nadležan je viši sud, a
ako su nadležni sudovi iste vrste, nadležan je onaj sud koji je na zahtjev
ovlaštenog tužitelja prvi započeo postupak; a ako postupak još nije započet
sud kome je prvom podnesen zahtjev za pokretanje postupka.

(2) Prema odredbama stavka 1. ovoga članka određuje se nadležnost i
ako je oštećenik istovremeno počinio krivično djelo prema okrivljeniku.

(3) Za suizvršitelje nadležan je, u pravilu, sud koji je kao nadležan
za jednog od njih prvi započeo postupak.

(4) Sud koji je nadležan za izvršitelja krivičnog djela nadležan je,
u pravilu, i za suučesnike, prikrivače, osobe koje su pomogle počinitelju
nakon izvršenja krivičnog djela te za osobe koje nisu prijavile pripremanje
krivičnog djela, izvršenje krivičnog djela ili počinitelja.

(5) U svim slučajevima iz prethodnih stavaka provest će se, u pravilu,
jedinstven postupak i donijeti jedna presuda.

(6) Sud može odlučiti da se provede jedinstven postupak i donese jedna
presuda i kad je više osoba okrivljeno za više krivičnih djela, ali samo
ako između izvršenih krivičnih djela postoji međusobna veza i ako postoje
isti dokazi. Ako je za neka od tih krivičnih djela nadležan viši, a za
neka niži sud, jedinstven postupak može se provesti samo pred višim sudom.

(7) Sud može odlučiti da se provede jedinstveni postupak i donese jedna
presuda ako se pred istim sudom vode odvojeni postupci protiv iste osobe
za više krivičnih djela ili protiv više osoba za isto krivično djelo.

(8) O spajanju postupka odlučuje sud koji je nadležan za provođenje
jedinstvenog postupka. Protiv rješenja kojim je određeno spajanje postupka
ili kojim je odbijen prijedlog za spajanje nije dopuštena žalba.

Članak 29.

(1) Sud koji je prema članku 28. ovoga Zakona nadležan može iz važnih
razloga ili iz razloga svrsishodnosti do završetka glavne rasprave odlučiti
da se postupak za pojedina krivična djela ili protiv pojedinih okrivljenika
razdvoji i posebno dovrši ili preda drugome nadležnom sudu.

(2) Rješenje o razdvajanju postupka donosi nadležni sud nakon saslušanja
javnog tužitelja kad se krivični postupak vodi na njegov zahtjev.

(3) Protiv rješenja kojim je određeno razdvajanje postupka ili kojim
je odbijen prijedlog za razdvajanje postupka nije dopuštena žalba.

4. Prenošenje mjesne nadležnosti

Članak 30.

(1) Kad je nadležni sud iz pravnih ili stvarnih razloga spriječen da
postupa, dužan je o tome obavijestiti neposredno viši sud koji će nakon
saslušanja javnog tužitelja, kad se postupak vodi na zahtjev javnog tužitelja,
odrediti drugi stvarno nadležni sud na svom području.

(2) Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

Članak 31.

(1) Sud određen zakonom može za vođenje postupka odrediti drugi stvarno
nadležni sud na svom području ako je očito da će se tako lakše provesti
postupak ili ako postoje drugi važni razlozi.

(2) Rješenje prema stavku 1. ovoga članka sud može donijeti na prijedlog
istražnog suca, suca pojedinca ili predsjednika vijeća ili na prijedlog
javnog tužitelja koji postupa pred sudom koji odlučuje o prenošenju mjesne
nadležnosti kad se krivični postupak vodi na zahtjev javnog tužitelja.

5. Posljedice nenadležnosti i sukob nadležnosti

Članak 32.

(1) Sud je dužan paziti na svoju stvarnu i mjesnu nadležnost, te čim
primijeti da nije nadležan, oglasit će se nenadležnim i nakon pravomoćnosti
rješenja uputiti predmet nadležnom sudu.

(2) Ako u tijeku glavne rasprave sud ustanovi da je za suđenje nadležan
niži sud, neće predmet dostaviti tom sudu nego će sam provesti postupak
i donijeti odluku.

(3) Nakon što optužnica postane pravomoćna, sud se ne može oglasiti
mjesno nenadležnim niti stranke mogu isticati prigovor mjesne nadležnosti.

(4) Nenadležni sud dužan je poduzeti one radnje u postupku za koje postoji
opasnost od odgode.

Članak 33.

(1) Ako sud kome je predmet ustupljen kao nadležnom smatra da je nadležan
sud koji mu je predmet ustupio ili koji drugi sud, pokrenut će postupak
za rješavanje sukoba nadležnosti.

(2) Kad je u povodu žalbe protiv odluke prvostepenog suda kojom se on
oglasio nenadležnim odluku donio drugostepeni sud, za tu odluku vezan je
u pitanju nadležnosti i sud kome je predmet ustupljen, ako je drugostepeni
sud nadležan za rješavanje sukoba nadležnosti između tih sudova.

Članak 34.

(1) Sukob nadležnosti između sudova rješava zajednički neposredno viši
sud.

(2) Prije nego što donese rješenje u povodu sukoba nadležnosti, sud
će zatražiti mišljenje javnog tužitelja koji je nadležan da postupa pred
tim sudom kad se krivični postupak vodi na zahtjev jednog tužitelja. Protiv
tog rješenja nije dopuštena žalba.

(3) Pri odlučivanju o sukobu nadležnosti sud može istovremeno po službenoj
dužnosti donijeti odluku o prenošenju mjesne nadležnosti ako je udovoljeno
uvjetima iz članka 31. ovoga Zakona.

(4) Dok se ne riješi sukob nadležnosti između sudova, svaki je od njih
dužan poduzimati one radnje u postupku za koje postoji opasnost od odgode.

G 1 a v a III.

IZUZEĆE

Članak 35.

Sudac ili sudac porotnik ne može obavljati sudske dužnosti:

1) ako je oštećen krivičnim djelom;

2) ako mu je okrivljenik, njegov branitelj, tužitelj, oštećenik, njihov
zakonski zastupnik ili punomoćnik, bračni drug ili srodnik po krvi u pravoj
liniji do bilo kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do četvrtog stupnja, a
po tazbini do drugog stupnja;

3) ako je s okrivljenikom, njegovim braniteljem, tužiteljem ili oštećenikom
u odnosu staratelja, staranika, usvojitelja, usvojenika, hranitelja ili
hranjenika;

4) ako je u istome krivičnom predmetu obavljao istražne radnje ili je
sudjelovao u postupku kao tužitelj, branitelj, zakonski zastupnik ili punomoćnik
oštećenika odnosno tužitelja ili je saslušan kao svjedok ili kao vještak;

5) ako je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda
ili ako je u istom sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom;

6) ako postoje okolnosti koje izazivaju sumnju u njegovu nepristranost.

Članak 36.

(1) Sudac ili sudac porotnik čim sazna da postoji koji od razloga za
izuzeće iz članka 35. točke 1. do 5. ovoga Zakona dužan je prekinuti svaki
rad na tom predmetu i o tome obavijestiti predsjednika suda, koji će mu
odrediti zamjenu. Ako je riječ o izuzeću predsjednika suda, on će odrediti
sebi zamjenika između sudaca tog suda, a ako to nije moguće, zatražit će
od predsjednika neposredno višeg suda da odredi zamjenu.

(2) Ako sudac ili sudac porotnik smatra da postoje druge okolnosti koje
opravdavaju njegovo izuzeće (članak 35. točka 6.), obavijestit će o tome
predsjednika suda.

Članak 37.

(1) Izuzeće mogu tražiti i stranke.

(2) Stranke mogu podnijeti zahtjev za izuzeće do početka glavne rasprave,
a ako su za razlog izuzeća iz članka 35. točke 1. do 5. ovoga Zakona saznale
kasnije, zahtjev podnose odmah nakon saznanja.

(3) Zahtjev za izuzeće suca višeg suda stranka može staviti u žalbi
ili u odgovoru na žalbu.

(4) Stranka može tražiti izuzeće samo poimenično određenog suca ili
suca porotnika koji u predmetu postupa odnosno suca višeg suda.

(5) Stranka je dužna u zahtjevu navesti okolnosti zbog kojih smatra
da postoji kakva zakonska osnova za izuzeće. U zahtjevu se ne mogu ponovno
navoditi razlozi koji su isticani u prijašnjem zahtjevu za izuzeće koji
je odbijen.

Članak 38.

(1) O zahtjevu za izuzeće iz članka 37. ovoga Zakona odlučuje predsjednik
suda.

(2) Ako se traži izuzeće samo predsjednika suda, ili predsjednika suda
i suca ili suca porotnika, odluku o izuzeću donosi predsjednik neposredno
višeg suda, a ako se traži izuzeće predsjednika Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, odluku o izuzeću donosi opća sjednica toga suda.

(3) Prije donošenja rješenja o izuzeću pribavit će se izjava suca, suca
porotnika odnosno predsjednika suda, a prema potrebi provest će se i drugi
izviđaji.

(4) Protiv rješenja kojim se zahtjev za izuzeće prihvaća nije dopuštena
žalba. Rješenje kojim se zahtjev za izuzeće odbija može se pobijediti posebnom
žalbom, a ako je takvo rješenje donešeno nakon podignute optužbe - onda
samo žalbom na presudu.

(5) Ako je zahtjev za izuzeće iz članka 35. točke 6. ovoga Zakona podnešen
nakon početka glavne rasprave ili ako je postupljeno protivno odredbama
članka 37. stavka 4. i 5. ovoga Zakona, zahtjev će se odbaciti u cijelosti
odnosno djelomično. Protiv rješenja kojim se zahtjev odbacuje nije dopuštena
žalba. Rješenje kojim se zahtjev odbacuje donosi predsjednik suda, a na
glavnoj raspravi - vijeće. U donošenju tog rješenja može sudjelovati sudac
čije se izuzeće traži.

Članak 39.

Kad sudac ili sudac porotnik sazna da je stavljen zahtjev za njegovo
izuzeće, dužan je odmah obustaviti svaki rad na predmetu, a ako je riječ
o izuzeću iz članka 35. točke 6. ovoga Zakona, može do donošenja rješenja
o zahtjevu poduzimati samo one radnje za koje postoji opasnost od odgode.

Članak 40.

(1) Odredbe o izuzeću sudaca i sudaca porotnika na odgovarajući će se
način primjenjivati i na javne tužitelje i osobe koje su na temelju zakona
o javnom tužiteljstvu ovlaštene da javnog tužitelja zastupaju u postupku,
zapisničare, tumače i stručne osobe a i na vještake ako za njih nije što
drugo određeno (članak 234.).

(2) Javni tužitelj odlučuje o izuzeću osoba koje su na temelju zakona
o javnom tužiteljstvu ovlaštene da ga zastupaju u krivičnom postupku. O
izuzeću javnog tužitelja odlučuje neposredno viši javni tužitelj. O izuzeću
javnog tužitelja Republike Hrvatske odlučuje kolegij zamjenika javnog tužitelja
Republike Hrvatske.

(3) O izuzeću zapisničara, tumača, stručne osobe i vještaka odlučuje
vijeće, predsjednik vijeća ili sudac.

(4) Kad ovlaštene službene osobe organa unutarnjih poslova poduzimaju
istražne radnje na temelju ovoga Zakona, o njihovu izuzeću odlučuje istražni
sudac. Ako pri poduzimanju tih radnji sudjeluje zapisničar, o njegovu izuzeću
odlučuje službena osoba koja poduzima radnju.

Glava IV.

JAVNI TUŽITELJ

Članak 41.

(1) Osnovno pravo i osnovna dužnost javnog tužitelja jest gonjenje počinitelja
krivičnih djela.

(2) Za krivična djela za koja se goni po službenoj dužnosti javni je
tužitelj nadležan:

1) da poduzima potrebne mjere u vezi s otkrivanjem krivičnih djela i
pronalaženjem počinitelja i radi usmjeravanja prethodnog krivičnog postupka;

2) da zahtijeva provođenje istrage;

3) da podiže i zastupa optužnicu, odnosno optužni prijedlog pred nadležnim
sudom;

4) da podnosi žalbe protiv nepravomoćnih sudskih odluka i izvanredne
pravne lijekove protiv pravomoćnih sudskih odluka.

(3) Javni tužitelj obavlja i druge radnje određene ovim Zakonom.

Članak 42.

Mjesna nadležnost javnog tužitelja određuje se prema odredbama koje
vaze za nadležnost suda onog područja za koje je tužitelj postavljen.

Članak 43.

Kad postoji opasnost od odgode, radnje u postupku poduzet će i nenadležni
javni tužitelj, ali o tome mora odmah obavijestiti nadležnoga javnog tužitelja.

Članak 44.

Javni tužitelj poduzima sve radnje u postupku za koje je prema zakonu
ovlašten sam ili preko osoba koje su na temelju zakona o javniom tužiteljstvu
ovlaštene da ga zastupaju u krivičnom postupku.

Članak 45.

Sukob nadležnosti između javnih tužitelja rješava zajednički neposredno
viši javni tužitelj.

Članak 46.

Javni tužitelj može odustati od zahtjeva za gonjenje do završetka glavne
rasprave pred prvostepenim sudom, a pred višim sudom - u slučajevima predviđenim
u ovom Zakonu.

Glava V.

OŠTEĆENIK I PRIVATNI TUŽITELJ

Članak 47.

(1) Za krivična djela za koja se goni po privatnoj tužbi tužba se podnosi
u roku od tri mjeseca od dana kad je osoba ovlaštena na podnošenje privatne
tužbe saznala za krivično djelo i počinitelja.

(2) Ako je podignuta privatna tužba zbog krivičnog djela uvrede, okrivljenik
može do završetka glavne rasprave i nakon proteka roka iz stavka 1. ovoga
članka podići tužbu protiv tužitelja koji mu je uvredu vratio (protutužba).
U takvu slučaju sud donosi jednu presudu.

(3) Ako se u roku iz stavka 1. ovoga članka oštećenik obratio radi posredovanja
mirovnom vijeću, ili drugome samoupravnom sudu ovlaštenom za posredovanje
u mirenju, rok za podnošenje privatne tužbe počinje teći od dana kad je
postupak pred samoupravnim sudom završen, a ako postupak nije završen u
roku od tri mjeseca - protekom tog roka. Ako je u postupku pred samoupravnim
sudom došlo do izmirenja, oštećenik gubi pravo na podnošenje privatne tužbe.

Članak 48.

(1) Privatna tužba podnosi se nadležnom sudu.

(2) Kad je oštećenik podnio krivičnu prijavu, a u tijeku postupka utvrdi
se da je riječ o krivičnom djelu za koje se goni po privatnoj tužbi, prijava
će se smatrati pravovremenom privatnom tužbom ako je podnesena u roku predviđenom
za privatnu tužbu.

Članak 49.

(1) Za maloljetnike i osobe koje su potpuno lišene poslovne sposobnosti
privatnu tužbu podnosi njihov zakonski zastupnik.

(2) Maloljetnik koji je navršio šesnaest godina života može i sam podnijeti
privatnu tužbu.

Članak 50.

Ako privatni tužitelj umre u tijeku roka za podnošenje privatne tužbe
ili u tijeku postupka, njegov bračni drug, djeca, roditelji, usvojenici,
usvojitelji, braća i sestre mogu u roku od tri mjeseca nakon njegove smrti
podnijeti tužbu, odnosno dati izjavu da postupak nastavljaju.

Članak 51.

Ako je krivičnim djelom oštećeno više osoba gonjenje će se poduzeti,
odnosno nastaviti po privatnoj tužbi svakog oštećenika.

Članak 52.

Privatni tužitelj može svojom izjavom sudu pred kojim se vodi postupak
odustati od privatne tužbe do završetka glavne rasprave. U tom slučaju
on gubi pravo da ponovno podnese privatnu tužbu.

Članak 53.

(1) Ako privatni tužitelj ne dođe na glavnu raspravu iako je uredno
pozvan, ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene
adrese ili boravišta, smatrat će se da je odustao od tužbe, ako ovim Zakonom
nije što drugo određeno (članak 429.).

(2) Predsjednik vijeća dopustit će povrat u prijašnje stanje privatnom
tužitelju koji iz opravdanog razloga nije mogao doći na glavnu raspravu
ili da pravovremeno obavijesti sud o promjeni adrese ili boravišta ako
u roku od osam dana nakon prestanka smetnje podnese molbu za povrat u prijašnje
stanje. ·

(3) Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne može se tražiti
povrat u prijašnje stanje.

(4) Protiv rješenja kojim se dopušta povrat u prijašnje stanje nije
dopuštena žalba.

Članak 54.

(1) Oštećenik i privatni tužitelj imaju pravo u tijeku istrage upozoriti
na sve činjenice i predlagati dokaze koji su od važnosti za utvrđivanje
krivičnog djela, pronalaženje počinitelja krivičnog djela i utvrđivanje
njihovih imovinskopravnih zahtjeva.

(2) Na glavnoj raspravi oni imaju pravo predlagati dokaze, postavljati
pitanja optuženiku, svjedocima i vještacima te iznositi primjedbe i objašnjenja
što se tiče njihovih iskaza, pa i davati druge izjave i stavljati druge
prijedloge.

(3) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj imaju pravo
razmatrati spise i razgledati predmete koji služe kao dokaz. Njima se iznimno
može privremeno uskratiti razmatranje pojedinih spisa odnosno razgledanje
predmeta ako to zahtijevaju posebni razlozi obrane ili sigurnosti zemlje,
ali za oštećenika kao tužitelja i privatnog tužitelja to uskraćivanje može
trajati samo dok ne budu obaviješteni da je istraga završena (članak 167.).
Oštećeniku se može uskratiti razmatranje spisa i dok ne bude saslušan kao
svjedok. Protiv rješenja o uskraćivanju dopuštena je žalba vijeću (članak
21. stavak 6.) koja ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) Istražni sudac i predsjednik vijeća upoznat će oštećenika i privatnog
tužitelja s pravima navedenim u stavku 1. do 3. ovoga članka.

Članak 55.

(1) Kad javni tužitelj nađe da nema osnova de poduzme gonjenje za krivično
djelo za koje se goni po službenoj dužnosti ili kad nađe da nema osnova
da poduzme gonjenje protiv nekog od prijavljenih suučesnika, dužan je u
roku od osam dana o tome obavijestiti oštećenika i uputiti ga da može sam
poduzeti gonjenje. Tako će postupiti i sud ako je donio rješenje o obustavi
postupka zbog odustanka javnog tužitelja od gonjenja.

(2) Oštećenik ima pravo poduzeti odnosno nastaviti gonjenje u roku od
osam dana otkad je primio obavijest iz stavka 1. ovoga članka.

(3) Ako je javni tužitelj odustao od optužnice, oštećenik može, preuzimajući
gonjenje, ostati pri podignutoj optužnici ili podići novu.

(4) Oštećenik koji nije obaviješten da javni tužitelj nije poduzeo gonjenje
ili da je odustao od gonjenja može svoju izjavu da nastavlja postupak dati
pred nadležnim sudom u roku od tri mjeseca od dana kad je javni tužitelj
odbacio prijavu odnosno od dana kad je doneseno rješenje o obustavi postupka.

(5) Kad javni tužitelj odnosno sud obavještava oštećenika da može poduzeti
gonjenje, dostavit će mu i pouku koje radnje može poduzeti radi ostvarivanja
tog prava.

(6) Ako oštećenik kao tužitelj umre u tijeku trajanja roka za poduzimanje
gonjenja ili u tijeku trajanja postupka, njegov bračni drug, djeca, roditelji,
usvojenici, usvojitelji, braća i sestre mogu u roku od tri mjeseca od dana
njegove smrti poduzeti gonjenje odnosno dati izjavu da postupak produžuju.

Članak 56.

(1) Kad javni tužitelj odustane od optužnice na glavnoj raspravi, oštećenik
je dužan odmah se izjasniti hoće li nastaviti gonjenje. Ako oštećenik ne
prisustvuje glavnoj raspravi, a uredno je pozvan ili mu se poziv nije mogao
uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene adrese ili boravišta, smatrat
će se da ne želi nastaviti gonjenje.

(2) Predsjednik vijeća prvostepenog suda dopustit će povrat u prijašnje
stanje oštećeniku koji nije uredno pozvan ili je uredno pozvan, a iz opravdanih
razloga nije mogao doći na glavnu raspravu na kojoj je donesena presuda
kojom se optužba odbija zbog odustanka javnog tužitelja od optužnice, ako
oštećenik u roku od osam dana od primitka presude podnese molbu za povrat
u prijašnje stanje i ako u toj molbi izjavi da nastavlja gonjenje. U tom
slučaju zakazat će se ponovno glavna rasprava i presudom donesenom na temelju
nove glavne rasprave ukinut će se prijašnja presuda. Ako uredno pozvani
oštećenik ne dođe na novu glavnu raspravu, ostaje na snazi prijašnja presuda.
Odredbe članka 53. stavka 3. i 4. ovoga Zakona primijenit će se i u tom
slučaju.

Članak 57.

(1) Ako oštećenik u zakonskom roku ne pokrene ili ne nastavi gonjenje,
ili ako oštećenik kao tužitelj ne dođe na glavnu raspravu iako je uredno
pozvan, ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene
adrese ili boravišta, smatrat će se da je odustao od gonjenja.

(2) Ako oštećenik kao tužitelj ne dođe na glavnu raspravu na koju je
bio uredno pozvan, primijenit će se odredbe članka 53. stavka 2. do 4.
ovoga Zakona.

Članak 58.

(1) Oštećenik kao tužitelj ima ista prava koja ima javni tužitelj, osim
onih koja pripadaju javnom tužitelju kao državnom tijelu.

(2) U postupku koji se vodi na zahtjev oštećenika kao tužitelja javni
tužitelj ima pravo do završetka glavne rasprave sam preuzeti gonjenje i
zastupanje optužbe.

Članak 59.

(1) Ako je oštećenik maloljetnik ili osoba koja je potpuno lišena poslovne
sposobnosti, njegov zakonski zastupnik ovlašten je davati sve izjave i
poduzimati sve radnje na koje je prema ovom Zakonu ovlašten oštećenik.

(2) Oštećenik koji je navršio šesnaest godina života ovlašten je sam
davati izjave i poduzimati radnje u postupku.

Članak 60.

(1) Privatni tužitelj, oštećenik i oštećenik kao tužitelj te njihovi
zakonski zastupnici mogu svoja prava u postupku vršiti i preko punomoćnika.

(2) Oštećeniku kao tužitelju kad se postupak vodi na njegov zahtjev
za krivično djelo za koje se prema zakonu može izreći kazna zatvora više
od pet godina može se, na njegovo traženje, postaviti punomoćnik ako je
to u interesu postupka i ako oštećenik kao tužitelj, prema svome imovnom
stanju, ne može podmiriti troškove zastupanja. O zahtjevu odlučuje istražni
sudac odnosno predsjednik vijeća, a punomoćnika postavlja predsjednik suda
iz reda odvjetnika. Ako u sjedištu suda nema dovoljno odvjetnika, za punomoćnika
se može postaviti osoba koja je diplomirani pravnik i koja je sposobna
da oštećeniku kao tužitelju pruži stručnu pomoć.

Članak 61.

Privatni tužitelj, oštećenik kao tužitelj i·oštećenik te njihovi zakonski
zastupnici i punomoćnici dužni su o svakoj promjeni adrese ili boravišta
obavijestiti sud.

Glava VI.

BRANITELJ

Članak 62.

(1) Okrivljenik može imati branitelja u tijeku cijeloga krivičnog postupka.

(2) Okrivljenik se prije prvog ispitivanja mora poučiti da im pravo
uzeti branitelja i da branitelj može prisustvovati njegovu ispitivanju.

(3) Branitelja okrivljeniku mogu uzeti i njegov zakonski zastupnik,
bračni drug, srodnik po krvi u pravoj liniji, usvojitelj, usvojenik, brat,
sestra i hranitelj.

(4) Za branitelja se može uzeti samo odvjetnik, a odvjetnika može zamijeniti
odvjetnički pripravnik. Ako se postupak vodi za krivično djelo za koje
se prema zakonu može izreći kazna zatvora više od pet godina ili teža kazna,
odvjetnika može zamijeniti odvjetnički pripravnik samo ako ima položen
stručni ispit predviđen propisom. Pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske
branitelj može biti samo odvjetnik.

(5) Ako u sjedištu suda nema dovoljno odvjetnika, predsjednik će suda
na zahtjev okrivljenika ili osoba iz stavka 3. ovoga članka odobriti da
se za branitelja uzme diplomirani pravnik sposoban da okrivljeniku pruži
pomoć u obrani.

(6) Branitelj je dužan podnijeti punomoć organu pred kojim se vodi postupak.
Okrivljenik može branitelju dati i usmenu punomoć na zapisnik kod organa
pred kojim se vodi postupak.

Članak 63.

(1)·Više okrivljenika mogu imati zajedničkog branitelja samo ako to
nije u suprotnosti s interesima njihove obrane.

(2) Jedan okrivljenik može imati više branitelja, a smatra se da je
obrana osigurana kad u postupku sudjeluje jedan od branitelja.

Članak 64:

(1) Branitelj ne može biti oštećenik, bračni drug oštećenika ili tužitelja
ni njihov srodnik po krvi u pravoj liniji do bilo kojeg stupnja, u pobočnoj
liniji do četvrtog stupnja ili po tazbini do drugog stupnja.

(2) Branitelj ne može biti ni osoba koja je kao svjedok pozvana na glavnu
raspravu, osim ako je prema ovom Zakonu oslobođena dužnosti svjedočenja
i izjavila je da neće svjedočiti ili ako se branitelj saslušava kao svjedok
u slučaju iz članka 216. točke 2. ovoga Zakona.

(3) Branitelj ne može biti ni osoba koja je u istom predmetu postupala
kao sudac ili javni tužitelj.

Članak 65.

(1) Ako je okrivljenik nijem, gluh ili nesposoban da se sam uspješno
brani ili ako se postupak vodi zbog krivičnog djela za koje se može izreći
kazna zatvora od dvadeset godina, okrivljenik mora imati branitelja već
pri prvom ispitivanju.

(2) Nakon podignute optužnice krivičnog djela za koje se prema zakonu
može izreći deset godina zatvora ili teža kazna okrivljenik mora imati
branitelja u vrijeme dostave optužnice.

(3) Okrivljenik kome se sudi u odsutnosti (članak 290.) mora imati branitelja
čim se donese rješenje o suđenju u odsutnosti.

(4) Ako okrivljenik u slučajevima obvezne obrane iz prethodnih stavaka
ne uzme sam branitelja, predsjednik suda postavit će mu branitelja po službenoj
dužnosti za daljnji tijek krivičnog postupka do pravomoćnosti presude,
a ako je izrečena kazna zatvora od dvadeset godina - i za postupak po izvanrednim
pravnim lijekovima. Kad se okrivljeniku po službenoj dužnosti postavi branitelj
nakon podignute otpužnice, obavijestit će se o tome okrivljenik zajedno
s dostavom optužnice. Ako optuženik u slučaju obvezne obrane ostane bez
branitelja u tijeku postupka, a sam ne uzme drugog branitelja, predsjednik
suda pred kojim se vodi postupak postavit će branitelja po službenoj dužnosti.

(5) Za branitelja će se postaviti odvjetnik, ali ako u sjedištu suda
nema dovoljno odvjetnika, za branitelja se može postaviti i druga osoba
koja je diplomirani pravnik i sposobna okrivljeniku pružiti pomoć u obrani.

Članak 66.

(1) Kad ne postoje uvjeti za obveznu obranu, a postupak se vodi za krivično
djelo za koje je propisana kazna zatvora iznad tri godine, okrivljeniku
se može, na njegov zahtjev, postaviti branitelj ako prema svome imovnom
stanju ne može podmiriti troškove obrane.

(2) Zahtjev za postavljanje branitelja prema stavku 1. ovoga članka
može se staviti samo nakon podignute optužnice. O zahtjevu odlučuje predsjednik
vijeća, a branitelja postavlja predsjednik suda. Što se tiče određivanja
branitelja, primijenit će se odredba članka 65. stavka 5. ovoga Zakona.

Članak 67.

(1) Umjesto postavljenog branitelja (članak 65. i 66.) okrivljenik može
sam uzeti drugog branitelja. U tom slučaju razriješit će se postavljeni
branitelj.

(2) Postavljeni branitelj može samo iz opravdanih razloga tražiti da
bude razriješen.

(3) O razrješenju branitelja u slučaju iz stavka 1. i 2. ovoga članka
odlučuje prije glavne rasprave istražni sudac odnosno predsjednik vijeća,
na glavnoj raspravi - vijeće, a u žalbenom postupku - predsjednik prvostepenog
vijeća, odnosno vijeće nadležno za odlučivanje u postupku po žalbi. Protiv
tog rješenja nije dopuštena žalba.

(4) Predsjednik suda može, na zahtjev okrivljenika ili uz njegov pristanak,
razriješiti postavljenog branitelja koji neuredno obavlja dužnost. Umjesto
razriješenog branitelja predsjednik suda postavit će drugog branitelja.
O razrješenju branitelja koji je odvjetnik obavijestit će se odvjetnička
komora.

Članak 68.

(1) Nakon donošenja rješenja o provođenju istrage ili nakon neposrednog
podnošenja optužnice (članak 151.), a i prije toga ako je osoba ispitana
u svojstvu okrivljenika branitelj ima pravo razmatrati spise i razgledati
pribavljene predmete koji služe kao dokaz.

(2) Iznimno, u tijeku prethodnog postupka, do podizanja optužnice, može
se branitelju privremeno uskratiti razmatranje pojedinih spisa ili razgledanje
predmeta kad to zahtijevaju posebni razlozi obrane ili sigurnosti zemlje.

(3) Protiv rješenja iz stavka 2. ovoga članka dopuštena je žalba vijeću
(članak 21. stavak 6.) koja ne zadržava izvršenje rješenja.

Članak 69.

(1) Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru, a ispitan je, branitelj se
može s njime dopisivati i razgovarati.

(2) Istražni sudac može narediti da se pisma koja okrivljenik upućuje
branitelju ili branitelj okrivljeniku predaju tek nakon što ih on pregleda
ili da okrivljenik samo u njegovoj prisutnosti ili u prisutnosti određene
službene osobe može razgovarati s braniteljem.

(3) Kad se završi istraga ili kad se optužnica odnosno optužni prijedlog
podigne bez provođenja istrage, okrivljeniku se ne može zabraniti da se
slobodno i bez nadzora dopisuje i razgovara sa svojim braniteljem.

Članak 70.

(1) Branitelj je ovlašten u korist okrivljenika poduzimati sve radnje
koje može poduzeti okrivljenik.

(2) Prava i dužnosti branitelja prestaju kad okrivljenik opozove punomoć.

Glava VII.

PODNESCI I ZAPISNICI

Članak 71.

(1) Privatne tužbe, optužnice i optužni prijedlozi oštećenika kao tužitelja,
prijedlozi, pravni lijekovi te druge izjave i priopćenja podnose se pismeno
ili se daju usmeno na zapisnik.

(2) Podnesci iz stavka 1. ovoga članka moraju biti razumljivi i sadržavati
sve što je potrebno da bi se na temelju njih moglo postupiti.

(3) Ako u ovom Zakonu nije drugačije određeno sud će podnositelja podneska
koji je nerazumljiv ili ne sadrži sve što je potrebno da bi se na temelju
njega moglo postupati pozvati da pbdnesak ispravi odnosno dopuni, a ako
on to ne učini u određenom roku, sud će podnesak odbaciti.

(4) U pozivu za ispravak odnosno dopunu podneska podnositelj će se upozoriti
na posljedice propuštanja.

Članak 72.

(1) Podnesci koji se prema ovom Zakonu dostavljaju protivnoj stranci
predaju se sudu u dovoljnom broja primjeraka za sud i drugu stranku. Ako
su u pitanju krivična djela navedena u članku 432. ovoga Zakona, predaje
se i jedan primjerak privatne tužbe za samoupravni sud.

(2) Ako takvi podnesci nisu predani sudu u dovoljnom broju primjeraka,
sud će pozvati podnositelja da u određenom roku preda dovoljan broj primjeraka.
Ako podnositelj ne postupi po naredbi suda, sud će potrebne primjerke prepisati
o trošku podnositelja.

Članak 73.

(1) Sud će kazniti novčanom kaznom do 200.000 hrvatskih dinara branitelja,
punomoćnika, zakonskog zastupnika, oštećenika, privatnog tužitelja ili
oštećenika kao tužitelja koji u podnesku ili u usmenoj riječi vrijeđa sud
ili osobu koja sudjeluje u postupku. Rješenje o kažnjavanju donosi istražni
sudac odnosno vijeće pred kojim je dana izjava a ako je ona učinjena u
podnesku - sud koji o podnesku treba da odluči. Protiv tog rješenja dopuštena
je žalba. Ako javni tužitelj ili osoba koja ga zastupa vrijeđa drugoga,
o tome će se obavijestiti nadležni javni tužitelj. O kažnjavanju odvjetnika
odnosno odvjetničkog pripravnika obavijestit će se odvjetnička komora.

(2) Kažnjavanje prema stavku 1. ovoga članka ne utječe na gonjenje i
izricanje kazne za krivično djelo počinjeno vrijeđanjem.

Članak 74.

(1) O svakoj radnji poduzetoj u tijeku krivičnog postupka sastavit će
se zapisnik istovremeno kad se radnja obavlja, a ako to nije moguće, onda
neposredno nakon toga.

(2) Zapisnik piše zapisničar. Samo kad se obavlja pretraga stana ili
osoba, ili se radnja poduzima izvan službenih prostorija organa, a zapisničar
se ne može osigurati, zapisnik može pisati osoba koja poduzima radnju.

(3) Kad zapisnik piše zapisničar, zapisnik se sastavlja, tako da osoba
koja poduzima radnju kazuje glasno zapisničaru što će unijeti u zapisnik.

(4) Osobi koja se ispituje dopustit će se da sama kazuje odgovore u
zapisnik. U slučaju zloupotrebe to joj se pravo može uskratiti.

Članak 75.

(1) U zapisnik se unosi naziv državnog tijela pred kojim se obavlja
radnja, mjesto gdje se obavlja radnja, dan i sat kad je radnja započeta
i završena, imena i prezimena prisutnih osoba i u kom svojstvu prisustvuju
te naznaka krivičnog predmeta po kojem se poduzima radnja.

(2) Zapisnik treba da sadrži bitne podatke o tijeku i sadržaju poduzete
radnje. U zapisnik se ubilježava u obliku pripovijedanja samo bitan sadržaj
danih iskaza i izjava. Pitanja se unose u zapisnik samo ako je potrebno
da se razumije odgovor. Ako je potrebno, u zapisnik će se doslovce unijeti
pitanje koje je postavljeno i odgovor koji je dan. Ako su pri poduzimanju
radnje oduzeti predmeti ili spisi, to će se naznačiti u zapisniku, a oduzete
stvari priključit će se zapisniku ili će se navesti gdje se nalaze na čuvanju.

(3) Pri poduzimanju radnji kao što je uviđaj, pretraga stana ili osoba,
ili prepoznavanje osoba ili predmeta (članak 223.), u zapisnik će se unijeti
i podaci koji su važni s obzirom na značenje takve radnje ili za utvrđivanje
istovjetnosti pojedinih predmeta (opis, mjere i veličina predmeta ili tragova,
stavljanje oznake na predmetima i dr.), a ako su napravljene skice, crteži,
planovi, fotografije, filmske snimke i sl., to će se navesti u zapisniku
i priključiti zapisniku.

Članak 76.

(1) Zapisnik se mora voditi uredno, u njemu se ne smije ništa izbrisati,
dodati ili mijenjati. Prekrižena mjesta moraju ostati čitljiva.

(2) Sve preinake, ispravci i dodaci unose se na kraju zapisnika i moraju
ih ovjeriti osobe koje potpisuju zapisnik.

Članak 77.

(1) Ispitana osoba, osobe koje obvezno prisustvuju radnjama u postupku
te stranke, branitelj i oštećenik, ako su prisutni, imaju pravo pročitati
zapisnik ili zahtijevati da im se pročita. Na to ih je dužna upozoriti
osoba koja poduzima radnju, a u zapisniku će se naznačiti je li upozorenje
učinjeno i je li zapisnik pročitan. Zapisnik će se uvijek pročitati ako
nije bilo zapisničara, i to će se naznačiti u zapisniku.

(2) Zapisnik potpisuje ispitana osoba. Ako se zapisnik sastoji od više
araka, ispitana osoba potpisuje svaki arak.

(3) Na kraju zapisnika potpisat će se tumač, ako ga je bilo, svjedoci
čija je prisutnost obvezna pri poduzimanju istražnih radnji, a pri pretrazi
i osoba koja se pretražuje ili čiji se stan pretražuje. Ako zapisnik ne
piše zapisničar (članak 74. stavak 2.), zapisnik potpisuju osobe koje prisustvuju
radnji. Ako takvih osoba nema ili ne mogu shvatiti sadržaj zapisnika, zapisnik
potpisuju dva svjedoka, osim ako nije moguće da se osigura njihova prisutnost.

(4) Osoba koja ne zna pisati umjesto potpisa stavlja otisak kažiprsta
desne ruke, a zapisničar ispod otiska upisuje njezino ime i prezime. Ako
se zbog nemogućnosti da se stavi otisak desnog kažiprsta stavlja otisak
nekog drugog prsta ili otisak prsta lijeve ruke, u zapisniku će se naznačiti
od kojeg·je prsta i s koje ruke uzet otisak.

(5) Ako ispitana osoba nema obje ruke - pročitat će zapisnik, a ako
ne zna pisati - zapisnik će joj se pročitati, i to će se zabilježiti u
zapisniku. Ako ispitana osoba odbije da potpiše zapisnik ili da se stavi
otisak prsta, to će se zabilježiti u zapisniku i navesti razlog odbijanja.

(6) Ako se radnja nije mogla obaviti bez prekida, u zapisniku će se
naznačiti dan i sat kad je nastao prekid te dan i sat kad se radnja nastavlja.

(7) Ako je bilo prigovora u vezi sa sadržajem zapisnika, navest će se
u zapisniku i ti prigovori.

(8) Zapisnik ne kraju potpisuje·osoba koja je poduzela radnju i zapisničar.

Članak 78.

(1) Kad je u ovom Zakonu određeno da se na iskazu okrivljenika, svjedoka
ili vještaka ne može utemeljiti sudska odluka, istražni će sudac po službenoj
dužnosti ili na prijedlog stranaka donijeti rješenje o izdvajanju zapisnika
o tim iskazima iz spisa odmah, a najkasnije do završetka istrage, odnosno
davanja suglasnosti istražnog suca da se optužnica može podići bez provođenja
istrage (članak 151. stavak 1.). Protiv tog rješenja dopuštena je posebna
žalba.

(2) Nakon pravomoćnosti rješenja izdvojeni se zapisnici zatvaraju u
poseban omot i čuvaju kod istražnog suca odvojeno od ostalih spisa i ne
mogu se razgledati niti se mogu koristiti u postupku.

(3) Nakon završene istrage te nakon davanja suglasnosti da se optužnica
može podići bez provođenja istrage (članak 151. stavak 1.) istražni će
sudac postupiti prema odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka i što se tiče
svih obavijesti koje su u skladu s člankom 148. ovoga Zakona organima unutarnjih
poslova dali okrivljenik i osobe navedene u članku 216. i 217. i članku
234. stavku 1. ovoga Zakona. Kad javni tužitelj podigne optužnicu bez provođenja
istrage(članak 151. stavak 6), dostavit će spise u kojima se nalaze takve
obavijesti istražnom sucu, koji će postupiti prema odredbama ovoga članka.

Članak 79.

(1) Istražni sudac može odrediti da se izvođenje istražne radnje snimi
magnetofonom. O tome će istražni sudac prethodno obavijestiti osobu koja
se ispituje odnosno saslušava.

(2) Snimka mora sadržavati podatke iz članka 75. stavka 1. ovoga Zakona,
podatke potrebne za identificiranje osobe čija se izjava snima i podatak
u kom svojstvu ta osoba daje izjavu. Kad se snimaju izjave više osoba mora
se osigurati da se iz snimke može jasno razaznati tko je dao izjavu.

(3) Na zahtjev saslušane osobe snimka će se odmah reproducirati, a ispravci
će se ili objašnjenja te osobe snimiti.

(4) U zapisnik o istražnoj radnji unijet će se da je obavljeno magnetofonsko
snimanje, tko je snimanje obavio, da je osoba koja se saslušava prethodno
obaviještena o snimanju, da je snimka reproducirana i gdje se magnetofonska
i vrpca čuva ako nije priložena spisima predmeta.

(5) Istražni sudac može odrediti da se magnetofonska snimka u cijelosti
ili djelomično prepiše. Prijepis će istražni sudac pregledati, ovjeriti
i priključiti zapisniku o poduzimanju istražne radnje.

(6) Magnetofonska vrpca čuva se u sudu dok se čuva i krivični spis.

(7) Istražni sudac može dopustiti da osobe koje imaju opravdan interes
magnetofonom snime izvođenje istražne radnje.

(8) Odredbe stavka 1. do 7. ovoga članka na odgovarajući se način primjenjuju
i kad se obavlja filmsko ili drugo snimanje istražne radnje.

Članak 80.

Za zapisnik o glavnoj raspravi važe i odredbe članka 298. do 301. ovoga
Zakona.

Članak 81. ·

(1) O vijećanju i glasovanju sastavit će se poseban zapisnik.

(2) Zapisnik o vijećanju i glasovanju sadrži tijek glasovanja i odluku
koja je donesena.

(3) Taj zapisnik potpisuju svi članovi vijeća i zapisničar. Odvojena
mišljenja priključit će se zapisniku o vijećanju i glasovanju ako nisu
unesena u zapisnik.

(4) Zapisnik o vijećanju i glasovanju zatvorit će se u poseban omot.
Taj zapisnik može razgledati samo viši sud kad rješava o pravnom lijeku
i u tom slučaju dužan je zapisnik ponovno zatvoriti u poseban omot i na
omotu naznačiti da je razgledao zapisnik.

G l a v a VIII.

ROKOVI

Članak 82.

(1) Rokovi predviđeni ovim Zakonom ne mogu se produljiti osim kad to
zakon izričito dopušta. Ako je riječ o roku koji je ovim Zakonom određen
radi zaštite prava obrane i drugih procesnih prava okrivljenika, taj se
rok može skratiti ako to zahtijeva okrivljenik pismeno ili usmeno na zapisnik
pred sudom.

(2) Kad je izjava vezana za rok, smatra se da je dana u roku ako je
prije nego što rok protekne predana onome tko je ovlašten da je primi.

(3) Kad je izjava upućena preko pošte preporučenom pošiljkom ili brzojavom,
dan predaje pošti smatra se danom predaje onome kome je upućena. Predaja
vojnoj pošti u mjestima gdje ne postoji redovna pošta smatra se predajom
pošti preporučenom pošiljkom.

(4) Okrivljenik koji se nalazi u pritvoru može izjavu koja je vezana
za rok dati i na zapisnik kod suda koji vodi postupak ili je predati upravi
zatvora, a osoba koja se nalazi na izdržavanju kazne ili se nalazi u kakvoj
ustanovi radi primjene mjere sigurnosti ili odgojne mjere može takvu izjavu
predati upravi ustanove u kojoj je smještena. Dan kad je sastavljen takav
zapisnik odnosno kad je izjava predana upravi ustanove smatra se danom
predaje organu koji je nadležan da je primi.

(5) Ako je podnesak koji je vezan za rok, zbog neznanja ili očite pogreške
podnositelja, predan ili upućen nenadležnom sudu prije proteka roka, pa
nadležnom sudu stigne nakon proteka roka, uzet će se da je podnešen na
vrijeme.

Članak 83.

(1) Rokovi se računaju na sate, dane, mjesece i godine.

(2) Sat ili dan kad su dostava ili priopćenje obavljeni odnosno u koji
pada događaj od kada treba računati trajanje roka, ne uračunava se u rok,
već se za početak roka uzima prvi slijedeći sat odnosno dan. Kao dan računaju
se 24 sata, a mjesec se računa po kalendarskom vremenu.

(3) Rokovi određeni po mjesecima odnosno godinama završavaju se protekom
onog dana posljednjeg mjeseca odnosno godine koji po svom broju odgovara
danu kad je rok otpočeo. Ako nema tog dana u posljednjem mjesecu, rok se
završava posljednjeg dana tog mjeseca.

(4) Ako posljednji dan roka pada na državni praznik, subotu ili nedjelju,
ili u koji drugi dan kad državno tijelo nije radilo, rok istječe protekom
prvoga slijedećeg radnog dana.

Članak 84.

(1) Okrivljeniku koji iz opravdanih razloga propusti rok za podnošenje
žalbe na presudu ili na rješenje o primjeni, mjere sigurnosti ili odgojne
mjere ili o oduzimanju imovinske koristi sud će dopustiti povrat u prijašnje
stanje radi podnošenja žalbe ako u roku od osam dana nakon prestanka uzroka
zbog kojega je propustio rok podnese molbu za povrat u prijašnje stanje
i ako istovremeno s molbom preda i žalbu.

(2) Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne može se tražiti
povrat u prijašnje stanje.

Članak 85.

(1) O povratu u prijašnje stanje odlučuje predsjednik vijeća koje je
donijelo presudu ili rješenje koje se pobija žalbom.

(2) Protiv rješenja kojim se dopušta povrat u prijašnje stanje nije
dopuštena žalba.

(3) Kad je okrivljenik podnio žalbu na rješenje kojim se ne dopušta
povrat u prijašnje stanje, sud je dužan tu žalbu zajedno sa žalbom na presudu
ili na rješenje o primjeni mjere sigurnosti ili odgojne mjere ili o oduzimanju
imovinske koristi te s odgovorom na žalbu i svim spisima dostaviti višem
sudu na rješavanje.

Članak 86.

Molba za povrat u prijašnje stanje u pravilu ne zadržava izvršenje presude
odnosno rješenja o primjeni mjere sigurnosti ili odgojne mjere ili o oduzimanju
imovinske koristi, ali sud nadležan za rješavanje molbe može odlučiti da
se s izvršenjem zastane do donošenja odluke o molbi.

Glava IX.

TROŠKOVI KRIVIČNOG POSTUPKA

Članak 87.

(1) Troškovi krivičnog postupka jesu izdaci učinjeni u povodu krivičnog
postupka od njegova pokretanja do njegova završetka i izdaci za poduzete
istražne radnje prije istrage.

(2) Troškovi krivičnog postupka obuhvaćaju:

1) troškove za svjedoke, vještake, tumače i stručne osobe i troškove
uviđaja;

2) podvozne troškove okrivljenika;

3) izdatke za dovođenje okrivljenika odnosno osobe lišene slobode;

4) podvozne i putne troškove službenih osoba;

5) troškove liječenja okrivljenika dok se nalazi u pritvoru te troškove
porođaja;

6) paušalnu svotu;

7) nagradu i nužne izdatke branitelja, nužne izdatke privatnog tužitelja
i oštećenika kao tužitelja i njihovih zakonskih zastupnika te nagradu i
nužne izdatke njihovih punomoćnika;

8) nužne izdatke oštećenika i njegova zakonskog zastupnika te nagradu
i nužne izdatke njegova punomoćnika.

(3) Paušalna svota utvrđuje se u okviru svota određenih propisom s obzirom
na trajanje i složenost postupka i imovno stanje osobe obvezne da plati
tu svotu.

(4) Troškovi iz točke 1. do 5. stavka 2. ovoga članka te nužni izdaci
postavljenog branitelja i postavljenog punomoćnika oštećenika kao tužitelja
(članak 66. i 92.) u postupku zbog krivičnih djela za koja se goni po službenoj
dužnosti isplaćuju se iz sredstava tijela koji vodi krivični postupak unaprijed,
a naplaćuje se kasnije od osoba koje su ih dužne nadoknaditi prema odredbama
ovoga Zakona. Tijelo koje vodi krivični postupak dužno je sve troškove
koji su unaprijed isplaćeni unijeti u popis koji će se priložiti spisima.

(5) Troškovi prevođenja na jezike naroda i manjina u Hrvatskoj koji
nastaju primjenom odredaba Ustava i ovoga Zakona o pravu pripadnika naroda
i manjina u Hrvatskoj na upotrebu svog jezika neće se naplaćivati od osoba
koje su prema odredbama ovoga Zakona dužne nadoknaditi troškove krivičnog
postupka.

Članak 88.

(1) U svakoj presudi i rješenju kojim se obustavlja krivični postupak
odlučit će se tko će podmiriti troškove postupka i koliki su.

(2) Ako nedostaju podaci o visini troškova, posebno rješenje o visini
troškova donijet će istražni sudac, sudac pojedinac ili predsjednik vijeća
kad se ti podaci pribave. Zahtjev s podacima o visini troškova može se
podnijeti najkasnije u roku od tri mjeseca od dana dostave pravomoćne presude
ili rješenja osobi koja ima pravo postaviti takav zahtjev.

(3) Kad je o troškovima krivičnog postupka odlučeno posebnim rješnjem,
o žalbi protiv tog rješenja odlučuje vijeće (članak 21. stavak 6.).

Članak 89.

(1) Okrivljenik, oštećenik, oštećenik kao tužitelj, privatni tužitelj,
branitelj, zakonski zastupnik, punomoćnik, svjedok, vještak, tumač i stručna
osoba (članak 159.), bez obzira na rezultat krivičnog postupka, podmiruju
troškove svog dovođenja, odgode istražne radnje ili glavne rasprave i druge
troškove postupka koje su uzrokovali svojom krivnjom te odgovarajući dio
paušalne svote.

(2) O troškovima iz stavka 1. ovoga članka donosi se posebno rješenje,
osim ako se o troškovima koje podmiruju privatni tužitelj i okrivljenik
rješava u odluci o glavnoj stvari

Članak 90.

(1) Kad sud okrivljenika oglasi krivim, izreći će u presudi da je dužan
nadoknaditi troškove krivičnog postupka.

(2) Osoba koja je okrivljena za više krivičnih djela neće se osuditi
na naknadu troškova u vezi s djelima za koja je oslobođena optužba ako
se ti troškovi mogu izdvojiti iz ukupnih troškova.

(3) U presudi kojom je više okrivljenika oglašeno krivima sud će odrediti
koliki će dio troškova podmiriti svaki od njih, a ako to nije moguće, osudit
će sve okrivljenike da solidarno podmire troškove. Plaćanje paušalne svote
odredit će se za svakog okrivljenika napose.

(4) U odluci kojom rješava o troškovima sud može osloboditi okrivljenika
dužnosti da nadoknadi u cijelosti ili djelomično troškove krivičnog postupka
iz članka 87. stavka 2. točke 1. do 6. ovoga Zakona ako bi njihovim plaćanjem
bilo dovedeno u pitanje uzdržavanje okrivljenika ili osoba koje je on dužan
uzdržavati. Ako se te okolnosti utvrde nakon donošenja odluke o troškovima,
predsjednik vijeća može posebnim rješenjem osloboditi okrivljenika dužnosti
naknade troškova krivičnog postupka.

Članak 91.

(1) Kad se obustavi krivični postupak ili kad se donese presuda kojom
se okrivljenik oslobađa optužbe ili kojom se optužba odbija, izreći će
se u rješenju odnosno presudi da troškovi krivičnog postupka iz članka
87. stavka 2. točke 1. do 5. ovoga Zakona te nužni izdaci okrivljenika
i nužni izdaci i nagrada branitelja padaju na teret proračunskih sredstava,
osim u slučajevima određenim u slijedećim stavcima.

(2) Osoba koja je svjesno podnijela lažnu prijavu podmirit će troškove
krivičnog postupka.

(3) Privatni tužitelj dužan je nadoknaditi troškove krivičnog postupka
iz članka 87. stavka 2. točke 1. do 6. ovoga Zakona, nužne izdatke okrivljenika
te nužne izdatke i nagradu njegova branitelja ako je postupak završen presudom
kojom se okrivljenik oslobađa optužbe, ili presudom kojom se optužba odbija,
ili rješenjem o obustavi postupka, osim ako je postupak obustavljen, odnosno
ako je donesena presuda kojom se optužba odbija zbog smrti okrivljenika
ili oboljenja od kakve trajne duševne bolesti ili zato što je nastupila
zastara krivičnog gonjenja zbog odugovlačenja postupka koje se ne može
pripisati u krivnju privatnog tužitelja. Ako je postupak obustavljen zbog
odustanka od tužbe, okrivljenik i privatni tužitelj mogu se nagoditi o
svojim međusobnim troškovima. Ako ima više privatnih tužitelja, troškove
će solidarno podnositi svi.

(4) Kad sud odbije optužbu zbog nenadležnosti, odluku o troškovima donijet
će nadležni sud.

Članak 92.

(1) Nagradu i nužne izdatke branitelja i punomoćnika privatnog tužitelja
ili oštećenika dužna je platiti zastupana osoba, bez obzira na to tko je
prema odluci suda dužan podmiriti troškove krivičnog postupka, osim ako
prema odredbama ovoga Zakona nagrada i nužni izdaci branitelja padaju na
teret proračunskih sredstava. Ako je okrivljeniku branitelj bio postavljen,
a plaćanjem bi nagrade i nužnih izdataka bilo dovedeno u pitanje uzdržavanje
okrivljenika ili uzdržavanje osoba koje je on obvezan uzdržavati, nagrada
i nužni izdaci branitelja isplatit će se iz proračunskih sredstava. Tako
će se postupiti i ako je oštećeniku kao tužitelju bio postavljen punomoćnik.

(2) Branitelj i punomoćnik koji nisu odvjetnici nemaju pravo na nagradu.
Oni imaju pravo na nužne izdatke, a branitelj i na izmaklu zaradu.

Članak 93.

O dužnosti plaćanja troškova koji nastanu kod višeg suda odlučuje konačno
taj sud prema odredbama članka 87. do 92. ovoga Zakona.

Članak 94.

Propis o naknadi troškova pred sudovima u Republici Hrvatskoj donosi
ministar pravosuđa i uprave.

Glava X.

IMOVINSKOPRAVNI ZAHTJEVI

Članak 95.

(1) Imovinskopravni zahtjev koji je nastao zbog izvršenja krivičnog
djela raspravit će se na prijedlog ovlaštenih osoba u krivičnom postupku,
ako se time ne bi znatno odugovlačio taj postupak.

(2) Imovinskopravni zahtjev može se odnositi na naknadu štete, povrat
stvari ili poništaj određenoga pravnog posla.

Članak 96.

(1) Prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u krivičnom
postupku može podnijeti osoba koja je ovlaštena takav zahtjev ostvarivati
u parnici.

(2) Ako su zbog krivičnog djela oštećena društvena sredstva, tijelo
koje je zakonom ovlašteno da se brine o zaštiti tih sredstava može u krivičnom
postupku sudjelovati u skladu s ovlaštenjima koja ima na temelju tog zakona.

Članak 97.

(1) Prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u krivičnom
postupku podnosi se tijelu kome se podnosi krivična prijava ili sudu pred
kojim se vodi postupak.

(2) Prijedlog se može podnijeti najkasnije do završetka glavne rasprave
pred prvostepenim sudom.

(3) Osoba ovlaštena·na podnošenje prijedloga dužna je određeno naznačiti
svoj zahtjev i podnijeti dokaze.

(4) Ako ovlaštena osoba nije stavila prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog
zahtjeva u krivičnom postupku do podizanja optužbe, obavijestit će se da
taj prijedlog može staviti do završetka glavne rasprave. Ako su zbog krivičnog
djela oštećena društvena sredstva, a prijedlog nije stavljen, sud će o
tome obavijestiti organ iz članka 96. stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 98.

(1) Ovlaštene osobe (članak 96.) mogu do završetka glavne rasprave odustati
od prijedloga za ostvarivanje imovinskopravrkog zahtjeva u krivičnom postupku
i ostvarivati ga u parnici. U slučaju odustanka od prijedloga takav se
prijedlog ne može ponovno staviti, osim ako ovim Zakonom nije što drugo
određeno.

(2) Ako je imovinskopravni zahtjev nakon stavljenog prijedloga, a prije
završetka glavne rasprave prešao prema pravilima imovinskog prava na drugu
osobu, ta će se osoba pozvati da se izjasni ostaje li pri prijedlogu. Ako
se uredno pozvani ne odazove, smatra se da je odustao od stavljenog prijedloga.

Članak 99.

(1) Sud pred kojim se vodi postupak ispitat će okrivljenika o činjenicama
navedenim u prijedlogu i izvidjeti okolnosti koje su od važnosti za utvrđivanje
imovinskopravnog zahtjeva. Ali i prije nego što je stavljen takav prijedlog
sud je dužan prikupiti dokaze i izvidjeti što je potrebno za odlučivanje
o zahtjevu.

(2) Ako bi se izviđanjem o imovinskopravnom zahtjevu znatno odugovlačio
krivični postupak, sud će se ograničiti na prikupljanje onih podataka čije
utvrdivanje kasnije ne bi bilo moguće ili bi bilo znatno otežano.

Članak 100.

(1) O imovinskopravnim zahtjevima odlučuje sud.

(2) U presudi kojom okrivljenika oglašava krivim sud može oštećeniku
dosuditi imovinskopravni zahtjev u cijelosti ili mu može imovinskopravni
zahtjev dosuditi djelomično, a za višak uputiti ga na parnicu. Ako podaci
krivičnog postupka ne daju pouzdanu osnovu ni za potpuno ni za djelomično
presuđenje, sud će oštećenika uputiti da imovinskopravni zahtjev u cijelosti
može ostvarivati u parnici.

(3) Kad sud donese presudu kojom se okrivljenik oslobada optužbe ili
kojom se optužba odbija ili kad rješenjem obustavi krivični postupak, uputit
će oštećenika da imovinskopravni zahtjev može ostvarivati u parnici. Kad,
se sud oglasi nenadležnim za krivični postupak, uputit će oštećenika da
imovinskopravni zahtjev može prijaviti u krivičnom postupku koji će otpočeti
ili nastaviti nadležni sud.

Članak 101.

Ako se imovinskopravni zahtjev odnosi na povrat stvari, a sud ustanovi
da stvar pripade oštećeniku i da se nalazi kod okrivljenika ili kod nekog
od učesnika u krivičnom djelu ili kod osobe kojoj su je oni dali na čuvanje,
odredit će u presudi da se stvar preda oštećeniku.

Članak 102.

Ako se imovinskopravni zahtjev odnosi na poništaj određenoga pravnoga
posla, a sud ustanovi da je zahtjev osnovan, izreći će u presudi potpun
ili djelomičan poništaj toga pravnog posla, s posljedicama koje otuda proistječu,
ne dirajući u prava trećih osoba.

Članak 103.

(1) Pravomoćnu presudu kojom je odlučeno o imovinskopravnom zahtjevu
može sud u krivičnom postupku izmijeniti samo u povodu ponavljanja krivičnog
postupka, zahtjeva za zaštitu zakonitosti ili zahtjeva za izvanredno preispitivanje
pravomoćne presude.

(2) Izvan tog slučaja osuđenik odnosno njegovi nasljednici mogu samo
u parnici zahtijevati da se pravomoćna presuda krivičnog suda kojom je
odlučeno o imovinskopravnom zahtjevu izmijeni, i to ako postoje uvjeti
za ponavljanje prema odredbama koje važe za parnični postupak.

Članak 104.

(1) Na prijedlog ovlaštenih osoba (članak 96.) mogu se u krivičnom postupku
prema odredbama koje važe za izvršni postupak odrediti privremene mjere
osiguranja imovinskopravnog zahtjeva nastalog zbog izvršenja krivičnog
djela

(2) Rješenje iz stavka 1. ovoga članka donosi u istrazi istražni sudac.
Nakon podignute optužnice rješenje donosi izvan glavne rasprave predsjednik
vijeća, a na glavnoj raspravi vijeće.

(3) Žalba protiv rješenja vijeća o privremenim mjerama osiguranja nije
dopuštena. U ostalim slučajevima o žalbi rješava vijeće (članak 21. stavak
6.). Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

Članak 105.

(1) Ako je riječ o stvarima koje nedvojbeno pripadaju oštećeniku, a
ne služe kao dokaz u krivičnom postupku, te će se stvari predati oštećeniku
i prije završetka postupka.

(2) Ako se više oštećenika spori o vlasništvu stvari, uputit će se na
parnicu, a sud će u krivičnom postupku odrediti samo čuvanje stvari kao
privremenu mjeru osiguranja.

(3) Stvari koje služe kao dokaz oduzet će se privremeno i nakon završetka
postupka vratiti vlasniku. Ako je takva stvar prijeko potrebna vlasniku,
ona mu se može vratiti i prije završetka postupka uz obvezu da je na zahtjev
donese

Članak 106.

(1) Ako oštećenik ima zahtjev prema trećoj osobi zato što se kod nje
nalaze stvari pribavljene krivičnim djelom i zato što je ona zbog krivičnog
djela došla do imovinske koristi, može sud u krivičnom postupku na prijedlog
ovlaštenih osoba (članak 96.), i prema odredbama koje važe za izvršni postupak,
odrediti privremene mjere osiguranja i prema trećoj osobi. Odredbe članka
104. stavka 2. i 3. ovoga Zakona vrijede i u tom slučaju.

(2) U presudi kojom se okrivljenik oglašava krivim sud će ili ukinuti
injere iz stavka 1. ovoga članka ako već prije toga nisu ukinute, ili će
oštećenika uputiti na parnicu, stim da će se te mjere ukinuti ako parnica
ne bude pokrenuta u roku koji odredi sud.

Glava XI.

DONOŠENJE I PRIOPĆAVANJE ODLUKA

Članak 107.

(1) U krivičnom postupku odluke se donose u obliku presude, rješenja
i naredbe.

(2) Presude donosi samo sud, a rješenja i naredbe donose i druga tijela
koja sudjeluju u krivičnom postupku.

Članak 108.

(1) Odluke vijeća donose se nakon usmenog vijećanja i glasovanja. Odluka
je donesena kad je za nju glasovala većina članova vijeća.

(2) Predsjednik vijeća rukovodi vijećanjem i glasovanjem te glasuje
posljednji. On je dužan brinuti se da se sva pitanja svestrano i potpuno
razmotre.

(3) Ako se u vezi s pojedinim pitanjima o kojima se glasuje glasovi
podijele na više različitih mišljenja, tako da nijedno od njih nema većinu,
pitanja će se razdvojiti i glasovanje će se ponavljati dok se ne postigne
većina. Ako se na taj način ne postigne većina, odluka će se donijeti tako
da će se glesovi koji su za okrivljenika najnepovoljniji pribrojiti glasovima
koji su od njih manje nepovoljni, sve dok se ne postigne potrebna većina.

(4) Članovi vijeća ne mogu odbiti da glasuju o pitanjima koja
postavi predsjednik vijeća, ali član vijeća koji je glasovao da se optuženik
oslobodi ili da se presuda ukine i ostao u manjini nije dužan glasovati
o sankciji. Ako ne glasuje, uzet će se kao da je pristao na glas koji je
za okrivljenika najpovoljniji.

Članak 109.

(1) Pri odlučivanju najprije se glasuje je li sud nadležan, je li potrebno
dopuniti postupak te o drugim prethodnim pitanjima. Kad se donese odluka
o prethodnim pitanjima, prelazi se na rješavanje o glavnoj stvari.

(2) Pri odlučivanju o glavnoj stvari najprije će se glasovati je li
optuženik počinio krivično djelo i je li krivično odgovoran, a nakon toga
će se glasovati o kazni, drugim krivičnim sankcijama, troškovima krivičnog
postupka, imovinskopravnim zahtjevima i ostalim pitanjima o kojima treba
donijeti odluku.

(3) Ako je ista osoba optužena za više krivičnih djela, glasovat će
se o krivičnoj odgovornosti i kazni za svako to djelo a nakon toga o jedinstvenoj
kazni za sva djela.

Članak 110.

(1) Vijećanje i glasovanje obavljaju se u tajnom zasjedanju.

(2) U prostoriji u kojoj se obavlja vijećanje i glasovanje mogu biti
prisutni samo članovi vijeća i zapisničar.

Članak 111.

(1) Ako ovim Zakonom nije drugačije određeno, odluke se priopćavaju
zainteresiranim osobama usmenim objavljivanjem ako su prisutne, a dostavom
ovjerenog prijepisa ako su odsutne.

(2) Ako je odluka usmeno priopćena, to će se naznačiti u zapisniku ili
na spisu, a osoba kojoj je priopćenje dano potvrdit će to svojim potpisom.
Ako zainteresirana osoba izjavi da se neće žaliti, ovjereni prijepis usmeno
priopćene odluke neće joj se dostaviti, ako ovim Zakonom nije drugačije
određeno.

(3) Prijepisi odluka protiv kojih je dopuštena žalba dostavljaju se
s uputom o pravu na žalbu.

Glava XII.

DOSTAVA PODNESAKA I RAZMATRANJE SPISA

Članak 112.

(1) Podnesci se dostavljaju u pravilu preko pošte. Dostava se može obavljati
i preko nadležnog tijela općine, preko službene osobe tijela koje je odluku
donijelo ili neposredno tom tijelu.

(2) Poziv za glavnu raspravu ili druge pozive sud može i usmeno dati
osobi koja se nalazi pred sudom, uz pouku o posljedicama nedolaska. Poziv
dan na taj način zabilježit će se u zapisniku koji će pozvana osoba potpisati,
osini ako je taj poziv zabilježen u zapisniku o glavnoj raspravi. Smatra
se da je time dostava postala pravovaljanom.

Članak 113.

Podnesak za koji je u ovom Zakonu određeno da se ima osobno dostaviti
predaje se neposredno osobi kojoj je upućen. Ako se osoba kojoj se podnesak
mora osobno dostaviti ne zatekne tamo gdje se podnesak ima dostaviti dostavljač
će se obavijestiti kad i na kome mjestu može tu osobu zateći i ostaviti
joj kod jedne od osoba navedenih u članku 114. ovoga Zakona pisanu obavijest
da radi primanja podneska bude u određen dan i sat u svom stanu ili na
svome radnom mjestu. Ako i nakon toga dostavljač ne zatekne osobu kojoj
se podnesak ima dostaviti, postupit će prema odredbi članka 114. stavka
1. ovoga Zakona, i time se smatra da je podnesak dostavljen.

Članak 114.

(1) Podnesci za koje u ovom Zakonu nije određeno da se moraju osobno
dostaviti dostavljaju se također osobno, no takvi se podnesci, ako se primatelj
ne zatekne u stanu ili na radnome mjestu, mogu predati kojem od njegovih
odraslih članova domaćinstva, koji je dužan primiti podnesak. Ako se oni
ne zateknu u stanu, podnesak će se predati nadstojniku ili susjedu, ako
oni na to pristanu. Ako se podnesak dostavlja osobi na njezinu radnome
mjestu a ona se tamo ne zatekne, podnesak se može dostaviti osobi ovlaštenoj
za primanje pošte, koja je podnesak dužna primiti ili osobi koja je zaposlena
na istome mjestu, ako ona pristane da primi podnesak.

(2) Ako se utvrdi da je osoba kojoj se podnesak ima dostaviti odsutna
i da joj osobe iz stavka 1. ovoga članka zbog toga ne mogu podnesak predati
na vrijeme, podnesak će se vratiti uz naznaku gdje se odsutni nalazi.

Članak 115.

(1) Okrivljeniku će se poziv za prvo ispitivanje u prethodnom postupku
i poziv za glavnu raspravu osobno dostaviti.

(2) Okrivljeniku koji nema branitelja osobno će se dostaviti optužnica,
optužni prijedlog ili privatna tužba, a i presuda i druge odluke od čije
dostave teče rok za žalbu. Na zahtjev okrivljenika presuda i druge odluke
dostavit će se osobi koju on odredi.

(3) Ako okrivljeniku koji nema branitelja treba dostaviti presudu kojom
mu je izrečena kazna zatvora a presuda se ne može dostaviti na njegovu
dosadašnju adresu, sud će okrivljeniku postaviti branitelja po službenoj
dužnosti koji će obavljati tu dužnost dok se ne sazna nova adresa okrivljenika.
Postavljenom branitelju odredit će se potreban rok za upoznavanje sa spisima,
a nakon toga će se presuda dostaviti postavljenom branitelju i postupak
nastaviti. Ako je u pitanju druga odluka od čije dostave teče rok za žalbu
ili žalba protivne stranke koja se dostavlja radi odgovora odluka odnosno
žalba istaći će se na oglasnoj ploči suda i protekom osam dana od dana
isticanja smatra se da je dostava postala pravovaljanom.

(4) Ako okrivljenik ima branitelja, optužnica optužni prijedlog, privatna
tužba i sve odluke od čije dostave teče rok za žalbu, a i žalba protivne
stranke koja se dostavlja radi odgovora, dostavit će se i branitelju i
okrivljeniku prema odredbama članka 114. ovoga Zakona. U takvu slučaju
rok za podnošenje pravnog lijeka odnosno odgovora na žalbu teče od dana
dostave podneska okrivljeniku. Ako se okrivljeniku ne može dostaviti odluka
odnosno žalba zato što je njegova adresa nepoznata, odluka odnosno žalba
istaći će se ne oglasnoj ploči suda i protekom osam dana od dana isticanja
smatra se da je dostava postala pravovaljanom.

(5) Ako se podnesak ima dostaviti branitelju okrivljenika, a on ima
više branitelja, dovoljno je da se dostavi jednom od njih.

Članak 116.

(1) Poziv za podnošenje privatne tužbe ili optužnice te poziv za glavnu
raspravu dostavljaju se privatnom tužitelju i oštećeniku kao tužitelju,
odnosno njihovu zakonskom zastupniku osobno (članak 113.), a njihovim punomoćnicima

- prema članku 114. ovoga Zakona. Na isti način dostavljaju im se i
odluke za koje od dana dostave teče rok za žalbu te žalba protivne stranke
koja se dostavlja radi odgovora.

(2) Ako se osobama iz stavka 1. ovoga članka ili oštećeniku poziv ne
može dostaviti na dosadašnju adresu, sud će poziv odnosno odluku ili žalbu
istaći na oglasnoj ploči suda, i protekom osam dana od dana isticanja smatra
se da je dostava postala pravovaljanom.

(3) Ako oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj ima
zakonskog zastupnika ili punomoćnika, poziv će se dostaviti njemu, a ako
ih ima više, samo jednom od njih.

Članak 117.

(1) Potvrdu o obavljenoj dostavi (dostavnicu) potpisuje primatelj i
dostavljač. Primatelj će na dostavnici sam naznačiti dan primitka.

(2) Ako primatelj ne zna pisati ili se nije u stanju potpisati, dostavljač
će ga potpisati, naznačiti dan primitka i staviti napomenu zašto je potpisao
primatelja.

(3) Ako primatelj odbije da potpiše dostavnicu, dostavljač će to zabilježiti
na dostavnici i naznačiti dan predaje, i time je dostava obavljena.

Članak 118.

Kad primatelj ili odrasli član njegova domaćinstva odbije da primi podnesak,
dostavljač će zabilježiti na dostavnici dan, sat i razlog odbijanja primitka,
a podnesak će ostaviti u stanu primatelja ili u prostoriji gdje je on zaposlen,
i time je dostava obavljena.

Članak 119.

(1) Vojnim osobama, pripadnicima straže u ustanovama u kojima su smještene
osobe lišene slobode i radnicima kopnenoga, riječnoga, pomorskoga i zrakoplovnog
prometa poziv se dostavlja preko njihove komande odnosno neposrednog starješine,
a prema potrebi, mogu im se na taj način dostavljati i ostali podnesci.

(2) Osobama lišenim slobode poziv se dostavlja u sudu ili preko uprave
ustanove u kojoj su smještene.

(3) Osobama koje uživaju pravo imuniteta u Republici Hrvatskoj ako međunarodni
ugovori što drugo ne određuju poziv se dostavlja preko Ministarstva vanjskih
poslova.

(4) Poziv državljanima Republike Hrvatske u inozemstvu, ako se ne primjenjuje
postupak predviđen u Članku 505. i 506. ovoga Zakona, dostavlja se posredovanjem
diplomatskog ili konzularnog predstavništva Republike Hrvatske u stranoj
državi, uz uvjet da se strana država ne protivi takvu načinu dostave i
da osoba kojoj se poziv dostavlja dobrovoljno pristaje da poziv primi.
Ovlašteni radnik diplomatskog ili konzularnog predstavništva potpisuje
dostavnicu kao dostavljač - ako je poziv uručen u samom predstavništvu,
a ako je poziv dostavljen poštom - to potvrduje na dostavnici.

Članak 120.

(1) Javnom tužitelju odluke i drugi podnesci dostavljaju se predajom
pisarnici javnog tužiteljstva.

(2) Kad se dostavljaju odluke kod kojih od dana dostave teče rok, danom
dostave smatra se dan predaje podneska pisarnici javnog tužiteljstva.

(3) Sud će javnom tužitelju, na njegov zahtjev dostaviti krivični spis
radi razmatranja. Ako je u tijeku rok za izjavu redovnog pravnog lijeka
ili ako to zahtijevaju drugi interesi postupka, sud može odrediti u kom
roku javni tužitelj treba da vrati spise.

Članak 121.

U slučajevima koji nisu ovim Zakonom predviđeni dostava se obavlja prema
odredbama koje važe za parnični postupak.

Članak 122.

(1) Pozivi i odluke koje se donose do završetka glavne rasprave za osobe
koje sudjeluju u postupku osim za okrivljenika mogu se predati učesniku
u postupku koji pristaje da ih uruči onome kome su upućeni, ako organ smatra
da je na taj način osigurao njihovo primanje.

(2) O pozivu za glavnu raspravu ili drugom pozivu te o odluci o odgodi
glavne rasprave ili drugih zakazanih radnji mogu se osobe navedene u stavku
1. ovoga članka obavijestiti brzojavom ili telefonom, ako se prema okolnostima
može pretpostaviti da će obavijest upućenu na taj način primiti osoba kojoj
je upućena.

(3) O pozivu i predaji odluke obavljenim na način predviđen u stavku
1. i 2. ovoga članka stavit će se službena zabilješka na spisu.

(4) Za osobu koja je prema stavku 1. ili stavku 2. ovoga članka obaviještena,
odnosno kojoj je odluka upućena mogu nastupiti štetne posljedice predviđene
za propuštanje samo ako se utvrdi da je pravovremeno primila poziv odnosno
odluku i da je bila poučena o posljedicama propuštanja

Članak 123.

(1) Svakom tko ima opravdan interes može se dopustiti razmatranje i
prepisivanje pojedinih krivičnih spisa.

(2) Kad je postupak u tijeku, razmatranje i prepisivanje spisa dopušta
tijelo pred kojim se vodi postupak, a kad je postupak završen, razmatranje
i prepisivanje spisa dopušta predsjednik suda ili službena osoba koju on
odredi. Ako se spisi nalaze kod javnog tužitelja, dozvolu za razmatranje
i prepisivanje daje javni tužitelj.

(3) Razmatranje i prepisivanje pojedinih krivičnih spisa može se uskratiti
kad to zahtijevaju posebni razlozi obrane ili sigurnosti zemlje ili kad
je javnost bila isključena s glavne rasprave. Protiv rješenja o uskraćivanju
dopuštena je žalba koja ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) Za razmatranje i prepisivanje spisa od privatnog tužitelja, oštećenika
kao tužitelja, oštećenika i branitelja vrijede odredbe članka 54. odnosno
članka 68. ovoga Zakona.

(5) Okrivljenik ima pravo razmatrati spise i razgledati predmete koji
služe kao dokaz, osim u slučajevima navedenim u članku 68. u stavku 2.
ovoga Zakona ili dok ne bude ispitan.

Glava XIII.

IZVRŠENJE ODLUKA

Članak 124.

(1) Presuda postaje pravomoćna kad se više ne može pobijati žalbom ili
kad žalba nije dopuštena.

(2) Pravomoćna presuda izvršava se kad je dostavljena i kad za izvršenje
ne postaje zakonske smetnje. Ako nije izjavljena žalba ili su se stranke
odrekle ili odustale od žalbe, presuda je izvršna protekom roka za žalbu,
odnosno od dana odricanja ili odustanka od izjavljene žalbe.

(3) Ako sud koji je donio presudu u prvom stupnju nije nadležan za njezino
izvršenje, dostavit će ovjereni prijepis presude s potvrdom o izvršnosti
tijelu koje je nadležno· za izvršenje.

(4) Ako je pričuvni časnik, časnik ili vojni službenik osuđen na kaznu,
sud će ovjereni prijepis pravomoćne presude dostaviti tijelu nadležnom
za poslove obrane u kojem se osudenik vodi u evidenciji.

Članak 125.

Ako se novčana kazna propisana u ovom Zakonu ne može ni prisilno naplatiti,
sud će je izvršiti primjenom članka 36. stavka 3. Osnovnog krivičnog zakona
Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 31/93. - pročiščeni
tekst).

Članak 126.·

(1) Presudu u vezi s troškovima krivičnog postupka, oduzimanja imovinske
koristi i imovinskopravnih zahtjeva izvršava nadležni sud prema odredbama
koje važe za izvršni postupak.

(2) Prisilna naplata troškova krivičnog postupka u korist proračuna
obavlja se po službenoj dužnosti. Troškovi prisilne naplate najprije se
isplaćuju iz proračunskih sredstava.

(3) Ako je u presudi izrečena mjera sigurnosti oduzimanja predmeta,
sud koji je izrekao presudu u prvom stupnju odlučit će hoće li se takvi
predmeti prodati prema odredbama koje važe za izvršni postupak ili će se
predati kriminalističkom muzeju odnosno drugoj ustanovi ili će se uništiti.
Novac dobiven prodajom predmeta unosi se u proračun.

(4) Odredba stavka 3. ovoga članka na odgovarajući će se način primjeniti
i kad se odnose odluka o oduzimanju predmeta ne temelju članka 487. ovoga
Zakona.

(5) Pravomoćna odluka o oduzimanju predmeta može se izvan slučaja ponavljanja
krivičnog postupka odnosno zahtjeva za zaštitu zakonitosti ili zahtjeva
za izvanredno preispitivenje pravomoćne presude izmijeniti u parnici ako
se pojavi spor o vlasništvu oduzetih predmeta.

Članak 127.

(1) Ako ovim Zakonom nije drugačije određeno, rješenja se izvršavaju
kad postanu pravomoćna. Naredbe se izvršavaju odmah ako tijelo koje je
naredbu izdalo ne naredi drugačije.

(2) Pravomoćnost rješenja nastupa kad se ono ne može pobijati žalba
ili kad žalba nije dopuštena.

(3) Rješenja i naredbe, ako nije drugačije određeno, izvršavaju tijela
koja su te odluke donijela. Ako je sud rješenjem odlučio o troškovima krivičnog
postupka, ti se troškovi naplaćuju prema odredbama članka 126. stavka 1.
i 2. ovoga Zakona.

Članak 128.

(1) Ako se pojavi sumnja u dopuštenost izvršenja sudske odluke ili u
računanje kazne, ili ako u pravomoćnoj presudi nije odlučeno o uračunavanju
pritvora ili prije izdržane kazne, ili to uračunavanje nije pravilno obavljeno,
odlučit će o tome posebnim rješenjem predsjednik vijeća suda koji je sudio
u prvom stupnju. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja, osim ako je sud
drugačije odredio.

(2) Ako se pojavi sumnja u tumačenje sudske odluke o tome odlučuje sud
koji je donio pravomočnu odluku.

Članak 129.

Kad je odluka kojom je odlučeno o imovinskopravnom j zahtjevu postala
pravomoćna, oštećenik može zahtijevati od suda koji je odlučio u prvom
stupnju da mu izda ovjereni prijepis odluke s naznakom da je odluka izvršna.

Članak 130.

Propise o kaznenoj evidenciji·donosi ministar unutarnjih poslova u sporazumu
s ministrom pravosuđa i uprave.

GLAVA XIV

ZNAČENJE ZAKONSKIH IZRAZA I OSTALE ODREDBE

Članak 131.

Kad je zakonom određeno da je za gonjenje pojedinih krivičnih djela
potrebno prethodno odobrenje nadležnoga državnog tijela, javni tužitelj
ne može zahtijevati provođenje istrage niti podići neposredno optužnicu
odnosno optužni prijedlog ako ne podnese dokaz da je odobrenje dano.

Članak 132.

(1) Ako se postupak vodi zbog krivičnog djela ugrožavanja sigurnosti
prometa, istražni sudac ili vijeće može okrivljeniku oduzeti vozačku dozvolu
dotle dok postupak traje. Prije pokretanja krivičnog postupka zbog krivičnog
djela ugrožavanja sigurnosti javnog prometa nadležno tijelo koje vrši uviđaj
može oduzeti vozačku dozvolu osobi za koju postoji osnovana sumnja da je
počinila to krivično djelo i zadržati je najduže tri dana.

(2) Vozačka dozvola može se okrivljeniku vratiti i prije završetka krivičnog
postupka ako se može opravdano zaključiti da su prestali razlozi za oduzimanje
dozvole.

(3) Protiv rješenja donesenog u skladu sa stavkom 1. i 2. ovoga članka
dopuštena je žalba koja ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) Vrijeme za koje je vozačka dozvola oduzeta okrivljeniku koji je
na slobodi uračunat će se u izrečenu mjeru sigurnosti zabrane upravljanja
motornim vozilom.

Članak 133.

O stavljanju u pritvor, o stupanju optužnice na pravnu snagu odnosno
o osuđujućoj presudi zbog krivičnog djela za koje se goni na temelju optužnog
prijedloga sud će u roku od tri dana obavijestiti državno tijelo, poduzeće
ili drugu pravnu osobu u kojoj je u radnom odnosu osoba na koju se te odluke
odnose.

Članak 134.

Kad se u tijeku krivičnog postupka utvrdi da je okrivljenik umro ili
da je nakon počinjenog krivičnog djela obolio od kakva trajnoga duševnog
oboljenja, rješenjem će se obustaviti krivični postupak.

Članak 135.

(1) Sud može u tijeku postupka kazniti novčanom kaznom do 200.000 hrvatskih
dinara branitelja, punomoćnika ili zakonskog zastupnika, oštećenika, oštećenika
kao tužitelja ili privatnog tužitelja ako su njegovi postupci očito upravljeni
na odugovlačenje krivičnog postupka.

(2) O kažnjavanju odvjetnika odnosno odvjetničkog pripravnika obavijestit
će se odvjetnička komora.

(3) Ako javni tužitelj ne podnosi sudu prijedloge pravovremeno ili druge
radnje u postupku poduzima s velikim zakašnjenjem i time uzrokuje odugovlačenje
postupka, obavijestit će se o tome viši javni tužitelj.

Članak 136.

(1) U vezi s isključenjem krivičnog gonjenja za osobe koje uživaju pravo
imuniteta u Republici Hrvatskoj vrijede pravila međunarodnog prava.

(2) U slučaju sumnje jesu li u pitanju te osobe sud će se za objašnjenje
obratiti Ministarstvu vanjskih poslova preko Ministarstva pravosuđa i uprave.

Članak 137.

Sva državna tijela dužna su sudovima i drugim tijelima koja sudjeluju
u krivičnom postupku pružiti potrebnu pomoć, osobito ako je riječ o otkrivanju
krivičnih djela i pronalaženju počinitelja.

Članak 138.

Pojedini izrazi upotrijebljeni u ovom Zakonu imaju ovo značenje:

O k r i v l j e n i k je osoba protiv koje se vodi istraga ili protiv
koje je podignuta optužnica, optužni prijedlog ili privatna tužba.

O p t u ž e n i k je osoba protiv koje je optužnica stala na pravnu
snagu.

O s u đ e n i k je osoba za koju je pravomoćnom presudom utvrđeno da
je krivično odgovorna za određeno krivično djelo.

Izraz okrivljenik upotrebljava se u ovom Zakonu i kao opći naziv za
okrivljenika, optuženika i osuđenika.

O š t e ć e n i k je osoba čije je kakvo osobno ili imovinsko pravo
krivičnim djelom povrijeđeno ili ugroženo.

T u ž i t e l j je javni tužitelj, privatni tužitelj i oštećenik kao
tužitelj.

S t r a n k a je tužitelj i okrivljenik.

DIO DRUGI

TIJEK POSTUPKA

A. Prethodni postupak

Glava XV.

KRIVIČNA PRIJAVA

Članak 139.

(1) Sva državna tijela, poduzeća i druge pravne osobe dužna su prijaviti
krivična djela za koje se goni po službenoj dužnosti, o kojima su obaviješteni
ili za koja saznaju na koji drugi način.

(2) Djelatnici u državnim tijelima, poduzećima i drugim pravnim osobama
dužni su prijaviti krivična djela kojima se nanosi šteta društvenoj imovini
ili se zloupotrebljava radna ili službena dužnost u tom tijelu odnosno
poduzeću.

(3) Podnoseći prijavu, državna tijela, poduzeća i druge pravne osobe
navest će dokaze koji su im poznati i poduzeti mjere da bi se sačuvali
tragovi krivičnog djela, predmeti na kojima je ili kojima je počinjeno
krivično djelo te drugi dokazi.

Članak 140.

(1) Radi ostvarivanja društvene samozaštite građani treba da prijave
krivična djela za koja se goni po službenoj dužnosti.

(2) U kojim je slučajevima neprijavljivanje krivičnog djela krivično
djelo, to određuje zakon.

Članak 141.

(1) Prijava se podnosi nadležnome javnom tužitelju pismeno ili usmeno.

(2) Ako se prijava podnosi usmeno, prijavitelj će se upozoriti na posljedice
lažnog prijavljivanja. O usmenoj prijavi sastavit će se zapisnik, a ako
je prijava priopćena telefonom, sastavit će se službena zabilješka.

(3) Ako je prijava podnesena sudu, organu unutarnjih poslova ili nenadležnome
javnom tužitelju, oni će prijavu primiti i odmah dostaviti nadležnome javnom
tužitelju.

Članak 142.

(1) Ako postoje osnove sumnje da je počinjeno krivično djelo za koje
se goni po službenoj dužnosti, organi unutarnjih poslova dužni su poduzeti
potrebne mjere da se pronađe počinitelj krivičnog djela, da se počinitelj
ili suučesnik ne sakrije ili ne pobjegne, da se otkriju i osiguraju tragovi
krivičnog djela i predmeti koji mogu poslužiti kao dokaz te da prikupe
sve obavijesti koje bi mogle biti od koristi za uspješno vođenje krivičnog
postupka.

(2) Radi izvršenja zadataka iz stavka 1. ovoga članka organi unutarnjih
poslova mogu tražiti potrebne obavijesti od građana, obaviti potreban pregled
prijevoznih sredstava, putnika i prtljage, za prijeko potrebno vrijeme
ograničiti kretanje na određenom prostoru, poduzeti potrebne mjere u vezi
s utvrđivanjem istovjetnosti osoba i predmeta, raspisati potragu za osobom
i stvarima za kojima se traga, u prisutnosti odgovorne osobe obaviti pregled
određenih objekata i prostorija drevnih tijela, poduzeća i drugih pravnih
osoba, pregledati njihovu određenu dokumentaciju te poduzeti druge potrebne
mjere i radnje. O činjenicama i okolnostima koje su utvrđene pri poduzimanju
pojedinih radnji, a mogu biti od interesa za krivični postupak, te o predmetima
koji su pronađeni ili oduzeti sastavit će se zapisnik ili službena zabilješka.

(3) Organi unutarnjih poslova mogu i pozivati građane. U pozivu se mora
naznačiti razlog pozivanja. Prisilno se može dovesti osoba koja se nije
odazvala pozivu samo ako je na to bila u pozivu upozorena. Pri postupanju
prema odredbama ovoga članka organi unutarnjih poslova ne mogu građane
saslušavati u svojstvu okrivljenika, svjedoka ili vještaka, ako u ovom
Zakonu nije drugačije predviđeno (članak 146. stavak 1.).

(4) Osoba prema kojoj je primijenjena kakva od radnji ili mjera iz stavka
2. i 3. ovoga članka ima pravo podnijeti pritužbu nadležnome javnom tužitelju
u roku od tri dana.

(5) Organi unutarnjih poslova mogu prikupljati obavijesti i od osoba
koje se nalaze u pritvoru ako je to potrebno radi otkrivanja drugih krivičnih
djela iste osobe, njezinih suučesnika ili krivičnih djela drugih počinitelja.
Te će se obavijesti prikupljati u vrijeme koje odredi istražni sudac.

(6) Na temelju prikupljenih obavijesti organ unutarnjih poslova sastavlja
krivičnu prijavu u kojoj navodi dokaze za koje je saznao pri prikupljanju
obavijesti. U krivičnu prijavu ne unosi se sadržaj izjava koje su pojedini
građani dali pri prikupljanju obavijesti. Uz krivičnu prijavu dostavljaju
se i predmeti, skice, fotografije, pribavljeni izvještaji, spisi o poduzetim
mjerama i radnjama, službene zabilješke, izjave i drugi materijal koji
može biti koristan za uspješno vođenje postupka. Ako organi unutarnjih
poslova nakon podnošenja krivične prijave saznaju za nove činjenice, dokaze
ili tragove krivičnog djela, dužni su prikupiti potrebne obavijesti i izvještaj
o tome, kao dopunu krivične prijave, dostaviti javnom tužitelju.

Članak 143.

(1) Ovlaštene službene osobe organa unutarnjih poslova imaju pravo osobe
zatečene na mjestu izvršenja krivičnog djela uputiti istražnom sucu ili
ih zadržati do njegova dolaska ako bi te osobe mogle dati podatke važne
za krivični postupak i ako je vjerojatno da se njihovo saslušanje kasnije
ne bi moglo obaviti ili bi bilo skopčano sa znatnim odugovlačenjem odnosno
drugim teškoćama. Zadržavanje tih osoba na mjestu izvršenja krivičnog djela
ne može trajati dulje od šest sati.

(2) Organi unutarnjih poslova mogu fotografirati osobu za koju postoje
osnove sumnje da je počinila krivično djelo, a mogu uzimati i otiske njezinih
prstiju. Kad je to prijeko potrebno radi utvrđivanja istovjetnosti, ili
u drugim slučajevima od interesa za uspješno vođenje postupka, organi unutarnjih
poslova mogu javno objaviti fotografiju te osobe.

(3) Ako je potrebno utvrditi od koga potječu otisci prstiju na pojedinim
predmetima, organi unutarnjih poslova mogu uzimati otiske prstiju od osoba
za koje postoji vjerojatnost da su mogle doći u dodir s tim predmetima.

Članak 144.

(1) Javni tužitelj odbacit će prijavu ako iz same prijave proistječe
da prijavljeno djelo nije krivično djelo za koje se goni po službenoj dužnosti,
ako je nastupila zastara ili je djelo obuhvaćeno amnestijom odnosno pomilovanjem,
ili ako postoje druge okolnosti koje isključuju gonjenje. O odbacivanju
prijave te o razlozima za to javni tužitelj obavijestit će oštećenika u
roku od osam dana (članak 55.), a ako je organ unutarnjih poslova podnio
prijavu,·obavijestit će i taj organ.

(2) Ako javni tužitelj iz same prijave ne može ocijeniti jesu li vjerojatni
navodi prijave ili ako podaci u prijavi ne daju dovoljno osnova da može
odlučiti hoće li zahtijevati provođenje istrage, ili ako je do javnog tužitelja
samo dopro glas da je počinjeno krivično djelo, a osobito ako je počinitelj
nepoznat, javni će tužitelj, ako to ne može poduzeti sam ili preko drugih
organa, zahtijevati od organa unutarnjih poslova da prikupe potrebne obavijesti
i poduzmu druge mjere radi otkrivanja krivičnog djela i počinitelja (članak
142. i 143.). Javni tužitelj može uvijek tražiti od organa unutarnjih poslova
da ga obavijeste o mjerama koje su poduzeli.

(3) Javni tužitelj može tražiti potrebne podatke od državnih tijela,
poduzeća i drugih pravnih osoba, a može u tu svrhu pozvati i podnositelja
krivične prijave.

(4) Ako i nakon poduzetih radnji iz stavka 2. i 3. ovoga članka proistječu
neke od okolnosti iz stavka 1. ovoga članka, javni tužitelj odbacit će
prijavu.

(5) Javni tužitelj i druga državna tijela, poduzeća i druge pravne osobe
dužni su pri prikupljanju obavijesti odnosno davanju podataka postupati
obzirno, pazeći da se ne naškodi časti i ugledu osobe na koju se ti podaci
odnose.

Članak 145.

(1) Organi unutarnjih poslova mogu i prije pokretanja istrage privremeno
oduzeti predmete prema odredbama članka 201. ovoga Zakona ako postoji opasnost
od odgode i obaviti pretragu stana i osobe, uz uvjete predviđene u članku
200. ovoga Zakona.

(2) Ako istražni sudac ne može odmah doći na lice mjesta, organi unutarnjih
poslova mogu sami obaviti uviđaj i odrediti potrebna vještačenja, osim
obdukcije i ekshumacije leša. Ako istražni sudac stigne na lice mjesta
u tijeku uviđaja, on može preuzeti obavljanje tih radnji. O svemu što je
poduzeto bit će obaviješten javni tužitelj.

Članak 146.

(1) Kad je počinitelj krivičnog djela nepoznat, javni tužitelj može
zatražiti da organ unutarnjih poslova poduzme pojedine istražne radnje
ako bi, s obzirom na okolnosti slučaja, bilo svrsishodno da se i prije
pokretanja istrage poduzmu takve radnje. Ako javni tužitelj smatra da pojedine
istražne radnje treba da poduzme istražni sudac, ili ako treba obaviti
obdukciju ili ekshumaciju leša, predložit će istražnom sucu da poduzme
te radnje. Ako se istražni sudac ne složi s tim prijedlogom, zatražit će
da o tome odluči vijeće (članak 21. stavak 6.).

(2) Zapisnici o poduzetim istražnim radnjama dostavljaju se javnom tužitelju.

Članak 147.

(1) Istražni sudac nadležnog suda te istražni sudac nižeg suda na čijem
je području počinjeno krivično djelo može prije donošenja rješenja o provođenju
istrage poduzeti pojedine istražne radnje za koje postoji opasnost od odgode
ali o svemu što je poduzeto mora obavijestiti nadležnoga javnog tužitelja.

(2) Kad istražne radnje poduzima istražni sudac nižeg suda, tim radnjama
može prisustvovati javni tužitelj koji postupa pred tim sudom.

(3) U vezi s pozivanjem i ispitivanjem osobe za koju postoje osnove
sumnje da je počinila krivično djelo primjenjuju se odredbe o povezivanju
i ispitivanju okrivljenika.

GLAVA XVI.

ISTRAGA

Članak 148.

(1) Istraga se pokreće protiv određene osobe kad postoji osnovana sumnja
da je počinila kivično djelo.

(2) U istrazi će se prikupiti dokazi i podaci koji su potrebni da bi
se moglo odlučiti hoće li se podići optužnica ili obustaviti postupak,
dokazi za koje postoji opasnost da se neće moći ponoviti na glavnoj raspravi
ili bi njihovo izvođenje bilo skopčano s teškoćama te drugi dokazi koji
mogu biti od koristi za postupak, a čije se izvođenje, s obzirom na okolnosti
slučaja, pokazuje svrsishodnim.

Članak 149.

(1) Istraga se provodi na zahtjev javnog tužitelja.

(2) Zahtjev za provođenje istrage podnosi se istražnom sucu nadležnog
suda.

(3) U zahtjevu se moraju naznačiti: osoba protiv koje se zahtjeva provođenje
istrage, opis djela iz kojeg proizlaze zakonska obilježja krivičnog djela,
zakonski naziv krivičnog djela, okolnosti iz kojih proizlazi osnovanost
sumnje i postojeći dokazi.

(4) U zahtjevu za provođenje istrage može se predložiti da se izvide
određene okolnosti, da se poduzmu pojedine radnje i da se o stanovitim
pitanjima saslušaju određene osobe, a može se predložiti i da se osoba
protiv koje se zahtijeva istraga stavi u pritvor.

(5) Javni tužitelj dostavit će istražnom sucu krivičnu prijavu i sve
spise i zapisnike o radnjama koje su poduzete. Istovremeno javni tužitelj
dostavit će istražnom sucu predmete koji mogu poslužiti kao dokaz ili će
naznačiti gdje se oni nalaze.

Članak 150.

(1) Kad istražni sudac primi zahtjev za provođenje istrage, razmotrit
će spise, i ako se složi sa zahtjevom donijet će rješenje o provođenju
istrage, koje trebe da sadrži podatke navedene u članku 149. stavku 3.
ovoga Zakona. Rješenje će se dostaviti javnom tužitelju i okrivljeniku.

(2) Prije donošenja rješenja istražni sudac ispitat će osobu protiv
koje se zahtijeva provođenje istrage, osim ako postoji opasniost od odgode.

(3) Istražni sudac može, prije nego što odluči o zahtjevu javnog tužitelja,
pozvati javnog tužitelja i osobu protiv koje je zahtijevano provođenje
istrage da određenog dana dođu u sud ako je potrebno da se izjasne o okolnostima
koje mogu biti od važnosti za odlučivanje o zahtjevu ili ako istražni sudac
smatra da bi iz drugih razloga bilo svrsishodno njihovo usmeno izjašnjenje.
Tom prilikom stranke mogu stavljati usmeno svoje prijedloge, a javni tužitelj
može izmijeniti ili dopuniti svoj zahtjev za provođenje istrage te može
predložiti i da se postupak provede neposredno na temelju optužnice (članak
151.).

(4) U vezi s povezivanjem i ispitivanjem osobe protiv koje se zahtijeva
provođenje istrage primjenjivat će se odredbe ovoga Zakona o pozivanju
i ispitivanju okrivljenika. Osobu koja je pozvana prema stavku 3. ovoga
članka poučit će istražni sudac u skladu s člankom 208. stavkom 2. ovoga
Zakona.

(5) Protiv rješenja istražnog suca o provođenju istrage okrivljenik
se može žaliti. Ako je rješenje usmeno saopćeno, žalba se tom prilikom
može podnijeti na zapisnik. ·

(6) Istražni sudac dužan je žalbu odmah dostaviti vijeću (članak 21.
stavka 6.). Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(7) Ako se istražni sudac ne složi sa zahtjevom javnog tužitelja za
provođenje istrage, zatražit će da o tome odluči vijeće (članak 21. stavka
6.). Protiv rješenja vijeća okrivljenik i javni tužitelj imaju pravo žalbe,
koja ne zadržava izvršenje rješenja.

(8) U slučajevima ·iz stavka 6. i 7. ovoga članka vijeće je dužno donijeti
odluku u roku od 48 sati.

(9) Pri odlučivanju o zahtjevu za provođenje istrage vijeće nije vezano
za pravnu ocjenu djela koju je naveo javni tužitelj.

Članak 151.

(1) Istražni sudac može se suglasiti s prijedlogom javnog tužitelja
da se ne provodi istraga ako prikupljeni podaci koji se odnose na krivično
djelo i počinitelja daju dovoljno osnova za podizanje optužnice.

(2) Suglasnost iz stavka 1. ovoga članka istražni sudac može dati samo
ako je prije toga ispitao osobu protiv koje treba da se podigne optužnica.
U vezi s pozivanjem i ispitivanjem te osobe primjenjuju se odredbe o pozivanju
i ispitivanju okrivljenika. Obavijest o suglasnosti istražni sudac dostavit
će javnom tužitelju i osobi protiv koje treba da se podigne optužnica.

(3) Rok za podizanje optužnice jest osam dana, ali vijeće (članak 21.
stavak 6.) može na zahtjev javnog tužitelja produljiti taj rok.

(4) Prijedlog iz stavka 1. ovoga članka javni tužitelj može staviti
i nakon podnošenja zahtjeva za provođenje istrage dok rješenje o zahtjevu
ne bude doneseno.

(5) Ako istražni sudac smatra da nije udovoljeno uvjetima za podizanje
optužnice bez provođenja istrage, postupit će kao da je stavljen zahtjev
za provođenje istrage.

(6) Ako je za krivično djelo predviđena kazna zatvora do pet godina,
javni tužitelj može, izvan uvjeta predviđenih u stavku 1. do 5. ovoga članka,
podići optužnicu i bez provođenja istrage ako prikupljeni podaci koji se
odnose na krivično djelo i počinitelja daju dovoljno osnova za optužbu.

(7) Odredbe stavka 1. do 6. ovoga članka primjenjuju se i kad se krivično
gonjenje poduzima na zahtjev oštećenika kao tužitelja, ali se u tom slučaju
rok iz stavka 3. ovoga članka ne može produljiti.

(8) Uz prijedlog iz stavka 1. ovoga članka te uz optužnicu podignutu
prema stavku 6. ovoga članka javni tužitelj dostavit će krivičnu prijavu
i sve spise i zapisnike o radnjama koje su poduzete te predmete koji mogu
poslužiti kao dokaz ili će naznačiti gdje se oni nalaze.

Članak 152.

(1) Istragu provodi istražni sudac nadležnog suda.

(2) Nadležno tijelo može odrediti jedan sud u kojem će se za područja
više sudova provoditi istraga (istražni centar).

(3) Istražni sudac obavlja istražne radnje u pravilu samo na području
svog suda. Ako interes istrage zahtijeva, on može pojedine istražne radnje
obaviti i izvan područja svog suda, ali je dužan o tome obavijestiti sud
na čijem području obavlja istražne radnje.

Članak 153.

(1) U tijeku istrage istražni sudac može povjeriti obavljanje pojedinih
istražnih radnji istražnom sucu suda na čijem području treba poduzeti te
radnje, a ako je za područje više sudova određen jedan sud za ukazivanje
pravne pomoći - tom sudu.

(2) Javni tužitelj koji postupa pred sudom kojem je povjereno obavljanje
istražne radnje može prisustvovati toj radnji ako nadležni javni tužitelj
ne izjavi da će on prisustvovati.

(3) Istražni sudac može povjeriti organu unutarnjih poslova izvršenje
naredbe o pretrazi stana ili osobe ili o privremenom oduzimanju predmeta,
na način predviđen ovim Zakonom.

(4) Istražni sudac može, na prijedlog javnog tužitelja, povjeriti organu
unutarnjih poslova obavljanje i drugih istražnih radnji ako se istraga
provodi za krivična djela usmjerena na podrivanje ili rušenje ustavnog
poretka ili za krivična djela čiji su počinitelji povezani s inozemstvom
ili za druga krivična djela koja je počinila grupa ili organizacija, a
takvo je povjeravanje, s obzirom na povećanu društvenu opasnost djela,
prijeko potrebno za uspješno vođenje istrage. Ako se istražni sudac ne
složi s prijedlogom javnog tužitelja, zatražit će odluku vijeća, koje je
dužno donijeti odluku u roku od 24 sata.

(5) Na zahtjev ili na temelju odobrenja istražnog suca organi unutarnjih
poslova mogu fotografirati okrivljenika ili uzeti otiske njegovih prstiju,
ako je to potrebno za svrhe krivičnog postupka.

Članak 154.

Pri poduzimanju istražnih radnji organi unutarnjih poslova postupaju
prema odgovarajućim odredbama ovoga Zakona o istražnim radnjama.

Članak 155.

(1) Istražni sudac odnosno organ unutarnjih poslova kome je povjereno
obavljanje pojedinih istražnih radnji obavit će prema potrebi i druge istražne
radnje koje s tim stoje u vezi ili iz njih proistječu.

(2) Ako istražni sudac odnosno organ unutarnjih poslova kome je povjereno
obavljanje pojedinih izvršnih radnji nije za to nadležan, poslat će predmet
nadležnom sudu odnosno organu unutarnjih poslova i o tome će obavijestiti
istražnog suca koji mu je predmet dostavio.

Članak 156.

(1) Istraga se vodi samo u vezi s onim krivičnim djelom i protiv onog
okrivljenika na koje se odnosi rješenje o provođenju istrage.

(2) Ako se u tijeku istrage pokaže da postupak treba proširiti na koje
drugo krivično djelo ili protiv druge osobe, istražni će sudac o tome obavijestiti
javnog tužitelja. U takvu slučaju mogu se poduzeti istražne radnje koje
ne trpe odgodu, ali o svemu što je poduzeto mora se obavijestiti javni
tužitelj.

(3) U vezi s proširenjem istrage važe,odredbe članka 149. i 150. ovoga
Zakona.

Članak 157.

Nakon donošenja rješenja o provođenju istrage istražni sudac i bez prijedloga
stranaka poduzima radnje koje smatra da su potrebne za uspješno vođenje
postupka.

Članak 158.

(1) Stranke i oštećenik mogu u tijeku istrage stavljati istražnom sucu
prijedloge da se obave pojedine istražne radnje. Ako se istražni sudac
ne složi s prijedlogom javnog tužitelja da se obavi pojedina istražna radnja,
zatražit će da o tome odluči vijeće (članak 21. stavka 6.).

(2) Stranke i oštećenik mogu prijedloge iz stavka 1. ovoga članka stavljati
i istražnom sucu ili organu unutarnjih poslova kome je povjereno obavljanje
pojedinih istražnih radnji. Ako se istražni sudac odnosno organ unutarnjih
poslova ne složi s prijedlogom, obavijestit će o tome predlagatelja koji
prijedlog može ponovno staviti istražnom sucu nadležnog suda.

Članak 159.

(1) Tužitelj i branitelj mogu prisustvovati ispitivanju okrivljenika.

(2) Tužitelj, oštećenik, okrivljenik i branitelj mogu prisustvovati
uviđaju i saslušanju vještaka.

(3) Tužitelj i branitelj mogu prisustvovati pretrazi stana.

(4) Saslušanju svjedoka mogu prisustvovati tužitelj, okrivljenik i branitelj
kad je vjerojatno da svjedok neće doći na glavnu raspravu, kad istražni
sudac ustanovi da je to svrsishodno ili kad je jedna od stranaka zahtijevala
da prisustvuje saslušanju. Oštećenik može prisustvovati saslušanju svjedoka
samo kad je vjerojatno da svjedok neće doći na glavnu raspravu.

(5) Iz razloga navedenih u članku 68. u stavku 2. ovoga Zakona branitelju
i okrivljeniku može se uskratiti da prisustvuju izvođenju pojedinih istražnih
radnji. Protiv tog rješenja dopuštena je žalba vijeću (članak 21. stavka
6.), koja ne zadržava izvršenje rješenja.

(6) Istražni sudac dužan je na prikladan način obavijestiti tužitelja,
branitelja, oštećenika i okrivljenika o vremenu i mjestu obavljanja istražnih
radnji kojima oni mogu prisustvovati, osim kad postoji opasnost od odgode.
Ako okrivljenik ima branitelja, istražni će sudac u pravilu obavještavati
samo branitelja. Ako je u pritvoru okrivljenik koji nema branitelja, a
istražna se radnja poduzima izvan sjedišta suda, istražni će sudac odlučiti
je li potrebna prisutnost okrivljenika.

(7) Ako osoba kojoj je upućena obavijest o istražnoj radnji nije prisutna,
radnja se može obaviti i u njezinoj odsutnosti.

(8) Osobe koje prisustvuju istražnim radnjama mogu predložiti istražnom
sucu da radi razjašnjenja stvari postavi određena pitanja okrivljeniku,
svjedoku ili vještaku, a uz dozvolu istražnog suca mogu postavljati pitanja
i neposredno. Te osobe imaju pravo zahtijevati da se u zapisnik unesu i
njihove primjedbe o obavljanju pojedinih radnji, a mogu i predlagati izvođenje
pojedinih dokaza.

(9) Radi razjašnjenja pojedinih tehničkih ili drugih stručnih pitanja
koja se postavljaju u vezi s pribavljenim dokazima ili pri ispitivanju
okrivljenika ili poduzimanju drugih istražnih radnji istražni sudac može
zatražiti od osobe odgovarajuće struke da mu o tim pitanjima dade potrebna
objašnjenja. Ako su pri davanju objašnjenja stranke prisutne, one mogu
tražiti da ta osoba dade potanja objašnjenja. U slučaju potrebe istražni
sudac može objašnjenja tražiti i od odgovarajuće stručne ustanove.

(10) Odredbe stavka 1. do 9. ovoga članka primjenjuju se i ako se istražna
radnja poduzima prije donošenja rješenja o provođenju istrage.

Članak 160.

(1) Istražni će sudac rješenjem prekinuti istragu ako je kod okrivljenika
nastupilo privremeno duševno oboljenje ili privremena duševna poremećenost.

(2) Ako se ne zna boravište okrivljenika istraga se može prekinuti,
ali ako je okrivljenik u bijegu ili inače nije dostižan državnim tijelima,
istraga će se prekinuti samo na prijedlog javnog tužitelja, ako se postupak
vodi na njegov zahtjev.

(3) Prije nego što se istraga prekine, prikupit će se svi dokazi o krivičnom
djelu i krivičnoj odgovornosti okrivljenika do kojih se može doći.

(4) Kad prestanu smetnje koje su uzrokovale prekid, istražni će sudac
nastaviti istragu.

Članak 161.

Istražni sudac obustavlja rješenjem istragu kad javni tužitelj u tijeku
istrage ili nakon završene istrage izjavi da odustaje od gonjenja. O obustavi
istrage istražni će sudac u roku od osam dana obavijestiti oštećenika (članak
55.).

Članak 162.

(1) Istragu će rješenjem obustaviti vijeće (članak 21. stavka 6.) kad
odlučuje o bilo kojem pitanju u tijeku istrage:

1) ako djelo koje se stavlja na teret okrivljeniku nije krivično djelo
za koje se goni po službenoj dužnosti;

2) ako postoje okolnosti koje isključuju krivičnu odgovornost okrivljenika
a nema uvjeta za primjenu mjera sigurnosti;

3) ako je nastupila zastara krivičnog gonjenja ili je djelo obuhvaćeno
amnestijom odnosno pomilovanjem ili ako postoje druge okolnosti koje isključuju
gonjenje;

4) ako nema dokaza da je okrivljenik počinio krivično djelo.

(2) Ako istražni sudac ustanovi da postoje razlozi za obustavu istrage
iz stavka 1. ovoga članka, obavijestit će o tome javnog tužitelja. Ako
javni tužitelj u roku od osam dana ne obavijesti istražnog suca da odustaje
od gonjenja, istražni će sudac zatražiti da vijeće odluči o obustavi istrage.

(3) Rješenje o obustavi istrage dostavlja se javnom tužitelju, oštećeniku
i okrivljeniku, koji će se odmah pustiti na slobodu ako je u pritvoru.
Protiv tog rješenja javni tužitelj i oštećenik imaju pravo žalbe.

(4) Ako je protiv rješenja o obustavi istrage žalbu podnio samo oštećenik,
a žalba se uvaži, smatrat će se da je oštećenik podnošenjem žalbe preuzeo
gonjenje.

Članak 163.

(1) Istražni će sudac prije završene istrage pribaviti podatke o okrivljeniku
navedene u članku 208. stavku 1. ovoga Zakona ako nedostaju ili ih treba
provjeriti te podatke o prijašnjim osudama okrivljenika, a ako okrivljenik
još izdržava kaznu ili drugu sankciju koja je vezana za lišenje slobode
- podatke o njegovu ponašanju za izdržavanje kazne ili druge sankcije.
Prema potrebi istražni sudac pribavit će podatke o prijašnjem životu okrivljenika
i o prilikama u kojima živi te o drugim okolnostima koje se tiču njegove
ličnosti. Istražni sudac može odrediti medicinske preglede ili psihološka
ispitivanja okrivljenika kad je potrebno da se dopune podaci o ličnosti
okrivljenika.

(2) Ako dolazi u obzir izricanje jedinstvene kazne kojom će se obuhvatiti
i kazne iz prijašnjih presuda, istražni će sudac zatražiti odgovarajuće
spise.

Članak 164.

(1) Ako istražni sudac prije završene istrage ustanovi da je u interesu
postupka da se okrivljenik i njegov branitelj upoznaju s važnim dokazima
prikupljenim u istrazi, obavijestit će ih da u određenom roku mogu razgledati
predmete i spise koji se odnose na te dokaze i da mogu staviti svoje prijedloge
za izvođenje novih dokaza. Ograničenja iz članka 68. stavka 2. ovoga Zakona
primjenjuju se ako za to još postoje razlozi.

(2) Kad protekne određen rok ili ako ne prihvati prijedlog za izvođenje
dokaza, istražni će sudac postupiti prema članku 165. ovoga Zakona.

Članak 165.

(1) Istražni sudac završava istragu kad ustanovi da je stanje stvari
u istrazi dovoljno razjašnjeno da se može podići optužnica.

(2) Nakon završene istrage istražni sudac dostavlja spise javnom tužitelju,
koji je dužan u roku od petnaest dana staviti prijedlog da se istraga dopuni
ili podići optužnicu ili dati izjavu da odustaje od gonjenja. Taj rok može
vijeće (članak 21. stavka 6.) produljiti na prijedlog javnog tužitelja.

(3) Ako istražni sudac ne prihvati prijedlog javnog tužitelja o dopuni
istrage, zatražit će da o tome odluči vijeće (članak 21. stavka 6.). Ako
vijeće odbije prijedlog javnog tužitelja, rok iz stavka 2. ovoga članka
počinje teći od dana kad je javnom tužitelju priopćena odluka vijeća.

(4) Ako javni tužitelj ne postupi u roku predviđenom u stavku 2. i 3.
ovoga članka, dužan je o razlozima obavijestiti višega javnog tužitelja.

Članak 166.

(1) Ako se istraga ne završi u roku od šest mjeseci, istražni sudac
dužan je obavijestiti predsjednika suda o razlozima zbog kojih istraga
nije završena.

(2) Predsjednik će suda prema potrebi poduzeti mjere da se istraga završi.

Članak 167.

(1) Oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu istražnom sucu nadležnog
suda podnijeti zahtjev da provede istragu odnosno prijedlog da istragu
dopuni. U tijeku istrage oni mogu istražnom sucu stavljati i druge prijedloge.

(2) U vezi s pokretanjem, provođenjem, prekidom i obustavom istrage
na odgovarajući se način primjenjuju odredbe ovoga Zakona koje se odnose
na pokretanje i vođenje istrage na zahtjev javnog tužitelja.

(3) Kad istražni sudac ustanovi da je istraga završena, obavijestit
će o tome oštećenika kao tužitelja ili privatnog tužitelja i upozoriti
ih da u roku od osam dana treba da podnesu optužnicu odnosno privatnu tužbu,
a ako to ne učine, smatrat će se da su odustali od gonjenja, pa će se postupak
rješenjem obustaviti. Takvo upozorenje istražni sudac dužan je dati i kad
vijeće (članak 21. stavka 6.) odbije prijedlog oštećenika kao tužitelja
ili privatnog tužitelja za dopunu istrage zato što smatra da je stanje
stvari dovoljno razjašnjeno.

Članak 168.

Ako je istražnom sucu potrebna pomoć organa unutarnjih poslova (kriminalističko-tehnička
i dr.) ili drugih državnih tijela u vezi s provođenjem istrage, oni su
mu dužni na njegov zahtjev tu pomoć dati. Istražni sudac može zatražiti
i pomoć od poduzeća ako je to prijeko potrebno za obavljanje istražne radnje
koja ne trpi odgodu.

Članak 169.

Ako to zahtijevaju interesi krivičnog postupka, interesi čuvanja tajne,
interesi javnog reda ili razlozi morala, službena osoba koja poduzima istražnu
radnju naredit će osobama koje saslušava ili koje prisustvuju istražnim
radnjama ili razgledaju spise istrage da čuvaju kao tajnu određene činjenice
odnosno podatke koje su tom prilikom saznale i ukazati im da je odavanje
tajne krivično djelo. Ta će se naredba unijeti u zapisnik o istražnoj radnji
odnosno zabilježit će se na spisima koji se razgledavaju, uz potpis osobe
koja je upozorena.

Članak 170.

Kad vijeće odlučuje u tijeku istrage, može zatražiti potrebna objašnjenja
od istražnog suca i stranaka i može pozvati obje stranke da usmeno izlože
svoje stavove na sjednici vijeća.

Članak 171.

(1) Istražni sudac može kazniti novčanom kaznom do 200.000 hrvatskih
dinara svaku osobu koja za obavljanja istražne radnje i nakon opomene narušava
red. Ako sudjelovanje takve osobe nije prijeko potrebno, ona može biti
udaljena s mjesta gdje se obavlja ta radnja.

(2) Okrivljenik ne može biti kažnjen novčanom kaznom.

(3) Ako javni tužitelj narušava red, istražni sudac postupit će prema
odredbi članka 285. stavka 5. ovoga Zakona.

Članak 172.

(1) Stranke i oštećenik mogu se uvijek obratiti pritužbom predsjedniku
suda pred kojim se vodi postupak zbog odugovlačenja postupka i drugih nepravilnosti
u tijeku istrage.

(2) Predsjednik suda ispitat će navode u pritužbi, a ako je podnositelj
zahtijevao, obavijestit će ga o tome što je poduzeto.

Glava XVII.

MJERE ZA OSIGURANJE PRISUTNOSTI OKRIVLJENIKA I USPJEŠNO VOĐENJE
KRIVIČNOG POSTUPKA

1. Zajednička odredba

Članak 173.

(1) Mjere koje se mogu poduzeti prema okrivljeniku za osiguranje njegove
prisutnosti i za uspješno vođenje krivičnog postupka jesu poziv, dovođenje,
obećanje okrivljenika da neće napustiti boravište, jamstvo i pritvor.

(2) Pri odlućivanju koju će od navedenih mjera primjeniti nadležno tijelo
držat će se uvjeta određenih za primjenu pojedinih mjera, pazeći da se
ne primjenjuje teža mjera ako se ista svrha može postići blažom mjerom.

(3) Te će se mjere ukinuti i po službenoj dužnosti kad prestanu razlozi
koji su ih izazvali odnosno zamijenit će se drugom blažom mjerom kad za
to nastupe uvjeti.

2. Poziv

Članak 174.

(1) Prisutnost okrivljenika pri obavljanju radnji u krivičnom postupku
osigurava se njegovim pozivanjem. Poziv okrivljeniku upućuje sud.

(2) Pozivanje se obavlja dostavom zatvorenog ptsanog poziva koji sadrži:
naziv suda koji poziva, ime i prezime okrivljenika, naziv krivičnog djela
koje mu se stavlja na teret, mjesto gdje okrivljenik ima doći, dan i sat
kad treba da dođe, naznaku da se poziva u svojstvu okrivljenika i upozorenje
da će u slučaju nedolaska biti prisilno doveden, službeni pečat i potpis
suca koji poziva.

(3) Kad se okrivljenik prvi put poziva poučit će se u pozivu o pravu
da uzme branitelja te da branitelj može prisustvovati njegovu ispitivanju.

(4) Okrivljenik je dužan odmah obavijestiti sud o promjeni adrese te
o namjeri da promijeni boravište. O tome će se okrivljenik poučiti pri
prvom ispitivanju odnosno dostavi optužnice bez provođenja istrage (članak
151. stavak 6.), optužnog prijedloga ili privatne tužbe, tim što će se
upozoriti na posljedice određene ovim Zakonom.

(5) Ako okrivljenik nije u stanju odazvati se pozivu zbog bolesti ili
druge neotklonjive smetnje, ispitat će se u mjestu gdje se nalazi ili će
se osigurati njegov prijevoz do sudske zgrade ili drugog mjesta gdje se
radnja poduzima.

3. Dovođenje

Članak 175.

(1) Naredbu da se okrivljenik dovede može izdati sud ako je doneseno
rješenje o pritvoru ili ako uredno pozivani okrivljenik ne dođe, a svoj
izostanak ne opravda, ili ako se nije mogla obaviti uredna dostava poziva,
a iz okolnosti očito proizlazi da okrivljenik izbjegava da primi poziv.

(2) Naredbu za dovođenje izvršavaju organi unutarnjih poslova.

(3) Naredba za dovođenje izdaje se pismeno. Naredba treba da sadrži:
ime i prezime okrivljenika koji se ima dovesti, naziv krivičnog djele koje
mu se stavlja na teret uz navođenje odredbe krivičnog zakona, razlog zbog
kojeg se naređuje dovođenje, službeni pečat i potpis suca koji nareduje
dovođenje.

(4) Osoba kojoj je povjereno izvršenje naredbe predaje naredbu okrivljeniku
i poziva ga da pođe s njom. Ako okrivljenik to odbije, dovest će ga prisilno.

(5) Protiv vojnih osoba, pripadnika redarstvene službe ili straže ustanove
u kojoj su smještene osobe lišene slobode neće se izdavati naredba za dovođenje,
već će se zatražiti od njihove komande odnosno ustanove da ih privede.

4. Obećanje okrivljenika da neće napustiti boravište

Članak 176.

(1) Ako postoji bojazan da bi se okrivljenik u tijeku postupka mogao
sakriti ili otići u nepoznato mjesto ili u inozemstvo, sud može tražiti
od okrivljenika obvezu da se neće kriti odnosno da bez odobrenja suda neće
napustiti svoje boravište. Dano obećanje unosi se u zapisnik.

(2) Od okrivljenika se može privremeno oduzeti putovnica. Žalba protiv
rješenja o oduzimanju putovnice ne zadržava izvršenje rješenja.

(3) Okrivljenik će se pri davanju obećanja upozoriti da se protiv njega
može odrediti pritvor ako tu obvezu prekrši.

5. Jamstvo

Članak 177.

Okrivljenik koji se ima staviti ili je već stavljen u pritvor samo zbog
bojazni da će pobjeći može se ostaviti na slobodi odnosno može se pustiti
na slobodu ako on osobno ili tko drugi za nj dade jamstvo da do konca krivičnog
postupka neće pobjeći, a sam okrivljenik obeća da se neće kriti i da bez
odobrenja neće napustiti svoje boravište.

Članak 178.

(1) Jamstvo uvijek glasi na novčanu svotu koja se određuje s obzirom
na težinu krivičnog djela, osobne i obiteljske prilike okrivljenika te
imovno stanje osobe koja daje jamstvo.

(2) Jamstvo se sastoji u polaganju gotovog novca, vrijednosnih papira,
dragocjenosti ili drugih pokretnina veće vrijednosti koje se lako mogu
unovčiti i čuvati, ili u stavljanju hipoteke za iznos jamstva na nekretnine
osobe koja daje jamstvo, ili u osobnoj obvezi jednoga građanina ili više
gradana da će u slučaju bijega okrivljenika platiti utvrđeni iznos jamstva.

(3) Ako okrivljenik pobjegne, rješenjem će se u skladu s propisom, odrediti
· kome će pripasti vrijednost dana kao jamstvo.

Članak 179.

(1) Okrivljenik će se unatoč danom jamstvu staviti u pritvor ako na
uredan poziv ne dođe, a izostanak ne opravda, ako se sprema za bijeg ili
ako se protiv njega, pošto je ostavljen na slobodi, pojavi koja druga zakonska
osnova za pritvor.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka jamstvo se ukida. Položena novčana
svota, dragocijenosti, vrijednosni papiri ili druge pokretnine vraćaju
se, a hipoteka se skida. Jednako će se postupiti i kad se krivični postupak
pravomoćno dovrši rješenjem o obustavi postupka ili presudom.

(3) Ako je presudom izrečena kazna zatvora, jamstvo se ukida tek kad
osuđenik počne izdržavati kaznu.

Članak 180.

(1) Rješenje o jamstvu donosi u tijeku istrage istražni sudac. Nakon
podignute optužnice rješenje o jamstvu donosi vijeće.

(2) Rješenje kojim se određuje jamstvo i rješenje kojim se jamstvo ukida
donosi se nakon saslušanja javnog tužitelja, ako se postupak vodi na njegov
zahtjev.

6. Pritvor

Članak 181.

(1) Pritvor se može odrediti samo uz uvjete predviđene u ovom Zakonu.

(2) Trajanje pritvora mora biti svedeno na najkraće nužno vrijeme. Dužnost
je svih tijela koja sudjeluju u krivičnom postupku i tijela koja im daju
pravnu pomoć da postupaju s osobitom hitnošću ako se okrivljenik nalazi
u pritvoru

(3) U tijeku cijelog postupka pritvor će se ukinuti čim prestanu razlozi
na temelju kojih je bio određen.

Članak 182.

(1) Pritvor će se uvijek odrediti protiv osobe za koju postoji osnovana
sumnja da je počinila krivično djelo za koje je u zakonu propisana kazna
zatvora od dvadeset godina. Ako okolnosti pokazuju da je riječ o slučaju
za koji zakon propisuje mogućnost izricanja blaže kazne, pritvor se ne
mora odrediti.

(2) Ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila krivično
djelo, a ne postoje uvjeti za obavezni pritvor, pritvor se protiv te osobe
može odrediti:

1) ako se krije ili ako se ne može utvrditi njezina istovjetnost ili
ako postoje druge okolnosti koje upozoravaju na opasnost od bijega;

2) ako postoji osnovana bojazan da će uništiti tragove krivičnog djela
ili ako osobite okolnosti pokazuju da će ometati istrazi utjecanjem na
svjedoke, suučesnike ili prikrivače;

3) ako osobite okolnosti opravdavaju bojazan da će ponoviti krivično
djelo ili da će dovršiti pokušano krivično djelo ili da će počiniti krivično
djelo kojim prijeti;

4) ako je u pitanju krivično djelo za koje se prema zakonu može izreći
kazna deset godina zatvora ili teža kazna, a zbog načina izvršenja, posljedica
ili drugih okolnosti djela došlo je do takva uznemirenja građana da je
radi nesmetanog vođenja krivičnog postupka ili sigurnosti ljudi prijeko
potrebno određivanje pritvora.

(3) U slučaju iz točke 1. stavka 2. ovoga članka pritvor koji je određen
samo zato što se ne može utvrditi istovjetnost osobe traje dok se ta istovjetnost
ne utvrdi. U slučaju iz točke 2. stavka 2. ovoga članka pritvor će se ukinuti
čim se osiguraju dokazi zbog kojih je pritvor određen.

(4) Osobu zatečenu na izvršenju krivičnog djela za koje se goni po službenoj
dužnosti može svatko lišiti slobode. Osoba lišena slobode mora se odmah
predati istražnom sucu ili organu unutarnjih poslova, a ako se to ne može
učiniti, mora se odmah obavijestiti jedno od tih tijela. Organ unutarnjih
poslova postupat će prema članku 186. ovoga Zakona.

Članak 183.

(1) Pritvor određuje istražni sudac nadležnog suda.

(2) Pritvor se određuje pisanim rješenjem koje sadrži: ime i prezime
osobe koja se lišava slobode, krivično djelo za koje se okrivljuje, zakonsku
osnovu za pritvor, pouku o pravu na žalbu, kratko obrazloženje, s tim što
će se osnova za određivanje pritvora posebno obrazložiti, službeni pečat
i potpis suca koji određuje pritvor.

(3) Rješenje o pritvoru predaje se osobi na koju se odnosi u času lišenja
slobode. U spisima se mora naznačiti čas lišenja slobode i čas predaje
rješenja.

(4) Protiv rješenja o pritvoru pritvorena osoba može se žaliti vijeću
(članak 21. stavka 6.) u roku od 24 sata od časa predaje rješenja. Ako
se pritvorena osoba prvi put ispituje nakon poretka tog roka, može podnijeti
žalbu pri tom ispitivanju. Žalba s prijepisom zapisnika o ispitivanju,
ako je pritvorena osoba ispitana, i rješenje o pritvoru dostavljaju se
odmah vijeću. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(5) Ako se istražni sudac ne složi s prijedlogom javnog tužitelja o
određivanju pritvora, zatražit će da o tome odluči vijeće (članak 21. stavak
6.). Protiv rješenja vijeća kojim se određuje pritvor pritvorena osoba
može podnijeti žalbu, koja ne zadržava izvršenje rješenja. U vezi s predajom
rješenja i podnošenjem žalbe primjenjuju se odredbe stavka 3. i 4. ovoga
članka.

(6) U slučajevima iz stavka 4. i 5. ovoga članka vijeće koje odlučuje
o žalbi dužno je donijeti odluku u roku od 48 sati.

Članak 184.

(1) Istražni sudac dužan je osobi lišenoj slobode koja mu je dovedena
odmah priopćiti da može uzeti branitelja, koji može prisustvovati njezinu
ispitivanju, i ako je potrebno, pomoći joj da nađe branitelja. Ako u roku
od 24 sata od časa tog priopćenja osoba lišena slobode ne osigura prisutnost
branitelja, istražni sudac dužan je tu osobu odmah ispitati.

(2) Ako osoba lišena slobode izjavi da neće uzeti branitelja, istražni
sudac dužan je ispitati je u roku od 24 sata.

(3) Ako u slučaju obvezne obrane (članka 65. stavak 1.) osoba lišena
slobode ne uzme branitelja u roku od 24 sata od časa kad je poučena o tom
pravu ili izjavi da neće uzeti branitelja, postavit će joj se branitelj
po službenoj dužnosti.

(4) Odmah nakon ispitivanja istražni sudac odlučit će hoće li osobu
lišenu slobode pustiti na slobodu. Ako smatra da osobu lišenu slobode treba
zadržati, istražni sudac obavijestit će o tome odmah javnog tužitelja,
ako ovaj već nije podnio zahtjev za provođenje istrage. Ako javni tužitelj
u roku od 48 sati od časa kad je obaviješten o pritvoru ne stavi zahtjev
za provođenje istrage, istražni sudac će osobu lišenu slobode pustiti na
slobodu.

Članak 185.

(1) Pritvor može odrediti istražni sudac nižeg suda na čijem je području
počinjeno krivično djelo kad mu je povjereno obavljanje pojedinih istražnih
radnji ili u slučajevima predviđenim u članku 147. u stavku 1. i članku
186. ovoga Zakona. U vezi s određivanjem pritvora primjenjuju se odredbe
članka 183. stavka 2. do 5. ovoga Zakona, ali odluku iz stavka 4. toga
članka o žalbi donosi viši sud.

(2) Odmah nakon ispitivanja osobe lišene slobode istražni sudac odlućit
će hoće li je pustiti na slobodu ili će narediti da se privede istražnom
sucu nadležnog suda. U vezi s ispitivanjem osobe lišene slobode primjenjuju
se odredbe članka 184. stavka 1. do 3. ovoga Zakona.

(3) Istražni sudac nižeg suda na čijem je području počinjeno krivično
djelo može zadržati pritvorenu osobu najdulje tri dana, računajući od dana
njezina dovođenja ako je potrebno da poduzme hitne istražne radnje u skladu
s člankom 147. stavkom 1. ovoga Zakona. Nakon donošenja rješenja o provođenju
istrage zadržavanje u pritvoru može trajati i dulje od tri dana, ako u
tom roku istražni sudac primi zahtjev od istražnog suca nadležnog suda
da poduzme pojedine istražne radnje. Nakon obavljanja istražnih radnji
pritvorena osoba mora se privesti nadležnom sudu, ako istražni sudac tog
suda što drugo ne odredi.

Članak 186.

(1) Ovlaštene službene osobe organa unutarnjih poslova mogu osobu lišiti
slobode ako postoji ma koji razlog predviđen u članku 182. ovoga Zakona,
ali su dužne takvu osobu bez odgode privesti nadležnome istražnom sncu
ili istražnom sucu nižeg suda na čijem je području počinjeno krivično djelo,
ako se do sjedišta tog suda može brže doći. Pri dovođenju ovlaštena službena
osoba organa unutarnjih

poslova obavijestit će istražnog suca o razlozima i o vremenu lišenja
slobode.

(2) Ako zbog neotklonjivih smetnji nije bilo moguće da se ni u roku
od 24 sata osoba lišena slobode privede istražnom sucu, službena osoba
dužna je takvo zakašnjenje posebno obrazložiti. Obrazloženje zakašnjenja
nužno je i kad je privođenje obavljeno na zahtjev istražnog suca.

(3) Ako zbog zakašnjenja u privođenju istražni sudac ne može u roku
iz članka 183. stavka 3. ovoga Zakona donijeti rješenje o pritvoru, dužan
je o pritvoru odlučiti odmah kad mu osoba lišena slobode bude privedena.

Članak 187.

(1) Na temelju rješenja istražnog suca okrivljenik se može zadržati
u pritvoru najviše mjesec dana od dana lišenja slobode. Nakon tog roka
okrivljenik se može zadržati u pritvoru samo na temelju rješenja o produljenju
pritvora.

(2) Pritvor se može prema odluci vijeća (članak 21. stavak 6.) produljiti
najviše za dva mjeseca. Protiv rješenja vijeća dopuštena je žalba, koja
ne zadržava izvršenje rješenja. Ako se postupak vodi za krivično djelo
za koje se može izreći kazna zatvora iznad pet godina ili teža kazna, vijeće
Vrhovnog suda Republike Hrvatske može iz važnih razloga produljiti pritvor
najviše za još tri mjeseca. Rješenje o produljenju pritvora donosi se na
obrazloženi prijedlog istražnog suca ili javnog tužitelja.

(3) Ako se do proteka rokova iz stavka 2. ovoga članka ne podigne optužnica,
okrivljenik će se pustiti na slobodu.

Članak 188.

U tijeku istrage istražni sudac može ukinuti pritvor u suglasnosti s
javnim tužiteljem kad se postupak vodi na njegov zahtjev, osim ako se pritvor
ukida zbog proteka roka trajanja pritvora. Ako između istražnog suca i
javnog tužitelja ne postoji suglasnost, istražni sudac zatražit će da o
tome odluči vijeće, koje je dužno odluku donijeti u roku od 48 sati.

Članak 189.

(1) Nakon predaje optužnice sudu do završetka glavne rasprave pritvor
se može nakon saslušanja javnog tužitelja, kad se postupak vodi na njegov
zahtjev, odrediti ili ukinuti samo rješenjem vijeća.

(2) Vijeće je dužno nakon proteka dva mjeseca od pravomoćnosti posljednjeg
rješenja o pritvoru, i bez prijedloga stranaka, ispitati postoje li još
razlozi za pritvor i donijeti rješenje o produljenju ili ukidanju pritvora.

(3) Žalba na rješenje iz stavka 1. i 2. ovoga članka ne zadržava izvršenje
rješenja.

(4) Protiv rješenja vijeća kojim se odbija prijedlog za određivanje
ili ukidanje pritvora žalba nije dopuštena.

Članak 190.

Organ unutarnjih poslova odnosno sud dužan je o lišenju slobode obavijestiti
u roku od 24 sata obitelj osobe lišene slobode, osim ako se ona tome protivi.
O lišenju slobode obavijestit će se nadležni organ socijalnog staranja
ako je potrebno da se poduzmu mjere, za zbrinjavanje djece i drugih članova
obitelji osobe lišene slobode o kojima se ona brine.

7. Postupak s pritvorenicima

Članak 191.

(1) Pri izdržavanju pritvora ne smije se vrijeđati ličnost i dostojanstvo
okrivljenika.

(2) Prema pritvoreniku mogu se primjenjivati samo ograničenja koja su
potrebna da se spriječi bijeg i dogovor koji bi mogao biti štetan za uspješno
vođenje postupka.

(3) U istoj prostoriji ne mogu biti zatvorene osobe koje nisu istog
spola. U pravilu, u istu prostoriju ne mogu se smještati osobe koje su
sudjelovale u izvršenju istoga krivičnog djela ni osobe koje su na izdržavanju
kazne s osobama u pritvoru. Osobe koje su počinile krivično djelo u povratu
neće se, ako je moguće, smještati u istu prostoriju s drugim osobama lišenim
slobode na koje bi mogle štetno utjecati.

Članak 192.

(1) Pritvorenici imaju pravo na osmosatni neprekidni odmor u vremenu
od 24 sata. Osim toga njima će se osigurati kretanje na slobodnom zraku
najmanje dva sata dnevno, ako zatvor raspolaže prikladnim ograđenim prostorom.

(2) Pritvorenici imaju pravo da se o svom trošku hrane, da nose svoju
odjeću i da se služe svojim posteljnim stvarima, da o svom trošku nabavljaju
knjige, novine i druge stvari koje odgovaraju njihovim redovnim potrebama,
ako to ne bi bilo štetno za uspješno vođenje postupka. O tome odlučuje
tijelo koje provodi istragu.

(3) Pritvorenik se može upotrijebiti za radove nužne za održavanje čistoće
u prostoriji u kojoj boravi. Ako pritvorenik zahtijeva, istražni sudac
odnosno predsjednik vijeća u sporazumu s upravom zatvora može dopustiti
da on radi u krugu zatvora na poslovima koji odgovaraju njegovim psihičkim
i fizičkim svojstvima, uz uvjet da to nije štetno za vođenje postupka.

Članak 193.

(1) Po odobrenju tijela koje provodi istragu i pod njegovim nadzorom
ili nadzorom osobe koju on odredi mogu, u granicama kućnog reda, pritvorenika
posjećivati bliski srodnici, a na njegov zahtjev - liječnik i druge osobe.
Pojedini posjeti mogu se zabraniti ako bi zbog toga mogla nastati šteta
za vođenje postupka.

(2) Pritvorenik se može dopisivati s osobama izvan zatvora sa znanjem
i pod nadzorom tijela koje vodi istragu. To tijelo može zabraniti odašiljanje
i primanje pisama i drugih pošiljaka štetnih za vođenje postupka. Odašiljanje
molbe, pritužbe ili žalbe ne može se nikad zabraniti.

(3) Nakon podignute optužnice do pravomoćnosti presude ovlaštenja iz
stavka 1. i 2. ovoga članka vrši predsjednik vijeća.

Članak 194.

(1) Za disciplinske prijestupe pritvorenika istražni sudac odnosno predsjednik
vijeća može izreći disciplinsku kaznu ograničenje posjeta i dopisivanja.
To se ograničenje ne odnosi na općenje pritvorenika s braniteljem.

(2) Protiv rješenja o kazni izrečenoj prema stavku 1. ovoga članka dopuštena
je žalba vijeću (članak 29. stavak 6.) suda nadležnog za vođenje istrage
u roku od 24 sata od časa primitka rješenja. Žalba ne zadržava izvršenje
rješenja.

Članak 195.

(1) Nadzor nad pritvorenicima obavlja predsjednik suda koji je na to
ovlašten.

(2) Predsjednik suda ili sudac koga on odredi dužan je najmanje jedanput
tjedno obići pritvorenike i ako nade da je potrebno, i bez prisutnosti
nadzornika i stražara obavijestiti se kako se pritvorenici hrane, kako
se opskrbljuju drugim potrebama i kako se s njima postupa. Predsjednik
odnosno sudac koga on odredi dužan je poduzeti potrebne mjere da se otklone
nepravilnosti uočene pri obilasku zatvora. Određeni sudac ne može biti
istražni sudac.

(3) Obilascima iz stavka 2. ovoga članka može prisustvovati i javni
tužitelj.

(4) Predsjednik suda i istražni sudac mogu u svako doba obilaziti sve
pritvorenike, s njima razgovarati i od njih primati pritužbe.

G 1 a v a XVIII.

ISTRAŽNE RADNJE

1. Pretraga stana i osoba

Članak 196.

(1) Pretraga stana i ostalih prostorija okrivljenika ili drugih osoba
može se poduzeti ako je vjerojatno da će se pretragom okrivljenik uhvatiti
ili da će se pronaći tragovi krivičnog djela ili predmeti važni za krivični
postupak.

(2) Pretraga osoba može se poduzeti kad je vjerojatno da će se njome
pronaći tragovi i predmeti važni za krivični postupak

Članak 197.

(1) Pretragu određuje sud obrazloženim pismenim nalogom.

(2) Nalog o pretrazi predaje se prije početka pretrage osobi kod koje
će se ili na kojoj će se pretraga obaviti. Prije pretrage pozvat će se
osoba na koju se odnosi nalog o pretrazi da dobrovoljno izruči osobu odnosno
predmete koji se traže.

(3) Pravo je osobe na koju se nalog odnosi da ona ili njegov zastupnik
i, obvezatno, dva svjedoka budu nazočni pri pretrazi doma ili drugog prostora.

(4) Pretrazi se može pristupiti i bez službenog naloga ili privole držaoca
stana, ući u njegov stan ili prostorije, te izvršiti pretragu bez nazočnosti
svjedoka, ako je to neophodno radi izvršenja naloga o uhićenju ili radi
hvatanja počinitelja krivičnog djela za koje se može izreći kazna zatvora
od najmanje 5 godina, odnosno radi otklanjanja ozbiljne opasnosti po život
i zdravlje ljudi ili imovine većeg opsega.

(5) Pretraga radi pronalaženja ili osiguranja dokaza za koje postoji
osnovana vjerojatnost da se nalaze u stanu počinitelja krivičnog djela
može se poduzeti samo u nazočnosti svjedoka.

(6) Pretraga se obavlja danju. Pretraga se može obaviti i noću ako je
danju započeta pa nije dovršena ili ako postoje razlozi iz članka 200.
ovoga Zakona.

Članak 198.

(1) Pretrazi stana ili osobe prisustvuju dva punoljetna građanina kao
svjedoci. Pretragu ženske osobe obavlja samo ženska osoba, a za svjedoke
uzimat će se samo ženske osobe. Svjedoci će se prije početka pretrage upozoriti
da paze kako se pretraga obavlja te da imaju pravo prije potpisivanja zapisnika
o pretrazi staviti svoje prigovore ako smatraju da sadržaj zapisnika nije
točan.

(2) Kad se pretraga obavlja u prostorijama državnih tijela, poduzeća
ili drugih pravnih osoba, pozvat će se njihov starješina da prisustvuje
pretrazi.

(3) Pretraga i pregledi u vojnoj zgradi obavit će se po odobrenju nadležnoga
vojnog starješine.

(4) Pretragu stana i osobe treba·obavljati pažljivo, ne remeteći kućni
red.

(5) O svakoj pretrazi stana ili osobe sastavit će se zapisnik, koji
potpisuju osobe kod koje se ili na kojoj se obavlja pretraga i osobe čija
je prisutnost obvezna. Pri pretrazi oduzet će se privremeno samo oni predmeti
i isprave koji su u vezi sa svrhom pretrage u pojedinom slučaju. U zapisnik
će se unijeti i točno naznačiti: predmeti i isprave koji se oduzimaju,
a to će se unijeti i u potvrdu koja će se odmah izdati osobi kojoj su predmeti
odnosno isprave oduzete.

Članak 199.

Ako se pri pretrazi stana odnosno osobe nađu predmeti koji nemaju veze
sa krivičnim djelom zbog kojeg je pretraga naređena, ali koji ukazuju na
drugo krivično djelo za koje se goni po službenoj dužnosti, oni će se opisati
u zapisniku i privremeno oduzeti, a o oduzimanju izdat će se odmah potvrda.
O tome će se odmah obavijestiti javni tužitelj radi pokretanja krivičnog
postupka. Ti će se predmeti odmah vratiti ako javni tužitelj ustanovi da
nema osnove za pokretanje krivičnog postupka, a ne postoji kakva druga
zakonska osnova prema kojoj bi se ti predmeti imali oduzeti.

Članak 200.

(1) Ovlaštene službene osobe organa unutarnjih poslova mogu i bez naloga
ući u tuđi stan i druge prostorije i prema potrebi obaviti pretragu ako
držalac stana to želi ili ako zove u pomoć.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka neće se sastavljati zapisnik
već će se držaocu stana odmah izdati potvrda u kojoj će se naznačiti razlog
ulaženja u stan odnosno druge prostorije.

(3) Kad ovlaštene osobe organa unutarnjih poslova obave pretragu bez
naloga o pretrazi, dužni su o tome odmah podnijeti izvještaj istražnom
sucu, a ako se postupak još ne vodi - nadležnom javnom tužitelju.

2. Privremeno oduzimanje predmeta

Članak 201.

(1) Predmeti koji se prema krivičnom zakonu imaju oduzeti ili koji mogu
poslužiti kao dokaz u krivičnom postupku privremeno će se oduzeti i predati
na čuvanje sudu ili će se na drugi način osigurali njihovo čuvanje.

(2) Tko drži takve predmete, dužan ih je predati na zahtjev suda. Osoba
koja odbije da preda predmete može se kazniti novčanom kaznom do 200.000
hrvatskih dinara, a u slučaju daljnjeg odbijanja može se zatvoriti. Zatvor
traje do predaje predmeta ili do završetka krivičnog postupka, a najdulje
mjesec dana. Na isti način postupit će se prema službenoj ili odgovornoj
osobi u državnom tijelu, poduzeću ili drugoj pravnoj osobi.

(3) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna ili je naređen
zatvor odlučuje vijeće (članak 21. stavak 6.). Žalba protiv rješenja o
zatvoru ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) Ovlaštene službene osobe organa unutarnjih poslova mogu oduzeti
predmete navedene u stavku 1. ovoga članka kad postupaju prema članku 142.
i 145. ovoga Zakona ili kad izvršavaju nalog suda.

(5) Pri oduzimanju predmeta naznačit će se gdje su pronađeni i opisat
će se, a prema potrebi i na drugi način osigurati utvrđivanje njihove istovjetnosti.
O oduzetim predmetima izdat će se potvrda.

Članak 202.

(1) Državna tijela mogu uskratiti pokazivanje ili izdavanje svojih spisa
i drugih isprava ako smatraju da bi objava njihova sadržaja bila štetna
za opće interese. Ako je uskraćeno pokazivanje ili davanje spisa i drugih
isprava, konačnu odluku donosi vijeće (članak 21. stavak 6.).

(2) Poduzeća ili druge pravne osobe mogu zahtijevati da se ne objave
podaci koji se odnose na njihovo poslovanje.

Članak 203.

(1) Ako se privremeno oduzimaju spisi koji mogu poslužiti kao dokaz,
oni će se popisati. Ako to nije moguće, spisi će se staviti u omot i zapečatiti.
Vlasnik spisa može na omot staviti i svoj pečat.

(2) Osoba od koje su spisi oduzeti pozvat će se da prisustvuje otvaranju
omota. Ako se ona ne odazove pozivu ili je odsutna, omot će se otvoriti,
spisi pregledati i popisati u njezinoj odsutnosti.

(3) Pri pregledanju spisa mora se paziti da njihov sadržaj ne saznaju
neovlaštene osobe.

Članak 204.

(1) Istražni sudac može narediti da poštanska, telegrafska i druga prometna
poduzeća zadrže i u njemu, uz potvrdu primitka, predaju pisma, brzojave
i druge pošiljke koje su upućene okrivljeniku ili koje on odašilje ako
postoje okolnosti zbog kojih se s osnovom može očekivati da će te pošiljke
poslužiti kao dokaz u postupku.

(2) Javni tužitelj može narediti samo zadržavanje pošiljaka, ali su
poduzeća navedena u stavku 1. ovoga članka dužna obustaviti zadržavanje
ako u roku od tri dana nakon primitka naredbe ne prime odluku istražnog
suca.

(3) Izdane pošiljke otvara istražni sudac u prisutnosti dvaju svjedoka.
Pri otvaranju pazit će se da se ne povrijede pečati, a omoti će se i adrese
sačuvati. O otvaranju sastavit će se zapisnik.

(4) Ako interesi postupka dopuštaju, može se sadržaj pošiljke priopćiti
u cijelosti ili djelomično okrivljeniku odnosno osobi kojoj je upućena
a može mu se pošiljka i predati. Ako je okrivljenik odsutan, pošiljka će
se priopćiti ili predati kome od njegovih srodnika, a ako njih nema vratit
će se pošiljaocu, ako se to ne protivi interesima postupka.

Članak 205.

Predmeti koji su u tijeku krivičnog postupka privremeno oduzeti vratit
će se vlasniku odnosno držaocu ako postupak bude obustavljen, a ne postoje
razlozi za njihovo oduzimanje (članak 487).

3. Postupanje sa sumnjivim stvarima

Članak 206.

(1) Nađe li se kod okrivljenika tuđa stvar, a ne zna se čija je, tijelo
koje vodi postupak opisat će tu stvar i opis objaviti na ploči općine na
čijem području okrivljenik živi i na čijem je području krivično djelo počinjeno.
U oglasu će se pozvati vlasnik da se javi u roku od jedne godine od dana
objave oglasa, jer će se inače stvar prodati. Novac dobiven prodajom unosi
se u proračun.

(2) Ako je riječ o stvarima veće vrijednosti, objava se može obaviti
i preko dnevnih listova.

(3) Ako je stvar podložna kvaru ili njezino čuvanje zahtijeva znatne
troškove, ona će se prodati prema odredbama koje važe za izvršni postupak,
a novac predati na čuvanje novčanom zavodu.

(4) Prema odredbi stavka 3. ovoga članka postupit će se i kad stvar
pripada odbjeglom ili nepoznatom počinitelju krivičnog djela.

Članak 207.

(1) Ako se u tijeku od jedne godine nitko ne javi za stvari ili za novac
dobiven od prodaje stvari, donijet će se rješenje da stvar postaje društveno
vlasništvo odnosno da se novac unese u proračun.

(2) Vlasnik stvari ima pravo u parnici tražiti povrat stvari ili novca
dobivenog od prodaje stvari. Zastara tog prava počinje teći od dana objave
oglasa.

4. Ispitivanje okrivljenika

Članak 208.

(1) Kad se okrivljenik prvi put ispituje, pitat će se za ime i prezime,
nadimak ako ga ima, ime i prezime roditelja, djevojačko, porodično ime
majke, gdje je rođen gdje stanuje, dan, mjesec i godinu rođenja, koje je
narodnosti i čiji je državljanin, čime se zanima, kakve su mu porodične
prilike, zna li pisati, kakve je škole završio, je li, gdje i kad služio
vojsku odnosno ima li čin pričuvnog časnika, časnika ili vojnog službenika,
vodi li se u vojnoj evidenciji i pri kojem tijelu nadležnom za poslove
obrane, je li odlikovan, kakva je imovnog stanja, je li, kad i zašto osuđivan,
je li i kad izrečenu kaznu izdržao, vodi li se protiv njega postupak za
koje drugo krivično djelo, a ako je maloljetan, tko mu je zakonski zastupnik.
Okrivljenik će se poučiti da je dužan odazvati se pozivu i odmah priopćiti
svaku promjenu adrese ili namjeru da promijeni boravište, a upozorit će
se i na posljedice ako prema tome ne postupi.

(2) Nakon toga će se okrivljeniku priopćiti zašto se okrivljuje i osnove
sumnje koje su protiv njega, pa će se pitati što ima navesti u svoju obranu,
a priopćit će mu se da nije dužan iznijeti svoju obranu niti odgovarati
na postavljena pitanja.

(3) Ako okrivljenik ne želi uopće odgovarati ili ne želi odgovarati
na postavljena pitanja, poučit će se, ako je potrebno, da time može otežati
prikupljanje dokaza za svoju obranu.

(4) Okrivljenik se ispituje usmeno. Pri ispitivanju okrivljeniku se
može dopustiti da se služi svojim zabilješkama.

(5) Pri ispitivanju treba okrivljeniku omogućiti da se u neometanom
izlaganju izjasni o svim okolnostima koje ga terete i da iznese sve činjenice
koje mu služe za obranu.

(6) Kad okrivljenik završi svoj iskaz, postavit će mu se pitanja ako
je potrebno da se popune praznine ili otklone proturječnosti i nejasnosti
u njegovu izlaganju.

(7) Ispitivanje treba obavljati tako da se u potpunosti poštuje ličnost
okrivljenika.

(8) Prema okrivljeniku ne smiju se upotrijebiti sila, prijetnja ili
druga slična sredstva (članak 249. stavak 3.) da bi se došlo do njegove
izjave ili priznanja.

(9) Okrivljenik može biti ispitan u odsutnosti branitelja, samo ako
se izričito odrekao tog prava, a obrana nije obvezna.

(10) Ako je postupljeno protivno odredbama stavka 8. i 9. ovoga članka
ili ako izjave okrivljenika iz stavka 9. ovoga članka o prisutnosti branitelja
nisu ubilježene u zapisnik, na iskazu okrivljenika ne može se temeljiti
sudska odluka

Članak 209.

(1) Okrivljeniku treba postavljati pitanja jasno, razgovijetno i određeno,
tako da ih može popuno razumjeti. U ispitivanju se ne smije polaziti od
pretpostavke da je okrivljenik priznao nešto što nije priznao niti se smiju
postavljati pitanja, u kojima je već sadržano kako na njih treba odgovarati.
Prema okrivljeniku ne smije se upotrijebiti obmana da bi se došlo do njegove
izjave ili priznanja.

(2) Ako se kasniji iskazi okrivljenika razlikuju od ranijih, a osobito
ako okrivljenik opozove svoje priznanje, pozvat će se da iznese razloge
zašto je dao različite iskaze odnosno zašto je opozvao priznanje.

Članak 210.

(1) Okrivljenik može biti suočen sa svjedokom ili drugim okrivljenikom
ako se njihovi iskazi ne slažu o važnim činjenicama.

(2) Suočeni će se posebno ispitati o svakoj okolnosti o kojoj se njihovi
iskazi međusobno ne slažu i njihov će se odgovor unijeti u zapisnik.

Članak 211.

Predmeti koji su u vezi s krivičnim djelom ili koji služe kao dokaz
pokazat će se okrivljeniku radi prepoznavanja nakon što ih prethodno opiše.
Ako se ti predmeti ne mogu donijeti, okrivljenik se može odvesti na mjesto
gdje se oni nalaze.

Članak 212.

(1) Iskaz okrivljenika unosi se u zapisnik o obliku pripovijedanja,
a postavljena pitanja i odgovori na njih unijet će se u zapisnik samo kad
je to potrebno.

(2) Okrivljeniku se može dopustiti da svoj iskaz sam kazuje u zapisnik.

Članak 213.

Tijelo koje vodi postupak dužno je, unatoč priznanju okrivljenika, prikupljati
i druge dokaze.Ako je priznanje jasno i potpuno i ako je potkrijepljeno
i drugim dokazima, daljnje prikupljanje dokaza poduzimat će se samo na
prijedlog tužitelja.

Članak 214.

(1) Ispitivanje okrivljenika obavit će se preko tumača u slučajevima
predviđenim ovim Zakonom.

(2) Ako je okrivljenik gluh postavljat će mu se pitanja pismeno, a ako
je nijem, pozvat će se da pismeno odgovara. Ako se ispitivanje ne može
obaviti na taj način, pozvat će se kao tumač osoba koja se s okrivljenikom
može sporazumjeti.

(3) Ako tumač nije prije prisegnut, položit će prisegu da će vjerno
prenijeti pitanja koja se okrivljeniku upućuju i izjave što ih on bude
davao.

(4) Odredbe ovoga Zakona koje se odnose na vještake na odgovarajući
se način primjenjuju na tumače.

5. Saslušanje svjedoka

Članak 215.

(1) Kao svjedoci pozivaju se osobe za koje je vjerojatno da će moći
dati obavijesti o krivičnom djelu i počinitelju i o drugim važnim okolnostima.

(2) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu se saslušati
kao svjedoci.

(3) Svaka osoba koja se kao svjedok poziva dužna je odazvati se pozivu,
a ako ovim Zakonom nije drugačije određeno, dužna je i svjedočiti.

Članak 216.

Ne može se saslušati kao svjedok:

1) osoba koja bi svojim iskazom povrijedila dužnost čuvanja službene
ili vojne tajne, dok je nadležno tijelo ne oslobodi te dužnosti;

2) branitelj okrivljenika o onome što mu je okrivljenik kao svom branitelju
povjerio, osim ako to sam okrivljenik zahtijeva.

Članak 217.

(1) Oslobođeni su dužnosti svjedočenja:

1) bračni drug okrivljenika;

2) srodnici okrivljenika po krvi u pravoj liniji, srodnici u pobočnoj
liniji do trećeg stupnja zaključno te srodnici po tazbini do drugog stupnja
zaključno;

3) usvojenik i usvojitelj okrivljenika;

4) vjerski ispovjednik o onome što mu je okrivljenik ispovijedio.

(2) Sud koji vodi postupak dužan je osobe spomenute u stavku 1. ovoga
članka, prije njihova saslušanja ili čim sazna za njihov odnos prema okrivljeniku,
upozoriti da ne moraju svjedočiti. Upozorenje i odgovor unose se u zapisnik.

(3) Maloljetna osoba koja s obzirom na dob i duševnu razvijenost, nije
sposobna shvatiti značenje prava da ne mora svjedočiti ne može se saslušati
kao svjedok, osim ako to sam okrivljenik zahtijeva.

(4) Osoba koja ima razloga da uskrati svjedočenje prema jednom od okrivljenika
oslobođena je dužnosti svjedočenja i prema ostalim okrivljenicima ako se
njezin iskaz prema naravi stvari ne može ograničiti samo na ostale okrivljenike.

Članak 218.

Ako je kao svjedok saslušana osoba koja se ne može saslušati kao svjedok
(članak 216.) ili osoba koja ne mora svjedočiti (članak 217.), a nije na
to upozorena ili se nije izričito odrekla tog prava ili ako upozorenje
i odricanje nije ubilježeno u zapisnik, ili ako je saslušan maloljetnik
koji ne može shvatiti značenje prava da ne mora svjedočiti ili ako je iskaz
svjedoka iznuđen silom, prijetnjom ili drugim sličnim zabranjenim sredstvom
(članak 249. stavak 3.) na takvu iskazu svjedoka ne može se temeljiti sudska
odluka.

Članak 219.

Svjedok nije dužan odgovarati na pojedina pitanja ako je vjerojatno
da bi time izložio sebe ili svoga bliskog srodnika (članak 217 stavak 1.
točka 1. do 3.) teškoj sramoti, znatnoj materijalnoj šteti ili krivičnom
gonjenju.

Članak 220.

(1) Svjedok se poziva dostavom pisanog poziva, u kojem će se navesti
ime, prezime i zanimanje pozvanoga, vrijeme i mjesto dolaska, krivični
predmet u vezi s kojim se poziva, naznaka da se poziva kao svjedok i upozorenje
o posljedicama neopravdanog izostanka (članak 227.).

(2) Pozivanje kao svjedoka maloljetne osobe koja nije navršila šesnaest
godina života obavlja se preko njezinih roditelja, odnosno zakonskog zastupnika,
osim ako to nije moguće zbog potrebe da se hitno postupa ili zbog drugih
okolnosti.

(3) Svjedoci koji se zbog starosti, bolesti ili teških tjelesnih mana
ne mogu odazvati pozivu mogu se saslušati u svom stanu.

Članak 221.

(1) Svjedoci se saslušavaju posebno i bez prisutnosti ostalih svjedoka.
Svjedok je dužan odgovore dati usmeno.

(2) Svjedok će se najprije opomenuti da je dužan govoriti istinu i da
ne smije ništa prešutjeti, a nakon toga će se upozoriti da je davanje lažnog
iskaza krivično djelo. Svjedok će se i upozoriti da nije dužan odgovarati
na pitanja predviđena u članku 219. ovoga Zakona, i to će se upozorenje
unijeti u zapisnik.

(3) Nakon toga svjedok će se pitati za ime i prezime, ime oca, zanimanje,
boravište, mjesto rođenja, godine života i njegov odnos s okrivljenikom
i oštećenikom. Svjedok će se upozoriti da je dužan o promjeni adrese ili
boravišta obavijestiti sud.

(4) Pri saslušanju maloljetne osobe, osobito ako je oštećena krivičnim
djelom, postupit će se obzirno, da saslušanje ne bi štetno utjecalo na
psihičko stanje maloljetnika. Ako je to potrebno, saslušanje maloljetne
osobe obavit će se uz pomoć pedagoga ili druge stručne osobe.

Članak 222.

(1) Nakon općih pitanja svjedok se poziva da iznese sve što mu je o
predmetu poznato, a nakon toga će mu se postavljati pitanja ardi provjere,
dopune i razjašnjenja.Pri saslušanju svjedoka nije dopušteno služiti se
obmanom niti postavljati takva pitanja u kojima je već sadržano kako bi
trebalo odgovoriti.

(2) Svjedok će se uvijek pitati otkud mu je poznato ono o čemu svjedoči.

(3) Svjedoci se mogu suočiti ako se njihovi iskazi ne slažu o važnim
činjenicama. Suočeni će se o svakoj okolnosti kojoj se njihovi iskazi međusobno
ne slažu posebno saslušati i njihov odgovor unijeti u zapisnik. Istovremeno
se mogu suočiti samo dva svjedoka.

(4) Oštećenik koji se saslušava kao svjedok pitat će se želi li u krivičnom
postupku ostvarivati imovinsko-pravni zahtjev.

Članak 223.

Ako je potrebno da se utvrdi poznaje li svjedok osobu ili predmete,
tražit će se od njega najprije da ih opiše i da navede znakove prema kojima
se razlikuju, pa će mu se tek nakon toga pokazati radi poznavanja, i to
zajedno s drugim njemu nepoznatim osobama, odnosno ako je to moguće, zajedno
s predmetima iste vrste.

Članak 224.

Ako se saslušanje svjedoka obavlja preko tumača ili ako je svjedok gluh
ili nijem, on se saslušava na način predviđen u članku 214. ovoga Zakona.

Članak 225.

Od svjedoka se moze zahtijevati da položi prisegu. Prije glavne rasprave
svjedok može položiti prisegu samo pred sudom i to ako postoji bojazan
da zbog bolesti ili zbog drugih razloga neće moći doći na glavnu raspravu.
Razlog zbog kojega je položena prisega navest će se u zapisniku. Prisega
se polaže na način određen u članku 315. ovoga Zakona.

Članak 226.

Ne smiju dati prisegu osobe,

1) koje nisu punoljetne u času saslušanja,

2) za koje je dokazana ili za koje postoji osnovana sumnja da su počinile
krivično djelo ili sudjelovale u krivičnom djelu zbog kojega,se saslušavaju.

Članak 227.

(1) Ako svjedok koji je uredno pozvan ne dođe a izostanak ne opravda,
ili se bez odobrenja odnosno opravdanog razloga udalji s mjesta gdje treba
da bude saslušan, može se narediti da se prisilno dovede, a može se i kazniti
novčano do 200.000 hrvatskih dinara.

(2) Ako svjedok dođe, pa nakon što je upozoren na posljedice neće bez
zakonskog razloga da svjedoči, može se kazniti novčano do 200.000 hrvatskih
dinara, a ako i nakon toga odbije svjedočiti, može se zatvoriti. Zatvor
traje dok svjedok ne pristane svjedočiti ili dok njegovo saslušanje ne
postane nepotrebno, ili dok se krivični postupak na završi, ali najdulje
mjesec dana.

(3) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčena kazna ili je naređen
zatvor odlučuje uvijek vijeće (članak 21. stavak 6.). Žalba protiv rješenja
o zatvoru ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) Vojne osobe i pripadnici redarstvene službe ne mogu se zatvoriti,
ali će se o njihovu odbijanju da svjedoče obavijestiti njihova nadležna
komanda radi kažnjavanja.

6. Uviđaj

Članak 228

Uviđaj se poduzima kad je za utvrđivanje ili razjašnjenje kakve važne
činjenice u postupku potrebno neposredno opažanje.

Članak 229.

(1) Radi provjere izvedenih dokaza ili utvrđivanja činjenica koje su
značajne za razjašnjenje stvari tijela koje vodi postupak može odrediti
rekonstrukciju događaja, koja se obavlja tako da se ponove radnje i situacije
u uvijetima uz koje se prema izvedenim dokazima događaj odigrao. Ako su
u iskazima pojedinih svjedoka ili okrivljenika radnje ili situacije različito
prikazane, događaj će se, u pravilu, rekonstruirati posebno sa svakim od
njih.

(2) Rekonstrukcija se ne smije obavljati na način kojim se vrijeđa javni
red i moral ili se dovodi u opasnost život ili zdravlje ljudi.

(3) Pri rekonstrukciji mogu se prema potrebi ponovno izvesti pojedini
dokazi.

Članak 230.

(1) Tijelo koje obavlja uviđaj ili rekonstrukciju može zatražiti pomoć
stručne osobe kriminalističko-tehničke, prometne ili druge struke, koja
će, prema potrebi, poduzeti i pronalaženje, osiguravanje ili opisivanje
tragova, obaviti potrebna mjerenja i snimanja, izraditi skice ili prikupiti
druge podatke.

(2) Na uviđaj ili rekonstrukciju može se pozvati i vještak ako bi njegova
prisutnost bila od koristi za davanje nalaza i mišljenja.

7. Vještačenje

Članak 231.

Vještačenje se određuje kad za utvrđivanje ili ocjenu kakve važne činjenice
treba pribaviti nalaz i mišljenje od osobe koja raspolaže potrebnim stručnim
znanjem.

Članak 232.

(1) Vještaćenje određuje pisanom naredbom tijelo koje vodi postupak.
U naredbi će se navesti u vezi s kojim se činjenicama vještačenje obavlja
i kome se povjerava. Naredba se dostavlja i strankama.

(2) Ako za određenu vrstu vještačenja postoji stručna ustanova, ili
se vještačenje može obaviti unutar državnog tijela takva vještačenja, osobito
složenija povjeravat će se u pravilu takvoj ustanovi odnosljo tijelu. Ustanova
odnosno tijelo određuje jednog ili više stručnjaka koji će obavlti vještačenje.

(3) Kad vještaka određuje tijelo koje vodi postupak, to će tijelo u
pravilu odrediti jednog vještaka; a ako je vještačenje složeno - dva ili
više vještaka.

(4) Ako za koju vrstu vještačenja postoje kod suda stalno određeni vještaci,
drugi se vještaci mogu odrediti samo ako postoji opasnost od odgode, ili
ako su stalni vještaci spriječeni, ili ako to zahtijevaju druge okolnosti.

Članak 233.

(1) Osoba koja se poziva kao vještak dužna je odazvati se pozivu i dati
svoj nalaz i mišljenje.

(2) Ako vještak koji je uredno pozvan ne dođe, a izostanak ne opravda,
ili ako odbije vještačiti, može se kazniti novčano do 200.000 hrvatskih
dinara, a u slučaju neopravdanog izostanka može se i prisilno dovesti.

(3) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna odlučuje
vijeće (članak 21. stavak 6.).

Članak 234.

(1) Za vještaka se ne može uzeti osoba koja ne može biti saslušana kao
svjedok (članak 216.), ili osoba koja je oslobođena dužnosti svjedočenja
(članak 217.), a ni osoba prema kojoj je krivično djelo počinjeno, a ako
je uzeta, na njezinu nalazu i mišljenju ne može se temeljiti sudska odluka.

(2) Razlog za izuzeće vještaka (članak 40.) postoji i u vezi s osobom
koja je zajedno s okrivljenikom ili oštećenikom u radnom odnosu u istom
tijelu, poduzeću ili drugoj pravnoj osobi ili kod pojedinca koji obavlja
samostalnu djelatnost osobnim radom sredstvima u vlasništvu građana te
u vezi s osobom koja je u·radnom odnosu kod oštećenika ili okrivljenika.

(3) Za vještaka se u pravilu neće uzeti osoba koja je saslušana kao
svjedok.

(4) Kad je dopuštena posebna žalba protiv rješenja kojim se odbija zahtjev
za izuzeće vještaka (članak 38. stavak 4.), žalba odgađa obavljanje vještačenja
ako ne postoji opasnost od odgode.

Članak 235.

(1) Prije početka vještačenja pozvat će se vještak da predmet vještačenja
brižljivo prouči, da točno navede sve što zapazi i nađe te da svoje mišljenje
iznese nepristrano i u skladu s pravilima znanosti ili vještine. On će
se napose upozoriti da je davanje lažnog iskaza krivično djelo. .

(2) Od vještaka se može zahtijevati da prije vještačenja položi prisegu.
Prije glavne rasprave vještak može položiti prisegu samo pred sudom, i
to ako postoji bojazan da će biti spriječen da dođe na glavnu raspravu.
Razlog zbog kojeg je položena prisega navest će se u zapisniku. Stalno
postavljeni prisegnuti vještak opomenut će se samo prije vještačenja na
položenu prisegu. Prisega se polaže na način određen u članku 316. ovoga
Zakona:

(3) Tijelo pred kojim se vodi postupak rukovodi vještačenjem, pokazuje
vještaku predmete koji će proučiti, postavlja mu pitanja i prema potrebi
traži objašnjenje o danom nalazu i mišljenju.

(4) Vještaku se mogu davati razjašnjenja, a može mu se dopustiti i da
razmatra spise. Vještak može predložiti da se izvedu dokazi ili pribave
predmeti i podaci koji su od važnosti za davanje nalaza i mišljenja. Ako
prisustvuje uviđaju, rekokstrukciji ili drugoj istražnoj radnji, vještak
može predložiti da se razjasne pojedine okolnosti ili da se osobi koja
se saslušava postave pojedina pitanja.

Članak 2366.

(1) Vještak pregleda predmete vještačenja u prisutnosti tijela koje
vodi postupak i zapisničara, osim ako su za vještačenje potrebna dugotrajna
ispitivanja ili ako se ispitivanja obavljaju u ustanovama odnosno u državnom
tijelu ili ako to traže obziri morala.

(2) Ako je za svrhe vještačenja potrebno da se obavi analiza kakve tvari,
vještaku će se, ako je to moguće, staviti na raspolaganje samo dio te tvari,
a ostatak će se u potrebnoj količini osigurati za slučaj naknadnih analiza.

Članak 237.

Nalaz i mišljenje vještaka unosi se odmah u zapisnik. Vještaku se može
odobriti da naknadno podnese pisani nalaz odnosno mišljenje u roku koji
mu odredi tijelo pred kojim se vodi postupak.

Članak 238.

(1) Ako se vještačenje povjerava stručnoj ustanovi ili državnom tijelu,
tijelo koje vodi postupak upozorit će da u davanju nalaza i mišljenja ne
može sudjelovati osoba iz članka 234. ovoga Zakona ili osoba za koju postoje
razlozi ze izuzeće od vještačenja predviđeni u ovom Zakonu te na posljedice
davanja lažnog nalaza i mišljenja.

(2) Stručnoj ustanovi odnosno državnom tijelu stavit će se na raspolaganje
materijal potreban za vještaćenje·a ako je potrebno, postupit će se prema
odredbama članka 235. stavka 4. ovoga Zakona.

(3) Stručna ustanova odnosno državno tijelo dostavlja pisani nalaz i
mišljenje potpisano od osoba koje su obavile vještačenje.

(4) Stranke mogu od starješine stručne ustanove odnosno državnog tijela
zahtijevati da im priopći imena stručnjaka koji će obaviti vještačenje.

(5) Odredbe članka 235. stavka 1. do 3. ovoga Zakona ne primjenjuju
se kad je vještačenje povjereno stručnoj ustanovi ili državnom tijelu.
Tijelo pred kojim se vodi postupak može tražiti od stručne ustanove ili
tijela objašnjenja o danom nalazu i mišljenju.

Članak 239.

(1) U zapisniku o vještačenju ili u pisanom nalazu i mišljenju naznačit
će se tko je obavio vještačenje te zanimanje, stručna sprema i specijalnost
vještaka.

(2) Nakon završenog vještačenja, kojem nisu prisustvovale, stranke će
se obavijestiti da je vještačenje obavljeno i da zapisnik o vještačenju
odnosno pisani nalaz i mišljenje mogu razgledati.

Članak 240.

Ako se podaci vještaka o njihovu nalazu bitno razilaze ili ako je njihov
nalaz nejasan, nepotpun ili u proturječnosti sam sa sobom ili sa izviđenim
okolnostima, a ti se nedostaci ne mogu otkloniti ponovnim saslušanjem vještaka,
obnovit će se vještačenje s istim ili drugim vještacima.

Članak 241.

Ako u mišljenju vještaka ima proturječnosti ili nedostataka ili se pojavi
osnovana sumnja u točnost danog mišljenja, a ti se nedostaci ili sumnja
ne mogu otkloniti ponovnim saslušanjem vještaka, zatražit će se mišljenje
drugih vještaka.

Članak 242.

(1) Pregled i obdukcija leša poduzet će se kad god u kakvu smrtnom slučaju
postoji sumnja ili je očito da je smrt uzrokovana krivičnim djelom ili
je u vezi s izvršenjem krivičnog djela. Ako je leš već pokopan, odredit
će se ekshumacija radi njegova pregleda i obdukcije.

(2) Pri obdukciji leša poduzet će se potrebne mjere da se ustanovi identitet
leša i u tu će se svrhu posebno opisati podaci o vanjskim i unutarnjim
tjelesnim osobinama leša.

Članak 243.

(1) Kad se vještačenje ne obavlja u stručnoj ustanovi, pregled i obdukciju
leša obavlja jedan liječnik, a prema potrebi dva ili više liječnika, koji
po mogućnosti reba da budu sudskomedicinske struke. Tim vještačenjem rukovodi
istražni sudac i u zapisnik unosi nalaze i mišljenje vještaka.

(2) Za vještaka se ne može odrediti liječnik koji je liječio umrloga.
On se može saslušati kao svjedok pri obdukciji leša radi davanja razjašnjenja
o tijeku i okolnostima bolesti.

Članak 244.

(1) U svome mišljenju vještaci će osobito navesti koji je neposredni
uzrok smrti, što je taj uzrok izazvalo i kad je smrt nastupila.

(2) Ako je na lešu nađena kakva ozljeda utvrdit će se je li tu ozljedu
nanio tko drugi, i ako jest, onda čime, na koji način, koliko vremena prije
nastupile smrti, te je li ona uzrokovala smrt. Ako je na lešu nađeno više
ozljeda, utvrdit će se je li svaka ozljeda nanesena istim sredstvom i koja
je ozljeda uzrokovala smrt, a ako je više ozljeda smrtonosnih, koja je
od njih ili koje su svojim skupnim djelovanjem bile uzrokom smrti.

(3) U slučaju iz stavka 2. ovoga članka ima se osobito utvrditi je li
smrt uzrokovana samom vrstom i općom prirodom ozljede, ili zbog osobnog
svojstva, ili osobitog stanja organizma ozlijeđenoga, ili zbog slučajnih
okolnosti pod kojim je ozljeda nanesena.

(4) Osim toga utvrdit će se bi li pravovremeno pružena pomoć mogla otkloniti
smrt.

Članak 245.

(1) Pri pregledu i obdukciji začetka treba posebice utvrditi njegovu
starost, sposobnost za izvanmatrnični život i uzrok umiranja.

(2) Pri pregledu i obdukciji leša novorođenčeta utvrdit će se posebice
je li rođeno živo ili mrtvo, je li bilo sposobno za život, koliko je dugo
živjelo te vrijeme i uzrok smrti.

Članak 246.

(1) Ako postoji sumnja o trovanju, uputit će se sumnjive tvari koje
su nađene u lešu ili na drugome mjestu na vještačenje ustanovi koja obavlja
toksikološka ispitivanja.

(2) Pri pregledu sumnjivih tvari vještak će posebice utvrditi vrstu,
količinu i djelovanje nađenog otrova, a ako je riječ o pregledu tvari uzetih
iz leša, po mogućnosti i količinu upotrijebljenog otrova.

Članak 247.

(1) Vještačenje tjelesnih ozljeda obavlja se u pravilu pregledom ozlijeđenoga,
a ako to nije moguće ili nije potrebno - na temelju medicinske dokumentacije
ili drugih podataka u spisima.

(2) Na on što točno opiše ozljede, vještak će dati mišljenje, osobi
o vrsti i težini svake pojedine ozljede i njihovu ukupnom djelovanju, s
obzirom na njihovu prirodu ili posebne okolnosti slučaja, kakvo djelovanje
te ozljede obično proizvode , a kako su konkretnom slučaju proizvele, čime
su ozljede nanesene i na koji način.

Članak 248.

(1) Ako se pojavi sumnja da je isključena ili smanjena uračunjivost
okrivljenika zbog trajne ili privremene duševne bolesti, privremene duševne
poremećenosti ili zaostalog duševnog razvoja,odredit će se vještačenje
psihijatrijskim pregledom okrivljenika.

(2) Ako je prema mišljenju vještaka potrebno dulje promatranje, okrivljenik
će se poslati na promatranje u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu. Riješenje
o tome doniosi istražni sudac. Promatraje se može produljiti više od dva
mjeseca samo na obrazloženi prijedlog upravitelja zdravstvene ustanove
nakon pribavljenog mišljenja vještaka, ali ne može ni u kome slučaju trajati
više od roka za pritvor.

(3) Ako vještaci ustanove da je duševno stanje okrivljenika poremćeno
odredit će narav, vrstu, stupanj i trajnost poremećenosti i dati svoje
mišljenje o tome kakav je utjecaj takvo duševno stanje imalo i kakav još
ima na shvaćanje i postupke okrivljenika te je li i u kojoj mjeri poremećaj
duševnog stanja postojao u vrijeme izvršenja krivičnog djela.

(4) Ako se u zdravstvenu stanovu upućuje okrivljenik koji se nalazi
u pritvoru, istrazni će sudac obavjestiti tu ustanovu o razlozima zbog
kojih je određen pritvor, da bi se poduzele mjere potrebne za osiguranje
svrhe pritvora.

(5) Vrijeme provedeno u zdravstvenoj ustanovi uračunat će se okrivljeniku
u pritvor odnosno u kaznu ako bude izrečena.

Članak 249.

(1) Tjelesni pregled okrivljenika poduzet će se i bez njegova pristanka
ako je potrebno da se utvrde činjenice važne za krivični postupak. Tjelesni
pregled drugih osoba može se bez njihova pristanka poduzeti samo ako se
mora utvrditi nalazi li se na njihovu tijelu određen trag ili posljedica
krivičnog djela.

(2) Uzimanje krvi i druge liječničke radnje koje se prema pravilima
medicinske znanosti poduzimaju radi analize i utvrđivanja drugih važnih
činjenica za krivični postupak mogu se poduzeti bez pristanka osobe koja
se pregleda, ako zbog toga nebi nastupila kakva šteta za njezino zdravlje.

(3) Nije dopušteno da se prema·okrivljeniku ili svjedoku primijene medicinske
intervencije ili da im se daju takva sredstva kojima bi se utjecalo na
njihovu volju pri davanju iskaza.

Članak 250.

(1) Kad je potrebno da se poduzme vještačenje poslovnih knjiga, tijelo
pred kojim se vodi postupak dužno je vještacima nažnačiti u kojem pravcu
i u kojem opsegu treba obavljati vještačenje te koje činjenice i okolnosti
treba utvrditi.

(2) Ako je za poduzimanje vještačenja poslovnih knjiga poduzeća ili
druge pravne osobe nužno da se najprije sredi njihovo knjigovodstvo, troškovi
oko sređivanja knjigovodstva padaju na teret poduzeća, odnosno druge pravne
osobe.

(3) Rješenje o sređivanju knjigovodstva donosi tijelo koje vodi postupak,
na temelju obrazloženoga pisanog izvještaja vještaka kojima je naloženo
vještačenje poslovnih knjiga. U rješenju će se naznačiti i svota koju je
poduzeće odnosno druga pravna osoba dužna položiti sudu kao predujam za
troškove oko sređivanja njezina knjigovodstva. Protiv tog rješenja nije
dopuštena žalba.

(4) Nakon obavljenog sređivanja, knjigovodstva tijelo koje vodi krivični
postupak donosi, na temelju izvještaja vještaka, rješenje kojim utvrđuje
visinu troškova nastalih zbog sređivanja knjigovodstva i određuje da taj
iznos podmiri poduzeće odnosno druga pravna osoba. Poduzeće odnosno druga
pravna osoba može se žaliti kad je riječ o osnovanosti odluke o naknadi
troškova i visine troškova. O žalbi rješava vijeće prvostepenog suda (članak
21. stavak 6.).

(5) Troškovi, ako njihov iznos nije bio predujmljen, naplaćuju se u
korist tijela koje je unaprijed isplatilo troškove i nagradu vještacima.

G l a v a XIX

OPTUŽNICA I PRIGOVORI PROTIV OPTUŽNICE

Članak 251.

(1) Nakon što je završena istraga, pa i kad se prema ovom Zakonu optužba
može podići bez provođenja istrage (članak 151.) postupak pred sudom može
se voditi samo na temelju optužnice javnog tužitelja odnosno oštećenika
kao tužitelja.

(2) Odredbe o optužnici i o prigovoru protiv optužnice na odgovarajući
će se način primjenjivati i na privatnu, tužbu, osim ako se ona podiže
za krivična djela za koja se provodi skraćeni postupak.

Članak 252.

(1) Optužnica sadrži:

1) ime, i prezime okrivljenika s osobnim podacima (članak 208.) i podacima
o tome nalazi li se i otkad u pritvoru ili se nalazi na slobodi, a ako
je prije podizanja optužnice pušten na slobodu, koliko je proveo u pritvoru;

2) opis djela iz kojeg proizlaze zakonska obilježja krivičnog djela,
vrijeme i mjesto izvršenja krivičnog djela, predmet na kojemu je i sredstvo
kojim je počinjeno krivično djelo te ostale okolnosti potrebne da se krivično
djelo što točnije odredi.

3) zakonski naziv krivičnog djela, uz navođenje odredaba krivičnog zakona
koje se na prijedlog tužitelja imaju primijeniti;

4) naznaku suda pred kojim će se održati glavna rasprava.

5) prijerilog o dokazima koje treba izvesti na glavnoj raspravi, uz
naznaku imena svjedoka i vještaka, spisa koje treba pročitati i predmete
koji služe za dokaz;

6) obrazloženje u kojemu će se prema rezultatu istrage opisati stanje
stvari, navesti dokazi kojima se odlučne činjenice utvrđuju, iznijeti obrana
okrivljenika i stajalište tužitelja o navodima obrane.

(2) Ako se okrivljenik nalazi na slobodi, u optužnici se može predložiti
da se odredi pritvor, a ako se nalazi u pritvoru, može se predložiti da
se pusti na slobodu.

(3) Jednom optužnicom može se obuhvatiti više krivičnih djela ili više
okrivljenika samo ako se prema odredbama članka 28. ovoga zakona može provesti
jedinstven postupak i donijeti jedna presuda.

Članak 253.

(1) Optužnica se dostavlja nadležnom sudu u onoliko primjeraka koliko
ima okrivljenika i branitelja i jedan primjerak za sud.

(2) Odmah nakon primitka optužnice predsjednik vijeća pred kojim će
se održati glavna rasprava ispitat će je li optužnica propisno sastavljena
(članak 252.), pa ako ustanovi da nije, vratit će je tužitelju da u roku
od tri dana ispravi nedostatke.Iz opravdanih razloga, na zahtjev tužitelja,
vijeće može produljiti taj rok. Ako oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj propusti spomenuti rok, smatrat će se da je odustao od gonjenja,
pa će se postupak obustaviti. ·

Članak 254.

(1) Ako oštećenik kao tužitelj podigne optužnicu bez provođenja istrage
(članak 151. stavak 6.) ili ako je podnesena privatna tužba za krivično
djelo za koje nije vođena istraga, osim ako se privatna tužba podnosi za
krivično djelo za koje se provodi skraćeni postupak, predsjednik prvostepenog
vijeća će, ako smatra da nema mjesta gonjenju zbog postojanja okolnosti
iz članka 260. točke 1. do 3 ovoga Zakona, zatražiti odluku vijeća (članak
21. stavak 6.).

(2) Ako oštećenik kao ·tužitelj, protivno odredbama članka 151. stavka
1. i 2. ovoga Zakona, podigne optužnicu bez provođenja istrage za krivično
djelo za koje je propisana kazna zatvora iznad pet godina, smatrat će da
je stavio zahtjev za provođenje istrage.

(3) Protiv rješenja vijeća oštećenik kao tužitelj odnosno privatni tužitelj
ima pravo žalbe.

Članak 255.

(1) Ako je u optužnici stavljen prijedlog da se protiv okrivljenika
odredi pritvor ili da se pusti na slobodu o tome rješava vijeće (članak
21. stavak 6. ) odmah, a najkasnije u roku od 48 sati.

(2) Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru, a u optužnicu nije stavljen
prijedlog da se pusti na slobodu, vijeće će iz Stavka 1. ovoga članka po
službenoj dužnosti u roku od tri dana od dana primitka optužnice ispitati
postoje li još razlozi za pritvor i donijeti rješenje o produljenju ili
ukidanju pritvora. Žalba protiv tog rješenja ne zadržava izvršenje rješenja.

Članak 256.

(1) Optužnica se dostavlja okrivljeniku koji je na slobodi bez odgode,
a ako se nalszi u pritvoru - u roku od 24 sata nakon primitka.

(2) Ako je protiv okrivljenika određen pritvor rješenjem vijeća (članak
255.). optužnica se predaje okrivljeniku pri njegovu zatvaranju,·zajedno
s rješenjem kojim se određuje pritvor.

(3) Ako se okrivljenik koji je lišen slobode ne nalazi u zatvoru suda
kod kojeg će se održati glavna rasprava, predsjednik vijeća naredit će·da·se
okrivljenik odmah dovede u taj zatvor, gdje će mu se predati optužnica

Članak 257.

(1) Okrivljenik ima pravo podnijeti prigovor protiv optužnice u roku
od osam dana od dana dostave. Pri uručenju optužnice sud će okrivljenika
poučiti o tom njegovu pravu.

(2) Prigovor protiv optužnice može podnijeti i branitelj bez posebnog
ovlaštenja okrivljenika, ali ne i protiv njegove volje.

(3) Okrivljenik se može odreći prava na podnošenje prigovora protiv
optužnice.

Članak 258.

(1) Nepravovremeni prigovor i prigovor podnesen od neovlaštene osobe
odbacit će rješenjem predsjednik vijeća pred kojim se ima održati glavna
rasprava. O žalbi protiv tog rješenja odlučuje vijeće (članak 21. stavak
6.).

(2) Ako predsjednik vijeća prema odredbi stavka 1. ovoga članka ne odbaci
prigovor, dostavit će ga sa spisima vijeću (članak 21. stavak 6.), koje
o prigovoru rješava u sjednici. Ako je u pitanju krivično djelo za koje
se goni na zahtjev javnog tužitelja, o prigovoru se rješava nakon saslušanja
javnog tužitelja.

Članak 259.

(1) Ako vijeće ne odbaci prigovor kao nepravovremen ili kao nedopušten,
pristupit će ispitivanju optužnice.

(2) Kad vijeće u povodu prigovora ustanovi da postoje pogreške ili nedostaci
u optužnici (članak 252.) ili u samom postupku, ili da je potrebno bolje
razjašnjenje stanja stvari da li se ispitala osnovanost optužnice vratit
će optužnicu da se zapaženi nedostaci otklone ili da se istraga dopuni
odnosno provede. Tužitelj je dužan u roku od tri dana od dana kad mu je
priopćena odluka vijeća podnijeti ispravljenu optužnicu ili staviti zahtjev
za dopunu odnosno provođenje istrage. Iz opravanih razloga na zahtjev tužitelja,
vijeće može produljiti taj rok. Ako oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj propusti spomenuti rok smatrat će se da je odustao od gonjenja,
pa će se postupak obustaviti. Ako javni tužitelj propusti rok, dužan je
o razlozima propuštanja obavijestiti višega javnog tužitelja.

(3) Ako vijeće ustanovi da je za krivično djelo koje je predmet optužbe
nadležan koji drugi sud, oglasit će nenadležnim sud kome je podnesena optužnica
i nakon pravomoćnosti rješenja uputiti predmet nadležnom sudu.

(4) Ako vijeće utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici ili obavijesti·
iz članka 78. ovoga Zakona, donijet će rješenje o njihovu izdvajanju iz
spisa. Protiv tog rješenja dopuštena je posebna žalba. Nakon pravomoćnosti
rješenja, prije nego što predmet uputi predsjedniku vijeća radi zakazivanja
glavne rasprave, predsjednik vijeća iz članka 21. stavka 6. ovoga Zakona
osigurat će da se izdvojeni zapisnici i obavijesti zatvore u poseban omot
i predaju istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih spisa. Izdvojeni
zapisnici i obavijesti ne mogu se razgledati niti se mogu koristiti u postupku.

Članak 260.

Rješavajući o prigovoru protiv optužnice vijeće će odlučiti da nema
mjesta optužbi i da se krivični postupak obustavlja ako ustanovi;

1) da djelo koje je predmet optužbe nije krivično djelo;

2) da postoje okolnosti koje isključuju krivičnu odgovornost, a ne dolazi
u obzir primjena mjera sigurnosti;

3) da nema zahtjeva ovlaštenog tužitelja ili odobrenja nadležnog tijela,
ako je to prema zakonu potrebno, ili da postoje okolnosti koje isključuju
gonjenje;

4) da nema dovoljno dokaza da je okrivljenik osnovano sumnjiv za djelo
koje je predmet optužbe.

Članak 261.

(1)Kad rješava o prigovoru protiv optužnice javnog tužitelja, podnesene
na temelju članka 151. stavka 6. ovoga Zakona, ili o zahtjevu predsjednika
vijeća u povodu te optužnice (članak 267.), ili kad rješava u povodu neslaganja
predsjednika prvostepenog vijeća s optužnicom oštećenika kao tužitelja
ili s privatnom tužbom u slučajevima iz članka 254. stavka 1. ovoga Zakona,
vijeće će rješenjem odbaciti optužnicu odnosno privatnu tužbu ako ustanovi
da postoje razlozi iz članka 260. točke 1. do 3. ovoga Zakona, a ako su
provedene istražne radnje - i iz razloga predviđenog u točki 4. toga članka.

(2) Ako je u povodu prigovora protiv optužnice javnog tužitelja iz stavka
1. ovoga članka ili na zahtjev predsjednika vijeća u povodu te optužnice
(članak 267.) provedena istraga (članak 259. stavak 2.), a vijeće, nakon
provedene istrage, ustanovi da postoje razlozi iz članka 260. ovoga Zakona,
odlučit će rješenjem da nema mjesta optužbi i da se krivični postupak obustavlja.

Članak 262.

Pri donošenju rješenja iz članka 259. stavka 3. i članka 260. i 261.
ovoga Zakona vijeće nije vezano za pravnu ocjenu djela koju je tužitelj
naveo u optužnici.

Članak 263.

(1) Ako ne donese nijedno rješenje iz članka 259., 260. i 261 ovoga
Zakona, vijeće će odbiti prigovor kao neosnovan.

(2) U istom rješenju vijeće će odlučiti i o prijedlozima za spajanje
ili razdvajanje postupka.

Članak 264.

Ako su od više okrivljenika samo neki podnijeli prigovor protiv optužnice,
a razlozi iz kojih je sud našao da nema mjesta optužbi koriste i nekim
od okrivljenika koji nisu podnijeli prigovor, vijeće će postupiti kao da
su i oni podnijeli prigovor.

Članak 265.

Sve odluke vijeća donesene u povodu prigovora protiv optužnice moraju
biti obrazložene, ali tako da se unaprijed ne utječe na rješavanje onih
pitanja koja će biti predmet raspravljanja na glavnoj raspravi.

Članak 266.

Protiv odluke vijeća iz članka 259. stavka 3. ovoga Zakona žalba je
dopuštena, a protiv odluka iz članka 260. i 261. ovoga Zakona žalbu može
podnijeti tužitelj. Protiv ostalih odluka vijeća donesenih u povodu prigovora
protiv optužnice žalba nije dopuštena.

Članak 267.

(1) Ako prigovor protiv optužnice nije podnesen ili je odbačen, na zahtjev
predsjednika vijeća pred kojim treba da se održi glavna rasprava, vijeće
(članak 21. stavak 6.) može odlučiti o svakom pitanju o kojem se na temelju
ovoga Zakona rješava u povodu prigovora.

(2) Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka predsjednik vijeća može staviti
do određivanja glavne rasprave, a najkasnije u roku od dva mjeseca od dana
primitka optužnice u sudu.

(3) Odredbe članka 258. stavka 2. i članka 259. do 262. članka 265.
i 266. ovoga Zakona na Odgovarajući će se način primjenjivati i pri odlučivanju
u povodu zahtjeva iz stavka 1. ovoga članka.

Članak 268.

Optužnica postaje pravomoćna kad je prigovor odbijen, a ako prigovor
nije podnesen ili je odbačen - na dan kad se vijeće, razmatrajući zahtjev
predsjednika vijeća (članak 267), složilo s optužnicom, a ako takva zahtjeva
nije bilo - na dan kad je predsjednik vijeća odredio glavnu raspravu odnosno
protekom roka iz članka 267. stavka 2. ovoga Zakona.

B. Glavna rasprava i presuda

Glava XX.

PRIPREME ZA GLAVNU RASPRAVU

Članak 269.

(1) Predsjednik vijeća naredbom određuje dan, sat i mjesto glavne rasprave.

(2) Predsjednik vijeća odredit će glavnu raspravu najkasnije u roku
od dva mjeseca od dana primitka optužnice u sudu, a ako je stavljen zahtjev
iz članka 267. ovoga Zakona - čim se, s obzirom na odluku vijeća glavna
rasprava može odrediti. Ako u tom roku ne odredi glavnu raspravu, predsjednik
vijeća obavijestit će predsjednika suda o razlozima iz kojih glavna rasprava
nije određena. Predsjednik će suda prema potrebi poduzeti mjere da se glavna
rasprava odredi.

(3) Ako predsjednik vijeća utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici ili
obavijesti iz članka 78. ovoga Zakona, donijet će rješenje o njihovu izdvajanju,
prije određivanja glavne rasprave, i kad rješenje postane pravomoćno izdvojit
će ih u poseban omot i predati istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od
ostalih spisa.

Članak 270.

(1) Glavna rasprava drži se u sjedištu suda i u sudskoj zgradi.

(2) Ako su u pojedinim slučajevima prostorije u sudskoj zgradi neprikladne
za održavanje glavne rasprave, predsjednik suda može odrediti da se glavna
rasprava drži u drugoj zgradi.

(3) Glavna rasprava može se održati i u drugome mjestu na području nadležnog
suda ako to na obrazloženi prijedlog predsjednika suda dopusti predsjednik
višeg suda.

Članak 271.

(1) Na glavnu raspravu pozvat će se optuženik i njegov branitelj, tužitelj
i oštećenik te njihovi zakonski zastupnici i punomoćnici, a i tumač. Na
glavnu raspravu pozvat će se i svjedoci i vještaci koje su predložili tužitelj
u optužnici i okrivljenik u prigovoru protiv optužnice, osim onih za koje
predsjednik vijeća smatra da njihovo saslušanje na glavnoj raspravi nije
potrebno. Tužitelj i optuženik mogu na glavnoj raspravi ponoviti prijedloge
koje predsjednik vijeća nije prihvatio.

(2) U vezi sa sadržajem poziva za optuženika i svjedoke primijenit će
se odredbe članka 174. i 220. ovoga Zakona. Kad obrana nije obvezna, optuženik
će se u pozivu poučiti da ima pravo uzeti branitelja ali da se glavna rasprava
neće mnorati odgoditi zato što branitelj nije došao na glavnu raspravu
ili što je optuženik uzeo branitelja tek na glavnoj raspravi.

(3) Poziv optuženiku mora se dostaviti tako da između dostave poziva
i dana glavne rasprave ostane dovoljno vremena za pripremanje obrane, a
najmanje osam dana. Na zahtjev optuženika ili na zahtjev tužitelja, a uz
pristanak optuženika, taj se rok može skratiti.

(4) Oštećenika koji se ne poziva kao svjedok sud će obavijestiti u pozivu
da će se glavna rasprava održati i bez njega, a da će se njegova izjava
o imovinskopravnom zahtjevu pročitati. Oštećenik će se upozoriti i na to
da će se, ako ne dođe, smatrati da nije voljan nastaviti gonjenje ako javni
tužitelj odustane od optužbe.

(5) Oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj upozorit će se u pozivu
da će se ako na glavnu raspravu ne dođu a ne pošalju punomoćnika, smatrati
da su odustali od optužbe.

(6) Optuženik, svjedok i vještak upozorit će se u pozivu na posljedice
nedolaska na glavnu raspravu (članak 290. i 293.).

Članak 272.

(1) Stranke i oštećenik mogu i nakon zakazivanja glavne rasprave zahtijevati
da se na glavnu raspravu pozovu novi svjedoci ili vještaci ili pribave
drugi novi dokazi. U svom obrazloženom zahtjevu stranke moraju naznačiti
koje bi se činjenice imale dokazti i kojim od predloženih dokaza.

(2) Ako predsjednik vijeća odbije prijedlog za pribavljanje novih dokaza,
taj se prijedlog može ponoviti u tijeku glavne rasprave.

(3) Predsjednik vijeća može i bez prijedloga stranaka narediti pribavljanje
novih dokaza za glavnu raspravu.

(4) O odluci kojom se naređuje pribavljanje novih dokaza obavijestit
će se stranke prije početka glavne rasprave.

Članak 273.

Ako je u izgledu da će glavna rasprava dulje trajati, predsjednik vijeća
može zatražiti od predsjednika suda da odredi jednog ili dvojicu sudaca
odnosno sudaca porotnika da prisustvuju glavnoj raspravi, kako bi zamijenili
članove vijeća u slučaju njihove spriječenosti.

Članak 274.

(1) Ako se sazna da svjedok ili vještak koji je pozvan na glavnu raspravu,
a još nije saslušan neće moći doći na glavnu raspravu zbog dugotrajne bolesti
ili zbog drugih smetnji, može se saslušati u mjestu gdje se nalazi.

(2) Svjedoka odnosno vještaka saslušat će a prema potrebi i prisegnuti,
predsjednik vijeća ili sudac,član vijeća ili će se njegovo saslušanje obaviti
preko istražnog suca na čijem se području svjedok odnosno vještak nalazi.

(3) O vremenu i mjestu, saslušanja obavijestit će se stranke i oštećenik,
ako je s obzirom na hitnost postupka to moguće. Ako je optuženik u pritvoru,
o potrebi njegove prisutnosti na saslušanju odlučuje predsjednik vijeća.
Kad stranke i oštećenik prisustvuju saslušanju, imaju prava iz članka 159.
stavka 8. ovoga Zakona.

Članak 275.

Predsjednik vijeća može naredbom iz važnih razloga, na prijedlog stranke
ili po službenoj dužnosti, odgoditi dan glavne rasprave.

Članak 276.

Ako tužitelj odustane od optužnice prije nego što glavna rasprava počne,
predsjednik vijeća obustavit će rješenjem krivični postupak i rješenje
dostaviti strankama i oštećeniku, a obavijestit će o tome osobe koje su
pozvane na glavnu raspravu, ako je zakazana. Oštećenika će napose upozoriti
na njegovo pravo da može nastaviti gonjene(Članak 55. i 57.)

Glava XXI.

GLAVNA RASPRAVA

1. Javnost glavne rasprave

Članak 277.

(1) Glavna rasprava jest javna.

(2) Glavnoj raspravi mogu prisustvovati punoljetne osobe.

(3) Osobe koje prisustvuju glavnoj raspravi ne smiju nositi oružje ili
opasno oruđe, osim čuvara okrivljenika koji može biti naoružan. ·

Članak 278.

Od otvaranja zasjedanja pa do završetka glavne rasrave vijeće može u
svako doba, po službenoj dužnosti ili na prijedlog stranaka, ali uvijek
nakon njihova saslušanja,

isključiti javnost za cijelu glavnu raspravu ili njezin dio, ako je
to potrebno radi čuvanja tajne, čuvanja javnog reda, zaštite morala, zaštite
interesa maloljetnika ili zaštite drugih posebnih interesa društvene zajednice.

Članak 279.

(1) Isključenje javnosti ne odnosi se na stranke, oštećenika, njihove
zastupnike i branitelje.

(2) Vijeće može dopustiti da glavnoj raspravi iz koje je javnost isključena
prisustvuju pojedine službene osobe, znanstveni i javni radnici, a na zahtjev
optuženika može to dopustiti i njegovu bračnom drugu i njegovim bliskim
srodnicima.

(3) Predsjednik vijeća upozorit će osobe koje prisustvuju glavnoj raspravi
iz koje je javnost isključena da su dužne kao tajnu čuvati sve ono što
su na glavnoj raspravi saznale i upozoriti ih da je odavanje tajne krivično
djelo.

Članak 280.

(1) Odluku o isključenju javnosti donosi vijeće rješenjem, koje mora
biti obrazloženo i javno objavljeno.

(2) Rješenje o isključenju javnosti može se pobijati samo u žalbi na
presudu.

2. Rukovođenje glavnom raspravom

Članak 281.

(1) Predsjednik, članovi vijeća i zapisničar te dopunski suci i suci
porotnici (članak 273.) moraju neprekidno biti na glavnoj raspravi.

(2) Dužnost je predsjednika,vijeća da utvrdi je li vijeće sastavljeno
prema Zakonu i postoje· li razlozi iz kojih se članovi vijeća i zapisničar
moraju izuzeti (članak 35. točka 1. do 5.).

Članak 282.

(1) Predsjednik vijeća rukovodi glavnom raspravom, ispituje optuženika,
saslušava svjedoke i vještake te daje riječ članovima vijeća, strankama,
oštećeniku, zakonskim zastupnicima, punomoćnicima, branitelju i vještacima.

(2) Dužnost je predsjednika vijeća da se brine za svestrano raspravljanje
o predmetu, pronalaženje istine i otklanjanju svega što odugovlači postupak,
a ne služi razjašnjenju stvari.

(3) Predsjednik vijeća odlučuje o prijedlozima stranaka ako o njima
ne odlučuje vijeće.

(4) O prijedlogu o kojemu ne postoji suglasnost stranaka i i o suglasnim
prijedlozim stranaka koje predsjednik ne prihvati odlučuje vijeće. Vijeće
također odlučuje o prigovoru protiv mjera predsjednika vijeća koje se odnose
na rukovođenje glavnom raspravom.

(5) Rješenja vijeća uvijek se objavljuju i s kratkim obrazloženjem unose
u zapisnik o glavnoj raspravi.

Članak 283.

Glavna rasprava teče redom koji je određen u ovom Zakonu, ali vijeće
može odrediti da se odstupi od redovnog tijeka raspravljanja zbog posebnih
okolnosti, ·a osobito zbog broja optuženika, broja krivičniti djela i opsega
dokaznog materijala.

Članak 284.

(1) Dužnost je predsjednika vijeća da se brine o održavanju reda u sudnici
i dostojanstvu suda. On može odmah nakon otvaranja zasjedanja upozoriti
osobe koje prisustvuju glavnoj raspravi da se uljudno ponašaju i ne ometaju
rad suda. Predsjednik vijeća može odrediti pretragu osoba koje prisustvuju
glavnoj raspravi.

(2) Vijeće može narediti da se iz zasjedanja uklone sve osobe koje kao
slušatelji prisustvuju glavnoj raspravi ako se mjerama za održavanje reda
predviđenim u ovom Zakonu ne bi moglo osigurati nesmetano održavanje glavne
rasprave.

(3) U sudnici se ne mogu obavljati filmska ili televizijska snimanja.
Iznimno, predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske može odobriti takvo
snimanje na pojedinoj glavnoj raspravi. Ako je snimanje odobreno, vijeće
na glavnoj raspravi može iz opravdanih razloga odlučiti da se pojedini
dijelovi glavne rasprave ne snimaju.

Članak 285.

(1) Ako optuženik, branitelj, oštećenik, zakonski zastupnik, punomoćnik,
svjedok, vještak, tumač ili druga osoba koja prisustvuje glavnoj raspravi
ometa red ili se ne pokorava naredbama predsjednika vijeća za održavanje
reda, predsjednik će je vijeća opomenuti. Ako opomena bude bezuspješna,
vijeće može narediti da se optuženik udalji iz sudnice, a ostale osobe
može ne samo udaljiti nego i kazniti novčanom kaznom do 200.000 hrvatskih
dinara.

(2) Prema odluci vijeća optuženik može biti udaljen iz sudnice za određeno
vrijeme; a ako je već ispitan na glavnoj raspravi, onda i sve dok traje
dokazni postupak. Prije završetka dokaznog postupka predsjednik vijeća
pozvat će optuženika i obavijestiti ga o tijeku glavne rasprave. Ako bi
optuženik nastavio narušavati red i vrijeđati dostojanstvo suda, vijeće
ga može ponovno udaljiti iz zasjedanja. U tom slučaju glavna rasprava će
se dovršiti bez prisutnosti optuženika, a presudu će mut saopćiti predsjednik
ili sudac član vijeća u prisutnosti zapisničara.

(3) Branitelju ili punomoćniku koji poslije izrečene kazne nastavi narušavati
red može vijeće uskratiti daljnju obranu odnosno zastupanje na raspravi,
i u tom slučaju stranka će se pozvati da uzme, drugog branitelja odnosno
punomoćnika. Ako stranka to ne učini, vijeće može odlučiti da se glavna
rasprava održi i bez prisutnosti branitelja odnosno punomoćnika ako nakon
ispitivanja svih okolnosti ocijeni da odsutnost branitelja ne bi bila štetna
za obranu optuženika odnosno za interese zastupanoga. Rješenje o tome s
obrazloženjem unosi se u zapisnik o glavnoj raspravi. Protiv tog rješenja
posebna žalba nije dopuštena. Ako u slučaju obvezne obrane ne postoji mogućnost
da optuženik odmah uzme drugog branitelja odnosno da ga sud postavi bez
štete za obranu, glavna rasprava će se prekinuti ili odgoditi.

(4) Ako sud udalji iz sudnice oštećenika kao tužitelja odnosno privatinog
tužitelja ili njihova zakonskog zastupnika, glavna rasprava će se nastaviti
u njihovoj odsutnosti, ali će ih sud upozoriti da mogu uzeti punomoćnika.

(5) Ako javni tužitelj ili osoba koja ga zamjenjuje narušava red, predsjednik
će vijeća o tome obavijesti nadležnoga javnog tužitelja, a može i prekinuti
glavnu raspravu i od nadležnoga javnog tužitelja zatražiti da odredi drugu
osobu da zastupa optužnicu.

(6) Kad odvjetnika ili odvjetničkog pripravnika koji narušava red sud
kazni, obavijestit će o tome odvjetničku komoru.

Članak 286.

(1) Protiv rješenja o kazni dopuštena je žalba, ali vijeće može to rješenje
opozvati.

(2) Protiv drugih odluka koje se odnose na održavanje reda i upravljanje
glavnom raspravom nije dopuštena žalba.

Članak 287.

(1) Ako optuženik na glavnoj raspravi počini krivično djelo, postupit
će se prema,odredbi članka 328.ovoga Zakona.

(2) Ako tko drugi u tijeku glavne rasprave u zasjedanju počini krivično
djelo, vijeće može prekinuti glavnu raspravu i, prema usmenoj optužbi tužitelja,
suditi o počinjenom krivičnom djelu odmah, a može za to djelo suditi nakon
završetka započete glavne rasprave.

(3) Ako postoje osnove sumnje da je svjedok ili vještak na glavnoj raspravi
dao lažni iskaz, ne može se za to krivično djelo, odmah suditi. U takvu
slučaju predsjednik vijeća može narediti da se o iskazu svjedoka odnosno
vještaka sastavi poseban zapisnik, koji će dostaviti javnom tužitelju.
Taj zapisnik potpisat će saslušani svjedok odnosno vještak.

(4) Ako se počinitelju krivičnog djela za koje se goni po službenoj
dužnosti ne može odmah suditi, ili ako je za suđenje nadležan viši sud,
obavijestit će se o tome nadležni javni tužitelj radi daljnjeg postupka.

3. Pretpostavke za održavanje glavne rasprave

Članak 288.

Predsjednik vijeća otvara zasjedanje i objavljuje predmet glavng rasprave
te sastav vijeća. Nakon toga utvrđuje jesu li došle sve pozvane osobe,
pa ako nisu, provjerava jesu li im pozivi predani i jesu li svoj izostanak
opravdale.

Članak 289.

(1) Ako na glavnu raspravu, koja je zakazana na temelju optužnice javnog
tužitelja, ne dođe javni tužitelj ili osoba koja ga zamjenjuje, glavna
rasprava će se odgoditi.

(2) Ako na glavnu raspravu ne dođe oštećen kao tužitelj odnosno privatni
tužitelj, iako su uredno pozvani, a ni njihov punomoćnik, vijeće će rješenjem
obustaviti postupak.

Članak 290.

(1)Ako je optuženik uredno pozvan, a ne dođe na glavnu raspravu niti
svoj izostanak opravda, vijeće će narediti da se prisilno dovede. Ako se
to nebi moglo odmah obaviti, vijeće će odlučiti da se glavna rasprava ne
održi i narediti da se optuženik na iduću raspravu dovede prisilno. Ako
do privođenja optuženik opravda izostanak, predsjednik vijeća opozvat će
naredbu o prisilnom dovodenju.

(2) Ako optuženik koji je uredno pozvan očito izbjegava da dođe na glavnu
raspravu, a ne postoje razlozi za pritvor predviđeni u članku 182. ovoga
Zakona, vijeće može odrediti pritvor radi osiguranja prisutnosti optuženika
na glavnoj raspravi. Žalba ne zadržava ižvršenje rješenja o pritvoru. Za
pritvor koji je određen iz tog razloga na odgovarajući se način primjenjuju
odredbe članka 181. do 195. ovoga Zakona. Ako ne bude prije ukinut, pritvor
traje do objavljivanja presude, a najdulje mjesec dana.

(3) Optuženiku se može suditi u odsutnosti samo ako je u bijegu ili
inače nije dostižan državnim tijelima, a postoje osobito važni razlozi
da mu se sudi iako je odsutan.

(4) Rješenje o suđenju u odsutnosti optuženika donosi vijeće, na prijedlog
tužitelja. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

Članak 291.

Ako na glavnu raspravu ne dođe branitelj koji je uredno pozvan, a ne
obavijesti sud o razlogu spriječenosti čim je za taj razlog saznao, ili
ako branitelj bez odobrenja napusti glavnu raspravu, optuženik će se pozvati
da odmah uzme drugog branitelja. Ako optuženik to ne učini, vijeće može
odlučiti da se glavna rasprava održi i bez prisutnosti branitelja, ako
nakon ispitivanja svih okolnosti ocijeni da odsutnost branitelja ne bi
bila štetna za obranu. Rješenje o tome, s obrazloženjem, unosi se u zapisnik
o glavnoj raspravi. Protiv tog rješenja posebna žalba nije dopuštena. Ako
u slučaju obvezne obrane ne postoji mogućnost da optuženik odmah uzme drugog
branitelja odnosno da ga sud postavi bez štete za obranu, glavna rasprava
će se odgoditi.

Članak 292.

Ako prema odredbama članka 285., 290. i 291. ovoga Zakona postoje uvjeti
za odgodu glavne rasprave zbog nedolaska optuženika odnosdo odsutnosti
branitelja, vijeće može odlučiti da se glavna rasprava održi ako bi se
prema dokazima koji se nalaze u spisima očito morala donijeti presuda kojom
se optužba odbija.

Članak 293.

(1) Ako svjedok ili vještak, unatoč urednom pozivu neopravdano izostane,
vijeće može narediti da se odmah dovede prisilno.

(2) Glavna rasprava može početi i bez prisutnosti pozvanog svjedoka
ili vještaka, i u tom će slučaju vijeće u tijeku glavne rasprave odlučiti
treba li zbog odsutnosti svjedoka ili vještaka glavnu raspravu prekinuti
ili odgoditi.

(3) Svjedoka ili vještaka koji je uredno pozvan, a izostanak nije opravdao,
vijeće može kazniti novčanom kaznom do 200.000 hrvatskih dinara, a može
narediti da se na novu glavnu raspravu dovede prisilno. Vijeće može u opravdanom
slučaju opozvati odluku o kazni.

4. Odgoda i prekidanje glavne rasprave

Članak 294.

(1) Izvan slučajeva posebice predviđenih u ovom Zakonu glavna rasprava
odgodit će se rješenjem vijeća ako treba pribaviti nove dokaze, ili ako
se u tijeku glavne rasprave utvrdi da je kod optuženika nakon počinjenog
krivičnog djela nastupi privremeno duševno oboljenje ili privremena duševna
poremećenost, ili ako postoje druge smetnje da se glavna rasprava uspješno
provede.

(2) U rješenju kojim se odgađa glavna rasprava odredit će se, kad je
to moguće, dan i sat kad će se glavna rasprava nastaviti. Istim rješenjem
vijeće može odrediti da se prikupe dokazi koji bi se vremenom mogli izgubiti.

(3) Protiv rješenja iz stavka 2. ovoga članka nije dopuštena žalba.

Članak 295.

(1) Glavna rasprava koja je odgođena mora iznova početi ako se izmijenio
sastav vijeća, ali nakon saslušanja stranaka vijeće može odlučiti da se
u takvu slučaju svjedoci i vještaci ne saslušavaju ponovno i da se ne obavlja
novi

uviđaj, nego da se pročitaju iskazi svjedoka i vještaka dani na prijašnjoj
glavnoj raspravi odnosno da se pročita zapisnik o uviđaju.

(2) Ako se glavna rasprava koja je bila odgođena drži pred istim vijećem,
ona će se nastaviti, a predsjednik vijeća ukratko će iznijeti tijek prijašnje
glavne rasprave, ali i u tom slučaju vijeće može odrediti da glavna rasprava
počne iznova.

(3) Ako je odgoda trajala dulje od mjesec dana, ili ako se glavna rasprava
drži pred drugim predsjednikom vijeća, glavna rasprava mora iznova početi
i svi dokazi se moraju ponovno izvesti.

Članak 296.

(1) Izvan slučajeva posebice predviđenih u ovom Zakonu predsjednik vijeća
može prekinuti glavnu raspravu radi odmora, ili zbog proteka radnog vremena,
ili radi toga da se u kratkom vremenu pribave određeni dokazi, ili radi
pripremanja optužbe ili obrane.

(2) Prekinuta glavna rasprava nastavlja se uvijek pred istim vijećem.

(3) Ako se glavna rasprava ne može nastaviti pred istim vijećem ili
ako je prekid glavne ra sprave trajao dulje od osam dana, postupit će se
prema odredbama članka 295. ovoga Zakona.

Članak 297.

Ako se u tijeku glavne rasprave pred vijećem sastavljenim od jednog
suca i dvojice sudaca porotnika pokaže da činjenice na kojima se temelji
optužba ukazuju na krivično djelo za čije je suđenje nadležno vijeće sastavljeno
od dvojice sudaca i trojice sudaca porotnika, dopunit će se vijeće i glavna
rasprava će početi iznova.

5. Zapisnik o glavnoj raspravi

Članak 298.

(1) O radu na glavnoj raspravi mora se voditi zapisnik u koji se mora
unijeti u bitnom cijeli tijek glavne rasprave.

(2) Predsjednik vijeća može narediti da se cijeli tijek glavne rasprave
ili pojedini njegovi dijelovi bilježe stenografski. Stenografske će se
bilješke u roku od 48 sati prevesti, pregledati i priključiti zapisniku.

(3) Za magnetofonsko snimanje tijeka glavne rasprave na odgovarajući
se način primjenjuju odredbe članka 79. ovoga Zakona. Odobrenje za magnetofonsko
snimanje daje predsjednik vijeća.

(4) Predsjednik vijeća može na prijedlog stranke ili po službenoj dužnosti,
narediti da se u zapisnik doslovce upišu izjave koje smatra osobito važnim.

(5) Ako je potrebno, a osobito ako se u zapisnik doslovce unose izjave
neke osobe, predsjednik vijeća može narediti da se taj dio zapisnika odmah
pročita, a pročitat će se uvijek ako to zahtijeva stranka, branitelj ili
osoba čija se izjava unosi u zapisnik.

Članak 299.

(1) Zapisnik mora biti završen sa zaključenjem zasjedanja. Zapisnik
potpisuju predsjednik vijeća i zapisničar.

(2) Stranke imaju pravo pregledati završeni zapisnik i njegove prijedloge,
dati primjedbe u vezi sa sadržajem i tražiti ispravak zapisnika.

(3) Ispravke pogrešno upisanih imena, brojeva i drugih očitih pogrešaka
u pisanju može narediti predsjednik vijeća na prijedlog stranaka ili ispitane
osobe ili po službenoj dužnosti. Druge ispravke i dopune zapisnike može
narediti samo vijeće.

(4) Primjedbe i prijedlozi stranaka u vezi sa zapisnikom te ispravci
i dopune obavljeni u zapisniku moraju se zabilježiti u nastavku završenog
zapisnika. U nastavku zapisnika zabilježit će se i razlozi iz kojih pojedini
prijedlozi i primjedbe nisu prihvaćeni. Predsjednik vijeća i zapisničar
potpisuju i nastavak zapisnika

Članak 300.

(1) U uvodu zapisnika mora se naznačiti sud pred kojim se održava glavna
rasprava, mjesto i vrijeme zasjedanja, ime i prezime predsjednika vijeća,
članova vijeća i zapisničara, tužitelja, optuženika i branitelja oštećenika
i njegova zakonskog zastupnika ili punomoćnika, tumača, krivično djelo
koje je predmet raspravljanja te je li glavna rasprava javna ili je javnost
isključena.

(2) Zapisnik mora osobito sadržavati i podatke o tome koja je optužnica
na glavnoj raspravi pročitana odnosno usmeno izložena i je li tužitelj
zmijenio ili proširio optužbu, kakve su prijedloge podnijele stranke i
kakve je odluke donosio predsjednik vijeća ili vijeće, koji su dokazi izvedeni,
jesu li pročitani kakvi zapisnici i drugi podnesci, jesu li reproducirane
zvučne ili druge snimke i kakve su primjedbe dale stranke u vezi s pročitanim
zapisnicima, podnescima ili reproduciranim snimkama. Ako je iz glavne rasprave
isključena javnost, u zapisniku se mora naznačiti da je predsjednik vijeća
upozorio prisutne na posljedice ako neovlašteno otkriju ono što su na toj
glavnoj raspravi saznali kao tajnu.

(3) Iskazi optuženika, svjedoka i vještaka unose se u zapisnik tako
da se prikaže njihov bitni sadržaj. Ti se iskazi unose u zapisnik samo
ako sadrže odstupanje ili dopunu njihovih prijašnjih iskaza. Na zahtjev
stranke predsjednik vijeća naredit će da se djelomično ili u cijelosti
pročita zapisnik o njezinu prijašnjem iskazu.

(4) Na zahtjev stranke u zapisnik će se unijeti i pitanje odnosno odgovor
koji je vijeće odbilo kao nedopušten.

Članak 301.

(1) U zapisnik o glavnoj raspravi unose se potpuna izreka presude (članak
347. stavak 3. do 5.) uz naznaku da li je presuda javno objavljena. Izreka
sadržana u zapisniku o glavnoj raspravi predstavlja izvornik.

(2) Ako je doneseno rješenje o pritvoru (članak 343.) i ono se mora
unijeti u zapisnik o glavnoj raspravi.

6. Početak glavne rasprave i ispitivanje okrivljenika

Članak 302.

Kad je predsjednik vijeća utvrdio da su na glavnu raspravu došle sve
pozvane osobe, ili kad je vijeće odlučilo da se glavna rasprava održi u
odsutnosti neke od pozvanih osoba, ili je ostavilo da o tim pitanjima kasnije
odluči, pozvat će predsjednik vijeća optuženika i od njega uzeti osobne
podatke (članak 208.) da bi se uvjerio o njegovoj istovjetnosti.

Članak 303.

(1) Nakon što istovjetnost optuženika bude utvrđena, predsjednik vijeća
uputit će svjedoke i vještake na mjesto koje je za njih određeno, gdje
će pričekati dok budu pozvani radi saslušanja. U slučaju potrebe predsjednik
vijeća može zadržati vještake da prate tijek glavne rasprave.

(2) Ako je oštećenik prisutan, a još nije podnio imovinskopravni zahtjev
uputit će ga predsjednik vijeća da može staviti prijedlog za ostvarivanje
tog zahtjeva u krivičnom postupku i poučit će ga o pravima iz članka 54.
ovoga Zakona.

(3) Ako se oštećenik kao tužitelj odnosno privatni tužitelj imaju saslušati
kao svjedoci, neće se udaljiti iz zasjedanja.

(4) Predsjednik vijeća može pod uzeti potrebne mjere da spriječi dogovaranje
između svjedoka, vještaka i stranaka.

Članak 304.

Optuženika će predsjednik vijeća upozoriti da pažljivo prati tijek glavne
rasprave i uputiti ga da može iznositi činjenice i predlagati dokaze u
svoju obranu, da može postavljati pitanja suoptuženicima, svjedocima i
vještacima, stavljati primjedbe i davati objašnjenja u vezi s njihovim
iskazima.

Članak 305.

(1) Glavna rasparva počinje čitanjem optužnice ili privatne tužbe.

(2) Optužnicu i privatnu tužbu čita u pravilu, tužitelj, ali predsjednika
vijeća može umjesto toga, ako je riječ o optužnici oštećenika kao tužitelja
ili o privatnoj tužbi, usmeno izložiti njihov sadržaj. Tužitelju će se
dopustiti da dopuni izlaganje predsjednika vijeća.

(3) Ako je oštećenik prisutan može obrazložiti imovinskopravni zahtjev;
a ako nije prisutan njegov prijedlog pročitat će predsjednik vijeća.

Članak 306.

(1) Nakon što je optužnica ili privatna tužba pročitana ili je usmeno
izložen njihov sadržaj, predsjednik vijeća pristupa ispitivanju optuženika.

(2) Ispitivanju optuženika ne mogu prisustvovati suoptuženici koji još
nisu ispitani.

(3) Predsjednik vijeća upitat će optuženika je li razumio optužbu. Ako
se predsjednik vijeća uvjeri da optuženik nije razumio optužbu, ponovno
će mu izložiti njezin sadržaj na način na koji je optuženik može najlakše
razumjeti.

(4) Nakon toga predsjednik vijeća pozvat će optuženika da se izjasni
o svakoj točki optužbe i da izloži svoju obranu.

(5) Optuženik nije dužan izjasniti se o optužbi niti izlagati svoju
obranu.

Članak 307.

(1) Pri ispitivanju optuženika na glavnoj raspravi na odgovarajući će
se način primjenjivati odredbe koje važe za ispitivanje okrivljenika u
istrazi.

(2) Ako optuženik uopće neće da odgovara ili neće da odgovara na pojedino
pitanje, pročitat će se njegov prijašnji iskaz ili dio tog iskaza.

(3) Kad optuženik pri ispitivanju na glavnoj raspravi odstupi od svog
prijašnjeg iskaza, predsjednik vijeća upozorit će ga na odstupanje i upitati
ga zašto sada iskazuje drugačije, a prema potrebi pročitat će se njegov
prijašnji iskaz ili dio tog iskaza.

(4) Nakon završenog ispitivanja predsjednik je dužan upitati optuženika
ima li još što navesti u svoju obranu.

Članak 308.

(1) Kad predsjednik vijeća završi ispitivanje optuženika, članovi vijeća
mogu optuženiku neposredno postavljati pitanja. Tužitelj, branitelj, oštećenik,
zakonski zastupnik, punomoćnik, suoptuženik i vještaci mogu neposredno
postavljati pitanja optuženiku uz odobrenje predsjednika vijeća.

(2)predjenik vijeća zabranit će pitanje ili odgovor na već postavljeno
pitanje ako je ono nedopušteno (članak 209.) ili se ne odnosi na predmet
Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili davanje
odgovora, stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

Članak 309.

(1) Kad se završi ispitivanje prvog optuženika pristupit će se redom
ispitivanju ostalih optuženika, ako ih ima. Nakon svakog ispitivanja predsjednik
vijeća upoznat će ispitanoga s iskazima prije ispitanih suoptuženika i
upitati ga ima li što primijetiti. Prije ispitanog optuženika predsjednik
vijeća upitat će ima li što primijetiti na iskaz kasnije ispitanog optuženika.
Svaki optuženik ima pravo postavljati pitanja ostalim ispitanim suoptuženicima.

(2) Ako se iskazi pojedinih suoptuženika o istoj okolnosti razlikuju,
predsjednik vijeća može suočiti suoptuženike.

Članak 310.

Vijeće može iznimno odlučiti da se optuženik privremeno udalji iz sudnice
ako suoptuženik ili svjedok odbija dati iskaz u njegovoj prisutnosti ili
ako okolnosti pokazuju da u njegovoj prisutnosti neće govoriti istinu.
Nakon povratka optuženika u zasjedanje pročitat će mu se iskaz suoptuženika
odnosno svjedoka. Optuženik ima pravo postavljati pitanja suoptuženiku
odnosno svjedoku, a predsjednik vijeća upitat će ga ima li što primijetiti
na njegov iskaz. Prema potrebi može se obaviti suočenje.

Članak 311.

Optuženik se može u tijeku glavne rasprave dogovarati sa svojim braniteljem,
ali o tome kako će odgovoriti na postavljeno pitanje ne može se savjetovati
ni sa svojim braniteljem ni s kim drugim.

7. Dokazni postupak

Članak 312.

(1) Nakon što je optuženik ispitan, postupak se nastavlja izvođenjem
dokaza. ·

(2) Dokazivanje obuhvaća sve činjenice za koje sud smatra da su važne
za pravilno presuđenje.

(3) Dokazi se izvode onim redom koji utvrdi predsjednik vijeća. Ako
oštećenik koji je prisutan treba da se sasluša kao svjedok, njegovo saslušanje
obavit će se odmah nakon ispitivanja optuženika.

(4) Stranke i oštećenik mogu do završetka glavne rasprave predlagati
da se izvide nove činjenice i pribave novi dokazi, a mogu ponoviti i one
prijedloge što ih je predsjednik vijeća ili vijeće prije odbilo.

(5) Vijeće može odlučiti da se izvedu dokazi koji nisu predloženi ili
od kojih je predlagač odustao.

Članak 313.

Priznanje optuženika na glavnoj raspravi ma kako bilo potpuno, ne oslobađa
sud dužnosti da izvodi i druge dokaze.

Članak 314.

(1) Pri saslušanju svjedoka i vještaka na glavnoj raspravi na odgovarajući
će se način primjenjivati odredbe koje važe za njihovo saslušanje u istrazi.

(2) Svjedok koji nije saslušan neće, u pravilu, prisustvovati izvođenju
dokaza, a vještak koji još nije·dao svoj nalaz i mišljenje neće prisustvovati
glavnoj raspravi dok drugi vještak daje svoj iskaz o istom predmetu.

(3) Ako se kao svjedok saslušava osoba mlađa od četrnaest godina, vijeće
može odlučiti da se za njezina saslušanja isključi javnost.

(4) Ako maloljetna osoba prisustvuje glavnoj raspravi kao svjedok ili
oštećenik udaljit će se iz sudnice čim njezina prisutnost više nije potrebna.

Članak 315.

(1) Prije saslušanja svjedoka predsjednik vijeća opomenut će ga na dužnost
da iznese sudu sve što mu je o predmetu poznato i upozoriti ga da je lažno
svjedočenje krivično djelo.

(2) Vijeće može odlučiti da svjedok koji nije prisegnuo u istrazi položi
prisegu na svoj iskaz.

(3) Prisega se polaže usmeno.

(4) Tekst prisege glasi: "Prisežem svojom čašću da sam o svemu
što me je sud pitao istinu govorio i da ništa što sam o ovoj stvari znao
nisam prešutio."

(5) Vijeće može odlučiti da svjedok položi prisegu prije nego što bude
saslušan.

(6) Nijemi svjedoci koji znaju čitati i pisati prisežu na taj način
što potpisuju tekst prisege, a gluhi svjedoci pročitat će tekst prisege.
Ako gluhi ili nijemi svjedoci ne znaju ni čitati ni pisati, prisegnut će
se preko tumača.

(7) Ako je svjedok položio prisegu u istrazi, opomenut će se na već
položenu prisegu.

Članak 316.

(1) Prije saslušanja vještaka predsjednik vijeća opomenut će ga na dužnost
da nalazi i mišljenje dade po najboljem znanju i upozoriti ga da je davanje
lažnog nalaza i mišljenja krivično djelo.

(2) Vijeće može odlučiti da vještak prije vještačenja položi prisegu.

(3) Prisega se polaže usmeno.

(4) Tekst prisege glasi: "Prisežem svojom čašču da ću vještačenje
obaviti savjesno i po svome najboljem znanju i da ću točno i potpuno iznijeti
svoj nalaz i mišljenje."

(5) Stalno postavljeni prisegnuti vještak umjesto prisege opomenut će
se na već položenu prisegu.

(6) Vještak izlaže usmeno na glavnoj raspravi svoj nalaz i mišljenje.
Ako je vještak prije glavne rasprave pripremio svoj nalaz i mišljenje,
može mu se dopustiti da ga pročita, u kojem će se slučaju njegov pisani
sastav priložiti zapisniku.

(7) Ako je vještačenje obavljeno u stručnoj ustanovi odnosno državnom
tijelu, može se odlučiti da se ne pozivaju stručnjaci kojima je ta ustanova
odnosno tijelo povjerilo vještačenje ako se, s obzirom na prirodu obavljenog
vještačenja, ne može očekivati potpunije objašnjenje pisanog nalaza i mišljenja.
U tom slučaju, vijeće može na glavnoj raspravi odlučiti da se samo pročita
nalaz i mišljenje stručne ustanove odnosno državnog tijela. Ako ustanovi
da je to potrebno s obzirom na ostale izvedene dokaze i primjedbe stranaka
(članak 325.), vijeće može naknadno odlučiti da se i neposredno saslušaju
stručnjaci koji su obavili vještačenje.

Članak 317.

(1) Kad predsjednik vijeća završi saslušanje pojedinog svjedoka ili
vještaka, članovi vijeća mogu svjedoku odnosno vještaku neposredno postavljati
pitanja. Tužitelj, optuženik, branitelj, oštećenik, zakonski zastupnik,
punomoćnik i vještaci mogu uz odobrenje predsjednika vijeća neposredno
postavljati pitanja svjedocima i vještacima.

(2) Predsjednik će zabraniti pitanje ili odbiti odgovor na već postavljeno
pitanje ako je ono nedopušteno (članak 209.) ili se ne odnosi na predmet.
Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili davanje
odgovora, stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

Članak 318.

Ako je svjedok ili vještak na prijašnjem saslušanju naveo činjenice
kojih se više ne sjeća ili ako odstupi od svog iskaza, predočit će mu se
prijašnji iskaz odnosno ukazat će mu se na odstupanje i upitat će se zašto
sada iskazuje drugačije, a prema potrebi pročitat će se njegov prijašnji
iskaz ili dio tog iskaza.

Članak 319.

(1) Saslušani svjedoci i vještaci ostaju u sudnici ako ih predsjednik
vijeća nakon saslušanja stranaka sasvim ne otpusti ili ne naredi da se
privremeno udalje iz sudnice.

(2) Na prijedlog stranaka ili po službenoj dužnosti predsjednik može
narediti da se saslušani svjedoci i vještaci udalje iz sudnice i da se
kasnije ponovno pozovu i još jednom saslušaju u prisutnosti ili odsutnosti
drugih svjedoka i vještaka.

Članak 320.

(1) Ako se na glavnoj raspravi sazna da svjedok ili vještak ne može
doći pred sud ili mu je dolazak znatno otežan, vijeće može, ako smatra
da le njegov iskaz važan, narediti da ga izvan glavne rasprave sasluša
predsjednik vijeća ili sudac član vijeća ili da se saslušanje obavi·preko
istražnog suca suda na čijem se području svjedok odnosno vještak nalazi.

(2)Ako je potrebno da se obavi uviđaj ili rekonstrukcija izvan glavne
rasprave, obavit će ih predsjednik vijeća ili sudac član vijeća.

(3) Stranke, i oštećenik obavjestit će se uvijek kad će se i na kojem
mjestu saslušati svjedok odnosno obaviti uviđaj ili rekonstrukcija, s upozorenjem
da mogu prisustvovati tim radnjama. Ako je optuženik u pritvoru, o potrebi
njegove prisutnosti pri tim radnjama odlučuje vijeće. Kad stranke i oštećenik
prisustvuju izvođenju tih radnji, imaju prava predviđena u članku 159.
u stavku 8. ovoga Zakona.

Članak 321.

Vijeće može u tijeku glavne rasprave, nakon saslušanja stranaka, odlučiti
da zatraži od istražnog suca da poduzme određene radnje radi razjašnjenja
stanovitih činjenica, ako bi poduzimanje tih radnji na glavnoj raspravi
bilo skopčano sa znatnim odugovlačenjem postupka ili s drugim znatnim teškoćama.
Kad istražni sudac postupa prema takvu zahtjevu vijeća, primjenjuju se
odredbe koje se odnose na poduzimanje istražnih radnji.

Članak 322.

(1) Zapisnici o uviđaju izvan glavne rasprave, o pretrazi stana i osoba,
o oduzimanju stvari te isprave, knjige, spisi i drugi podnesci koji služe
kao dokaz pročitat će se na glavnoj raspravi radi utvrđivanja njihova sadržaja,
a prema ocjeni vijeća može se njihov sadržaj ukratko usmeno izložiti. Podnesci
koji imaju značenje dokaza po mogućnosti se podnose u izvorniku.

(2) Predmeti koji mogu služiti razjašnjenju stvari mogu se u tijeku
glavne rasprave pokazati optuženiku, a prema potrebi svjedocima i vještacima.

Članak 323.

(1) Izvan slučajeva koji su posebice predviđeni u ovom Zakonu zapisnici
o iskazima svjedoka, suoptuženika ili već osuđenih učesnika u krivičnom
djelu te zapisnici ili drugi podnesci o nalazu i mišljenju vještaka, mogu
se prema odluci vijeća pročitati samo:

1) ako su ispitane osobe umrle, duševno oboljele ili se ne mogu pronaći,
ili je njihov dolazak pred sud nemoguć ili znatno otežan zbog starosti,
bolesti ili drugih važnih uzroka;

2) ako svjedoci ili vještaci bez zakonskih razloga neće da daju iskaz
na glavnoj raspravi;

(2) Vijeće može, uz suglasnost stranaka, odlučiti da se zapisnik o prijašnjem
saslušanju svjedoka ili vještaka odnosno njegov pisani nalaz i mišljenje
pročita iako svjedok odnosno vještak nije prisutan, bez obzira nato je
li bio pozvan na glavnu raspravu. Iznimno, bez suglasnosti stranaka, ali
nakon njihova saslušanja, vijeće može odlučiti da se pročita zapisnik o
saslušanju svjedoka ili vještaka na prijašnjoj glavnoj raspravi koja je
održana pred istim predsjednikom vijeća iako je protekao rok iz članka
295. stavka 3. ovoga Zakona, ili da se pročita pisani nalaz i mišljenje
stručne ustanove ili državnog tijela kad pozvani stručnjak iz ustanove
odnosno tijela koji je obavio vještačenje nije došao na glavnu raspravu,
ako s obzirom na ostale izvedene, dokaze ocijeni da je potrebno da se upozna
sa sadržajem zapisnika ili pisanog nalaza i mišljenja. Kad zapisnik odnosno
pisani nalaz i mišljenje budu pročitani i saslušane primjedbe stranaka
(članak 325.) vijeće će, uzimati u obzir i ostale izvedene dokaze, odlučiti
hoće li i neposredno saslušati svjedoka ili vještaka.

(3) Zapisnici o prijašnjem saslušanju osoba koje su oslobođene dužnosti
svjedočenja (članak 217.) ne smiju se pročitati ako te osobe nisu uopće
pozvane na glavnu raspravu ili su na glavnoj raspravi izjavile da neće
svjedočiti. Nakon završenog dokaznog postupka vijeće će odlučiti da se
ti zapisnici izdvoje iz spisa i odvojeno čuvaju (članak 78.).Tako će vijeće
postupiti i u vezi s drugim zapisnicima i obavjestima predviđenim u članku
78. ovoga Zakona, ako nije prije donesena odluka o njihovu izdvajanju.
Protiv rješenja o izdvajanju zapisnika i obavijsti dopuštena je posebna
žalba. Nakon pravomoćnosti rješenja izdvojeni zapisnici i obavijesti zatvaraju
se u poseban omot i predaju istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih
spisa i ne mogu se razgledati niti se mogu koristiti u postupku. Izdvajanje
zapisnika i obavijesti mora se obaviti prije nego što se spisi u povodu
žalbe protiv presude dostave višem sudu.

(4) Razlozi zbog kojih se čita zapisnik navest će se u zapisniku o glavnoj
raspravi, a pri čitanju priopćit će se je li svjedok ili vještak prisegnut.

Članak 324.

U slučaju iz članka. 307., 318. i 323. ovoga Zakona, a i u drugim slučajevima
kad je to potrebno, vijeće može odlučiti da se na glavnoj raspravi uz čitanje
zapisnika, reproducira snimka ispitivanja odnosno saslušanja (članak 79.).

Članak 325.

Nakon saslušanja svakog svjedoka ili vještaka i nakon čitanja svakog
zapisnika ili drugog podneska zapitat će predsjednik vijeća stranke i oštećenika
imaju li što primijetiti.

Članak 326.

(1) Nakon dokaznog postupka predsjednik vijeća upitat će stranke i oštećenika
imaju li kakve prijedloge za dopunu dokaznog postupka

(2) Ako nitko ne bude imao prijedlog za dopunu dokaznog postupka ili
prijedlog bude odbijen, a vijeće ustanovi da je stanje stvari izviđeno,
predsjednik će objaviti da je dokazni postupak završen.

8. Izmjene i proširenje optužbe

Članak 327.

(1) Ako tužitelj u tijeku glavne rasprave ustanovi da izvedeni dokazi
pokazuju da se izmijenilo činjenično stanje izloženo u optužnici, on može
na glavnoj raspravi usmeno iznijeniti optužnicu, a može predložiti da se
glavna rasprava prekine radi pripremanja nove optužnice.

(2) Radi pripremanja obrane sud može u takvu slučaju prekinuti glavnu
raspravu.

(3) Ako vijeće dopusti prekid glavne rasprave radi pripremanja nove
optužnice, odredit će rok u kojem tužitelj mora podnijeti otpužnicu. Primjerak
nove optužnice dostavit će se optuženiku, ali prigovor protiv te optužniee
nije dopušten. Ako tužitelj u ostavljenom roku ne podnese optužnicu, vijeće
će nastaviti glavnu raspravu na temelju prijašnje optužnice.

Članak 328.

(1) Ako optuženik u tijeku glavne rasprave u zasjedanju počini krivično
djelo ili ako se u tijeku ·glavne rasprave otkrije koje prije počinjeno
krivično djelo optuženika, vijeće će u pravilu prema optužbi ovlaštenog
tužitelja, koja može biti i usmeno iznesena, proširiti glavnu raspravu
i na to djelo. Protiv te optužbe nije dopušten prigovor.

(2) Radi pripremanja obrane sud može u takvu slučaju prekinuti glavnu
raspravu, a može nakon saslušanja stranaka odlučiti da se za djelo iz stavka
1. ovoga članka posebice sudi.

(3) Ako je za presuđenje djela iz stavka 1. ovoga članka nadležan viši
sud, vijeće će nakon saslušanja tužitelja odlučiti hoće li i predmet o
kojem vodi glavnu raspravu ustupiti nadležnom višem sudu radi presuđenja.
·

9. Riječ stranaka

Članak 329.

Nakan završenog dokaznog postupka predsjednik vijeća daje riječ strankama,
oštećeniku i branitelju. Najprije govori tužitelj, nakon toga oštećenik,
branitelj, pa optuženik.

Članak 330

Tužitelj će u svojoj riječi iznijeti svoju ocjenu dokaza izvedenih na
glavnoj raspravi, nakon toga će izložiti svoje zaključke o činjenicama
važnim za odluku i staviti i obrazložiti svoj prijedlog o krivičnoj odgovornosti
optuženika, o odredbama krivičnog zakona koje bi se imale primijeniti te
o olakotnim i otegotnim okolnostima koje bi trebalo uzeti u obzir pri odmjeravanju
kazne. Tužitelj ne može stavljati određen prijedlog o visini kazne, ali
može predložiti da se izrekne sudska opomena ili uvjetna osuda.

Članak 331.

Oštećenik ili njegov punomoćnik može u svojoj riječi obrazložiti imovinskopravni
zahtjev i upozoriti na dokaze o krivičnoj odgovornosti optuženika.

Članak 332.

(1) Branitelj ili sam optuženik izložit će u svojoj riječi obranu i
može se osvrnuti na navode tužitelja i oštećenika.

(2) Poslije branitelja optuženik ima pravo sam govoriti, izjasniti se
o tome prihvaća li obranu branitelja i dopuniti je.

(3) Tužitelj i oštećenik imaju pravo odgovriti na obranu, a branitelj
odnosno optuženik osvrnuti se na te odgovore.

(4) Posljednja riječ uvijek pripada optuženiku.

Članak 333.

(1) Riječ stranaka ne može se ograničiti na određeno vrijeme.

(2) Predsjednik vijeća može, nakon prethodne opomene, prekinuti osobu
koja u svojoj riječi vrijeđa javni red i moral ili vrijeđa drugoga ili
se upušta u ponavljanja ili izlaganja koja očito nemaju veze s predmetom.
U zapisniku o glavnoj raspravi mora se navesti da je riječ bila prekinta
i zašto je bila prekinuta.

(3) Kad optužbu zastupa više osoba ili obranu više branitelja, izlaganja
se ne mogu ponavljati.Zastupnici optužbe odnosno obrane prema međusobnom
sporazumu odabrat će pitanja o kojima će govoriti.

(4) Nakon svih završnih govora predsjednik vijeća dužan je upitati želi
li još tko što izjaviti.

Članak 334.

(1) Ako vijeće nakon završenih izlaganja stranaka ne nađe da treba izvesti
još kakve dokaze, predsjednik vijeća objavit će da je glavna rasprava završena.

(2) Nakon toga će se vijeće povući na vijećanje i glasovanje radi donošenja
presude.

Glava XXII.

PRESUDA

1. Izricanje presude

Članak 335.

(1) Ako sud u tijeku vijećanja ne nađe da treba ponovno otvoriti glavnu
raspravu radi dopune postupka in razjašnjenja pojedinih pitanja, izreći
će presudu.

(2) Presuda se izriče javno u ime Republike Hrvatske.

Članak 336.

(1) Presuda se može odnositi samo na osobu koja je optužena i samo na
djelo koje je predmet optužbe sadržane u podnesenoj odnosno na glavnoj
raspravi izmijenjenoj ili proširenoj optužnici.

(2) Sud nije vezan za prijedlog tužitelja o pravnoj ocjeni djela.

Članak 337

(1) Sud temelji presudu samo na činjenicama i dokazima koji su izneseni
na glavnoj raspravi.

(2) Sud je dužan savjesno ocijeniti svaki dokaz pojedinačno i u vezi
s ostalim dokazima te na temelju takve ocjene izvesti zaključak je li činjenica
dokazana.

2. Vrste presuda

Članak 338.

(1) Presudom se optužba odbija ili se optuženik oslobađa optužbe ili
se oglašava krivim.

(2) Ako optužba obuhvaća više krivičnih djela, u presudi će se izreći
da li se i za koje djelo optužba odbija ili se optuženik oslobađa optužbe
ili se oglašava krivim.

Članak 339.

Presudu kojom se optužba odbija sud će izreći:

1) ako za presuđenje sud nije stvarno nadležan;

2) ako je postupak vođen bez zahtjeva ovlaštenog tužitelja;

3) ako je tužitelj od započinjanja do završetka glavne rasprave odustao
od optužbe;

4) ako nije bilo potrebnog odobrenja ili ako je nadležno državno tijelo
odustalo od odobrenja;

5) ako je optuženik za isto djelo već pravomoćno osuđen, oslobođen optužbe
ili je postupak protiv njega rješenjem pravomoćno obustavljen, a nije riječ
o rješenju o obustavi postupka iz članka 390. ovoga Zakona;

6) ako je optuženik aktom amnestije odnosno pomilovanja oslobođen gonjenja
ili se krivično gonjenje ne može poduzeti zbog zastare, ili ako postoje
druge okolnosti koje isključuju krivično gonjenje.

Članak 340.

Presudu kojom se optuženik oslobađa optužbe sud će izreći:

1) ako djelo za koje se optužuje po zakonu nije krivično djelo,

2) ako ima okolnosti koje isključuju krivičnu odgovornost,

3) ako nije dokazano da je optuženik počinio djelo za koje se optužuje.

Članak 341.

(1) U presudi u kojoj se optuženik oglašava krivim sud će izreći :

1) za koje se djelo oglašava krivim, uz naznaku činjenica i okolnosti
koje čine obilježja krivičnog djela te onih o kojima ovisi primjena određene
odredbe krivičnog zakona;

2) zakonski naziv krivičnog djela i koje su odredbe krivičnog zakona
primijenjene;

3) na kakvu se kaznu osuđuje optuženik ili se prema odredbama krivičnog
zakona oslobađa kazne;

4) odluku o uvjetnoj osudi;

5) odluku o mjerama sigurnosti i o oduzimanju imovinske koristi;

6) odluku o uračunavanju pritvora ili već izdržane kazne

7) odluku o troškovima krivičnog postupka, o imovinskopravnom zahtjevu
te o tome da se pravomoćna presuda ima objaviti preko tiska, radija ili
televizije.

(2) Ako je optuženik osuđen na novčanu kaznu, u presudi će se naznačiti
rok u kojem se novčana kazna ima platiti i način zamjene novčane kazne
u slučaju da se novčana kazna prisilnim putem ne može naplatiti.

3. Objava presude

Članak 342.

(1) Nakon što je sud izrekao presudu, predsjednik će je vijeća odmah
objaviti. Ako sud ne može nakon glavne rasprave istog dana izreći presudu,
odgodit će objavu presude najviše za tri dana i odrediti vrijeme i mjesto
objave presude.

(2) Predsjednik će vijeća u prisutnosti stranaka, njihovih zakonskih
zastupnika, punomoćnika i branitelja javno pročitati izreku i priopćiti
ukratko razloge presude.

(3) Objava će se obaviti i kad stranka, zakonski zastupnik, punomoćnik
ili branitelj ne bude prisutan. Vijeće može narediti da optuženiku koji
je odsutan presudu usmeno priopći predsjednik vijeća ili da mu se presuda
samo dostavi.

(4) Ako je javnost na glavnoj raspravi bila isključena, izreka presude
uvijek će se pročitati u javnom zasjedanju. Vijeće će odlučiti hoće li
i koliko isključiti javnost pri objavi razloga presude.

(5) Svi prisutni saslušat će čitanje izreke presude stojeći.

Članak 343.

(1) Kad izrekne presudu kojom se optuženik osuđuje na pet godina zatvora
ili težu kaznu, vijeće će odrediti pritvor ako se optuženik već ne nalazi
u pritvoru.

(2) Kad izrekne presudu na manju kaznu zatvora vijeće će odrediti pritvor
uz uvjete iz članka 182. stavka 2. točke 1., 3. i 4. ovoga Zakona, a ukinut
će pritvor ako se optuženik već nalazi u pritvoru, a više ne postoje razlozi
zbog kojih je bio određen.

(3) Pritvor će vijeće uvijek ukinuti i narediti da se optuženik pusti
na slobodu ako je oslobođen optužbe, ili je oglašen krivim, a oslobođen
je kazne, ili je osuđen samo na novčanu kaznu, ili mu je izrečena sudska
opomena ili uvjetna presuda, ili je zbog uračunavanja pritvora kaznu već
izdržao, ili ako je optužba odbijena, osim kad je odbijena zbog nenadležnosti
suda.

(4) Za određivanje ili ukidanje pritvora, nakon objave presude do njezine
pravomoćnosti primjenjivat će se odredba stavka 2. ovoga članka. Odluku
donosi vijeće prvostepenog suda (članak 21. stavak 6.).

(5) Prije donošenja rješenja kojim se određuje ili ukida pritvor u slučajevima
iz stavka 2. i 4. ovoga članka saslušat će se javni tužitelj kad se postupak
vodi na njegov zahtjev.

(6) Ako se optuženik već nalazi u pritvoru, a vijeće ustanovi da još
postoje razlozi zbog kojih je pritvor bio određen ili da postoje razlozi
iz stavka 1. i 2. ovoga članka, donijet će posebno rješenje o produljenju
pritvora. Posebno rješenje vijeće donosi i kad treba odrediti ili ukinuti
pritvor. Žalba protiv rješenja ne zadržava izvršenje rješenja.

(7) Pritvor koji je određen ili produljen prema odredbama prethodnih
stavaka može trajati do pravomoćnosti presude, ali najdulje dok ne protekne
vrijeme trajanja kazne izrečene u prvostepenoj presudi.

(8) Kad sud izrekne kaznu zatvora, može se optuženik koji se nalazi
u pritvoru rješenjem predsjednika vijeća uputiti u ustanovu·za izdržavanje
kazne i prije pravomoćnosti presude ako on to zahtijeva.

Članak 344.

(1) Nakon objave presude predsjednik vijeća poućit će stranke o pravu
na žalbu te o pravu na odgovor na žalbu.

(2) Ako je optuženiku izrečena uvjetna osuda, upozorit će ga predsjednik
na značenje uvjetne osude i na uvjete kojih se mora držati.

(3) Predsjednik vijeća upozorit će stranke da do pravomoćnog završetka
postupka o svakoj promjeni adrese obavijeste sud.

Članak 345.

(1) Ako je optuženik oslobođen optužbe zato što nije dokazano da je
počinio djelo za koje se optužuje (članak 340. točka 3.), javni tužitelj
može odmah nakon objave presude dati usmeno izjavu da se odriče prava na
žalbu i podnijeti novu optužnicu, a može to učiniti pismeno u roku od osam
dana od dana objave presude ako smatra da izvedeni dokazi pokazuju da je
u pitanju drugo krivično djelo, a ne ono koje je sadržano u prijašnjoj
optužnici, a to drugo krivično djelo nije teže od krivičnog djela iz prijašnje
optužnice.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka glavna će se rasprava ponovno
otvoriti pred istim vijećem i postupak nastaviti na temelju nove optužnice,
protiv koje prigovor nije dopušten. Radi pripremanja obrane sud može prekinuti
glavnu raspravu.

(3) Prije izvedeni dokazi neće se ponovno izvoditi, osim u slučajevima
predviđenim u članku 295. ovoga Zakona ili ako vijeće ustanovi da je potrebno
da se pojedini dokazi ponovno izvedu.

(4) Pismeno izrađena presuda kojom je optuženik oslobođen prijašnje
optužbe dostavit će se strankama samo na njihov zahtjev. Protiv te presude
žalba nije dopuštena.

(5) Ako i u povodu nove optužnice bude donesena presuda kojom·se optuženik
oslobađa optužbe, odredbe ovoga članka ne mogu se ponovno primijeniti.

4. Pismena izrada i dostava presude

Članak 346.

(1) Presuda koja je objavljena mora se pismeno izraditi u roku od osam
dana nakon objave, a u složenim stvarima iznimno u roku od petnaest dana.
Ako presuda nije izrađena u tim rokovima, predsjednik vijeća dužan je obavijestiti
predsjednika suda zašto to nije učinjeno. Predsjednik će suda prema potrebi
poduzeti mjere da se presuda što prije izradi.

(2) Presudu potpisuju predsjednik vijeća i zapisničar.

(3) Ovjereni prijepis presude dostavit će se tužitelju a optuženiku
i branitelju u skladu s člankom 115. ovoga Zakona. Ako se optuženik nalazi
u pritvoru, ovjereni prijepisi presude moraju biti poslani u rokovima predviđenim
u stavku 1. ovoga članka.

(4) Optuženiku, privatnom tužitelju i oštećeniku kao tužitelju dostavit
će se i uputa o pravu na žalbu.

(5) Ovjereni prijepis presude sud će s uputom o pravu na žalbu dostaviti
oštećeniku ako ima pravo na žalbu, osobi čiji je predmet oduzet tom presudom
te pravnoj osobi prema kojoj je izrečeno oduzimanje imovinske koristi.
Oštećeniku koji nema pravo na žalbu prijepis presude dostavit će se u slučaju
iz članka 56. stavka 2. ovoga Zakona s uputom o pravu na traženje povrata
u prijašnje stanje. Pravomoćna presuda dostavit će se oštećeniku ako on
to zahtijeva.

(6) Ako je sud primjenom odredaba o odmjeravanju jedinstvene kazne za
krivična djela u stjecanju izrekao kaznu uzimajući u obzir presude koje
su donijeli i drugi sudovi, dostavit će ovjereni prijepis pravomoćne presude
tim sudovima.

Članak 347.

(1) Pismeno izrađena presuda mora potpuno odgovarati presudi koja je
objavljena. Presuda mora imati uvod, izreku i obrazloženje.

(2) Uvod presude sadrži naznaku da se presuda izriče u ime Republike
Hrvatske, naziv suda, ime i prezime predsjednika i članova vijeća i zapisničara,
ime i prezime optuženika, krivično djelo za koje je optužen i je li bio
prisutan na glavnoj raspravi, dan glavne rasprave i je li glavna rasprava
bila javna, ime i prezime tužitelja, branitelja, zakonskog zastupnika i
punomoćnika koji su bili prisutni na glavnoj raspravi te dan objave izrečene
presude.

(3) Izreka presude sadrži osobne podatke o optuženiku (članak 208. stavak
1.) i odluku kojom se optuženik oglašava krivim za djelo za koje je optužen
ili kojom se oslobađa optužbe za to djelo ili kojom se optužba odbija.

(4) Ako je optuženik oglašen krivim izreka presude mora obuhvatiti potrebne
podatke navedene u članku 341. ovoga Zakona, a ako je oslobođen optužbe
ili je optužba odbijena, izreka presude mora obuhvatiti opis djela za koje
je optužen i odluku o troškovima krivičnog postupka te o imovinskopravnom
zahtjevu ako je bio postavljen.

(5) U slučaju stjecanja krivičnih djela sud će u izreku presude unijeti
kazne utvrđene za svako pojedino krivično djelo, a nakon toga kaznu koja
je izrečena za sva djela u stjecaju.

(6) U obrazloženju presude sud će iznijeti razloge za svaku točku presude.

(7) Sud će određeno i potpuno izložiti koje činjenice iz kojih razloga
uzima kao dokazne ili nedokazne, dajući pri tome osobito ocjenu vjerodostojnosti
proturječnih dokaza iz kojih razloga nije uvažio pojedine prijedloge stranaka,
iz kojih je razloga odlučio da se ne sasluša neposredno svjedok ili vještak
čiji je iskaz odnosno pismeni nalaz i mišljenje pročitan bez suglasnosti
stranaka (članak 323. stavak 2.), kojim se razlozima rukovodio pri rješavanju
pravnih pitanja, a osobito pri utvrđivanju postoji li krivično djelo i
krivična odgovornost optuženika i pri primjenjivanju određenih odredaba
krivičnog zakona na optuženika i njegovo djelo.

(8) Ako je optuženik osuđen na kaznu u obrazloženju će se navesti koje
je okolnosti sud uzeo u obzir pri odmjeravanju kazne. Posebice će sud obrazložiti
kojim se razlozima rukovodio kad je našao da treba izreći strožu kaznu
od propisane ili kad je našao da kaznu treba ublažiti ili optuženika osloboditi
kazne ili izreći uvjetnu osudu ili da treba izreći mjeru sigurnosti ili
oduzimanje imovinske koristi.

(9) Ako se optuženik oslobađa optužbe, u obrazloženju će se osobito
navesti iz kojih se razloga navedenih u članku 340. ovoga Zakona to čini.

(10) U obrazloženju presude kojom se optužba odbija sud se neće upuštati
u ocjenu glavne stvari, već će se ograničiti samo na razloge za odbijanje
optužbe.

Članak 348.

(1) Pogreške u imenima i brojevima, te druge očite pogreške u pisanju
i računanju, nedostatke u obliku i nesuglasnosti pismeno izrađene presude
s izvornikom ispravit će, posebnim rješenjem, predsjednik vijeća na zahtjev
stranaka ili po službenoj dužnosti.

(2) Ako postoji nesuglasnost između pismeno izrađene presude i njezina
izvornika u pogledu podataka iz članka 341. stavka 1. točke 1. do 5. i
točke 7. ovoga Zakona, rješenje o ispravku dostavit će se osobama navedenim
u članku 346. ovoga Zakona. U tom slučaju rok za žalbu protiv presude teče
od dana dostave tog rješenja, protiv kojega posebna žalba nije dopuštena.

C. Postupak o pravnim lijekovima

Glava XXIII.

REDOVNI PRAVNI LIJEKOVI

1. Žalba na presudu prvostepenog suda

a) Pravo na podnošenje žalbe

Članak 349.

(1) Protiv presude donesene u prvom stupnju ovlaštene osobe mogu podnijeti
žalbu u roku od petnaest dana od dana dostave prijepisa presude.

(2) Pravovremeno podnesena žalba ovlaštene osobe odgađa izvršenje presude

Članak 350.

(1) Žalbu mogu podnijeti stranke, branitelj, zakonski zastupnik optuženika
i oštećenik.

(2) U korist optuženika žalbu mogu podnijeti i njegov bračni drug, srodnik
po krvi u pravoj liniji, usvojitelj, usvojenik, brat, sestra i hranitelj.
Rok za žalbu i u tom slučaju teče od dana kad je optuženiku odnosno njegovu
branitelju dostavljen prijepis presude.

(3) Javni tužitelj može podnijeti žalbu i na štetu i u korist optuženika.

(4) Oštećenik može pobijati presudu samo zbog odluke suda o troškovima
krivičnog postupka, ali ako je javni tužitelj preuzeo gonjenje od oštećenika
kao tužitelja (članak 58. stavak 2.), oštećenik može podnijeti žalbu zbog
svojih osnova zbog kojih se presuda može pobijati (članak 353.).

(5) Žalbu može podnijeti i osoba čiji je predmet oduzet ili od koje
je oduzeta imovinska korist pribavljena krivičnim djelom, te poduzeće ili
druga pravna osoba kojoj je izrečeno oduzimanje imovinske koristi.

(6) Branitelj i osobe iz stavka 2. ovog članka mogu podnijeti žalbu
i bez posebnog ovlaštenja optuženika, ali ne i protiv njegove volje.

Članak 351.

(1) Optuženik se može odreći prava na žalbu samo nakon što mu je presuda
dostavljena. Optuženik se i prije toga može odreći prava na žalbu ako su
se tužitelj i oštećenik, kad ima pravo podnijeti žalbu zbog svih osnova
(članak 350. stavak 4.), odrekli prava na žalbu, osim ako bi optuženik
po presudi imao izdržavati kaznu zatvora. Do donošenja odluke drugostepenog
suda optuženik može odustati od već podnesene žalbe. Optuženik može odustati
od žalbe koju su podnijeli njegov branitelj ili osobe navedene u članku
350. u stavku 2. ovoga Zakona.

(2) Tužitelj i oštećenik mogu se odreći prava na žalbu od časa objave
presude do proteka roka za podnošenje žalbe, a mogu do donošenja odluke
drugostepenog suda odustati od već podnesene žalbe.

(3) Odricanje i odustajanje od žalbe ne mogu se opozvati. ·

b) Sadržaj žalbe

Članak 352.

(1) Žalba treba da sadrži:

1) naznaku presude protiv koje se podnosi žalba;

2) osnovu za pobijanje presude (članak 353.) ;

3) obrazloženje žalbe;

4) prijedlog da se pobijana presuda potpuno ili djelomično ukine ili
preinači;

5) na kraju potpis osobe koja izjavljuje žalbu.

(2) Ako je žalbu podnio optuženik ili druga osoba iz članka 350. stavka
2. ovoga Zakona, a optuženik nema branitelja, ili ako je žalbu podnio oštećenik,
oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji nema punomoćnika, a žalba
nije sastavljena u skladu s odredbama stavka 1. ovoga članka, prvostepeni
sud pozvat će žalitelja da u određenom roku dopuni žalbu pismenim podneskom
ili na zapisnik kod tog suda. Ako se žalitelj tom pozivu ne odazove, sud
će odbaciti žalbu ako ne sadrži podatke iz točke 2., 3. i 5. stavka 1.
ovog članka, a ako žalba ne sadrži podatak iz točke 1. stavka 1. ovog članka,
odbacit će se ako se ne može utvrditi na koju se presudu odnosi. Ako je
žalba podnesena u korist optuženika, sud će je dostaviti drugostepenom
sudu ako se može utvrditi na koju se presudu odnosi, a ako se to ne može
utvrditi, sud će žalbu odbaciti.

(3) Ako je žalbu podnio oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj koji ima punomoćnika ili javni tužitelj, a žalba ne sadrži podatke
iz točke 2., 3. i 5. stavka 1. ovoga članka, ili ako žalba ne sadrži podatak
iz točke 1. stavka 1. ovog članka, a ne može se utvrditi na koju se presudu
odnosi, sud će žalbu odbaciti. Žalbu s tim nedostacima podnesenu u korist
optuženika koji ima branitelja sud će dostaviti drugostepenom sudu ako
se može utvrditi na koju se presudu odnosi, a ako se to ne može utvrditi,
sud će žalbu odbaciti.

(4) U žalbu se mogu iznositi sve nove činjenice i novi dokazi, ali je
žalitelj dužan navesti razloge zašto ih prije nije iznio. Pozivajući se
na nove činjenice, žalitelj je dužan navesti dokaze kojima bi se te činjenice
imale dokazati, a pozivajući se na nove dokaze, dužan je navesti činjenice
koje tim dokazima želi dokazati.

c) Osnove zbog kojih se presuda ·može pobijati

Članak 353.

Presuda se može pobijati:

1) zbog bitne povrede odredaba krivičnog postupka;

2) zbog povrede krivičnog zakona;

3) zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjenićnog stanja,

4) zbog odluke o krivičnim sankcijama, oduzimanju imovinske koristi,
troškovima krivičnog postupka, imovinskopravnim zahtjevima te zbog odluke
o objavi presude preko tiska, radija ili televizije.

Članak 354.

(1) Bitna povreda odredaba krivičnog postupka postoji:

1) ako je sud bio nepropisno ·sastavljen ili ako je u izricanju presude
sudjelovao sudac ili sudac porotnik koji nije sudjelovao na glavnoj raspravi
ili koji je pravomoćnom odlukom izuzet od suđenja,

2)ako je na glavnoj raspravi sudjelovao sudac ili sudac porotnik koji
se morao izuzeti (članak 35. točka 1. do 5.),

3) ako je glavna·rasprava održana bez osobe čija je prisutnost na glavnoj
raspravi po zakonu obvezna, ili ako je optuženiku, branitelju, oštećeniku
kao tužitelju ili privatnom tužitelju, protivno njegovu zahtjevu, uskraćeno
da se na glavnoj raspravi služi svojim jezikom i da na svojem jeziku prati
tijek glavne rasprave (članak 6.).

4) ako je protivno zakonu bila isključena javnost iz glavne rasprave;

5) ako je sud povrijedio propise krivičnog postupka u pitanju postoji
li optužba ovlaštenog tužitelja ili odobrenje nadležnog tijela;

6) ako je presudu donio sud koji zbog stvarne nenadležnosti nije mogao
suditi u toj stvari ili ako je sud nepravilno odbio optužbu zbog stvarne
nenadležnosti.

7) ako sud svojom presudom nije potpuno riješio predmet optužbe,

8) ako se presuda temelji na dokazu na kojem se prema odredbama ovog
Zakona ne može temeljiti presuda osim ako je s obzirom na druge dokaze,
očito da bi i bez tog dokaza bila donesena ista presuda,

9) ako je optužba prekoračena (članak 336. stavak 1.),

10) ako je presudom povrijeđena odredba članka 368. ovoga Zakona,

11) ako je izreka presude nerazumljiva, proturječna sama sebi ili razlozima
presude, ili ako presuda nema uopće razloga ili u njoj nisu navedeni razlozi
o odlučnim činjenicama ili su ti razlozi potpuno nejasni ili u znatnoj
mjeri proturječni, ili ako o odlučnim činjenicama postoji znatna proturječnost
između onoga što se navodi u razlozima presude o sadržaju isprava ili zapisnika
o iskazima danim u postupku i smih tih isprava ili zapisnika.

(2) Bitna povreda odredaba krivičnog postupka postoji i ako sud za pripremanja
glavne rasprave ili u tijeku glavne rasprave ili pri donošenju presude
nije primijenio ili je nepravilno primijenio koju odredbu ovog Zakona ili
je na glavnoj raspravi povrijedio pravo obrane, a ·to je bilo ili je moglo
biti od utjecaja na zakonito i pravilno donošenje presude.

Članak 355.

Povreda krivičnog zakona postoji ako je krivični zakon povrijeđen u
pitanju: .

1) je li djelo za koje se optuženik goni krivično djelo,

2) ima li okolnosti koje isključuju krivičnu odgovornost,

3) ima li okolnosti koje isključuju krivično gonjenje, a osobito je
li nastupila zastara krivičnog gonjenja ili je gonjenje isključeno zbog
amnestije ili pomilovanja ili je stvar već pravomoćno presuđena,

4) je li u pogledu krivičnog djela koje je predmet optužbe primijenjen
zakon koji se ne može primjeniti,

5) je li odlukom o kazni, uvjetnoj osudi ili sudskoj opomeni odnosno
odlukom o mjeri sigurnosti ili o oduzimanju imovinske koristi prekoračeno
ovlaštenje koje sud ima po zakonu.

6) jesu li povrijeđene odredbe o uračunavanju pritvora i izdržane kazne.

Članak 356.

(1) Presuda se može pobijati zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga
činjeničnog stanja kad je sud kakvu odlučnu činjenicu pogrešno utvrdio
ili je nije utvrdio.

(2) Nepotpuno utvrđeno činjenično stanje postoji i kad na to upozoravaju
nove činjenice ili novi dokazi.

Članak 357.

(1) Presuda odnosno rješenje o sudskoj opomeni može se pobijati zbog
odluke o kazni, uvjetnoj osudi i sudskoj opomeni kad tom odlukom nije prekoračeno
zakonsko ovlaštenje (Članak 355. točka 5), ali sud nije pravilno odmjerio
kaznu s obzirom na okolnosti koje utječu na to da kazna bude veća ili manja,
i zbog toga što je sud primijenio ili nije primijenio odredbe o ublažavanju
kazne, o oslobađanju od kazne, o uvjetnoj osudi ili o sudskoj opomeni iako
su zato postojali zakonski uvjeti.

(2) Odluka o mjeri sigurnosti ili o oduzimanju imovinske koristi može
se pobijati ako ne postoji povreda zakona iz članka 355. točke 5. ovoga
Zakona, ali je sud nepravilno donio tu odluku ili nije ·izrekao mjeru sigurnosti
odnosno oduzimanja imovinske koristi iako su za to postojali zakonski uvjeti.
Zbog istih razloga može se pobijati odluka o troškovima krivičnog postupka.

(3) Odluka o imovinskopravnim zahtjevima te odluka o objavi presude
preko tiska, radija ili televizije može se pobijati kad je sud o tim pitanjima
donio odluku protivno zakonskim odredbama.

d) Postupak o žalbi

Članak 358.

(1) Žalba se podnosi sudu koji je izrekao prvostepenu presudu u dovoljnom
broju primjeraka za sud te za protivnu stranku i branitelja radi davanja
odgovora.

(2) Nepravovremenu (članak 372.) i nedopuštenu (članak 373.) žalbu odbacit
će rješenjem predsjednik vijeća prvostepenog suda.

Članak 359.

Primjerak žalbe dostavit će prvostepeni sud protivnoj stranci (članak
115. i 116.) koja može u roku od osam dana od dana primitka žalbe podnijeti
sudu odgovor na žalbu. Žalbu i odgovor na žalbu, sa svim spisima, prvostepeni
će sud dostaviti drugostepenom sudu.

Članak 360.

(1) Kad spisi o žalbi stignu drugostepenom sudu, predsjednik žalbenog
vijeća određuje suca izvjestitelja. Ako je riječ o krivičnom djelu za koje
se goni na zahtjev javnog tužitelja, sudac će izvijestitelj spise dostaviti
nadležnome javnom tužitelju, koji ih je dužan razmotriti i bez odgode vratiti
sudu.

(2) Javni tužitelj može, vraćajući spise, staviti svoj prijedlog ili
izjaviti da će prijedlog staviti na sjednici vijeća.

(3) Kad javni tužitelj vrati spise, predsjednik će vijeća zakazati sjednicu
vijeća. O sjednici vijeća obavijestit će se javni tužitelj.

(4) Sudac izvjestitelj može prema potrebi od prvostepenog suda pribaviti
izvještaj o povredama odredaba krivičnog postupka, a može preko tog suda
ili istražnog suca suda na čijem se području radnja ima obaviti ili na
drugi način provjeriti navode žalbe u vezi s novim dokazima i novim činjenicama
ili od drugih tijela ili organizacija pribaviti potrebne izvještaje ili
spise.

(5) Ako sudac izvjestitelj utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici i
obavijesti predviđeni u članku 78. ovoga Zakona, dostavit će spise prvostepenom
sudu, prije održavanja sjednice drugostepenog vijeća, da predsjednik prvostepenog
vijeća donese rješenje o njihovu izdvajanju iz spisa i kad rješenje postane
pravomoćno da ih u zatvorenom omotu preda istražnom sucu radi čuvanja odvojeno
od ostalih spisa.

Članak 361.

(1) O sjednici vijeća obavijestit će se onaj optuženik i njegov branitelj,
oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji je u roku predviđenom
za žalbu ili za odgovor na žalbu zahtijevao da bude obaviješten o sjednici
ili je predložio održavanje rasprave pred drugostepenim sudom (članak 363.
do 365). Predsjednik vijeća ili vijeće može odlučiti da se o sjednici vijeća
obavijeste stranke i kad nisu to zahtijevale, ili da se o sjednici obavijesti
i stranka koja to nije zahtijevala, ako bi njihova prisutnost bila korisna
za razjašnjenje stvari.

(2) Ako je optuženik u pritvoru ili na izdržavanju kazne, a ima branitelja,
osigurat će se prisutnost optuženika samo ako predsjednik vijeća ili vijeće
nađe da je to svrsishodno.

(3) Sjednica vijeća počinje izvještajem suca izvještitelja o stanju
stvari. Vijeće može od stranaka koje prisustvuju sjednici zatražiti potrebna
objašnjenja u vezi sa žalbenim navodima. Stranke mogu predložiti da se
radi dopune izvještaja pročitaju pojedini spisi i mogu, uz dopuštenje predsjednika
vijeća, dati potrebna objašnjenja za svoje stavove iz žalbe odnosno odgovora
na žalbu ne ponavljajuči ono što je sadržano u izvještaju.

(4) Nedolazak stranaka koje su uredno obaviještene ne sprečava održavanje
sjednice vijeća. Ako optuženik nije obavijestio sud o promjeni boravišta
ili stana, može se održati sjednica vijeća iako optuženik o sjednici nije
bio obaviješten.

(5) Sa sjednice vijeća kojoj prisustvuje stranke javnost se može isključiti
samo uz uvjete određene ovim Zakonom (članak 278. do 280.).

(6) Zapisnik o sjednici vijeća priključuje se spisima prvostepenog i
drugostepenog suda.

(7) Rješenje iz članka 372. i 373. ovoga Zakona mogu se donijeti i bez
obavještavanja stranaka o sjednici vijeća.

Članak 362.

(1) Drugostepeni sud donosi odluku u sjednici vijeća ili na temelju
održane rasprave.

(2) Hoće li održati raspravu, odlučuje drugostepeni sud u sjednici vijeća.

Članak 363.

(1) Rasprava pred drugostepenim sudom održat će se samo ako je potrebno
da se zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjeničnog stanja izvedu
novi dokazi ili ponove već prije izvedeni dokazi i ako postoje opravdani
razlozi da se predmet ne vrati prvostepenom sudu na ponovnu glavnu raspravu.

(2) Na raspravu pred drugostepenim sudom pozivaju se optuženik i njegov
branitelj, tužitelj, oštećenik, zakonski zastupnici i punomoćnici oštećenika,
oštećenika kao tužitelja i privatnog tužitelja te svjedoci i vještaci za
koje sud odluči da se saslušaju.

(3) Ako je optuženik u pritvoru, predsjednik vijeća drugostepenog suda
poduzet će što je potrebno da se optuženik dovede na raspravu.

(4) Ako oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj ne dođe na raspravu
pred drugostepenim sudom, neće se primijeniti odredba članka 289. stavka
2. ovoga Zakona.

Članak 364.

(1) Rasprava pred drugostepenim sudom počinje izvještajem izvjestitelja,
koji izlaže stanje stvari ne dajući svoje mišljenje o osnovanosti žalbe.

(2) Na prijedlog ili po službenoj dužnosti pročitat će se presuda ili
dio presude na koji se odnosi žalba, a prema potrebi i zapisnik o glavnoj
raspravi.

(3) Nakon toga pozvat će se žalitelj da obrazloži žalbu, a onda protivnik
da mu odgovori. Optuženik i njegov branitelj imaju uvijek posljednju riječ.

(4) Stranke mogu na raspravi iznositi nove dokaze i činjenice.

(5) Tužitelj može, s obzirom na rezultat rasprave, u cijelosti ili djelomično
odustati od optužnice ili izmijeniti optužnicu u korist optuženika. Ako
je javni tužitelj odustao od optužnice u cijelosti, oštećenik ima prava
predviđena u članku 56. ovoga Zakona.

Članak 365.

Ako u prijašnjim člancima nije što drugo određeno, odredbe o glavnoj
raspravi pred prvostepenim sudom na odgovarajući će se način primjenjivati
i u postupku pred drugostepenim sudom.

e) Granice ispitivanja prvostepene presude

Članak 366.

(1) Drugostepeni sud ispituje presudu u onom dijelu u kojem se pobija
žalbom, ali mora uvijek po službenoj dužnosti ispitati;

1) postoji li povreda odredaba krivičnog postupka iz članka 354. stavka
1. točke 1., 5., 6., 8. do 11. ovoga Zakona i je li glavna rasprava protivno
odredbama ovoga Zakona održana u odsutnosti optuženika, a u slučaju obvezne
obrane i u odsutnosti branitelja optuženika;

2) je li na štetu optuženika povrijeđen krivični zakon (članak 355).

(2) Ako žalba podnesena u korist optuženika ne sadrži podatke iz članka
352. stavka 1. točke 2. i 3. ovoga Zakona ograničit će se drugostepeni
sud na ispitivanje povreda iz točke 1. i 2. stavka 1. ovoga članka te na
ispitivanje odluke o kazni, mjerama sigurnosti i oduzimanju imovinske koristi
(članak 357).

Članak 367.

Na povredu zakona iz članka 854. stavka 1. točke 2. ovoga Zakona žalitelj
se može pozvati u žalbi samo ako tu povredu nije mogao iznijeti u tijeku
glavne rasprave, ili je iznio, ali je prvostepeni sud nije uzeo u obzir.

Članak 368.

Ako je izjavljena žalba samo u korist optuženika, presuda se ne smije
izmijeniti na njegovu štetu u odnosu prema pravnoj ocjeni djela i prema
krivičnoj sankciji.

Članak 369.

Žalba zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjeničnog stanja ili
zbog povrede krivičnog zakona podnesena u korist optuženika sadrži i žalbu
zbog odluke o krivičnoj sankciji i oduzimanju imovinske koristi (članak
357).

Članak 370.

Ako drugostepeni sud u povodu ma čije žalbe,utvrdi da su razlozi iz
kojih je donio odluku u korist optuženika od koristi i za kojeg od suoptuženika
koji nije podnio žalbu ili je nije podnio u tom smislu, postupit će po
službenoj dužnosti kao da takva žalba postoji.

f) Odluke drugostepenog suda o žalbi

Članak 371.

(1) Drugostepeni sud može u sjednici vijeća ili na temelju održane rasprave
odbaciti žalbu kao nepravovremenu ili kao nedopuštenu, ili odbiti žalbu
kao neosnovanu i potvrditi presudu suda prvog stupnja, ili ukinuti tu presudu
i uputiti predmet prvostepenom sudu na ponovno suđenje i odluku, ili preinačiti
prvostepenu presudu.

(2) O svim žalbama protiv iste presude drugostepeni sud odlučuje jednom
odlukom.

Članak 372.

Žalba će se odbaciti rješenjem kao nepravovremena ako se utvrdi da je
podnesena nakon zakonskog roka.

Članak 373.

Žalba će se odbaciti rješenjem kao nedopuštena ako se utvrdi da je žalbu
izjavila osoba koja nije ovlaštena za podnošenje žalbe ili osoba koja se
odrekla od žalbe ili ako se utvrdi odustanak od žalbe ili da je nakon odustanka
ponovno izjavljena žalba ili ako žalba po zakonu nije dopuštena.

Članak 374.

Drugostepeni će sud presudom odbiti žalbu kao neosnovanu i potvrditi
presudu suda prvog stupnja kad utvrdi da ne postoje razlozi iz kojih se
presuda pobija ni povrede zakona iz članka 366. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 375.

(1) Drugostepeni će sud uvažavajući žalbu ili po službenoj dužnosti
rješenjem ukinuti prvostepenu presudu i vratiti predmet na ponovno suđenje
ako utvrdi da postoji bitna povreda odredaba krivičnog postupka, osim u
slučajevima iz člana 377. stavka 1. ovoga Zakona, ili ako smatra da zbog
pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjeničnog stanja treba narediti novu
glavnu raspravu pred prvostepenim sudom.

(2) Drugostepeni sud može narediti da se nova glavna rasprava pred prvostepenim
sudom održi pred potpuno izmijenjenim vijećem.

(3) Drugostepeni sud može i samo djelomično ukinuti prvostepenu presudu
ako se pojedini dijelovi presude mogu izdvojiti bez štete za pravilno presuđenje.

(4) Ako se optuženik nalazi u pritvoru, drugostepeni će sud ispitati
postoje li još razlozi za pritvor i donijeti rješenje o produljenju ili
ukidanju pritvora. Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

Članak 376.

(1) Ako drugostepeni sud pri razmatranju žalbe ustanovi da je za suđenje
u prvom stupnju stvarno nadležan, ukinut će prvostepenu presudu, predmet
uputiti vijeću istog suda i o tome obavijestiti prvostepeni sud.

(2) Ali ako je podnesena samo žalba u korist optuženika, a utvrdi se
da je za suđenje u prvom stupnju nadležan viši sud, ne može se samo iz
tog razloga ukinuti prvostepena presuda.

Članak 377.

(1) Drugostepeni će sud uvažavajući žalbu ili po službenoj dužnosti
presudom preinačiti prvostepenu presudu ako utvrdi da su odlučne činjenice
u prvostepenoj presudi pravilno utvrđene i da se s obzirom na utvrđeno
činjenićno stanje po pravilnoj primjeni zakona ima donijeti drugačija presuda,
a prema stanju stvari i u slučaju povrede iz članka 354. stavka 1. točke
5., 9. i 10. ovoga Zakona.

(2) Ako drugostepeni suci ustanovi da postoje zakonski uvjeti za izricanje
sudske opomene, preinačiti će rješenjem prvostepenu presudu i izreći sudsku
opomenu.

(3) Ako su se zbog preinake prvostepene presude stekli uvjeti da se
odredi odnosno ukine pritvor na temelju članka 343. stavka 1. i 3. ovoga
Zakona, drugostepeni će sud o tome donijeti posebno rješenje, protiv kojeg
nije dopuštena žalba.

Članak 378.

(1) U obrazloženju presude odnosno rješenja drugostepeni sud treba da
ocijeni žalbene navode i iznese povrede zakona koje je uzeo u obzir po
službenoj dužnosti.

(2) Kad se prvostepena presuda ukida zbog bitnih povreda, odredaba krivičnog
postupka, u obrazloženju trebe navesti koje su odredbe povrijeđene i u
čemu se povrede sastoje (članak 354).

(3) Kad se prvostepena presuda ukida zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga
činjeničnog stanja, navest će se u čemu su nedostaci u utvrđivanju činjeničnog
stanja odnosno zašto su novi dokazi i činjenice važni i od utjecaja za
donošenje pravilne odluke.

Članak 379.

(1) Drugostepeni će sud vratiti sve spise sudu prvog stupnja·s dovoljnim
brojem ovjerenih prijepisa svoje odluke· radi predaje strankama i drugim
zainteresiranim osobama.

(2) Ako je optuženik u pritvoru, drugostepeni je sud dužan svoju odluku
sa spisima dostaviti sudu prvog stupnja najkasnije u roku od tri mjeseca
od dana kad je primio spise od tog suda.

Članak 380.

(1) Prvostepeni sud kome je predmet upućen na suđenje uzet će za osnovu
prijašnju optužnicu. Ako je presuda prvostepenog suda djelomično ukinuta,
prvostepeni će sud za osnovu uzeti samo onaj dio optužbe koji se odnosi
na ukinuti dio presude.

(2) Na novoj glavnoj raspravi stranke mogu isticati nove činjenice i
iznositi nove dokaze.

(3) Prvostepeni je sud dužan izvesti sve procesne radnje i raspraviti
sva sporna pitanja na koja je upozorio drugostepeni sud u svojoj odluci.

(4) Pri izricanju nove presude prvostepeni je sud vezan zabranom propisanom
u članku 368. ovoga Zakona.

(5) Ako je optuženik u pritvoru, vijeće prvostepenog suda dužno je postupiti
prema članku 189. stavku 2. ovoga Zakona.

2. Žalba na presudu drugostepenog suda

Članak 381.

(1) Protiv presude drugostepenog suda dopuštena je žalba sudu koji odlučuje
u trećem stupnju samo:

1) ako je drugostepeni sud izrekao kaznu zatvora od dvadeset godina
ili ako je potvrdio presudu prvostepenog suda kojom je izrečena takva kazna;

2) ako je drugostepeni sud na temelju održane rasprave utvrdio činjenično
stanje drugačije nego prvostepeni sud i na tako utvrdenom činjeničnom stanju
utemeljio svoju presudu;

3) ako je drugostepeni sud preinačio presudu prvostepenog suda kojom
je optuženik osloboden optužbe i izrekao presudu kojom se optuženik oglašava
krivim.

(2) O žalbi protiv drugostepene presude rješava sud trećeg stupnja u
sjednici vijeća, prema odredbama koje važe za postupak u drugom stupnju.
Pred tim sudom ne može se održati rasprava.

(3) Odredbe članka 370. ovoga Zakona primijenit će se i na suoptuženika
koji nije imao pravo podnijeti žalbu protiv drugostepene presude.

3. Žalba na rješenje

Članak 382.

(1) Protiv rješenja istražnog suca i protiv drugih rješenja suda donesenih
u prvom stupnju stranke i osobe čija su prava povrijeđena mogu podnijeti
žalbu uvijek kad u ovom Zakonu nije izričito određeno da žalba nije dopuštena.

(2) Protiv rješenja vijeća donesenog prije i u tijeku istrage nije dopuštena
žalba, ako ovim Zakonom nije drugačije određeno.

(3) Rješenja koja se donose radi pripremanja glavne rasprave i presude
mogu se pobijati samo u žalbi na presudu.

(4) Protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske žalba nije dopuštena.

Članak 383.

(1) Žalba se podnosi sudu koji je donio rješenje.

(2) Ako ovim Zakonom nije drugačije određeno, žalba na rješenje podnosi
se u roku od tri dana od dana dostave rješenja.

Članak 384.

Ako u ovom Zakonu nije drugačije određeno, podnošenjem žalbe ne rješenje
odgađa se izvršenje rješenja protiv kojeg je podnesena žalba.

Članak 385.

(1) O žalbi protiv rješenja prvostepenog suda odlučuje drugostepeni
sud u sjednici vijeća, ako ovim Zakonom nije drugačije određeno.

(2) O žalbi protiv rješenja istražnog suca odlučuje vijeće istog suda
(članak 21. stavak 6.) ako ovim Zakonom nije drugačije određeno.

(3) Rješavajući o žalbi, sud može rješenjem odbaciti žalbu kao nepravovremenu
ili kao nedopuštenu, odbiti žalbu kao neosnovanu ili uvažiti žalbu i rješenje
preinačiti ili ukinuti i prema potrebi predmet uputiti na ponovno odlučivanje.

(4) Ispitujući žalbu, sud će po službenoj dužnosti paziti je li za donošenje
rješenja prvostepeni sud bio stvarno nadležan odnosno je li rješenje donijelo
ovlašteno tijelo.

Članak 386.

(1) Na postupak o žalbi na rješenje na odgovarajući će se način primjenjivati
odredbe članka 350., 352., 358., 360. stavak 1., 4. i 5. članka 368. i
370. ovoga Zakona.

(2) Ako je žalba podnesena protiv rješenja iz članka 482. ovoga Zakona,
o sjednici vijeća obavještava se javni tužitelj, a ostale osobe - uz uvjete
predviđene u članku 361. ovoga Zakona.

Članak 387.

Ako ovim Zakonom nije drugačije određeno, odredbe članka 382. i 386.
ovoga Zakona na odgovarajući će se način primijeniti i na sva ostala rješenja
koja se donose na temelju ovoga Zakona:

G 1 a v a XXIV.

IZVANREDNI PRAVNI LIJEKOVI

1: Ponavljanje krivičnog postupka

Članak 388.

Krivični postupak koji je dovršen pravomoćnim rješenjem ili pravomoćnom
presudom može se na zahtjev ovlaštene osobe ponoviti samo u slučajevima
i uz uvjete predviđene u ovom Zakonu.

Članak 389.

(1) Pravomoćna presuda može se preinačiti i bez ponavljanja krivičnog
postupka.

1) ako je u dvjema presudama ili u više presuda protiv istog osuđenika
pravomoćno izrečeno više kazni, a nisu primijenjene odredbe o odmjeravanju
jedinstvene kazne za djela u stjecaju;

2) ako je pri izricanju jedinstvene kazne primjenom odredaba o stjecaju
uzeta kao utvrđena i kazna koja je već obuhvaćena u kazni izrečenoj prema
odredbama o stjecaju u kakvoj prijašnjoj presudi;

3) ako se pravomoćna presuda kojom je za više krivičnih djela izrečena
jedinstvena kazna ne bi mogla u jednom dijelu izvršiti zbog amnestije,
pomilovanja ili iz drugih razloga.

(2) U slučaju iz točke 1. stavka 1. ovoga članka sud će novom presudom
preinačiti prijašnje presude u pogledu odluka o kazni i izreći jedinstvenu
kaznu. Za donošenje nove presude nadležan je prvostepeni sud koji je sudio
u stvari u kojoj je izrečena najstroža vrsta kazne, a kod istovrsnih kazni
- sud koji je izrekao najveću kaznu, a ako su kazne jednake - sud koji
je posljednji izrekao kaznu.

(3) U slučaju iz točke 2. stavka 1. ovoga članka preinačit će svoju
presudu sud koji je pri izricanju jedinstvene kazne pogrešno uzeo u obzir
kaznu koja je već obuhvaćena u kakvoj prijašnjoj presudi.

(4) U slučaju iz točke 3. stavka 1. ovoga članka sud koji je sudio u
prvom stupnju preinačit će prijašnju presudu u pogledu kazne i izreći novu
kaznu ili će utvrditi koliko se od kazne izrečene prijašnjom presudom ima
izvršiti.

(5) Novu presudu donosi sud u sjednici vijeća, na prijedlog javnog tužitelja
ili osuđenika, a nakon saslušanja protivne stranke.

(6) Ako su u slučaju iz točke 1. i 2. stavka 1. ovoga članka pri izricanju
kazne uzete u obzir i presude drugih sudova, ovjereni prijepis nove pravomoćne
presude dostavit će se i tim sudovima.

Članak 390.

Ako je zahtjev za provođenje istrage pravomoćno odbijen zato što nije
bilo zahtjeva ovlaštenog tužitelja ili što nije bilo potrebnog odobrenja,
ili je iz istih razloga krivični postupak rješenjem pravomoćno obustavljen,
ili je optužba odbačena ili je presudom optužba pravomoćno odbijena, ili
ako je postupak rješenjem pravomoćno , obustavljen zato što je počinitelj
nakon počinjenoga krivičnog dijela obolio od kakva trajnoga duševnog oboljenja,
postupak će se, na zahtjev ovlaštenog tužitelja, nastaviti čim prestanu
uzroci iz kojih su donesene navedene odluke.

Članak 391.

(1) Ako je izvan slučajeva navedenih u članku 390. ovoga Zakona zahtjev
za provođenje istrage pravomoćno odbijen, ili je krivični postupak pravomoćno
obustavljen u istrazi ili prije početka glavne rasprave, ili je optužba
odbačena, na zahtjev ovlaštenog tužitelja može se dopustiti ponavljanje
krivičnog postupka (članak 395. stavak 3.) ako se podnesu novi dokazi na
temelju kojih se sud može uvjeriti da su se stekli uvjeti za ponovno pokretanje
krivičnog postupka.

(2) Krivični postupak pravomoćno obustavljen do početka glavne rasprave
može se ponovti kad je javni tužitelj odustao od gonjenja, a oštećenik
gonjenja nije preuzeo, ako se dokaže da je do odustanka došlo zbog krivičnog
djela zloupotrebe službenog položaja javnog tužitelja. Što se tiče dokazivanja
krivičnog djela javnog tužitelja, primjenjivat će se odredbe članka 392.
stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Ako je postupak obustavljen zato što je oštećenik kao tužitelj odustao
od gonjenja ili što se po zakonu smatra da je odustao, oštećenik kao tužitelj
ne može tražiti ponavljanje postupka.

Članak 392.

(1) Krivični postupak završen pravomoćnom presudom može se ponoviti:

1) ako se dokaže da je presuda utemeljena na lažnoj ispravi ili na lažnom
iskazu svjedoka, vještaka ili tumača;

2) ako se dokaze da je do presude došlo zbog krivičnog djela suca, suca
porotnika ili osobe koja je obavljela istražne radnje;

3) ako je presuda kojom se optužba odbija donesena zbog odustanka javnog
tužitelja od optužbe, a dokaže se da je do tog odustanka došlo zbog krivičnog
djela zloupotrebe službenog položaja javnog tužitelja,

4) ako se iznesu nove činjenice ili se podnesu novi dokazi koji su sami
za sebe ili u vezi s prijašnjim dokazima prikladni da uzrokuju oslobođenje
osobe koja je bila osuđena ili njezinu osudu po blažem ili strožem krivičnom
zakonu ili osudu osobe koja je bila oslobođena optužbe odnosno protiv koje
je izvan slučaja iz članka 390. ovoga Zakona optužba odbijena;

5) ako je osoba za isto djelo više puta suđena ili ako je više osoba
osuđeno zbog istog djela koje je mogla počiniti samo jedna osoba ili neke
od njih;

6) ako se u slučaju osude za produljeno krivično djelo ili za drugo
krivično djelo koje na temelju zakona obuhvaća više istovrsnih ili više
raznovrsnih radnji iznesu nove činjenice ili podnesu novi dokazi koji pokazuju
da je osuđenik počinio radnju koju bi obuhvatilo djelo iz osude da se za
nju prije znalo, ili pokazuju da osuđenik nije počinio radnju koja je obuhvaćena
djelom iz osude, a postojanje bi tih činjenica bilo od bitnog utjecaja
na odmjeravanje kazne.

(2) U slučajevima iz točke 1. do 3. stavka 1. ovoga članka mora se pravomoćnom
presudom dokazati da su navedene osobe oglašene krivim za dotična krivična
djela. Ako se postupak protiv tih osoba ne može provesti zato što su umrle
ili što postoje okolnosti koje isključuju krivično gonjenje, činjenice
iz točke 1. do 3. stavka 1. ovoga članka mogu se utvrditi i drugim dokazima.

Članak 393.

(1) Zahtjev za ponavljanje krivičnog postupka mogu podnijeti stranke
i branitelj, a nakon smrti osuđenika zahtjev u njegovu korist mogu podnijeti
javni tužitelj i osobe navedene u članku 350. u stavku 2. ovoga Zakona.

(2) U slučaju iz članka 392. stavka 1. točke 4. i 6. ovoga Zakona ponavljanje
krivičnog postupka na štetu osuđene ili oslobođene osobe nije dopušteno
ako je proteklo više od šest mjeseci od dana kad je tužitelj saznao za
nove činjenice ili nove dokaze.

(3) Zahtjev za ponavljanje krivičnog postupka u korist osuđenika može
se podnijeti i nakon što je osuđenik izdržao kaznu i bez obzira na zastaru,
amnestiju ili pomilovanje,

(4) Ako sud koji bi bio nadležan za odlučivanje o ponavljanju krivičnog
postupka (članak 394.) sazna da postoji razlog za ponavljanje krivičnog
postupka u korist osuđenika, obavijestit će o tome osuđenika odnosno osobu
koja je ovlaštena da u korist osuđenika podnese zahtjev.

Članak 394.

(1) O zahtjevu za ponavljanje krivičnog postupka odlučuje vijeće (članak
21. ·stavak 6.) suda koji je u prijašnjem postupku sudio u prvom stupnju.

(2) U zahtjevu se mora navesti po kojoj se zakonskoj osnovi traži ponavljanje
i kojim se dokazima potkrepljuju činjenice na kojima se zahtjev temelji.
Ako zahtjev ne sadrži te podatke, sud će pozvati podnositelja da u određenom
roku zahtjev dopuni.

(3) Pri rješavanju o zahtjevu u vijeću po mogućnosti neće sudjelovati
sudac koji je sudjelovao u donošenju presude u prijašnjem postupku.

Članak 395.

(1) Suci će rješenjem zahtjev odbaciti ako na temelju samog zahtjeva
i spisa prijašnjeg postupka utvrdi da je zahtjev podnijela neovlaštena
osoba, ili da nema zakonskih uvjeta za ponavljanje postupka, ili da su
činjenice i dokazi na kojima se zahtjev temelji već bili izneseni u prijašnjem
zahtjevu za· ponavljanje postupka koji je odbijen pravomoćnim rješenjem
suda, ili da činjenice i dokazi očito nisu prikladni da se na temelju njih
dopusti ponavljanje, ili da podnositelj zahtjeva nije postupio prema članku
394. stavku 2. ovoga Zakona.

(2) Ako sud ne odbaci zahtjev, dostavit će se prijepis zahtjeva protivnoj
stranci, koja irna pravo u roku od osam dana odgovoriti na zahtjev. Kad
sudu stigne odgovor na zahtjev ili kad protekne rok za davanje odgovora,
predsjednik vijeća odredit će da se izvide činjenice i pribave dokazi na
koje se poziva u zahtjevu i u odgovoru na zahtjev.

(3) Nakon provedenih izviđaja sud će rješenjem odmah odlučiti o zahtjevu
za ponavljanje postupka prema članku 391. ovoga Zakona. U ostalim slučajevima,
kad su u pitanju krivična djela za koja se goni po službenoj dužnosti,
predsjednik vijeća odredit će da se spisi pošalju javnom tužitelju, koji
će bez odgode vratiti spise sa svojim mišljenjem.

Članak 396.

(1) Kad javni tužitelj vrati spise, sud će, ako ne odredi da se izviđaj
dopuni, na temelju rezultata izviđaja zahtjev uvažiti i dopustiti ponavljanje
krivičnog postupka ili će zahtjev odbiti.

(2) Ako sud ustanovi da razlozi iz kojih je dopustio ponavljanje postupka
u korist optuženika postoje i za kojeg od suoptuženika koji nije podnio
zahtjev za ponavljanje postupka, postupit će po službenoj dužnosti kao
da takav zahtjev postoji.

(3) U rješenju kojim se dopušta ponavljanje krivičnog postupka sud će
odlučiti da se odmah odredi nova glavna rasprava ili da se stvar vrati
u stanje istrage odnosno da se provede istraga ako nje nije bilo.

(4) Ako je zahtjev za ponavljanje krivičnog postupka podnesen u korist
osuđenika, a sud smatra, s obzirom na podnesene dokaže, da osuđenik može
u ponovljenom postupku biti osuđen na takvu kaznu da bi se uračunavanjem
već izdržane kazne imao pustiti na slobodu, ili da može biti oslobođen
optužbe, ili da optužba može biti odbijena, odredit će da se izvršenje
presude odgodi odnosno prekine.

(5) Kad rješenje kojim se dopušta ponavljanje krivičnog postupka postane
pravomoćno, obustavit će se izvršenje kazne, ali sud će, na prijedlog javnog
tužitelja, odrediti pritvor ako postoje uvjeti iz članka 182. ovoga Zakona.

Članak 397.

(1) Za novi postupak koji se vodi na temelju rješenja kojim je dopušteno
ponavljanje krivičnog postupka važe iste odredbe kao i za prvi postupak.
U novom postupku sud nije vezan za rješenja donesena u prijašnjem postupku.

(2) Ako se novi postupak obustavi do početka glavne rasprave, sud će
rješenjem o obustavi postupka ukinuti i prijašnju presudu.

(3) Kad sud u novom postupku donese presudu, izreći će da se prijašnja
presuda djelomično ili u cijelosti stavlja izvan snage ili da se ostavlja
na snazi. U kaznu koju odredi novom presudom sud će optuženiku uračunati
izdržanu kaznu, a ako je ponavljanje određeno samo za neko od djela za
koje je optuženik bio osuđen, sud će izreći novu jedinstvenu kaznu prema
odredbama krivičnog zakona.

(4) Ako je zahtjev za ponavljanje postupka podnesen u korist osuđenika,
sud je u novom postupku vezan zabranom propisanom u članku 368. ovoga Zakona.

Članak 398.

(1) Krivični postupak u kojem je osoba osuđena u odsutnosti (članak
290.), a nastupila je mogućnost da joj se ponovno sudi u njezinoj prisutnosti,
ponovit će se i izvan uvjeta predviđenih u članku 392. i 393. ovoga Zakona
ako osuđenik ili njegov branitelj podnese zahtjev za ponavljanje postupka
u roku od jedne godine od dana kad je osuđenik saznao za presudu kojom
je osuđen u odsutnosti.

(2) U rješenju kojim se dopušta ponavljanje krivičnog postupka prema
odredbi stavka 1. ovoga članka sud će odrediti da se osuđeniku dostavi
optužnica ako mu prije nije dostavljena, a može odrediti da se stvar vrati
u stanje istrage odnosno da se provede istraga ako je nije bilo.

(3) Nakon proteka roka iz stavka 1. ovoga članka te kad se ponavljanje
postupka zahtijeva na štetu okrivljenika kome je suđeno u odsutnosti, ponavljanje
postupka dopušteno je samo uz uvjete predviđene u članku 392. i 393. ovoga
Zakona.

2. Izvanredno ublažavanje kazne

Članak 399.

Ublažavanje pravomoćno izrečene kazne dopušteno je kad se nakon pravomoćnosti
presude pojave okolnosti kojih nije bilo kad se izricala presuda ili sud
za njih nije znao iako su postojale, a one bi očito dovele do blaže osude.

Članak 400.

(1) Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne mogu podnijeti javni tužitelj,
osuđenik i njegov branitelj te osobe koje su ovlaštene podnijeti žalbu
protiv presude u korist optuženika (članak 350.).

(2) Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne ne zadržava izvršenje kazne.

Članak 401.

(1) O zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne rješava Vrhovni sud Republike
Hrvatske.

(2) Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne podnosi se sudu koji je
donio presudu u prvom stupnju.

(3) Predsjednik vijeća prvostepenog suda odbacit će zahtjev koji je
podnijela osoba koja nije ovlaštena na podnošenje zahtjeva.

(4) Prvostepeni sud izvidit će postoje li razlozi za ublažavanje, pa
će nakon saslušanja javnog tužitelja, ako se postupak vodio na njegov zahtjev,
spise sa svojim obrazloženim prijedlogom dostaviti sudu nadležnom za odlučivanje
o zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne.

(5) Ako je u pitanju krivično djelo za koje se postupak vodio na zahtjev
javnog tužitelja, sud koji odlučuje o zahtjevu za izvanredno ublažavanje
kazne prije donošenja rješenja dostavit će spise javnom tužitelju koji
postupa pted tim sudom. Javni tužitelj može staviti pismeni prijedlog sudu.

(6) Sud će zahtjev odbiti ako ustanovi da nije udovoljeno zakonskim
uvjetima za izvanredno ublažavanje kazne. Ako zahtjev prihvati, sud će
rješenjem preinačiti pravomoćnu presudu u pogledu odluke o kazni.

Članak 402.

Rješenje kojim je prihvatio zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne
sud će opozvati ako se dokaže (članak 392. stavak 2.) da se rješenje temelji
na lažnoj ispravi ili na lažnom iskazu svjedoka ili vještaka.

Zahtjev za zaštitu zakonitosti

Članak 403.

Protiv pravomoćnih sudskih odluka i protiv sudskog postupka koji je
prethodio tim pravomoćnim odlukama nadležni javni tužitelj može podići
zahtjev za zaštitu zakonitosti ako je povrijeđen zakon.

Članak 404.

O zahtjevu za zaštitu zakonitosti odlučuje Vrhovni sud Republike Hrvatske.

Članak 405.

Zahtjev za zaštitu zakonitosti podiže javni tužitelj Republike Hrvatske.

Članak 406.

(1) O zahtjevu za zaštitu zakonitosti sud odlučuje u sjednici.

(2) Prije nego što predmet bude iznesen na rješavanje, sudac određen
za izvjestitelja može prema potrebi pribaviti obavijest o istaknutim povredama
zakona.

(3) O sjednici će se uvijek obavijestiti javni tužitelj.

Članak 407.

(1) Pri rješavanju o zahtjevu za zaštitu zakonitosti sud će se ograničiti
samo na ispitivanje povreda zakona na koje se javni tužitelj poziva u svom
zahtjevu.

(2) Ako sud ustanovi da razlozi iz kojih je donio odluku u korist osuđenika
postoje i za kojeg od suoptuženika u pogledu kojeg nije podignut zahtjev
za zaštitu zakonitosti, postupit će po službenoj dužnosti kao da takav
zahtjev postoji.

(3) Ako je zahtjev za zaštitu zakonitosti podignut u korist osuđenika,
sud je pri donošenju odluke vezan zabranom propisanom u članku 368. ovoga
Zakona.

Članak 408.

Sud će presudom odbiti zahtjev za zaštitu zakonitosti kao neosnovan
ako utvrdi da ne postoji povreda zakona na koju se javni tužitelj poziva
u svom zahtjevu.

Članak 409.

(1) Kad sud utvrdi da je zahtjev za zaštitu zakonitosti osnovan, donijet
će presudu kojom će, prema prirodi povrede, ili preinačiti pravomoćnu odluku,
ili ukinuti u cijelosti ili djelomično odluke prvostepenog i višeg suda
ili samo odluku višeg suda i predmet vratiti na ponovno odlučivanje ili
suđenje prvostepenom ili višem·sudu, ili će se ograničiti samo nato da
utvrdi povredu zakona.

(2) Ako je zahtjev za zaštitu zakonitosti podignut na štetu okrivljenika,
a sud ustanovi da je osnovan, utvrdit če samo da postoji povreda zakona,
ne dirajući u pravomoćnu odluku.

(3) Ako drugostepeni sud prema odredbama ovoga Zakona nije bio ovlašten
otkloniti povredu zakona koja je učinjena u prvostepenoj odluci ili u sudskom
postupku koji joj je prethodio, a sud koji rješava o zahtjevu za zaštitu
zakonitosti podignutom u korist okrivljenika ustanovi da je zahtjev osnovan
i da radi otklanjanja učinjene povrede zakona treba ukinuti ili preinačiti
prvostepenu odluku, ukinut će ili preinačiti i drugostepenu odluku iako
njome nije povrijeđen zakon.

Članak 410.

(1) Ako se pri odlučivanju o zahtjevu za zaštitu zakonitosti pojavi
znatna sumnja u istinitost odlučnih činjenica utvrđenih u odluci protiv
koje je zahtjev podignut, pa se radi toga ne može odlučiti o zahtjevu za
zaštitu zakonitosti, sud će presudom kojom odlučuje o zahtjevu za zaštitu
zakonitosti ukinuti tu odluku i narediti da se održi nova glavna rasprava
pred istim ili drugim stvarno nadležnim prvostepenim sudom.

Članak 411.

(1) Ako je pravomoćna presuda ukinuta i predmet vraćen na ponovno suđenje
za osnovu će se uzeti prijašnja optužnica ili onaj njezin dio koji se odnosi
na ukinuti dio presude.

(2) Sud je dužan izvesti sve procesne radnje i raspraviti pitanja na
koja ga je upozorio sud koji je odlučivao o zahtjevu.

(3) Pred prvostepenim odnosno drugostepenim sudom stranke mogu isticati
nove činjenice i podnositi nove dokaze.

(4) Sud je pri donošenju nove odluke vezan zabranom propisanom u članku
368. ovoga Zakona.

(5) Ako je pored odluke nižeg suda ukinuta i odluka višeg suda, predmet
se dostavlja nižem sudu preko višeg suda.

4. Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćnosti presude

Članak 412.

(1) Okrivljenik koji je pravomoćno osuđen na kaznu zatvora ili maloljetničkog
zatvora može podnijeti zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude zbog povrede zakona u slučajevima predviđenim ovim Zakonom.

(2) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude podnosi
se u roku od mjesec dana od dana kad je okrivljenik primio pravomoćnu presudu.

(3) Okrivljenik koji se nije koristio redovnim pravnim lijekom protiv
presude ne može podnijeti zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude, osim ako je presudom drugostepenog suda umjesto oslobođenja od
kazne, sudske opomene, uvjetne osude ili novčane kazne izrečena kazna zatvora
odnosno umjesto odgojne mjere kazna maloljetničkog zatvora.

(4) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude ne može
se podnijeti protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske. ·

Članak 413

O zahtjevu za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude odlučuje
Vrhovni sud Republike Hrvatske.

Članak 414.

Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude može se podnijeti:

1) zbog povrede krivičnog zakona na štetu osuđenika predviđene u članku
355. točki 1. do 4. ovoga Zakona ili zbog povrede iz točke 5. toga članka,
ako se prekoračenje ovlaštenja odnosi na odluku o kazni, mjeri sigurnosti
ili oduzimanju imovinske koristi.

2) zbog povrede odredaba krivičnog postupka predviđenih u članku 354.
u stavku 1, točki 1., 5., 8., 9. i 10. ovoga Zakona, ili zbog sudjelovanja
u rješavanju u drugom odnosno trećem stupnju suca ili suca porotnika koji
se morao izuzeti (članak 35. točka 1. do 5.), ili zbog toga što je okrivljeniku,
protivno njegovu zahtjevu uskraćeno da na glavnoj raspravi ili na raspravi
pred drugostepenim sudom upotrebljava svoj jezik (članak 7.),

3) zbog povrede prava osuđenika na obranu na glavnoj raspravi ili zbog
povrede odredaba krivičnog postupka u žalbenom postupku, ako je ta povreda
bila od. utjecaja na donošenje pravilne presude.

Članak 415.

(1) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude mogu podnijeti
osuđenik i branitelj.

(2) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude predaje
se sudu koji·je donio presudu u prvom stupnju.

(3) Zahtjev koji je podnesen nepravovremeno ili ga je podnijela neovlaštena
osoba ili je podnesen u slučaju osude na krivičnu sankciju zbog koje se
zahtjev ne može podnijeti (članak 412. stavak 1.) ili po zakonu nije dopušten
(članak 412. stavak 3. i 4.), odbacit će rješenje predsjednik vijeća prvostepenog
suda ili sud nadležan za odlučivanje o zahtjevu.

(4) Sud nadležan za odlučivanje o zahtjevu dostavit će primjerak zahtjeva
sa spisima tužitelju koji postupa pred tim sudom, koji može u roku od petnaest
dana od dana primitka zahtjeva podnijeti odgovor na zahtjev.

(5) Prvostepeni sud ili sud nadležan za odlučivanje o zahtjevu može,
s obzirom na sadržaj zahtjeva, odrediti da se odgodi odnosno prekine izvršenje
pravomoćne presude.

Članak 416.

Što se tiče zahtjeva za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude
na odgovarajući će se način primjenjivati odredbe članka 406. stavka 1.
i 2. članka 407., 408., 409. stavka 1. i 2., članka 410. i članka 412.
ovoga Zakona. Prilikom primjenjivanja članka 412. stavka 1. ovoga Zakona
sud se ne može ograničiti samo nato da utvrdi povredu zakona, a odredba
stavka 2. tog članka primjenjivat će se samo u dijelu o izricanju kazne.

D. Posebne odredbe za skraćeni postupak, za izricanje sudske opomene
i za postupak prema maloljetnicima

Glava XXV.

SKRAĆENI POSTUPAK

Članak 417.

U postupku pred sudom koji sudi samo u prvom stupnju za krivična djela
za koja je kao glavna kazna propisana novčana kazna ili zatvor do tri godine
primjenjivat će se odredbe članka 418. do 432. ovoga Zakona, a ako u tim
odredbama nije što posebno predviđeno, na odgovarajući će se način primjenjivati
ostale odredbe ovoga Zakona.

Članak 418.

(1) Krivični postupak pokreće se na temelju optužnog prijedloga javnog
tužitelja odnosno oštećenika kao tužitelja ili na temelju privatne tužbe.

(2) Javni tužitelj može podnijeti optužni prijedlog i na temelju same
krivične prijave.

(3) Optužni prijedlog i privatna tužba podnose se u potrebnom broju
primjeraka za sud i okrivljenika.

Članak 419.

(1) Prije podnošenja optužnog prijedloga javni tužitelj može predložiti
istražnom sucu da poduzme određene istražne radnje. Ako se istražni sudac
složi s tim prijedlogom, poduzet će istražne radnje, a nakon toga će sve
spise dostaviti pravnom tužitelju. Istražne radnje provode se što brže
i kraće.

(2) Ako se istražni sudac ne složi s prijedlogom za poduzimanje istražnih
radnji, obavijestit će o tome javnog tužitelja.

(3) Kad u slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga članka javni tužitelj
primi spise odnosno obavijest od istražnog suca, može odlučiti da podnese
optužni prijedlog ili će donijeti rješenje o odbacivanju krivične prijave.

Članak 420.

(1) Pritvor se može odrediti protiv osobe za koju postoji osnovana sumnja
da je počinila krivično djelo.

1) ako se krije ili ako se ne može utvrditi njezina istovjetnost ili
ako postoje druge okolnosti koje očito upozoravaju na opasnost od bijega,

2) ako je u pitanju krivično djelo protiv javnog reda ili morala za
koje se može izreći kazna zatvora od tri godine, a osobite okolnosti opravdavaju
bojazan da će okrivljenik ponoviti to krivično djelo ili da će počiniti
krivično djelo kojim prijeti.

(2) Prlje podnošenja optužnog prijedloga pritvor može trajati samo onoliko
koliko je potrebno da se provedu istražne radnje, ali ne dulje od osam
dana. O žalbi protiv rješenja o pritvoru odlučuje vijeće (članak 21. stavak
6.).

(3) Što se tiče pritvora, od predaje optužnog prijedloga do završetka
glavne rasprave na odgovarajući se način primjenjuju odredbe članka 189.
ovoga Zakona, ali je vijeće dužno svakih mjesec dana ispitati postoje li
razlozi za pritvor.

(4) Kad se okrivljenik nalazi u pritvoru sud je,dužan postupati s osobitom
hitnošću.

Članak 421.

(1) Ako.je krivičnu prijavu podnio oštećenik, a javni tužitelj u roku
od mjesec dana nakon primitka prijave ne podnese optužni prijedlog niti
obavijesti oštećenika da je odbacio prijavu, oštećenik ima pravo kao tužitelj
poduzeti gonjenje podnošenjem optužnog prijedloga sudu.

(2) Ako u slučaju iz stavka 1. ovoga članka oštećenik odustane od gonjenja
ili se po zakonu smatra da je od gonjenja odustao, javni tužitelj može,
bez obzira na uvjete propisane za ponavljanje postupka, ponovno pokrenuti
postupak, ako nije odbacio prijavu oštećenika.

Članak 422.

(1) Optužni prijedlog odnosno privatna tužba treba da sadrži: ime i
prezime okrivljenika s osobnim podacima ako su poznati, kratak opis krivičnog
djela, naznaku suda pred kojim se ima održati glavna rasprava, prijedlog
koje dokaže treba izvesti na glavnoj raspravi i prijedlog da se okrivljenik
oglasi krivim i osudi po zakonu.

(2) U optužnom prijedlogu može se predložiti da se okrivljenik stavi
u pritvor. Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru ili se za provođenja istražnih
radnji nalazio u pritvoru, naznačit će se u optužnom prijedlogu koliko
je vremena pritvoren.

Članak 423.

(1) Kad sud primi optužni prijedlog ili privatnu tužbu sudac (predsjednik
vijeća odnosno sudac pojedinac) najprije će ispitati je li sud nadležan,
treba li provesti pojedine istražne radnje ili dopuniti provedene istražne
radnje te postoje li uvjeti za odbacivanje optužnog prijedloga odnosno
privatne tužbe.

(2) Ako sudac ne donese nijedno od rješenja iz stavka 1. ovoga članka,
zakazat će odmah glavnu raspravu.

(3) Ako sudac smatra da treba provesti pojedine istražne radnje, provest
će ih sam ili će zatražiti da to učini istražni sudac.

Članak 424.

(1) Ako sudac ustanovi da je za suđenje nadležan drugi sud, ustupit
će predmet, nakon pravomoćnosti rješenja, tom sudu, a ako ustanovi da je
za suđenje nadležan viši sud, ustupit će predmet na daljnji postupak javnom
tužitelju koji postupa pred višim sudom. Ako javni tužitelj smatra da je
za suđenje nadležan sud koji mu je dostavio predmet, zatražit će odluku
vijeća suda pred kojim postupa.

(2) Nakon zakazivanja glavne rasprave sud se ne može po službenoj dužnosti
oglasiti mjesno nadležnim.

Članak 425.

(1) Sudac će odbaciti optužni prijedlog ili privatnu tužbu ako ustanovi
da postoje razlozi za obustavu postupka predviđeni u članku 260. točki
1. do 3. ovoga Zakona, a ako su provedene istražne radnje - i iz razloga
predviđenog u točki 4. toga članka.

(2) Rješenje s kratkim obrazloženjem dostavlja se javnom tužitelju,
oštećeniku kao tužitelju ili privatnom tužitelju te okrivljeniku.

Članak 426.

(1) Sudac poziva na glavnu raspravu okrivljenika i njegova branitelja,
tužitelja, oštećenika i njihove zakonske zastupnike i punomoćnike, svjedoke,
vještake i tumače, a prema potrebi pribavit će i predmete koji treba da
služe kao dokaz na glavnoj raspravi.

(2) Okrivljeniku će se u pozivu naznačiti da na glavnu raspravu može
doći s dokazima za svoju obranu ili da dokaže pravovremeno saopći sudu
kako bi se mogli pribaviti za glavnu raspravu. U pozivu će se okrivljenik
upozoriti da će se glavna rasprava održati i u njegovoj odsutnosti ako
za to postoje zakonski uvjeti (članak 429. stavak 3.). Okrivljeniku će
se uz poziv dostaviti i prijepis optužnog prijedloga odnosno privatne tužbe
i poučit će se da ima pravo uzeti branitelja, ali da se, u slučaju kad
obrana nije obvezna, zbog nedolaska branitelja na glavnu raspravu ili uzimanja
branitelja, tek na glavnoj raspravi ne mora odgoditi glavna rasprava.

(3) Poziv okrivljeniku mora se dostaviti tako da između dostave poziva
i dana glavne rasprave ostane dovoljno vremena za pripremanje obrane, a
najmanje tri dana. Po pristanku okrivljenika taj se rok može skratiti.

Članak 427.

Glavna rasprava drži se u mjestu suda. U hitnim slučajevima, osobito
kad treba obaviti uviđaj ili kad je to u interesu lakšeg provođenja dokaznog
postupka, može se, uz odobrenje predsjednika suda, glavna rasprava odrediti
i u mjestu gdje je krivično djelo počinjeno ili gdje se ima poduzeti uviđaj,
ako su ta mjesta na području tog suda.

Članak 428.

(1) Prigovor mjesne nadležnosti može se staviti najkasnije do početka
glavne rasprave.

(2) Sudac koji je provodio istražne radnje nije izuzet da na glavnoj
raspravi sudjeluje kao predsjednik vijeća ili kao sudac pojedinac.

Članak 429.

(1) Glavna rasprava održat će se i ako ne dođe javni tužitelj koji je
uredno pozvan. U tom slučaju oštećenik ima pravo na glavnoj raspravi zastupati
optužbu u granicama optužnog prijedloga.

(2) Glavna rasprava može se održati i ako ne dođe privatni tužitelj
koji ima prebivalište izvan područja suda kome je podnesena privatna tužba
ako je sudu stavio prijedlog da se glavna rasprava održi u njegovoj odsutnosti.

(3) Ako okrivljenik ne dođe na glavnu raspravu iako je uredno pozvan
ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene
adrese ili boravišta, sud može odlučiti da se glavna rasprava održi i u
njegovoj odsutnosti, uz uvjet da njegova prisutnost nije nužna i da je
prije toga bio ispitan.

Članak 430.

(1) Glavna rasprava počinje objavom glavnog sadržaja optužnog prijedloga
ili privatne tužbe. Započeta glavna rasprava dovršit će se po mogućnosti
bez prekidanja.

(2) Ako sudac u tijeku glavne rasprave ustanovi da činjenice na kojima
se temelji optužba ukazuju na krivično djelo za čije je suđenje nadležno
vijeće, formirat će se vijeće i glavna rasprava će početi iznova.

(3) Nakon zaključenja glavne rasprave sud će odmah izreći presudu i
objaviti je s bitnim razlozima. Presuda se mora izraditi pismeno u roku
od osam dana od dana objave.

(4) Protiv presude žalba se može podnijeti u rohu od osam dana od dana
dostave prijepisa presude.

(5) Stranke i oštećenik mogu se odreći prava na žalbu odmah nakon objave
presude. U takvu slučaju prijepis presude dostavit će se stranci i oštećeniku
samo ako to zahtijevaju. Ako su se obje stranke i oštećenik nakon objave
presude odrekli prava na žalbu i ako nitko od njih nije zahtijevao dostavu
presude, pismeno izrađena presuda ne mora sadržavati obrazloženje.

(6) Odredbe članka 343. ovoga Zakona na odgovarajući će se način primjenjivati
i kad je riječ o ukidanju pritvora nakon izricanja presude.

(7) Kad sud izrekne u presudu kaznu zatvora može odrediti da se okrivljenik
stavi u pritvor odnosno da ostane u pritvoru, ako postoje razlozi iz članka
420. stavka 1. ovoga Zakona. Pritvor u takvu slučaju može trajati do pravomoćnosti
presude, ali najdulje dok okrivljeniku ne istekne kazna koju je izrekao
prvostepeni sud.

(8) Ako javni tužitelj nije prisustvovao glavnoj raspravi (članak 429.
stavak 1.), oštećenik ima pravo u svojstvu tužitelja podnijeti žalbu protiv
presude, bez obzira na to žali li se i javni tužitelj.

Članak 431.

(1) Prije zakazivanja glavne rasprave za krivična djela iz nadležnosti
suca pojedinca za koje se goni po privatnoj tužbi sudac pojedinac može
pozvati samo privatnog tužitelja i okrivljenika da određenog dana dođu
u sud radi prethodnog razjašnjavanja stvari, ako smatra da bi to bilo svrsishodno
za brži završetak postupka. Okrivljeniku se uz poziv dostavlja i prijepis
privatne tužbe.

(2) Ako ne dođe do izmirenja stranaka i povlačenja privatne tužbe, sudac
će uzeti izjave od stranaka i pozvati ih da stave svoje prijedloge u pogledu
pribavljanja dokaza.

(3) Ako sudac pojedinac ne ustanovi da postoje uvjeti za odbacivanje
tužbe, donijet će odluku o tome koji će se dokazi izvesti na glavnoj raspravi
i zakazati u pravilu, odmah glavnu raspravu te priopćiti to strankama.

(4) Ako sudac pojedinac smatra da nije potrebno pribavljanje dokaza,
a ne postoje drugi razlozi za posebno zakazivanje glavne rasprave, može
odmah otvoriti glavnu raspravu i nakon izvođenja dokaza koji se nalaze
pred sudom donijeti odluku u povodu privatne tužbe. Na to će se posebno
upozoriti privatni tužitelj i okrivljenik pri dostavi poziva.

(5) Za neodazivanje privatnog tužitelja na poziv iz stavka 1. ovoga
članka važi odredba članka 53. ovoga Zakona.

(6) U slučaju nedolaska okrivljenika, ako je sudac odlučio da otvori
glavnu raspravu, primijenit će se odredba članka 429. stavka 3. ovoga Zakona.

Članak 432.

(1) Ako sudac nakon primitka privatne tužbe ustanovi da je sud nadležan
i da nema razloga za odbacivanje tužbe, ustupit će privatnu tužbu mirovnom
riječu radi pokušaja mirenja stranaka.

(2) Privatna će se tužba ustupiti mirovnom vijeću samo ako obje stranke
imaju prebivalište ili boravište na području iste općine ili su zaposlene
u istom poduzeću ili drugoj pravnoj osobi u kojoj postoji mirovno vijeće.
·

(3) Privatna tužba upućuje se mirovnom vijeću na čijem području okrivljenik
ili privatni tužitelj ima prebivalište odnosno boravište, a ako mirovno
vijeće postoji u poduzeću ili drugoj pravnoj osobi u kojoj su obje stranke
zaposlene - tome mirovnom vijeću.

(4) Ako u roku od tri mjeseca od dana dostave privatne tužbe sud primi
od mirovnog vijeća izvještaj da su se stranke izmirile i da je privatni
tužitelj izjavio da odustaje od tužbe, sudac će odbaciti privatnu tužbu.
Ako mirovno vijeće u roku od tri mjeseca ne dostavi sudu takav izvještaj,
smatrat će se da je mirenje bilo bezuspješno i sudac će zakazati glavnu
raspravu.

(5) Postupak predviđen u stavku l. do 3. ovoga članka neće se provoditi
ako je privatna tužba podnesena za krivično djelo protiv časti i ugleda
učinjeno preko tiska, radija ili televizije.

(6) Pred mirovnim vijećeni stranke se mogu nagoditi o imovinskopravnom
zahtjevu.

(7) Odredbe stavka 1. do 6. ovoga članka primjenjuju se kad je za posredovanje
u mirenju stranaka ovlašten drugi samoupravni sud.

Članak 433.

(1) Kad drugostepeni sud odlučuje o žalbi protiv presude prostepenog
suda donesene po skraćenom postupku, obje će se stranke. obavijestiti o
sjednici vijeća drugostepenog suda samo ako predsjednik vijeća ili vijeće
ustanovi da bi prisutnost stranaka ili jedne od njih bilo korisno za razjašnjenje
stvari.

(2) Ako je riječ o krivičnom djelu za koje se postupak vodi na zahtjev
javnog tužitelja, predsjednik će vijeća prije sjednice vijeća dostaviti
spise javnom tužitelju koji može staviti svoj pismeni prijedlog.

Glava XXVI.

POSEBNE ODREDBE O IZRICANJU SUDSKE OPOMENE

Članak 434.

(1) Sudska opomena izriče se rješenjem.

(2) Ako u ovoj glavi nije što drugo predviđeno, odredbe ovoga Zakona
koje se odnose na presudu kojom se okrivljenik oglašava krivim na odgovarajući
se način primjenjuju i na rješenje o sudskoj opomeni.

Članak 435.

(1) Rješenje o sudskoj opomeni objavljuje se odmah nakon završetka glavne
rasprave s bitnim razlozima. Tom prilikom predsjednik vijeća upozorit će
okrivljenika da mu se za krivično djelo koje je počinio ne izriče kazna,
jer se očekuje da će i sudska opomena na nj dovoljno utjecati da više ne
čini krivična djela. Ako se rješenje o sudskoj opomeni objavljuje u odsutnosti
okrivljenika, sud će takvo upozorenje unijeti u obrazloženje rješenja.
Za odricanje od prava na žalbu i pismenu izradu rješenja na odgovarajući
se način primjenjuje odredba članka 430. stavka 5. ovoga Zakona.

(2) U izreci rješenja o sudskoj opomeni, uz osobne podatke o optuženiku,
navest će se samo da se optuženiku izriče sudska opomena za djelo koje
je predmet optužbe i zakonski naziv krivičnog djela. Izreka rješenja o
sudskoj opomeni obuhvaća i potrebne podatke iz članka 34 1. stavka 1. točke
5. i 7. ovoga Zakona.

(3) U obrazloženju rješenja sud će iznijeti kojim se razlozima rukovodi
pri izricanju sudske opomene.

Članak 436.

(1) Rješenje o sudskoj opomeni može se pobijati zbog osnova navedenih
u članku 353. točki 1. do 3. ovoga Zakona, a i zbog toga što nisu postojale
okolnosti koje opravdavaju izricanje sudske opomene.

(2) Ako rješenje o sudskoj opomeni sadrži odluku o mjerama sigurnosti,
o oduzimanju imovinske koristi, o troškovima krivičnog postupka ili o imovinskopravnom
zahtjevu, ta se odluka može pobijati zato što sud nije pravilno primijenio
mjeru sigurnosti ili oduzimanje imovinske koristi odnosno što je odluku
o troškovima krivičnog postupka ili imovinskopravnom zahtjevu donio protivno
zakonskim odredbama.

Članak 437.

Povreda krivičnog zakona u slučaju izricanja sudske opomene postoji,
osim u pitanjima navedenim u članku 355. točki 1. do 4. ovoga Zakona, i
kad je odlukom o sudskoj opomeni, mjeri sigurnosti ili oduzimanju imovinske
koristi prekoračeno ovlaštenje koje sud ima po zakonu.

Članak 438.

(1) Ako je žalbu protiv rješenja o sudskoj opomeni podnio tužitelj na
štetu okrivljenika, drugostepeni sud može donijeti presudu kojom se okrivljenik
oglašava krivim i osuđuje na kaznu ili kojom se izriče uvjetna osuda ako
ustanovi da je prvostepeni sud pravilno utvrdio odlučne činjenice, ali
da po pravilnoj primjeni zakona dolazi u obzir izricanje kazne.

(2) U povodu bilo čije žalbe protiv rješenja o sudskoj opomeni, drugostepeni
sud može donijeti presudu kojom se optužba odbija ili se okrivljenik oslobađa
optužbe ako ustanovi da je prvostepeni sud pravilno utvrdio odlučne činjenice
i da po pravilnoj primjeni zakona dolazi u obzir izricanje jedne od tih
presuda.

(3) Kad postoje uvjeti iz članka 374. ovoga Zakona, drugostepeni će
sud donijeti rješenje kojim se odbija žalba kao neosnovana i potvrđuje
rješenje prvostepenog suda o sudskoj opomeni.

G 1 a v a XXVII

POSTUPAK PREMA MALOLJETNICIMA

1. Opće odredbe

Članak 439.

(1) Odredbe ove glave primjenjuju se u postupku prema osobama koje su
počinile krivično djelo kao maloljetnici, a u vrijeme pokretanja postupka
odnosno suđenja nisu navršile dvadeset jednu godinu života. Ostale odredbe
ovoga Zakona primjenjuju se ako nisu u suprotnosti s odredbama ove glave.

(2) Odredbe članka 441. do 443., članka 446. do 449., članka 458., 460.,
462. stavka 1. i 2. članka 470. ovoga Zakona primjenjuju se u postupku
prema mlađoj punoljetnoj osobi ako se do početka glavne rasprave ustanovi
da dolazi u obzir da se toj osobi izrekne odgojna mjera u skladu s člankom
77. Osnovnog krivičnog zakona Republike Hrvatske ("Narodne novine",
br. 31/93. - pročišćeni tekst), a do tog vremena ona nije navršila dvadeset
jednu godinu života.

Članak 440.

Kad se u tijeku postupka utvrdi da maloljetnik u vrijeme izvršenja krivičnog
djela nije navršio četrnaest godina života, krivični će se postupak obustaviti
i o tome će se obavijestiti tijelo socijalne skrbi.

Članak 441

(1) Maloljetniku se ne može suditi u odsutnosti.

(2) Pri poduzimanju radnji kojima prisustvuje maloljetnik, a osobito
pri njegovu ispitivanju, tijelo koje sudjeluje u postupku dužno je postupati
obzirno, vodeći računa o duševnoj razvijenosti, osjetljivosti i osobnim
svojstvima maloljetnika, kako vođenje krivičnog postupka ne bi štetno utjecalo
na razvoj maloljetnika.

(3) U isto vrijeme ta će tijela sprečavati prikladnim mjerama svako
nedisciplinirano ponašanje maloljetnika.

Članak 442.

(1) Maloljetnik može imati branitelja od početka pripremnog postupka.

(2) Maloljetnik mora imati branitelja od početka pripremnog postupka
ako se vodi postupak za krivično djelo za koje je propisana kazna zatvora
iznad pet godina, a za ostala krivična djela za koja je propisana blaža
kazna ako sudac za maloljetnike ocijeni da je maloljetniku potreban branitelj.

(3) Ako u slučajevima iz stavka 2. ovoga članka sam maloljetnik, njegov
zakonski zastupnik ili srodnici ne uzmu branitelja, njega će postaviti
po službenoj dužnosti sudac za maloljetnike.

(4) Branitelj maloljetnika može biti samo odvjetnik.

Članak 443.

Nitko ne može biti oslobođen dužnosti da svjedoči o okolnostima potrebnim
za ocjenjivanje duševne razvijenosti maloljetnika, upoznavanje njegove
ličnosti i prilika u kojima živi (članak 458.).

Članak 444.

(1) Kad je maloljetnik sudjelovao u izvršenju krivičnog djela zajedno
s punoljetnom osobom, postupak prema njemu izdvojit će se i provesti prema
odredbama ove glave.

(2) Postupak prema maloljetniku može se spojiti s postupkom protiv punoljetne
osobe i provesti prema općim odredbama ovoga Zakona samo ako je spajanje
postupka nužno za svestrano razjašnjenje stvari. Rješenje o tome donosi
vijeće za maloljetnike nadležnog suda, na obrazloženi prijedlog javnog
tužitelja. Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

(3) Kad se provodi jedinstven postupak za maloljetnika i punoljetne
počinitelje, u pogledu maloljetnika će se uvijek primijeniti odredbe članka
441. do 443., članka 446. do 449., članka 458., 460., 462. stavka 1. i
2. članka 469. kad se na glavnoj raspravi razjašnjavaju pitanja koja se
odnose na maloljetnike te članak 470., 476. i 477. ovoga Zakona, a ostale
odredbe ove glave - ako njihova primjena nije u suprotnosti s vođenjem
spojenog postupka.

Članak 445.

Kad je osoba počinila neko krivično djelo kao maloljetna a neko kao
punoljetna, provest će se jedinstven postupak prema članku 28. ovoga Zakona
pred vijećem koje sudi punoljetnim osobama.

Članak 446.

(1) U postupku prema maloljetnicima, uz ovlaštenja koja su izričito
predviđena u odredbama ove glave, tijelo socijalne skrbi ima pravo upoznati
se s tijekom postupka, u tijeku postupka stavljati prijedloge i upozoravati
na činjenice i dokaže koji su od važnosti za donošenja pravilne odluke.

(2) O svakom pokretanju postupka prema maloljetniku javni tužitelj obavijestit
će nadležno tijelo socijalne skrbi.

Članak 447.

(1) Maloljetnik se poziva preko roditelja odnosno zakonskog zastupnika,
osim ako to nije moguće zbog potrebe hitnog postupanja ili drugih okolnosti.

(2) Dostava odluka i drugih podnesaka maloljetniku obavlja se prema
odredbama članka 115. ovoga Zakona, ali se maloljetniku neće dostavljati
podnesci isticanjem na oglasnoj ploči suda niti će se primijeniti odredba
članka 111. stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 448.

(1) Bez odobrenja suda ne smije se objaviti tijek krivičnog postupka
prema maloljetniku ni odluka donesena u tom postupku.

(2) Objaviti se može samo onaj dio postupka odnosno samo onaj dio odluke
za koji postoji odobrenje, ali u tom slučaju ne smije se navesti ime maloljetnika
i drugi podaci na temelju kojih bi se moglo zaključiti o kom je maloljetniku
riječ.

Članak 449.

Tijelo koje sudjeluje u postupku prema maloljetniku, a i druga tijela
i ustanove od kojih se traže obavijesti izvještaji ili mišljenja dužni
su najhitnije postupiti kako bi se postupak što prije završio.

2. Sastav suda

Članak 450.

(1) U sudovima postoje vijeća za maloljetnike. U prvostepenim sudovima
postoji jedan sudac ili više sudaca za maloljetnike.

(2) Vijeće za maloljetnike u prvostepenom sudu i vijeće za maloljetnike
u drugostepenom sudu osim vijeća za maloljetnike u Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske, sastavljeno je od suca za maloljetnike i dvojice sudaca porotnika
Sudac za maloljetnike jest predsjednik vijeća.

(3) U Vrhovnom sudu Republike Hrvatske određuje se rasporedom poslova
vijeće za maloljetnike koje je sastavljeno od trojice sudaca. Kad vijeće
za maloljetnike sudi na raspravi, sastavljeno je od dvojice sudaca i trojice
sudaca porotnika.

(4) Suci porotnici biraju se iz redova profesora, učitelja, odgojitelja
i drugih osoba koje imaju iskustva u odgoju maloljetnika.

(5) Vijeća za maloljetnike viših sudova u sastavu predviđenom u stavku
2. i 3. ovoga članka odlučuju o žalbama te u drugim slučajevima određenim
ovim Zakonom.

(6) Sudac za maloljetnike prvostepenog suda provodi pripremni postupak
i obavlja druge poslove u postupku prema maloljetnicima.

Članak 451.

Sud nadležan za odlučivanje u drugom stupnju odlučuje o žalbama protiv
odluka vijeća za maloljetnike prvostepenog suda i o žalbama protiv rješenja
javnog tužitelja i suca za maloljetnike u slučajevima predviđenim u ovom
Zakonu, a i u slučajevima kad je u ovom Zakonu određeno da odlučuje vijeće
za maloljetnike višeg suda.

Članak 452.

Za postupak prema maloljetniku mjesno je nadležan, u pravilu, sud njegova
prebivališta, a ako maloljetnik nema prebivališta ili ono nije poznato
- sud boravišta maloljetnika. Postupak se može provesti pred sudom boravišta
maloljetnika koji ima prebivalište ili pred sudom mjesta izvršenja krivično
djela ako je očito da će se kod tog suda lakše provesti postupak.

Članak 453.

Nadležno tijelo može odrediti jedan sud koji će u prvom stupnju biti
nadležan za sve krivične predmete maloljetnika za područje više sudova.

3. Pokretanje postupka

Članak 454.

(1) Krivični postupak prema maloljetniku pokreće se za sva krivična
djela samo na zahtjev javnog tužitelja.

(2) Za krivična djela za koja se goni po privatnoj tužbi postupak se
može pokrenuti ako je oštećenik stavio prijedlog za pokretanje postupka
nadležnome javnom tužitelju u roku predviđenom u članku 47. ovoga Zakona.

(3) Ako javni tužitelj ne stavi zahtjev za pokretanje postupka prema
maloljetniku, obavijestit, će o tome oštećenika. Oštećenik ne može preuzeti
postupak odnosno ne može podnijeti privatnu tužbu sudu, ali može u roku
od osam dana od primitka obavijesti javnog tužitelja zahtijevati da vijeće
za maloljetnike nadležnog suda odluči o pokretanju postupka.

Članak 455.

(1) Za krivična djela za koja je propisana kazna zatvora do tri godine
ili novčana kazna javni tužitelj može odlučiti da ne zahtijeva pokretanje
krivičnog postupka iako postoje dokazi da je maloljetnik počinio krivično
djelo ako smatra da ne bi bilo svrsishodno da se vodi postnpak prema maloljetniku
s obzirom na prirodu krivičnog djela i okolnosti pod kojima je počinjeno
prijašnji život maloljetnika i njegova osobna svojstva. Radi utvrđivanja
tih okolnosti javni tužitelj može zatražiti obavijest od roditelja odnosno
skrbnika maloljetnika, drugih osoba i ustanova, a kad je to potrebno, može
te osobe i maloljetnika pozvati u javno tužiteljstvo radi neposrednog obavještavanja.
On može zatražiti mišljenje od tijela socijalne skrbi o svrsishodnosti
pokretanja postupka prema maloljetniku.

(2) Ako za donošenje odluke iz stavka 1. ovoga članka treba da se ispitaju
osobna svojstva maloljetnika, javni tužitelj može, u sporazumu s tijelom
socijalne skrbi, uputiti maloljetnika u prihvatilište ili u ustanovu za
ispitivanje ili odgoj, ali najdulje na mjesec dana.

(3) Kad je izvršenje kazne ili odgojne mjere u tijeku, javni tužitelj
može odlučiti da ne zahtijeva pokretanje krivičnog postupka za drugo krivično
djelo maloljetnika ako se s obzirom na težinu tog krivičnog djela, a i
na kaznu odnosno odgojnu mjeru koja se izvršava ne bi imalo svrhe vođenje
postupka i izricanje krivične sankcije za to djelo.

(4) Kad javni tužitelj u slučajevima iz stavka 1. i 3. ovoga članka
ustanovi da nije svrsishodno da se pokrene postupak prema maloljetniku,
obavijestit će o tome, uz navođenje razloga, tijelo socijalne skrbi i oštećenika,
koji mogu u roku od osam dana zahtijevati od vijeća za maloljetnike da
odluči o pokretanju postupka.

Članak 456.

(1) U slučajevima iz članka 454. stavka 3. i članka 455. stavka 4. ovoga
Zakona vijeće za maloljetnike rješava u sjednici nakon što prethodno pribavi
spise od javnog tužitelja. Na sjednicu se poziva javni tužitelj.

(2) Vijeće za maloljetnike može odlučiti da se postupak ne pokrene ili
da se prema maloljetniku pokrene postupak pred sucem za maloljetnike. Protiv
rješenja vijeća za maloljetnike nije dopuštena žalba.

(3) Kad vijeće odluči da se prema maloljetniku pokrene postupak pred
sucem za maloljetnike, javni tužitelj može sudjelovati u tom postupku i
ima sva ovlaštenja koja mu po ovom Zakonu pripadaju u postupku.

4. Pripremni postupak

Članak 457.

(1) Javni tužitelj podnosi zahtjev za pokretanje pripremnog postupka
sucu za maloljetnike nadležnog suda. Ako se sudac za maloljetnike ne složi
s tim zahtjevom, zatražit će da o tome odluči vijeće za maloljetnike višeg
suda.

(2) Sudac za maloljetnike višeg suda može povjeriti vođenje pripremnog
postupka sucu za maloljetnike nižeg suda na čijem području maloljetnik
boravi ako je niži sud izvan sjedišta toga višeg suda.

(3) Sudac za maloljetnike može povjeriti organu unutarnjih poslova da
izvrši naredbu o pretrazi stana ili o privremenom oduzimanju predmeta,
na način predviđen ovim Zakonom, a može mu povjeriti poduzimanje pojedinih
radnji u slučajevima predviđenim u članku 153. u stavku 4. ovoga Zakona.

Članak 458.

(1) U pripremnom postupku prema maloljetniku, uz činjenice koje se odnose
na krivično djelo, napose će se utvrditi godine života maloljetnika, okolnosti
potrebne za ocjenu njegove duševne razvijenosti, ispitat će se sredina
u kojoj i prilike pod kojime maloljetnik živi i druge okolnosti koje se
tiču njegove ličnosti.

(2) Radi utvrđivanja tih okolnosti saslušat će se roditelji maloljetnika,
njegov skrbnik i druge osobe koje mogu dati potrebne podatke. O tim okolnostima
zatražit će se prema potrebi izvještaj od tijela socijalne skrbi, a ako
je prema maloljetniku bila primijenjena odgojna mjera, pribavit će se izvještaj
o primjeni te mjere.

(3) Podatke o ličnosti maloljetnika pribavlja sudac za maloljetnike.
Sudac za maloljetnike može zatražiti da te podatke prikupi određeni stručni
radnik (socijalni radnik, defektolog i dr.) ako ga ima u sudu, a može njihovo
pribavljanje povjeriti tijelu socijalne skrbi.

(4) Kad je za utvrđivanje zdravstvenog stanja maloljetnika, njegove
duševne razvijenosti, psihičkih svojstava ili sklonosti potrebno da maloljetnika
pregledaju vještaci, za taj pregled odredit će se liječnici, psiholozi
ili pedagozi. Takva ispitivanja maloljetnika mogu se obaviti u zdravstvenoj
ili drugoj ustanovi.

Članak 459.

(1) Sudac za maloljetnike sam određuje način izvođenja pojedinih radnji,
držeći se pri tome odredaba ovoga Zakona u mjeri koja osigurava prava okrivljenika
na obranu, prava oštećenika i prikupljanje dokaza potrebnih za odlučivanje.

(2) Radnjama u pripremnom postupku mogu prisustvovati javni tužitelj
i branitelj. Ispitivanje maloljetne osobe kad je to potrebno obavit će
se uz pomoć pedagoga ili druge stručne osobe. Sudac za maloljetnike može
odobriti da radnjama u pripremnom postupku prisustvuje predstavnik tijela
socijalne skrbi i roditelj odnosno skrbnik maloljetnika. Kad navedene osobe
prisustvuju tim radnjama, mogu stavljati prijedloge i upućivati pitanja
osobi koja se ispituje odnosno saslušava.

Članak 460.

(1) Sudac za maloljetnike može narediti da se maloljetnik u tijeku pripremnog
postupka smjesti u prihvatilište, odgojnu ili sličnu ustanovu, da se stavi
pod nadzor tijela socijalne skrbi ili da se preda drugoj obitelji, ako
je to potrebno radi izdvajanja maloljetnika iz sredine u kojoj je živio
ili radi pružanja pomoći, zaštite ili smještaja maloljetnika.

(2) Troškovi smještaja maloljetnika isplaćuju se unaprijed iz proračunskih
sredstava i ulaze u troškove krivičnog postupka.

Članak 461.

(1) Iznimno, sudac za maloljetnike može odrediti da se maloljetnik stavi
u pritvor kad za to postoje razlozi iz članka 182. stavka 2. ovoga Zakona.

(2) Na temelju rješenja o pritvoru što ga je donio sudac za maloljetnike
pritvor može trajati najviše mjesec dana. Vijeće za maloljetnike istog
suda može iz opravdanih razloga produljiti pritvor najviše još za dva mjeseca.

Članak 462.

(1) Maloljetnik izdržava pritvor, u pravilu, odvojeno od punoljetnih
osoba.

(2) Sudac za maloljetnike može odrediti da maloljetnik bude u pritvoru
zajedno s punoljetnim osobama ako bi usamljenje maloljetnika dulje trajalo,
a postoji mogućnost da se maloljetnik stavi u prostoriju s punoljetnom
osobom koja na nj ne bi štetno utjecala.

(3) Sudac za maloljetnike ima prema pritvorenim maloljetnicima ista
ovlaštenja koja po ovom Zakonu pripadaju istražnom sucu u pogledu pritvorenika.

Članak 463.

(1) Nakon što ispita sve okolnosti koje se odnose na izvršenje krivičnog
djela i na ličnost maloljetnika, sudac za maloljetnike dostavlja spise
nadležnome javnom tužitelju koji može, u roku od osam dana, zahtijevati
da se pripremni postupak dopuni ili staviti obrazloženi prijedlog vijeću
za maloljetnike za kažnjavanje odnosno za primjenjivanje odgojne mjere.

(2) Prijedlog javnog tužitelja treba da sadrži: ime i prezime maloljetnika,
njegove godine života, opis djela, dokaže iz kojih proizlazi da je maloljetnik
počinio krivično djelo, obrazloženje koje treba da sadrži ocjenu duševne
razvijenosti maloljetnika i prijedlog da se maloljetnik kazni odnosno da
se prema njemu primijeni odgojna mjera.

Članak 464.

(1) Ako u tijeku pripremnog postupka javni tužitelj ustanovi da nema
osnova za vođenje postupka prema maloljetniku ili da postoje razlozi iz
članka 455. stavka 3. ovoga Zakona, stavit će prijedlog sucu za maloljetnike
da obustavi postupak. O prijedlogu za obustavu postupka obavijestit će
javni tužitelj i tijelo socijalne skrbi koje je dužno, ako se ne slaže
s prijedlogom javnog tužitelja, o tome obavijestiti suca za maloljetnike
u roku od osam dana od dana primitka obavijesti javnog tužitelja.

(2) Ako se sudac za maloljetnike ne složi s prijedlogom javnog tužitelja,
zatražit će da o tome odluči vijeće za maloljetnike višeg suda. Vijeće
za maloljetnike donosi odluku nakon saslušanja javnog tužitelja. Tako će
sudac za maloljetnike postupiti i kad se samo tijelo socijalne skrbi nije
složilo s prijedlogom javnog tužitelja.

(3) Odredba članka 456. stavka 3. ovoga Zakona vrijedi i kad vijeće
za maloljetnike ne prihvati prijedlog javnog tužitelja o obustavi postupka.

Članak 465.

Ako javni tužitelj, u slučajevima predviđenim u članku 456. i 464. ovoga
Zakona, nije sudjelovao u postupku prema maloljetniku, sudac za maloljetnike
nakon završenog pripremnog postupka iznijet će predmet vijeću za maloljetnike
radi suđenja.

Članak 466.

Sudac za maloljetnike obavještava predsjednika suda svakih mjesec dana
koji predmeti maloljetnika nisu završeni i o razlozima iz kojih je o pojedinim
predmetima po u pak još u tijeku. Predsjednik suda, prema potrebi, poduzet
će mjere da se postupak ubrza.

5. Postupak pred vijećem za maloljetnike

Članak 467.

(1) Kad primi prijedlog javnog tužitelja te kad se postupak prema maloljetniku
vodi bez prijedloga javnog tužitelja, sudac za maloljetnike zakazuje sjednicu
vijeća ili glavnu raspravu.

(2) Kad se postupak prema maloljetniku vodi bez prijedloga javnog tužitelja,
sudac za maloljetnike iznijet će na početku sjednice odnosno glavne rasprave
koje se krivično djelo stavlja maloljetniku na teret.

(3) Kaznene i zavodske mjere mogu se izreći samo nakon održane glavne
rasprave. Ostale odgojne mjere mogu se izreći i u sjednici vijeća.

(4) U sjednici vijeća može se odlučiti da se održi glavna rasprava.

(5) O sjednici vijeća obavještavaju se i njoj mogu prisustvovati javni
tužitelj, branitelj i predstavnik tijela socijalne skrbi, a kad je potrebno
- i maloljetnik i njegovi roditelji, odnosno skrbnici.

(6) Sudac za maloljetnike priopćit će maloljetniku odgojnu mjeru koja
je prema njemu izrečena u sjednici vijeća.

Članak 468.

(1) Kad vijeće za maloljetnike odlučuje na temelju glavne rasprave,
na odgovarajući će se način primjenjivati odredbe ovoga Zakona o pripremama
za glavnu raspravu, o rukovođenju glavnom raspravom, o odgodi i prekidanju
glavne rasprave, o zapisniku i o tijeku glavne rasprave, ali sud može odstupiti
od tih pravila ako smatra da njihova primjena u konkretnom slučaju ne bi
bila svrsishodna.

(2) Pored osoba navedenih u članku 271. ovoga Zakona na glavnu raspravu
pozvat će se roditelji maloljetnika odnosno skrbnik i tijelo socijalne
skrbi. Nedolazak roditelja, staratelja ili predstavnika tijela socijalne
skrbi ne sprečava sud da održi glavnu raspravu.

(3) Osim maloljetnika glavnoj raspravi mora prisustvovati javni tužitelj
koji je stavio prijedlog u skladu s člankom 463. ovoga Zakona, a u slučajevima
obvezne obrane - i branitelj.

(4) Odredbe ovoga Zakona o izmjeni i proširenju optužbe primjenjivat
će se i u postupku prema maloljetniku, s tim što je vijeće za maloljetnike
ovlašteno i bez prijedloga javnog tužitelja donijeti odluku na temelju
činjeničnog stanja koje je izmjenjeno na glavnoj raspravi.

Članak 469.

(1) Kad se sudi maloljetniku, uvijek se isključuje javnost.

(2) Vijeće može dopustiti da glavnoj raspravi prisustvuju osobe koje
se bave zaštitom i odgojem maloljetnika ili suzbijanjem maloljetničkog
kriminaliteta te znanstve radnici.

(3) U tijeku glavne rasprave vijeće može narediti da se, osim javnog
tužitelja, branitelja i predstavnika tijela socijalne skrbi, iz zasjedanja
udalje sve ili pojedine osobe.

(4) Za izvođenja pojedinih dokaza ili govora stranaka vijeće može narediti
da se maloljetnik udalji iz zasjedanja.

Članak 470.

U tijeku postupka pred sudom sudac za maloljetnike ili vijeće za maloljetnike
može donijeti odluku o privremenom smještaju maloljetnika (članak 460.),
a može i ukinuti odluku koja je o tome prije donesena.

Članak 471.

(1) Sudac za maloljetnike dužan je zakazati glavnu raspravu ili sjednicu
vijeća u roku od osam dana od dana primitka prijedloga javnog tužitelja
ili od dana završetka pripremnog postupka (članak 465.) ili od dana kad
je u sjednici vijeća odlučeno da se održi glavna rasprava. Za svako produljenje
tog roka sudac za maloljetnike mora imati odobrenje predsjednika suda.

(2) Odgoda ili prekidanje glavne rasprave obavlja se samo iznimno. O
svakoj odgodi ili prekidanju glavne rasprave sudac za maloljetnike obavijestit
će predsjednika suda i iznijeti razloge za odgodu odnosno prekidanje.

(3) Sudac za maloljetnike dužan je u roku od tri dana od dana objave
pismeno izraditi presudu odnosno rješenje.

Članak 472.

(1) Vijeće za maloljetnike nije vezano za prijedlog javnog tužitelja
pri odlučivanju hoće li prema maloljetniku izreći kaznu ili će primijeniti
odgojnu mjeru, ali ako se postupak prema maloljetniku vodi bez prijedloga
javnog tužitelja ili ako je javni tužitelj odustao od prijedloga vijeće
ne može maloljetniku izreći kaznu, nego samo odgojnu mjeru.

(2) Vijeće će rješenjem obustaviti postupak u slučajevima kad sud na
temelju članka 339. točke 4. do 6. ovoga Zakona donosi presudu kojom se
optužba odbija ili kojom se optuženik oslobađa optužbe (članak 340.) te
kad vijeće ustanovi da nije svrsishodno izreći maloljetniku ni kaznu ni
odgojnu mjeru.

(3) Vijeće donosi rješenje i kad izriče odgojnu mjeru maloljetniku.
U izreci tog rješenja navodi se samo koja se mjera izriče, ali se maloljetnik
neće oglašavati krivim za krivično djelo koje mu se stavlja na teret. U
obrazloženju rješenja navest će se opis djela i okolnosti koje opravdavaju
primjenu izrečene odgojne mjere.

(4) Presuda kojom se maloljetniku izriče kazna donosi se u obliku predviđenom
u članku 341. ovoga Zakona.

(5) Ako vijeće za maloljetnike utvrdi da je za suđenje nadležno vijeće
za maloljetnike višeg suda, donijet će rješenje o ustupanju predmeta tom
sudu.

Članak 473.

Sud može maloljetnika osuditi na plaćanje troškova krivičnog postupka
i na ispunjenje imovinskopravnih zahtjeva samo ako je maloljetniku izrekao
kaznu. Ako je prema maloljetniku primijenjena odgojna mjera, troškovi postupka
padaju na teret proračunskih sredstava, a oštećenik se radi ostvarivanja
imovinskopravnih zahtjeva upućuje na parnicu.

6. Pravni lijekovi

Članak 474.

(1) Protiv presude kojom je maloljetniku izrečena kazna, protiv rješenja
kojim je maloljetniku izrečena odgojna mjera i protiv rješenja o obustavi
postupka (članak 472. stavak 2.) mogu podnijeti žalbu sve osobe koje imaju
pravo na žalbu protiv presude (članak 350.), i to u roku od osam dana od
dana primitka presude odnosno rješenja.

(2) Branitelj, javni tužitelj, bračni drug, srodnik po krvi u pravoj
liniji, usvojitelj, skrbnik, brat, sestra i hranitelj mogu podnijeti žalbu
u korist maloljetnika i protiv njegove volje.

(3) Žalba protiv rješenja kojim se izriče odgojna mjera koja se izdržava
u ustanovi zadržava izvršenje rješenja, ako sud, u suglasnosti s roditeljima
maloljetnika i nakon saslušanja maloljetnika, ne odluči drugačije.

(4) Na sjednicu drugostepenog vijeća (članak 361.) pozvat će se maloljetnik
samo ako predsjednik vijeća ili vijeće ustanovi da bi njegova prisutnost
bila korisna.

Članak 475.

(1) Drugostepeno vijeće može preinačiti prvostepenu odluku izricanjem
teže mjere prema maloljetniku samo ako je to predloženo u žalbi.

(2) Ako prvostepenom odlukom nije izrečena kazna maloljetničkog zatvora
ili zavodska mjera, drugostepeno vijeće može tu kaznu odnosno mjeru izreći
samo ako održi glavnu raspravu. Maloljetnički zatvor u duljem trajanju
ili teža zavodska mjera od one izrečene prvostepenom odlukom može se izreći
i u sjednici drugostepenog vijeća.

Članak 476.

Zahtjev za zaštitu zakonitosti može se podići i kad je sudskom odlukom
povrijeđen zakon i kad je prema maloljetniku nepravilno primijenjena kazna
ili kakva odgojna mjera.

Članak 477.

Odredbe o ponavljanju krivičnog postupka završenog pravomoćnom presudom
na odgovarajući će se način primjenjivati i na ponavljanje postupka završenog
pravomoćnim rješenjem o primjeni odgojne mjere ili o obustavi postupka
prema maloljetniku.

7. Nadzor suda nad provođenjem mjera

Članak 478.

(1) Uprava ustanove u kojoj se izvršava odgojna mjera prema maloljetniku
dužna je svakih šest mjeseci dostaviti sudu koji je izrekao odgojnu mjeru
izvještaj o vladanju maloljetnika. Sudac za maloljetnike tog suda može
i sam obilaziti maloljetnike smještene u ustanovi.

(2) Sudac za maloljetnike može preko tijela socijalne skrbi pribaviti
obavijest o izvršenju ostalih odgojnih mjera, a može odrediti da to učini
i određeni stručni radnik (socijalni radnik, defektolog i dr.), ako ga
ima u sudu.

8. Obustava izvršenja i izmjena odluke o odgojnim mjerama

Članak 479.

(1) Kad je udovoljeno uvjetima predviđenim u zakonu za izmjenu odluke
o izrečenoj odgojnoj mjeri, odluku o tome donosi sud koji je u prvom stupnju
donio rješenje o odgojnoj mjeri, ako sam nađe da je to potrebno, ili na
prijedlog javnog tužitelja, upravitelja ustanove ili tijela socijalne skrbi
kome je povjeren nadzor nad maloljetnikom.

(2) Prije donošenja odluke sud će saslušati javnog tužitelja, maloljetnika,
roditelja ili skrbnika maloljetnika ili druge osobe, a pribavit će i potrebne
izvještaje od ustanove u kojoj maloljetnik izdržava zavodsku mjeru od tijela
socijalne skrbi ili drugih tijela i ustanova.

(3) Prema odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka donosi se i odluka o
obustavi izvršenja odgojne mjere.

(4) Odluku o obustavi ili izmjeni odgojne mjere donosi vijeće za maloljetnike.

DIO TREĆI

POSEBNI POSTUPCI

Glava XXVIII.

POSTUPAK ZA PRIMJENU MJERA SIGURNOSTI, ZA ODUZIMANJE IMOVINSKE
KORISTI I ZA OPOZIVANJE UVJETNE OSUDE

Članak 480.

(1) Ako je okrivljenik počinio krivično djelo u stanju neuračunljivosti,
javni tužitelj podnijet će sudu prijedlog da izrekne mjeru sigurnosti obveznoga
psihijatrijskog liječenja i čuvanja takva počinitelja u zdravstvenoj ustanovi
odnosno prijedlog za obvezno psihijatrijsko liječenje počinitelja na slobodi,
ako za izricanje takve mjere postoje uvjeti predviđeni u članku 58. i 59.
Osnovnog krivičnog zakona Republike Hrvatske ("Narodne novine"
br. 31/93. - pročišćeni tekst).

(2) U tom slučaju okrivljenik, koji se nalazi u pritvoru, neće se pustiti
na slobodu nego će se do završetka postupka za primjenu mjera sigurnosti
privremeno smjestiti u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu ili u kakvu prikladnu
prostoriju.

(3) Nakon stavljanja prijedloga iz stavka 1. ovoga članka okrivljenik
mora imati branitelja.

Članak 481.

(1) O primjeni mjera sigurnosti obveznoga psihijatrijskog liječenja
i čuvanja u zdravstvenoj ustanovi ili obveznog psihijatrijskog liječenja
na slobodi odlučuje, nakon održane glavne rasprave, sud koji je nadležan
za suđenje u prvom stupnju.

(2) Pored osoba koje se moraju pozvati na glavnu raspravu pozvat će
se kao vještaci i liječnici psihijatri iz zdravstvene ustanove kojoj je
bilo povjereno vještačenje u pogledu uračunljivosti okrivljenika. Okrivljenik
će se pozvati ako je njegovo stanje takvo da može prisustvovati glavnoj
raspravi. O glavnoj raspravi će se obavijestiti bračni drug okrivljenika
i njegovi roditelji odnosno skrbnik, a prema okolnostima i drugi bliski
srodnici.

(3) Ako sud, na temelju provedenih dokaza, utvrdi da je okrivljenik
počinio određeno krivično djelo i da je u vrijeme izvršenja krivičnog djela
bio neuračunljiv, odlučit će, na temelju saslušanja pozvanih osoba i nalaza
i mišljenja vještaka, hoće li okrivljeniku izreći mjeru sigurnosti obveznoga
psihijatrijskog liječenja i čuvanja u zdravstvenoj ustanovi odnosno obveznoga
psihijatrijskog liječenja na slobodi. Pri odlučivanju koju će od tih mjera
sigurnosti izreći sud nije vezan za prijedlog javnog tužitelja.

(4) Ako sud ustanovi da okrivljenik nije bio neuračunljiv, obustavit
će postupak za primjenu mjera sigurnosti.

(5) Protiv rješenja suda mogu u roku od osam dana od dana primitka rješenja
podnijeti žalbu sve osobe koje imaju pravo da se žale protiv presude (članak
350.), osim oštećenika.

(6) Ako se javni tužitelj u slučaju iz stavka 4. ovoga članka, kad je
okrivljenik prisustvovao glavnoj raspravi, odrekne prava na žalbu može
odmah, a najkasnije u roku od osam dana od dana odricanja prava na žalbu,
podnijeti optužnicu odnosno optužni prijedlog. U tom slučaju primjenjivat
će se odgovarajuće odredbe članka 345. stavka 2 i 3 ovoga Zakona.

Članak 482.

Mjere sigurnosti iz članka 480. stavka 1. ovoga Zakona mogu se izreći
i kad javni tužitelj na glavnoj raspravi izmijeni podignutu optužnicu odnosno
optužni prijedlog podnošenjem prijedloga za izricanje tih mjera.

Članak 483.

Kad sud izrekne kaznu osobi koja je počinila krivično djelo u stanju
bitno smanjene uračunljivosti, izreći će istom presudom i mjeru sigurnosti
obveznoga psihijatrijskog liječenja i čuvanja u zdravstvenoj ustanovi ako
utvrdi da za to postoje zakonski uvjeti.

Članak 484.

Pravomoćna odluka kojom je izrečena mjera sigurnosti obveznoga psihijatrijskog
liječenja i čuvanja u zdravstvenoj ustanovi odnosno obveznoga psihijatrijskog
liječenja na slobodi (članak 481. i 483.) dostavit će se sudu koji je nadležan
da odluči o lišenju poslovne sposobnosti. O odluci će se obavijestiti i
tijelo socijalne skrbi.

Članak 485.

(1) Po službenoj dužnosti ili na prijedlog zdravstvene ustanove ili
tijela socijalne skrbi, a nakon saslušanja javnog tužitelja, sud koji je
u prvom stupnju izrekao mjeru sigurnosti obveznoga psihijatrijskog liječenja
i čuvanja u zdravstvenoj ustanovi obustavit će tu mjeru i od rediti otpuštanje
počinitelja iz zdravstvene ustanove ako na temelju mišljenja liječnika
utvrdi da je prestala potreba za liječenjem i čuvanjem počinitelja u toj
ustanovi, a može odrediti njegovo obvezno psihijatrijsko liječenje na slobodi.

(2) Kad se iz zdravstvene ustanove otpušta počinitelj čija je uračunljivost
bila bitno smanjena, a u toj je ustanovi proveo manje vremena nego što
iznosi kazna zatvora na koju je osuđen, sud će rješenjem o otpuštanju odlučiti
hoće li ta osoba izdržati ostatak kazne ili će biti puštena na uvjetni
otpust. Počinitelju koji se pušta na uvjetni otpust može se izreći i mjera
sigurnosti obveznoga psihijatrijskog liječenja na slobodi, ako za to postoje
zakonski uvjeti.

(3) Po službenoj dužnosti ili na prijedlog uprave zdravstvene ustanove
u kojoj se okrivljenik liječi ili je trebalo da se, liječi a nakon saslušanja
javnog tužitelja, sud može počinitelju prema kome je primijenjena mjera
sigurnosti obveznoga psihijatrijskog liječenja na slobodi izreći mjeru
sigurnosti obveznoga psihijatrijskog liječenja i čuvanja u zdravstvenoj
ustanovi ako ustanovi da se počiniteljnije podvrgao liječenju ostao tako
opasan za svoju sredinu da je potrebno čuvanje i ljiečenje u zdravstvenoj
ustanovi. Prije donošenja odluke sud će prema potrebi pribaviti i mišljenje
liječnika, a okrivljenik će se saslušati ako to njegovo stanje dopušta

Članak 486.

(1) O primjeni mjere sigurnosti obveznog liječenja alkoholičara i narkomana
sud odlučuje nakon što pribavi nalaz i mišljenje vještaka. Vještak treba
da se izjasni i o mogućnostima za liječenje okrivljenika.

(2) Ako je pri izricanju uvjetne osude počinitelju naloženo liječenje
na slobodi, a on se nije podvrgao liječenju ili ga je samovoljno napustio,
sud može, po službenoj dužnosti ili na prijedlog ustanove u kojoj se počinitelj
liječio ili je trebalo da se liječi, a nakon saslušanja javnog tužitelja
i počinitelja, odrediti opozivanje uvjetne osude ili prisilno izvršenje
izrečene mjere obveznog liječenja alkoholičara ili narkomana u zdravstvenoj
ustanovi ili drugoj specijaliziranoj ustanovi. Prije donošenja odluke sud
će prema potrebi pribaviti i mišljenje liječnika.

Članak 487.

(1) Predmeti koji se po krivičnom zakonu moraju oduzeti oduzet će se
i kad se krivični postupak ne završi presudom kojom se optuženik oglašava
krivim, ako to zahtijevaju interesi opće sigurnosti ili razlozi morala.

(2) Posebno rješenje o tome donosi tijelo pred kojim se vodio postupak
u času kad je postupak završen odnosno kad je obustavljen.

(3) Rješenje o oduzimanju predmeta iz stavka 1. ovoga članka donosi
sud i kad je u presudi kojom je optuženik oglašen krivim propušteno da
se donese takva odluka.

(4) Ovjereni prijepis odluke o oduzimanju predmeta dostavit će se vlasniku
predmeta, ako je vlasnik poznat.

(5) Protiv odluke iz stavka 2. i 3. ovoga članka vlasnik predmeta ima
pravo na žalbu zbog nepostojanja zakonske osnove za oduzimanje predmeta.
Ako rješenje iz stavka 2. ovoga članka nije donio sud, o žalbi odlučuje
vijeće (članak 21. stavak 6.) suda koji je bio nadležan za suđenje u prvom
stupnju.

Članak 488.

(1) Imovinska korist postignuta izvršenjem krivičnog djela utvrđuje
se u krivičnom postupku po službenoj dužnosti.

(2) Sud i druga tijela pred kojima se vodi krivični postupak dužni su
u tijeku postupka prikupljati dokaze i izviđati okolnosti koje su od važnosti
za utvrđivanje imovinske koristi.

(3) Ako je oštećenik stavio imovinskopravni zahtjev u pogledu povrata
stvari pribavljenih krivičnim djelom odnosno u pogledu svote koja odgovara
vrijednosti stvari, imovinska korist utvrđivat će se samo u dijelu koji
nije obuhvaćen imovinskopravnim zahtjevom.

Članak 489.

(1) Kad dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi pribavljene krivičnim
djelom osoba na koju je imovinska korist prenesena, a i predstavnik poduzeća
odnosno druge pravne osobe, pozvat će se radi saslušanja u prethodnom postupku
i na glavnoj raspravi. U pozivu će se upozoriti da će se postupak provesti
bez njegove prisutnosti.

(2) Predstavnik poduzeća odnosno druge pravne osobe, saslušat će se
na glavnoj raspravi nakon okrivljenika. Na isti način postupit će se prema
osobi na koju je imovinska korist ·prenesena, ako nije pozvana kao svjedok.

(3) Osoba na koju je imovinska korist prenesena a i predstavnik poduzeća
odnosno druge pravne osobe ovlašten je da u vezi s utvrđivanjem imovinske
koristi predlaže dokaze da po ovlaštenju predsjednika vijeća postavlja
pitanja okrivljeniku, svjedocima i vještacima.

(4) Isključenje javnosti na glavnoj raspravi ne odnosi se na osobu na
koju je imovinska korist prenesena i predstavnika poduzeća odnosno druge
pravne osobe.

(5) Ako sud tek u tijeku glavne rasprave utvrdi da dolazi u obzir oduzimanje
imovinske koristi, prekinut će glavnu raspravu i pozvati osobu na koju
je imovinska korist prenesena, a i predstavnika poduzeća odnosno druge
pravne osobe.

Članak 490.

(1) Sud će visinu iznosa imovinske koristi odmjeriti po slobodnoj ocjeni
ako bi njezino utvrđivanje bilo skopčano s nerazmjernim teškoćama ili sa
znatnim odugovlačenjem postupka.

Članak 491.

Kad dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi, sud će po službenoj
dužnosti, prema odredbama koje važe za izvršni postupak, odrediti privremene
mjere osiguranja. U takvu slučaju na odgovarajući način vrijede odredbe
članka 104. stavka 2. i 3. ovoga Zakona.

Članak 492.

(1) Oduzimanje imovinske koristi sud može izreći u presudi kojom se
optuženik oglašava krivim u rješenju o sudskoj opomeni ili u rješenju o
primjeni odgojne mjere, te u rješenju kojim se izriče mjera sigurnosti
iz članka 58. i 59. Osnovnog krivičnog zakona Republike Hrvatske ("Narodne
novine" br. 31/93. - piročišćeni tekst).

(2) U izreci presude ili rješenja sud će navesti koji se predmet odnosno
novrčani iznos oduzima.

(3) Ovjereni prijepis presude odnosno rješenja dostavlja se i osobi
na koju je imovinska korist prenesena, a i predstavniku poduzeća odnosno
druge pravne osobe, ako je sud izrekao oduzimanje imovinske koristi od
te osobe, poduzeća odnosno druge pravne osobe.

Članak 493.

Osoba, ili poduzeće odnosno druga pravna osoba iz članka 489. ovoga
Zakona može podnijeti zahtjev za ponavljanje krivičnog postupka u pogledu
odluke o oduzimanju imovinske koristi.

Članak 494.

Odredbe članka 351. stavka 2. i 3. i članka 359. i 363. ovoga Zakona
na odgovarajući će se način primjenjivati u pogledu žalbe protiv odluke
o oduzimanju imovinske koristi.

Članak 495.

Ako u odredbama ove glave nije što drugo predviđeno u pogledu postupka
za primjenu mjera sigurnosti, ili za oduzimanje imovinske koristi, na odgovarajući
će se način primjenjivati ostale odredbe ovoga Zakona.

Članak 496.

(1) Kad je u uvjetnoj osudi određeno da će se kazna izvršiti ako osuđenik
ne vrati imovinsku korist, ne nadoknadi štetu ili ne udovolji drugim obvezama,
a osuđenik u određenoni roku nije udovoljio tim obvezama, sud koji je sudio
u prvom stupnju provest će postupak za opozivanje uvjetne osude,·na prijedlog
ovlaštenog tužitelja, a može i po službenoj dužnosti.

(2) Sudac koji za to bude određen saslušat će osuđenika, ako je dostupan,
i provesti potrebne izviđaje radi utvrđivanja činjenica i prikupljanja
dokaza važnih za odluku.

(3) Nakon toga će predsjednik vijeća zakazati sjednicu vijeća o kojoj
će obavijestiti tužitelja, osuđenika i oštećenika. Nedolazak stranaka i
oštećenika, ako su uredno obaviješteni, ne sprečava održavanje sjednice
vijeća.

(4)Ako sud utvrdi da osuđenik nije udovoljio obvezi koja mu je je bila
određena presudom, donijet će presudu kojom će opozvati uvjetnu osudu i
odrediti da se utvrđena kazna izvrši, ili odrediti novi rok za udovoljenje
obvezi, ili ukinuti taj uvjet. Ako sud ustanovi da nema osnove za donošenje
koje od tih odluka, rješenjem će obustaviti postupak za opozivanje uvjetne
osude.

G 1 a v a XXIX

POSTUPAK ZA DONOŠENJE ODLUKE O BRISANJU OSUDE ILI O PRESTANKU MJERA
SIGURNOSTI I PRAVNIH POSLJEDICA OSUDE

Članak 497.

(1) Kad po zakonu brisanje osude nastupa protekom određenog vremena
i uz uvjet da osuđenik u tom vremenu ne počini novo krivično djelo, rješenje
u brisanju osude do nosi po službenoj dužnosti organ unutarnjih poslova
nadležan za vođenje kaznene evidencije.

(2) Prije donošenja rješenja o brisanju osude obavit će se potrebna
provjeravanja a osobito će se prikupiti podaci o tome je li protiv osuđenika
u tijeku krivični postupak za kakvo novo krivično djelo počinjeno prije
proteka roka predviđenog za brisanje osude.

Članak 498.

(1) Ako nadležni organ unutarnjih poslova ne donese rješenje o brisanju
osude osuđena osoba može tražili da se utvrdi da je brisanje osude nastupilo
po zakonu.

(2) Ako organ unutarnjih poslova ne postupi prema zahtjevu osuđenika
u roku od trideset dana od dana primitka zahtjeva, osuđenik može tražiti
da sud koji je u prvom stupnju izrekao presudu donese rješenje o brisanju
osude.

(3) O tom traženju odlučuje sud nakon saslušanja javnog tužitelja.

Članak 499.

Ako uvjetna osuda ne bude opozvana ni nakon jedne godine od dana prestanka
vremena provjeravanja, sud koji je u prvom stupnju sudio donijet će rješenje
kojim se utvrđuje brisanje uvjetne osude. To rješenje dostavit će se osuđeniku,
javnom tužitelju i tijelu nadležnom za vođenje kaznene evidencije.

Članak 500.

(1) Postupak za brisanje osude na temelju sudske odluke pokreće se na
molbu osuđenika.

(2) Molba se podnosi sudu koji je sudio u prvom stupnju.

(3) Sudac koji za to bude određen najprije će ispitati je li proteklo
potrebno vrijeme po zakonu, a nakon toga će provesti potrebne izviđaje
utvrditi činjenice na koje se poziva molitelj i pribaviti dokaže o svim
okolnostima koje su važne za odluku.

(4) Sud može o ponašanju osuđenika zatražiti izvještaj od organa unutarnjih
poslova na čijem je području osuđenik boravio nakon izdržane kazne, a može
takav izvještaj tražiti i od uprave ustanove u kojoj je osuđenik kaznu
izdržavao.

(5) Nakon provedenih izviđaja, a poslije saslušanja javnog tužitelja,
sudac će dostavili spise, s obrazloženim prijedlogom vijeću suda koji je
sudio u prvom stupnju.

(6) Protiv odluke suda o molbi za brisanje osude žalbu mogu podnijeti
molitelj i javini tužitelj.

(7) Ako sud odbije molbu zato što osuđenik svojim ponšanjem nije zaslužio
brisanje osude, osuđenik može molbu ponoviti nakon proteka dvije godine
od dana pravomoćnosti rješenja o odbijanju molbe.

Članak 501.

U svjedodžbi koja se građanima daje na temelju kaznene evidencije radi
ostvarivanja njihovih prava u inozemstvu ne smije se brisana osuda spominjati.

Članak 502.

(1) Molba za prestanak mjera sigurnosti zabrane obavljanja poziva, djelatnosti
ili dužnosti, zabrane javnog istupanja ili zabrane upravljanja motornim
vozilom, ili za prestanak pravne posljedice osude koja se odnosi na zabranu
stjecanja određenog prava (članak 87. Osnovnog krivičnog zakona Republike
Hrvatske "Narodne novine", br. 31/93. pročišćeni tekst), podnosi
se sudu koji je sudio u prvom stupnju.

(2) Sudac koji za to bude određen najprije će ispitati je li proteklo
potrebno vrijeme po zakonu, a nakon toga će provesti potrebne izvidaje,
utvrditi činjenice na koje se poziva molitelj i prikupiti dokaze o svim
okolnostima koje su važne za odluku.

(3) O ponašanju osuđenika sudac može zatražiti izvještaj od organa unutarnjih
poslova na čijem je području osuđenik boravi nakon izdržane, oproštene
ili zastarjele glavne kazne, a možda takav izvještaj tražiti i od ustanove
u kojoj je osuđenik kaznu izdržao.

(4) Nakon provedenih izviđaja, a poslije saslušanja javnog tužitelja,
sudac će dostaviti spise, s obrazloženim prijedlogom, sudu nadležnom za
donošenje rješenja o molbi za prestanak mjere sigurnosti odnosno pravne
posljedice osude.

(5) Sud iz stavka 4. ovoga članka najprije će pribaviti mišljenje javnog
tužitelja koji postupa pred tim sudom.

Članak 503.

U slučaju odbijanja molbe nova molba ne može se podnijeti prije proteka
dvije godine od dana pravomoćnosti rješenja o odbijanju prijašnje molbe.

Glava XXX.

POSTUPAK ZA PRUŽANJE MEĐUNARODNE PRAVNE POMOĆI I IZVRŠENJE MEĐUNARODNIH
UGOVORA U KRIVIČNOPRAVNIM STVARIMA

Članak 504.

Međunarodna krivičnopravna pomoć pruža se prema odredbama ovoga Zakona,
ako međunarodnim ugovorima nije što drugo određeno.

Članak 505.

(1) Molbe domaćih sudova za pravnu pomoć u krivičnim predmetima dostavljaju
se inozemnim tijelima diplomatskim putem. Na isti način dostavljaju se
domaćim sudovima molbe inozemnim tijelima za pravnu pomoć.

(2) U hitnim slučajevima, ako postoji uzajamnost, molbe za pravnu pomoć
mogu se dostavljati preko Ministarstva unutarnjih poslova.

(3) Propisom Republike odlučuje se koji će sudovi biti nadležni za pružanje
međunarodne pravne pomoći.

Članak 506.

(1) Ministarstvo vanjskih poslova uputit će molbu inozemnog tijela za
pravnu pomoć Ministarstvu pravosuđa i uprave, koji će je dostaviti na postupak
sudu na čijem području boravi osoba kojoj se ima uručiti kakav podnesak
ili koja se ima ispitati ili suočiti ili na čijem području treba obaviti
kakvu drugu istražnu radnju.

(2) U slučajevima predviđenim u članku 505. u stavku 2. ovoga Zakona
Ministarstvo unutarnjih poslova upućuje molbu sudu preko Ministarstva pravosuđa
i uprave.

(3) O dopuštenosti i načinu obavljanja radnje koja je predmet molbe
inozemnog tijela odlučuje sud prema domaćim propisima.

(4) Kad se molba odnosi na krivično djelo za koje prema domaćim propisima
nije dopuštena ekstradicija, sud će zatražiti uputu od Ministarstva pravosuđa
i uprave.

Članak 507.

(1) Domaći sudovi neće postupiti po molbi inozemnog tijela kojom se
traži izvršenje krivične presude inozemnog suda.

(2) Iznimno od odredbe stavka 1. ovoga članka, domaći sud izvršit će
pravomoćnu presudu u odnosu prema sankciji koju je izrekao inozemni sud
ako je to predviđeno međunarodnim ugovorom i ako sankciju izrekne i domaći
sud prema krivičnom zakonodavstvu Republike Hrvatske.

(3) Nadležni sud donosi presudu u vijeću iz članka 21. stavka 6. ovoga
Zakona bez prisutnosti stranaka.

(4) Mjesna nadležnost suda određuje se prema posljednjem prebivalištu
osuđene osobe u Republici Hrvatskoj, a ako osuđena osoba nije imala prebivalište
u Republici Hrvatskoj - prema mjestu rođenja. Ako osuđena osoba nije imala
prebivalište niti je rođena u Republici Hrvatskoj, Vrhovni sud Republike
Hrvatske odredit će jedan od stvarno nadležnih sudova pred kojim će se
provesti postupak.

(5) Stvarno nadležan sud je sud određen zakonom.

(6) U izreku presude iz stavka 3. ovoga članka sud će unijeti potpunu
izreku i naziv suda iz inozemne presude i izreći će sankciju. U obrazloženju
presude iznijet će razloge kojima se rukovodio pri izricanju sankcije.

(7) Protiv presude žalbu mogu izjaviti javni tužitelj i osuđenik ili
njegov branitelj.

(8) Ako strani državljanin što ga je osudio domaći sud, ili osoba ovlaštena
ugovorom, podnese molbu prvostepenom sudu da osuđenik izdržava kaznu u
svojoj zemlji, prvostepeni sud postupit će po međunarodnom ugovoru.

Članak 508.

O krivičnim djelima pravljenja i stavljanja u opticaj krivotvorenog
novca, neovlaštene proizvodnje, prerađivanja i prodaja opojnih droga i
otrova, trgovine bijelim robljem, proizvodnje i raspačavanja pornografskih
spisa te o drugim krivičnim djelima u pogledu kojih se međunarodnim ugovorima
predviđa centralizacija podataka tijelo pred kojim se vodi krivični postupak
dužan je, bez odgode, dostaviti Ministarstvu unutarnjih poslova podatke
o krivičnom djelu i počinitelju, a prvostepeni sud - i pravomoćnu presudu.

Članak 509.

(1) Ako je na području Republike Hrvatske krivično djelo počinio stranac
koji ima prebivalište u stranoj državi, toj državi se mogu, izvan uvjeta
predviđenih u članku 512. ovoga Zakona, ustupiti svi krivični spisi radi
krivičnog gonjenja i suđenja ako se strana država tome ne protivi.

(2) Prije donošenja rješenja o provođenju istrage odluku o ustupanju
donosi nadležni javni tužitelj. U tijeku istrage tu odluku na prijedlog
javnog tužitelja donosi istražni sudac, a do početka glavne rasprave -
vijeće (članak 21. stavak 6.).

(3) Ustupanje se može dopustiti za krivična djela za koja je predviđena
kazna zatvora do deset godina te za krivična djela ugrožavanja javnog prometa.

(4) Ako je oštećenik državljanin Republike Hrvatske ustupanje nije dopušteno
ako se on tome protivi, osim ako je dano osiguranje za ostvarivanje njegova
imovinskopravnog zahtjeva.

(5) Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru, od strane države zatražit
će se najkraćim putem da u roku od petnaest dana izvijesti preuzima li
gonjenje.

Članak 510.

(1) Zahtjev strane države da se u Republici Hrvatskoj poduzme gonjenje
državljana Republike Hrvatske ili osobe koja ima prebivalište u Republici
Hrvatskoj za krivično djelo počinjeno u inozemstvu upućuje se sa spisima
nadležnome javnom tužitelju na čijem području ta osoba ima prebivalište.

(2) Ako je nadležnom tijelu strane države podnesen imovinskopravni zahtjev,
postupit će se kao da je taj zahtjev podnesen nadležnom sudu.

(3) O odbijanju da se poduzme krivično gonjenje te o pravomoćnoj odluci
donesenoj u krivičnom postupku obavijestit će se strana država koja je
uputila zahtjev.

Glava XXXI.

POSTUPAK ZA IZRUČENJE OKRIVLJENIH I OSUĐENIH OSOBA

Članak 511.

Izručenje okrivljenih ili osuđenih osoba tražit će se i obavljati prema
odredbama ovoga Zakona ako međunarodnim ugovorom nije što drugo određeno.

Članak 512.

(1) Pretpostavke za izručenje jesu:

1) da osoba čije se izručenje traži nije državljanin Republike Hrvatske;

2) da djelo zbog kojeg se traži izručenje nije počinjeno na području
Republike Hrvatske, protiv nje ili njezina državljanina;

3) da je djelo zbog kojega se traži izručenje krivično djelo i po domaćem
zakonu i po zakonu države u kojoj je počinjeno;

4) da po domaćem zakonu nije nastupila zastara krivičnog gonjenja ili
zastara izvršenja kazne prije nego što je stranac pritvoren ili kao okrivljenik
ispitan;

5) da stranac čije se izručenje traži nije zbog istog djela od domaćeg
suda već osuđen, ili da za isto djelo nije od domaćeg suda pravomoćno oslobođen,
osim ako se stječu uvjeti za ponavljanje krivičnog postupka predviđeni
ovim Zakonom, ili da protiv stranca nije u Republici Hrvatskoj zbog istog
djela počinjenog prema Republici Hrvatskoj pokrenut krivični postupak,
a ako je pokrenut postupak zbog djela počinjenog prema državljaninu Republike
Hrvatske - da je položeno osiguranje za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva
oštećenika.

6) da je utvrđena istovjetnost osobe čije se izručenje traži.

7) da ima dovoljno dokaza za osnovanu sumnju da je stranac čije se izručenje
traži počinio određeno krivično djelo ili da postoji pravomoćna presuda.

(2) Kao domaći zakon u skladu s točkom 3. stavka 1. ovoga članka, smatra
se zakon Republike Hrvatske.

Članak 513.

(1) Postupak za izručenje okrivljenih ili osuđenih stranaca pokreće
se na molbu strane države.

(2) Molba za izručenje podnosi se diplomatskim putem.

(3) Uz molbu za izručenje moraju se priložiti:

1) sredstva za utvrđivanje istovjetnosti okrivljenika odnosno osuđenika
(točan opis, fotografije, otisci prstiju i sl.) ;

2) svjedodžba ili drugi podaci o državljanstvu stranca,

3) optužnica ili presuda ili odluka o pritvoru ili koji drugi akt ravan
toj odluci, u izvorniku ili ovjerenom prijepisu, u kojem treba da je naznačeno
ime i prezime osobe čije se izručenje traži i ostali podaci potrekini za
utvrđivanje njezine istovjetnosti, opis djela, zakonski naziv krivičnog
djela i dokazi za osnovanu sumnju;

4) izvadak iz teksta krivičnog zakona strane države koji se ima primijeniti
ili je primijenjen prema okrivljeniku zbog djela u povodu kojega se traži
izručenje, a ako je djelo počinjeno na području treće države, onda i izvadak
iz teksta krivičnog zakona te države.

(4) Ako su spomenuti prilozi sastavljeni na stranom jeziku, treba da
je priložen i ovjeren prijevod na hrvatskom jeziku.

Članak 514.

(1) Ministarstvo vanjskih poslova dostavlja molbu za izručenje stranca
preko Ministarstva pravosuđa i uprave istražnom sucu suda na čijem području
stranac boravi ili na čijem se području zatekne.

(2) Ako se ne zna prebivalište ili boravište stranca čije se izručenje
traži, ustanovit će se ono prethodno preko organa unutarnjih poslova.

(3) Ako molba odgovara uvjetima iz članka 513. ovoga Zakona, istražni
sudac izdat će nalog da se stranac pritvori, ako postoje razlozi iz članka
182. ovoga Zakona, odnosno poduzet će druge mjere za osiguranje njegove
prisutnosti, osim ako je već iz same molbe očito da nema mjesta izručenju.

(4) Istražni će sudac, nakon što ustanovi njegovu istovjetnost, strancu
bez odgode priopćiti zbog čega se i na temelju kojih dokaza traži njegovo
izručenje i pozvati ga da navede što ima u svoju obranu.

(5) O ispitivanju i obrani sastavit će se zapisnik. Istražni sudac uputit
će stranca da može uzeti branitelja ili će mu ga postaviti po službenoj
dužnosti ako je u pitanju krivično djelo za koje je obrana po ovom Zakonu
obvezna.

Članak 515.

(1) U hitnim slučajevima, kad postoji opasnost da će stranac pobjeći
ili da će se sakriti, organ unutarnjih poslova može stranca lišiti ·slobode
radi privođenja istražnom sucu nadležnog suda na temelju molbe nadležnog
inozemnog tijela, bez obzira na to kako je upućena. U molbi treba da budu
navedeni podaci za utvrđivanje istovjetnosti stranca, priroda i naziv krivičnog
djela, broj odluke, datum, mjesto i naziv inozemnog tijela koji je odredio
pritvor i izjava da će izručenje biti traženo redovnim putem.

(2) Kad se odredi pritvor u skladu s odredbom stavka 1. ovoga članka
i stranac bude priveden istražnom sucu, istražni će sudac nakon njegova
ispitivanja obavijestiti o pritvoru Ministarstvo vanjskih poslova preko
Ministarstva pravosuđa i uprave.

(3) Istražni će sudac pustiti na slobodu stranca kad prestanu razlozi
za pritvor ili ako molba za izručenje ne bude podnesena u roku koji je
on odredio vodeći računa o udaljenosti države koja traži izručenje, a koji
ne može biti dulji od tri mjeseca od dana pritvaranja stranca. O tom roku
obavijestit će se strana država. Na molbu strane države vijeće nadležnog
suda može produljiti taj rok u opravdanim slučajevima najviše za još dva
mjeseca.

(4) Kad propisana molba bude podnešena u određenom roku, postupit će
istražni sudac prema članku 514. stavku 3. i 4. ovoga Zakona.

Članak 516.

(1) Nakon saslušanja javnog tužitelja i branitelja istražni će sudac
prema potrebi provesti i druge izviđajne radnje radi utvrđivanja postoje
li pretpostavke za izručenje stranca odnosno za predaju predmeta na kojima
je ili kojima je počinjeno krivično djelo, ako su ti predmeti oduzeti od
stranca.

(2) Nakon provedenih izviđaja, istražni će sudac spise izviđaja, sa
svojim mišljenjem, dostaviti vijeću.

(3) Ako je protiv stranca čije se izručenje traži kod domaćeg suda u
tijeku krivični postupak zbog istog ili drugog krivičnog djela, naznačit
će to istražni sudac u spisima.

Članak 517.

(1) Ako vijeće nadležnog suda ustanovi da nije udovoljeno zakonskim
pretpostavkama za izručenje, donijet će rješenje da se molba za izručenje
odbija. To rješenje dostavit će taj sud po službenoj dužnosti Vrhovnom
sudu Republike Hrvatske, koji će nakon saslušanja javnog tužitelja potvrditi,
ukinuti ili preinačiti rješenje.

(2) Ako je stranac u pritvoru, vijeće može odlučiti da on ostane u pritvoru
do pravomoćnosti rješenja o odbijanju izručenja.

(3) Pravomoćno rješenje kojim se izručenje odbija dostavit će se Ministarstvu
vanjskih poslova preko Ministarstva pravosuđa i uprave koji će o tome obavijestiti
stranu državu.

Članak 518.

Ako vijeće nadležnog suda ustanovi da je udovoljeno zakonskim pretpostavkama
za izručenje stranca (članak 512.), utvrdit će to rješenjem. Protiv tog
rješenja stranac ima pravo žalbe sudu određenom propisom.

Članak 519.

Ako sud u povodu žalbe ustanovi da je udovoljeno zakonskim pretpostavkama
za izručenje stranca odnosno ako protiv takva rješenja prvostepenog suda
ne bude podnesena žalba, predmet se dostavlja ministru pravosuđa i uprave,
koji će odlučiti o izručenju.

Članak 520.

(1) Ministar pravosuđa i uprave donosi rješenje kojim izručenje dopušta
ili ne dopušta. Ministar pravosuđa i uprave može donijeti rješenje da se
izručenje odgodi zato što je zbog drugoga krivičnog djela kod domaćeg suda
u tijeku krivični postupak protiv stranca čije se izručenje traži ili što
se stranac nalazi na izdržavanju kazne u Republici Hrvatskoj.

(2) Ministar pravosuđa i uprave neće dopustiti izručenje stranca koji
u Republici Hrvatskoj uživa pravo azila ili ako je riječ o političkom ili
vojnom krivičnom djelu. On može odbiti izručenje ako su u pitanju krivična
djela za koja je u domaćem zakonu predviđena kazna zatvora do tri godine
ili ako je inozemni sud izrekao kaznu lišenja slobode do jedne godine.

Članak 521.

(1) U rješenju kojim dopušta izručenje stranca ministar pravosuđa i
uprave navest će:

1) da se on ne može goniti za drugo prije izručenja počinjeno krivično
djelo;

2) da se prema njemu ne može izvršiti kazna za drugo prije izručenja
počinjeno krivično djelo;

3) da se prema njemu ne može primijeniti teža kazna od one na koju je
osuđen;

4) da se on ne smije izručiti trećoj državi radi gonjenja za krivično
djelo počinjeno prije dopuštenog izručenja.

(2) Osim navedenih uvjeta ministar pravosuđa i uprave može postaviti
i druge uvjete za izručenje.

Članak 522.

(1) O rješenju kojim je odlučeno o izručenju obavijestit će se strana
država diplomatskim putem.

(2) Rješenje kojim se dopušta izručenje dostavit će se Ministarstvu
unutarnjih poslova koji naređuje da se stranac dovede do granice, gdje
će se na ugovorenome mjestu predati tijelima strane države koja je tražila
izručenje.

Članak 523.

(1) Ako izručenje iste osobe traži više stranih država zbog istoga krivičnog
djela, dat će se prednost molbi države čiji je ta osoba državljanin, a
ako ta država ne traži izručenje - molbi države na čijem je području krivično
djelo počinjeno, a ako je djelo počinjeno na području više država ili se
ne zna gdje je počinjeno - molbi države koja je prva tražila izručenje.

(2) Ako izručenje iste osobe traži više stranih država zbog različitih
krivičnih djela, dat će se prednost molbi one države čiji je ta osoba državljanin,
a ako ta država ne traži izručenje - molbi države na čijem je području
počinjeno najteže krivično djelo, a ako su djela iste težine - molbi države
koja je prva tražila izručenje.

Članak 524.

(1) Ako se protiv osobe koja se nalazi u stranoj državi vodi u Republici
Hrvatskoj krivični postupak ili ako je osobu koja se nalazi u stranoj državi
domaći sud kaznio, ministar pravosuđa i uprave može podnijeti molbu za
izručenje.

(2) Molba se podnosi stranoj državi diplomatskim putem i njoj se prilažu
isprave i podaci iz članka 513. ovoga Zakona.

Članak 525.

(1) Kad postoji opasnost da će osoba za koju se traži izručenje pobjeći
ili da će se sakriti, ministar pravosuđa i uprave može i prije nego što
se postupi prema članku 524. ovoga zakona tražiti da se protiv te osobe
poduzmu potrebne mjere radi njezina pritvaranja.

(2) U molbi za privremeno pritvaranje posebice će se naznačiti podaci
o istovjetnosti tražene osobe, priroda i naziv krivičnog djela, broj odluke,
datum, mjesto i naziv tijela koje je odredilo pritvor odnosno podaci o
pravomoćnosti presude te izjava da će se izručenje tražiti redovnim putem.

Članak 526.

(1) Ako tražena osoba bude izručena, moći će se krivično goniti odnosno
prema njoj će se moći izvršiti kazna samo za krivično djelo za koje je
izručenje odobreno.

(2) Ako je takva osoba pravomoćno osuđena od domaćeg suda i za druga
prije izručenja počinjena krivična djela za koja izručenje nije odobreno,
na odgovarajući će se način primijeniti odredbe članka 389. ovoga Zakona.

(3) Ako je izručenje odobreno uz određene uvjete u pogledu vrste ili
visine kazne koja se može izreći odnosno izvršiti i uz te uvjete bude prihvaćeno,
sud je pri izricanju kazne vezan tim uvjetima, a ako je riječ o izvršenju
već izrečene kazne, sud koji je sudio u posljednjem stupnju preinačit će
presudu i prilagoditi izrečenu kaznu uvjetima izručenja.

(4) Ako je izručena osoba bila pritvorena u stranoj državi zbog krivičnog
djela zbog kojega je izručena, vrijeme što ga je provela u pritvoru uračunat
će se u kaznu.

Članak 527.

(1) Ako izručenje traži strana država od druge strane države a tražena
bi se osoba imala provesti preko područja Republike Hrvatske, provođenje
može na molbu zainteresirane države dopustiti ministar pravosuđa i uprave,
uz uvjet da nije u pitanju državljanin Republike Hrvatske i da se izručenje
ne obavlja za političko ili vojno krivično djelo.

(2) Molba za provođenje osobe preko područja Republike Hrvatske mora
sadržavati sve podatke iz članka 513. ovoga Zakona.

(3) Uz uvjet uzajamnosti troškovi provođenja osobe preko područja Republike
Hrvatske terete proračunska sredstva

G l a v a XXXII.

POSTUPAK ZA NAKNADU ŠTETE, REHABILITACIJU I OSTVARIVANJE DRUGIH PRAVA
OSOBA NEOPRAVDANO OSUĐENIH I NEOSNOVANO LIŠENIH SLOBODE

Članak 528.

(1) Pravo na naknadu štete zbog neopravdane osude ima osoba prema kojoj
je bila pravomoćno izrečena krivična sankcija ili koja je oglašena krivom,
a oslobođena kazne, a kasnije je u povodu izvanrednoga pravnog lijeka novi
postupak pravomoćno obustavljen ili je pravomoćnom presudom oslobođena
optužbe ili optužbe odbijena, osim:

1) ako je do obustave postupka ili presude kojom se optužba odbija došlo
zato što je u novom postupku oštećenik kao tužitelj odnosno privatni tužitelj
odustao od gonjenja ili što je oštećenik odustao od prijedloga, a do odustanka
je došlo na temelju sporazuma s okrivljenikom;

2) ako je u povodu zahtjeva za ponavljanje postupka na štetu okrivljenika
novi postupak obustavljen na temelju članka 134. ovoga Zakona;

3) ako je u novom postupku presudom optužba odbijena zbog nenadležnosti
suda, a ovlašteni je tužitelj poduzeo gonjenje pred nadležnim sudom.

(2) Osuđenik nema pravo na naknadu štete ako je svojim lažnim priznanjem
ili na drugi način namjerno uzrokovao svoju osudu, osim ako je na to bio
prisiljen.

(3) U slučaju osude za krivična djela u stjecaju pravo na naknadu štete
može se odnositi i na pojedina krivična djela u pogledu kojih je udovoljeno
uvjetima za priznanje naknade.

Članak 529.

(1) Pravo na naknadu štete zastaruje za tri godine od dana pravomoćnosti
prvostepene presude kojom je okrivljenik oslobođen optužbe ili kojom je
optužba odbijena odnosno pravomoćnosti prvostepenog rješenja kojim je postupak
obustavljen, a ako je u povodu žalbe rješavao viši sud - od dana primitka
odluke višeg suda.

(2) Prije podnošenja sudu tužbe za naknadu štete oštećenik je dužan
sa svojim zahtjevom obratiti se Ministarstvu pravosuđa i uprave, radi postizanja
sporazuma o postojanju štete te vrsti i visini naknade.

(3) U slučaju iz članka 528. stavka 1. točke 3. ovoga Zakona o zahtjevu
se može rješavati samo ako ovlašteni tužitelj nije poduzeo gonjenje pred
nadležnim sudom u roku od tri mjeseca od dana primitka pravomoćne presude.
Ako nakon proteka tog roka ovlašteni tužitelj poduzme gonjenje pred nadležnim
sudom, prekinut će se postupak za naknadu štete do završetka krivičnog
postupka.

Članak 530.

(1) Ako zahtjev za naknadu štete ne bude prihvaćen ili o njemu tijelo
uprave ne donese odluku u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva,
oštećenik može kod nadležnog suda podnijeti tužbu za naknadu štete. Ako
je postignut sporazum samo o dijelu zahtjeva, oštećenik može tužbu podnijeti
u pogledu ostatka zahtjeva.

(2) Dok traje postupak iz stavka 1. ovoga članka, ne teče zastara predviđena
u članku 529. u stavku 1. ovoga Zakona.

(3) Tužba za naknadu štete podnosi se protiv Republike Hrvatske.

Članak 531.

(1) Nasljednici nasljeđuju samo pravo oštećene osobe na naknadu imovinske
štete. Ako je oštećenik već stavio zahtjev, nasljednici mogu nastaviti
postupak samo u granicama već postavljenog zahtjeva za naknadu imovinske
štete.

(2) Nasljednici oštećene osobe mogu nakon njezine smrti nastaviti postupak
za naknadu štete odnosno pokrenuti postupak ako je oštećena osoba umrla
prije proteka roka zastare i od zahtjeva se nije odrekla.

Članak 532.

(1) Pravo na naknadu štete pripada i osobi:

1) koja je bila u pritvoru, a nije došlo do pokretanja krivičnog postupka,
ili je postupak obustavljen pravomoćnim rješenjem, ili je pravomoćnom presudom
oslobođena optužbe, ili je optužba odbijena;

2) koja je izdržavala kaznu lišenja slobode, a u povodu ponavljanja
krivičnog postupka, zahtjeva za zaštitu zakonitosti ili zahtjeva za izvanredno
preispitivanje pravomoćne presude izrečena joj je kazna lišenja slobode
u kraćem trajanju od kazne koju je izdržala, ili je izrečena krivična sankcija
koja se ne sastoji u lišenju slobode, ili je oglašena krivim, a oslobođena
kazne;

3) koja je zbog pogreške ili nezakonitog rada tijela neosnovano lišena
slobode ili je zadržana dulje u pritvoru ili ustanovi za izdržavanje kazne
odnosno mjere;

4) koja je u pritvoru provela dulje vrijeme nego što traje kazna zatvora
na koju je osuđena.

(2) Osobi koja je prema članku 186. ovoga Zakona lišena slobode bez
zakonske osnove pripada pravo na naknadu štete ako protiv nje nije određen
pritvor niti joj je vrijeme za koje je lišena slobode uračunato u izrečenu
kaznu za krivično djelo ili za prekršaj.

(3) Naknada štete ne pripada osobi koja je svojim nedopuštenim postupcima
uzrokovala lišenje slobode. U slučajevima iz točke 1. stavka 1. ovoga članka
isključeno je pravo na naknadu štete i ako su postojale okolnosti iz članka
528. stavka 1. točke 1. i 3. ili ako je postupak obustavljen na temelju
članka 134. ovoga Zakona.

(4) U postupku za naknadu štete u slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga
članka na odgovarajući će se način primjenjivati odredbe ove glave.

Članak 533.

(1) Ako je slučaj na koji se odnosi neopravdana osuda ili neosnovano
lišenje slobode osobe prikazivan u javnom sredstvu informiranja i time
bio povrijeđen ugled te osobe, sud će, na njezin zahtjev, objaviti u novinama
ili drugome javnome sredstvu informiranja priopćenje o odluci iz koje proizlazi
neopravdanost prijašnje osude odnosno neosnovanost lišenja slobode. Ako
slučaj nije prikazivan u javnom sredstvu informiranja, takvo će se priopćenje,
na zahtjev te osobe, dostaviti tijelu ili poduzeću u kojoj osoba radi,
a ako je to za njezinu rehabilitaciju potrebno - društvenoj ili drugoj
organizaciji. Nakon smrti osuđene osobe pravo na podnošenje tog zahtjeva
pripada njezinu bračnu drugu, djeci, roditeljima, braći i sestrama.

(2) Zahtjev iz stavka 1. ovog članka može se podnijeti i ako nije stavljen
zahtjev za naknadu štete.

(3) Neovisno o uvjetima predviđenim u članku 528. ovoga Zakona zahtjev
iz stavka 1. ovoga članka može se podnijeti i kad je u povodu izvanrednoga
pravnog lijeka izmijenjena pravna kvalifikacija djela, ako je zbog pravne
kvalifikacije u prijašnjoj presudi bio teže povrijeđen ugled osuđene osobe.

(4) Zahtjev iz stavka 1. do 3. ovoga članka podnosi se u roku od šest
mjeseci (članak 529. stavak 1.) sudu koji je u krivičnom postupku sudio
u prvom stupnju. O zahtjevu odlučuje vijeće (članak 21. stavak 6. ). Pri
rješavanju o zahtjevu na odgovarajući se način primjenjuju odredbe članka
528. stavka 2. i 3. i članka 532. stavka 3. ovoga Zakona.

Članak 534.

Sud koji je u krivičnom postupku sudio u prvom stupnju donijet će po
službenoj dužnosti rješenje kojim se poništava upis neopravdane osude u
kaznenoj evidenciji. Rješenje se dostavlja tijelu nadležnom za vođenje
kaznene evidencije. O poništenom upisu ne smiju se nikom davati podaci
iz kaznene evidencije.

Članak 535.

Osoba kojoj je dopušteno razmatranje i prepisivanje spisa (članak 123.)
koji se odnose na neopravdanu osudu ili na neosnovano lišenje slobode ne
može upotrijebiti podatke iz tih spisa na način koji bi bio štetan za rehabilitaciju
osobe protiv koje je vođen krivični postupak. Predsjednik suda dužan je
na to upozoriti osobu kojoj je dopušteno razmatranje, i to će se zabilježiti
na spisu uz potpis te osobe.

Članak 536.

(1) Osobi kojoj je zbog neopravdane osude ili neosnovanog lišenja slobode
prestao radni odnos ili svojstvo osiguranika socijalnog osiguranja priznaje
se radni staž odnosno staž osiguranja kao da je bila na radu za vrijeme
za koje je zbog neopravdane osude ili neosnovanog lišenja slobode staž
izgubila.U staž se uračunava i vrijeme nezaposlenosti do koje je došlo
zbog neopravdane osude ili neosnovanog lišenja slobode, a koja·nije nastala
krivnjom te osobe.

(2) Pri svakom rješenju o pravu na koje utječe duljina radnog staža
odnošno staža osiguranja nadležni organ ili organizacija uzet će u obzir
staž prizriat odredbom stavka 1. ovoga članka.

(3) Ako tijelo ili organizacija iz stavka 2. ovoga članka ne uzme u
obzir staž ptiznat odredbom stavka 1. ovoga članka, oštećena osoba može
zahtijevati da sud naveden u članku 530. u stavku 1. ovoga Zakona utvrdi
da je priznavanje tog vremena nastupilo po zakonu. Tužba se ·podnosi protiv
organa ili organizacije koja osporava priznati staž i protiv Republike
Hrvatske (članak 530. stavak 3.).

(4) Na zahtjev tijela odnosno organizacije kod koje se pravo iz stavka
2. ovoga članka ostvaruje isplatit će se iz proračunskih sredstava (članak
530. stavak 3.) propisani doprinos za vrijeme za koje je odredbom stavka
1. ovoga članka staž priznat.

(5) Staž osiguranja priznat odredbom stavka 1. ovoga članka u cijelosti
se uračunava u mirovinski staž.

G I a v a. XXXIII.

POSTUPAK ZA IZDAVANJE TJERALICE I OBJAVE .

Članak 537.

Ako se ne zna prebivalište ili boravište okrivljenika kad je to po odredbama
ovoga Zakona prijeko potrebno sud će zatražiti od organa unutarnjih poslova
da okrivljenika potraži i sud obavijesti.o njegovoj adresi.

Članak 538.

(1) Izdavanje tjeralice može se narediti kad se okrivljenik protiv koga
je pokrenut krivični postupak zbog krivičnog djela za koje se goni po službenoj
dužnosti i za koje se po zakonu može izreći kazna zatvora od tri godine
ili teža kazna nalazi u bijegu a postoji naredba za njegovo dovođenje ili
rješenje o određivanju pritvora.

(2) Izdavanje tjeralice naređuje sud pred kojem se vodi, krivični postupak.

(3) Izdavanje tjeralice naredit će se i u slučaju bijega okrivljenika
iz ustanove u kojoj izdržava kaznu bez obzira na visinu kazne ili bijega
iz ustanove u kojoj izdržava zavodsku mjeru skopčanu s lišenjem slobode.
Naredbu u takvu slučaju izdaje upravnik ustanove.

(4) Naredba suda ili upravnika ustanove za izdavanje tjeralice dostavlja
se organima unutarnjih poslova radi izvršenja.

Članak 539.

(1) Ako su potrebni podaci o pojedinim predmetima koji su u vezi s krivičnim
djelom ili te predmete treba pronaći, a osobito ako je to potrebno radi
ustanovljenja istovjetnosti pronađenoga nepoznatog leša, naredit će se
izdavanje objave, kojom će se zatražiti da se podaci ili obavijesti dostave
tijelu koje vodi postupak.

(2) Organi unutarnjih poslova mogu objavljivati i fotografije leševa
i nestalih osoba ako postoje osnove sumnje da je do smrti odnosno nestanka
tih osoba došlo zbog krivičnog djela.

Članak 540.

Tijelo koje je naredilo izdavanje tjeralice ili objave dužno ju je odmah
povući kad se pronađe tražena osoba ili predmet ili kad nastupi zastara
krivičnog gonjenja ili izvršenja kazne ili drugi razlozi zbog kojih tjeralica
ili objava nije više potrebna. .

Članak 541.

(1) Tjeralicu i objavu raspisuje organ unutarnjih poslova nadležan prema
mjestu onoga državnog tijela pred kojim se vodi krivični postupak odnosno
ustanove iz koje je pobjegla osoba na izdržavanju kazne ili zavodske mjere.

(2) Radi obavještavanja javnosti o tjeralici ili objavi mogu se koristiti
i javna sredstva informiranja.

(3) Ako je vjerojatno da se osoba za kojom je izdana tjeralica nalazi
u inozemstvu, Ministarstvo unutarnjih poslova može raspisati i međunarodnu
tjeralicu.

(4) Na molbu inozemnog tijela Ministarstvo unutarnjih poslova može raspisati
tjeralicu i za osobu za koju se sumnja da se nalazi u Republici Hrvatskoj
ako je u molbi dana izjava da će se u slučaju pronalaženja te osobe zatražiti
njezino izručenje.

G 1 a v a XXXIV.

PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 542.

(1) Ako se kod suda koji sudi samo u prvom stupnju zbog nedovoljnog
broja sudaca ne može formirati vijeće predviđeno u članku 21. u stavku
6. ovoga Zakona, poslove iz nadležnosti tog vijeća obavljat će vijeće neposredno
višeg suda, ako odredbama stavka 2. i 3. ovoga članka nije drugačije određeno.

(2) Nakon predaje optužnice odnosno optužnog prijedloga pritvor određuje
ili ukida nakon saslušanja javnog tužitelja, ako se postupak vodi na njegov
zahtjev, predsjednik vijeća odnosno sudac pojedinac, a na glavnoj raspravi
vijeće.

(3) Sudac prvostepenog suda donosi odluku o zahtjevu za ponavljanje
postupka (članak 394. stavak 1.) i stavlja prijedlog u povodu zahtjeva
za izvanredno ublažavanje kazne (članak 401. stavak 3.).

(4) Nadležno tijelo određuje sudove iz stavka 1. ovoga članka kod kojih
će se primjenjivati odredbe stavka 1. do 3. ovoga članka.

Članak 543.

Stupanjem na snagu Zakona o krivičnom postupku ("Narodne novine",
br. 53/91.) postupci koji do tada nisu dovršeni, dovršit će se po odredbama
tog Zakona.

Zakon, NN 34/1993-609
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)