### NN 92/2020 (14.8.2020.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2173/2020 od 24. lipnja 2020.

Ustavni sud Republike Hrvatske

1771

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Trećem vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Rajko Mlinarić, predsjednik Vijeća, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Snježana Bagić, Branko Brkić i Lovorka Kušan, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo P. N. iz Z. M., sada u Zatvorskoj bolnici u Zagrebu, na sjednici održanoj 24. lipnja 2020. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda i rješenje Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-61/2020-9 od 15. travnja 2020. i

– rješenje Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-61/2020-10 od 15. travnja 2020.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Vinkovcima na ponovni postupak.

IV. Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst) Općinski sud u Vinkovcima dužan je u predmetu broj: K-61/2020 donijeti odluku o potrebi daljnjeg produljenja istražnog zatvora podnositelju u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od mjesec dana od dana primitka ove odluke.

V. Osporeno rješenje Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-61/2020-10 od 15. travnja 2020. kojim se podnositelju produljuje istražni zatvor prestaje važiti danom donošenja nove odluke o potrebi daljnjeg lišenja slobode podnositelja.

VI. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je 11. svibnja 2020. P. N. iz Z. M. (u daljnjem tekstu: podnositelj), trenutno u Zatvorskoj bolnici u Zagrebu u povodu pravomoćne presude i rješenja Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-61/2020-9 od 15. travnja 2020. (u daljnjem tekstu: osporena presuda i rješenje) te u povodu pravomoćnog rješenja Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-61/2020-10 od 15. travnja 2020. (u daljnjem tekstu: osporeno rješenje o produljenju istražnog zatvora).

1.1. Osporenom presudom i rješenjem utvrđeno je da je podnositelj u stanju neubrojivosti počinio protupravno djelo zakonskih obilježja kaznenog djela protiv imovine – otuđenjem tuđe stvari iz članka 235. stavka 1. u vezi s člankom 52. stavkom 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15. – ispravak, 101/17. i 118/18.; u daljnjem tekstu: KZ/11) i protupravno djelo zakonskih obilježja kaznenog djela protiv osobne slobode – prijetnjom iz članka 139. stavaka 2. i 3. KZ-a/11 u vezi s člankom 51. stavkom 1. i člankom 24. stavkom 2. KZ-a/11 te je rješenjem podnositelju izrečena sigurnosna mjera obveznog psihijatrijskog liječenja i smještaja u psihijatrijsku ustanovu zatvorenog tipa prema odredbama Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama (»Narodne novine« broj 76/14.) u trajanju od 6 (šest) mjeseci od dana pravomoćnosti presude. Ujedno je određeno da se podnositelju iz razloga navedenih u članku 551. stavcima 1. i 2. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst, 91/12. – odluka USRH broj: U-I-448/2009 i dr., 143/12., 56/13., 145/13., 152/14., 70/17. i 126/19.; u daljnjem tekstu: ZKP/08) produljuje istražni zatvor.

1.2. Osim toga, Općinski sud u Vinkovcima zasebno je donio i osporeno rješenje o produljenju istažnog zatvora podnositelju iz razloga navedenih u članku 551. stavcima 1. i 2. ZKP-a/08 te je određeno da isti može trajati sve dok traje opasnost, ali ne dulje od roka predviđenog u članku 133. stavku 1. točki 2. ZKP-a/08, odnosno ne dulje od 6 (šest) mjeseci. Osporeno rješenje postalo je pravomoćno istog dana.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da su mu osporenim odlukama povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka, na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) pribavljen je spis Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-61/2020.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

4. Policijska uprava vukovarsko-srijemska, Policijska postaja Vrbanja dostavila je Općinskom državnom odvjetništvu u Vinkovcima (u daljnjem tekstu: ODO Vinkovci) 13. lipnja 2019. posebno izvješće broj: 511-15-13/2-38-4/19 od 7. lipnja 2019. zajedno s prilozima iz kojih proizlazi postojanje osnovane sumnje da je podnositelj u stanju psihoze uslijed koje nije mogao shvatiti značenje svojeg djelovanja počinio protupravno djelo zakonskih obilježja kaznenog djela protiv imovine – oštećenjem tuđe stvari iz članka 235. stavka 1. u vezi s člankom 24. stavkom 2. KZ-a/11.

ODO Vinkovci donijelo je 1. kolovoza 2019. rješenje o provođenju istrage protiv podnositelja broj: K-DO-2027/2019-12 te je istoga dana podnijelo predsjedniku Općinskog suda u Vinkovcima prijedlog za postavljanje branitelja po službenoj dužnosti podnositelju.

Općinski sud u Vinkovcima donio je 2. kolovoza 2019. rješenje broj: Su-533/2019-2 kojim je podnositelju postavio braniteljicu po službenoj dužnosti – odvjetnicu Hrvojku Čolaković.

4.1. Policijska uprava vukovarsko-srijemska, Policijska postaja Vrbanja dostavila je ODO-u Vinkovci 20. rujna 2019. posebno izvješće broj: 511-15-13/2-KU-49/19 od 19. rujna 2019. zajedno s prilozima iz kojih proizlazi postojanje osnovane sumnje da je podnositelj u stanju psihoze uslijed koje nije mogao shvatiti značenje svojeg djelovanja počinio protupravno djelo zakonskih obilježja kaznenog djela protiv osobne slobode – prijetnjom iz članka 139. stavaka 2. i 3. KZ-a/11 u vezi s člankom 51. stavkom 1. i člankom 24. stavkom 2. KZ-a/11.

Podnositelj je uhićen 19. rujna 2019. u 11.45 sati.

Prvo ispitivanje podnositelja pred ODO Vinkovci provedeno je 20. rujna 2019. Na ispitivanju nije bila prisutna braniteljica podnositelja, a podnositelj je na zapisnik izjavio da ne želi imati branitelja u ovom kaznenom postupku.

Podnositelj je 20. rujna 2019. u 7.00 sati pušten na slobodu.

ODO Vinkovci donijelo je 24. rujna 2019. rješenje broj: K-DO-2183/2019-10 i 16. listopada 2019. rješenje broj: K-DO-2204/2019-2 o spajanju postupaka koji se vode protiv podnositelja i provođenju jedinstvenog postupka pod brojem K-DO-2027/2019, Is-DO-40/2019.

Nakon provedenog psihijatrijskog vještačenja, u nalazu i mišljenju koji je dostavljen ODO-u Vinkovci 7. listopada 2019. navedeno je da kod podnositelja postoji sumanuti poremećaj i štetna upotreba alkohola te da podnositelj tempore criminis nije mogao shvaćati značenje vlastitog postupanja i vladati svojom voljom. Vještak je nadalje naveo da postoji vjerojatnost da bi podnositelj zbog težih duševnih smetnji mogao počiniti novo kazneno djelo te da stoga postoji potreba izricanja sigurnosne mjere obveznog psihijatrijskog liječenja i smještaja u psihijatrijsku ustanovu zatvorenog tipa. U odnosu na raspravnu sposobnost, vještak je naveo da je podnositelj sposoban shvatiti prirodu i svrhu kaznenog postupka, razumjeti pojedine procesne radnje i njihove posljedice, sporazumijevati se s braniteljem i davati mu upute te iznositi svoju obranu, odnosno zaključio je da je podnositelj raspravno sposoban.

4.2. ODO Vinkovci donijelo je 24. listopada 2019. rješenje broj: K-DO-2027/2019-28, IS-DO-40/2019 o proširenju istrage protiv podnositelja u kojem je, između ostaloga, određeno provođenje dopunskog psihijatrijskog vještačenja u svrhu utvrđivanja podnositeljeve ubrojivosti tempore criminis. Podnositelj je osobno podnio žalbu protiv navedenog rješenja. Iz spisa koji je pribavljen od Općinskog suda u Vinkovcima nije vidljivo da je o njegovoj žalbi donesena ikakva odluka.

Istoga dana ODO Vinkovci postavilo je sucu istrage Županijskog suda u Vukovaru prijedlog za određivanje istražnog zatvora podnositelju iz zakonske osnove navedene u članku 551. stavku 1. ZKP-a/08 jer postoji vjerojatnost da bi podnositelj koji je u vrijeme počinjenja protupravnih djela bio neubrojiv mogao zbog težih duševnih smetnji počiniti teže kazneno djelo.

Pred sucem istrage Županijskog suda u Vukovaru 7. studenoga 2019. održano je ročište radi odlučivanja o prijedlogu ODO-a Vinkovci za određivanje istražnog zatvora podnositelju. Na tom ročištu nije bio prisutan podnositelj, a u zapisniku je navedeno da je dostava poziva bila uredna. Braniteljica podnositelja bila je prisutna i izjavila je da se protivi određivanju istražnog zatvora.

4.3. Sudac istrage donio je 12. studenoga 2019. rješenje broj: Kir-440/2019-6 o određivanju istražnog zatvora podnositelju iz zakonske osnove navedene u članku 551. stavku 1. ZKP-a/08 u kojem je navedeno da istražni zatvor može trajati dok traje opasnost, ali ne dulje od roka predviđenog u članku 133. stavku 1. točki 2. ZKP-a/08, odnosno ne dulje od 6 (šest) mjeseci. Iz spisa predmeta ne proizlazi da je protiv navedenog rješenja izjavljena žalba.

Podnositelj je uhićen i doveden u pritvorsku policijsku jedinicu 13. studenoga 2019. u 8.30 sati te je odveden u Zatvor u Osijeku. Na zapisniku je konstatirano da je podnositelj odbio pravo na branitelja.

Upravitelj Zatvora u Osijeku dopisom od 14. studenoga 2019. obavijestio je Županijski sud u Vukovaru da su podnositelju zbog psihičkog stanja određene posebne mjere održavanja reda i sigurnosti iz članka 135. stavaka 1. i 2. točaka 1. i 4. u vezi s člankom 136. stavcima 1., 3. i 4. Zakona o izvršavanju kazne zatvora (»Narodne novine« broj 128/99., 55/00., 59/00., 129/00., 59/01., 67/01, 11/02., 76/07., 27/08., 83/09., 18/11., 48/11., 125/11., 56/13., 150/13. i 98/19.) – pojačani nadzor i smještaj u posebno osiguranu prostoriju bez opasnih stvari – te da je upućen u Zatvorsku bolnicu u Zagrebu.

4.4. ODO Vinkovci postavilo je 11. prosinca 2019. sucu istrage Županijskog suda u Vukovaru prijedlog za produljenje istražnog zatvora podnositelju za daljnja dva mjeseca iz zakonske osnove navedene u članku 551. stavku 1. ZKP-a/08.

Ročište za odlučivanje o prijedlogu za produljenje istražnog zatvora održano je 12. prosinca 2019. te je na ročištu prisustvovao podnositelj putem video linka iz Zatvorske bolnice u Zagrebu. Na ročištu je bila prisutna i braniteljica po službenoj dužnosti koja se protivila prijedlogu za produljenje istražnog zatvora podnositelju i predložila je da se istražni zatvor ukine ili zamijeni mjerom opreza liječenja na slobodi. Podnositelj je izjavio da nije počinio protupravna djela koja mu se stavljaju na teret te da je suglasan sa svime što je izjavila njegova braniteljica.

Sudac istrage donio je 12. prosinca 2019. rješenje broj: Kir-529/2019-4 kojim se podnositelju produljuje istražni zatvor, u kojem je navedeno da istražni zatvor može trajati dok traje opasnost, ali ne dulje od roka predviđenog u članku 133. stavku 1. točki 2. ZKP-a/08, odnosno ne dulje od 6 (šest) mjeseci te je odbio prijedlog braniteljice da se istražni zatvor zamijeni mjerom opreza liječenja na slobodi. Iz spisa predmeta ne proizlazi da je protiv navedenog rješenja izjavljena žalba.

4.5. Dopunski nalaz i mišljenje psihijatrijskog vještačenja dostavljen je ODO-u Vinkovci 24. prosinca 2019. te je u njemu navedeno da je podnositelj tempore criminis bio bitno smanjenih mogućnosti vladanja svojom voljom, kao i bitno smanjenih mogućnosti shvaćanja posljedica svoga postupanja jer ima dijagnozu perzistentnog sumanutog poremećaja uz alkoholnu ovisnost. Vještak je naveo da, s obzirom na sve prikupljene informacije, postoji vjerojatnost da bi podnositelj zbog težih duševnih smetnji mogao i u budućnosti počiniti novo kazneno djelo zbog čega predlaže izricanje sigurnosne mjere obveznog psihijatrijskog stacionarnog liječenja.

4.6. Podnositelj je 31. siječnja 2020. ispitan pred ODO Vinkovci u prisutnosti braniteljice i vještakinje koja je obavila razgovor s podnositeljem te utvrdila da je isti raspravno sposoban. Podnositelj je na zapisnik izjavio da je suglasan da ga u ovom postupku brani Hrvojka Čolaković, odvjetnica iz Vinkovaca, koja je određena po službenoj dužnosti.

4.7. ODO Vinkovci podignulo je pred Općinskim sudom u Vinkovcima optužnicu broj: KO-DO-485/2020-1 od 7. veljače 2020. protiv podnositelja navodeći da je u stanju psihoze uslijed koje nije mogao shvatiti značenje svojeg djelovanja počinio protupravno djelo zakonskih obilježja kaznenog djela protiv imovine – oštećenjem tuđe stvari iz članka 235. stavka 1. u vezi s člankom 24. stavkom 2. KZ-a/11 i protupravno djelo zakonskih obilježja kaznenog djela protiv osobne slobode – prijetnjom iz članka 139. stavaka 2. i 3. KZ-a/11 u vezi s člankom 51. stavkom 1. i člankom 24. stavkom 2. KZ-a/11. U optužnici je predloženo da mu se produlji istražni zatvor po zakonskoj osnovi iz članka 551. stavka 1. ZKP-a/08 – jer postoji vjerojatnost da bi podnositelj koji je u vrijeme počinjenja protupravnih djela bio neubrojiv mogao zbog težih duševnih smetnji počiniti teže kazneno djelo – do okončanja kaznenog postupka te je postavljen zahtjev da se podnositelju odredi prisilni smještaj.

Optužnica je dostavljena podnositelju i braniteljici na odgovor te je podnositelj po braniteljici dostavio odgovor na optužnicu kojim istu u cijelosti osporava.

4.8. Nakon održane sjednice, kojoj je prisustvovala braniteljica podnositelja, optužno vijeće Općinskog suda u Vinkovcima donijelo je 12. veljače 2020. rješenje broj: Kov-36/2020-8 kojim se podnositelju produljuje istražni zatvor te je odbijen prijedlog braniteljice da se istražni zatvor zamijeni mjerom opreza liječenja na slobodi. Rješenje je postalo pravomoćno 21. veljače 2020.

Optužno vijeće Općinskog suda u Vinkovcima donijelo je 27. veljače 2020. rješenje broj: Kov-36/2020-13 kojim se potvrđuje optužnica protiv podnositelja.

Općinski sud u Vinkovcima, po sucu pojedincu, izdao je 3. travnja 2020. dovedbeni nalog radi dovođenja podnositelja na sjednicu optužnog vijeća zakazanu za 15. travnja 2020. u 12 sati. Isti je sudac 14. travnja 2020. naložio odgodu dovođenja podnositelja te je dana 15. travnja 2020. poslana obavijest Zatvorskoj bolnici u Zagrebu u kojoj se navodi da je zbog situacije uzrokovane virusom COVID-19 potrebno sudu dostaviti potpisanu izjavu podnositelja kako je suglasan da se rasprava provede u njegovoj odsutnosti.

4.9. Spisu predmeta na stranici 225 prileži kopija dopisa upućenog Zatvorskoj bolnici u Zagrebu od 15. travnja 2020. na kojem je na dnu potpis podnositelja, datum (15. travnja 2020.) i jedna rečenica – »Suglasan sam!, a iz istoga nije vidljivo radi li se o e-mailu ili telefaxu.

Dana 15. travnja 2020. održano je ročište na kojem su nazočili za ODO Vinkovci – savjetnik Artur Ilin, braniteljica podnositelja po službenoj dužnosti i vještak psihijatar. Na zapisniku je konstatirano da je podnositelj putem e-maila dostavio vlastoručno potpisanu izjavu da je suglasan da se rasprava provede u njegovoj odsutnosti. Nakon završnih govora i zaključenja rasprave, Općinski sud u Vinkovcima donio je osporenu presudu i rješenje, nakon čega su se braniteljica po službenoj dužnosti i savjetnik ODO-a Vinkovci odrekli prava na žalbu te predložili da se osporene odluke proglase pravomoćnima danom objave, odnosno 15. travnja 2020.

Pisani otpravci osporenih odluka dostavljeni su podnositelju putem Zatvorske bolnice u Zagrebu 20. travnja 2020.

5. Podnositelj je 11. svibnja 2020. podnio ustavnu tužbu u povodu osporenih odluka, međutim, s obzirom na to da nije dostavio osporene odluke, dopisom od 15. svibnja 2020. pozvan je na dopunu ustavne tužbe u roku od 8 (osam) dana.

5.1. Podnositelj je 20. svibnja 2020. podnio dopunu ustavne tužbe u kojoj je priložio osporene odluke.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

6. U ustavnoj tužbi i dopuni ustavne tužbe podnositelj navodi da se u istražnom zatvoru nalazi već duže od 6 mjeseci, a da nije kriv za kaznena djela koja mu se stavljaju na teret. Prigovara da braniteljica koja mu je dodijeljena po službenoj dužnosti nije nikada s njim razgovarala te da ga je zastupala protiv njegove volje.

Nadalje, prigovara da tijekom postupka nije bio prisutan ni na jednoj raspravi pa tako ni na posljednjoj raspravi prije donošenja osporene presude, a kojom mu je izrečena sigurnosna mjera obveznog psihijatrijskog liječenja za koju smatra da nije osnovana jer on »nije lud i ne treba se liječiti«.

Zaključno navodi da mu nije dana mogućnost iznošenja njegove obrane i predlaganja dokaznih radnji u svrhu dokazivanja njegove nevinosti te da su svi njegovi »apeli Općinskom i Županijskom sudu bili neosnovano ignorirani bez obrazloženja«.

IV. MJERODAVNO PRAVO

7. Mjerodavni članci ZKP-a/08 glase:

»Članak 15.

Okrivljenika ili drugu osobu koja sudjeluje u postupku, a iz neznanja bi mogla propustiti kakvu radnju ili se zbog toga ne bi koristila svojim pravima, sud ili drugo tijelo koje provodi radnju poučiti će o pravima koja joj prema ovom Zakonu pripadaju i o posljedicama propuštanja radnje.«

»Članak 64.

(1) Okrivljenik ima, u skladu s ovim Zakonom, pravo:

(…)

12) podnositi pravne lijekove i druga pravna sredstva.

(…)«

»Članak 129.

(1) O određivanju, produljenju i ukidanju istražnog zatvora odlučuje sud na nejavnom usmenom ročištu. Ako državni odvjetnik predlaže ukidanje istražnog zatvora sud će odmah po primitku prijedloga o ukidanju istražnog zatvora, rješenjem ukinuti istražni zatvor bez određivanja i provođenja ročišta. Protiv tog rješenja žalba nije dopuštena.

(2) Na ročište iz stavka 1. ovog članka pozivaju se državni odvjetnik, okrivljenik i branitelj okrivljenika. Državni odvjetnik okrivljenik i branitelj moraju o ročištu biti obaviješteni u primjerenom roku. (…) Ako drukčije nije propisano ovim Zakonom (članak 118. stavak 1.), sjednica vijeća održat će se i ako uredno pozvani državni odvjetnik, okrivljenik i branitelj ne dođu na sjednicu, ili ako okrivljenik ili branitelj nije uredno primio poziv zbog toga jer je promijenio boravište ne obavijestivši o tome sud, ili zbog toga jer mu dostava nije bila moguća zbog njegove nedostupnosti.

(3) Obje stranke će na ročištu izložiti svoja stajališta o istražnom zatvoru, a prema potrebi i o visini jamstva. Prvo govori državni odvjetnik, zatim okrivljenik i njegov branitelj. Obje stranke imaju pravo na odgovor. Sud određuje koji će se dokazi izvesti i njihov redoslijed. Sud može na prijedlog stranaka ili po službenoj dužnosti izvesti dokaze koje smatra potrebnima za donošenje odluke o istražnom zatvoru i jamstvu. Stranke mogu svjedocima postavljati pitanja i stavljati primjedbe na provedene dokaze. Okrivljenik i njegov branitelj imaju pravo zadnji govoriti. Odluku o istražnom zatvoru sud usmeno objavljuje na završetku ročišta.

(…)«

»Članak 131.

(…)

(3) U rješenju o istražnom zatvoru nakon podnošenja optužnice ne određuje se rok trajanja istražnog zatvora, ali će sud svaka dva mjeseca, do izricanja nepravomoćne presude, računajući od dana pravomoćnosti prethodnog rješenja o istražnom zatvoru, ispitivati postoje li zakonski uvjeti za daljnju primjenu istražnog zatvora, te ga rješenjem produljiti ili ukinuti. Žalba protiv ovog rješenja ne zadržava njegovo izvršenje. Ako se okrivljenik u trenutku donošenja nepravomoćne presude nalazi u istražnom zatvoru, vijeće će prilikom donošenja presude ispitati postoje li zakonski uvjeti za daljnju primjenu istražnog zatvora te će ga rješenjem ukinuti ili produljiti.

(…)«

»Članak 465.

(1) Optuženik se može odreći prava na žalbu samo nakon što mu je presuda dostavljena. Optuženik se i prije toga može odreći prava na žalbu ako su se tužitelj i oštećenik, kad imaju pravo podnijeti žalbu zbog svih osnova odrekli prava na žalbu, osim ako bi optuženik po presudi imao izdržavati kaznu oduzimanja slobode. Do donošenja drugostupanjske odluke optuženik može odustati od već podnesene žalbe. Optuženik može odustati i od žalbe koju su podnijeli njegov branitelj ili osobe navedene u članku 464. stavku 2. ovog Zakona.

(…)«

»Članak 551.

(1) Osim u slučajevima kada se prema ovom Zakonu može odrediti istražni zatvor protiv okrivljenika, takav zatvor može se odrediti i ako postoji vjerojatnost da bi okrivljenik koji je u vrijeme počinjenja protupravnog djela bio neubrojiv mogao zbog težih duševnih smetnji počiniti teže kazneno djelo. Prije određivanja istražnog zatvora pribavit će se mišljenje vještaka psihijatra o ovoj opasnosti okrivljenika. O određivanju istražnog zatvora po ovom osnovu izvijestit će se uprava zatvora radi upućivanja okrivljenika u zdravstvenu ustanovu u smislu odredbe članka 135. stavka 2. ovog Zakona.

(…)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

A. U ODNOSU NA OSPORENU PRESUDU

8. Pošavši od prigovora podnositelja da mu je prije donošenja osporene presude onemogućeno sudjelovanje na raspravi i iznošenje obrane, kao i da tijekom kaznenog postupka nije bio u mogućnosti komunicirati sa svojom braniteljicom po službenoj dužnosti, Ustavni sud je osporenu presudu ispitao s aspekta povrede prava na učinovitu obranu i prava da mu se sudi u njegovoj nazočnosti kao sastavnih dijelova prava na pravično suđenje zajamčenih člankom 29. stavkom 2. alinejama 3., 4. i 5. koje glase:

»Članak 29.

(…)

U slučaju sumnje ili optužbe zbog kažnjivog djela osumnjičenik, okrivljenik ili optuženik ima pravo:

(…)

– na branitelja i nesmetano uspostavljanje veze s braniteljem, i s tim pravom mora biti upoznat,

– da se brani sam ili uz branitelja po vlastitom izboru, a ako nema dovoljno sredstava da plati branitelja, ima pravo na besplatnog branitelja pod uvjetom propisanim zakonom,

– da mu se sudi u njegovoj nazočnosti, ukoliko je dostupan sudu,

(…)«

8.1. Članak 6. stavak 3. točka c. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija) glasi:

»Članak 6.

(…)

3. Svatko optužen za kazneno djelo ima najmanje sljedeća prava:

(…)

c) da se brani sam ili uz branitelja po vlastitom izboru, a ako nema dovoljno sredstava platiti branitelja, ima pravo na besplatnog branitelja, kad to nalažu interesi pravde;

(…)«

1) Načelna pravna stajališta

9. Branitelj je procesni pomoćnik okrivljenika koji svojim pravnim znanjem i procesnom vještinom pomaže okrivljeniku u pronalaženju i utvrđivanju činjenica u njegovu korist, primjeni propisa koji su za okrivljenika najpovoljniji, te korištenju procesnih prava. Pomaganjem okrivljeniku branitelj uklanja nedostatke stvarnih mogućnosti obrane u usporedbi s državnim odvjetnikom kao ovlaštenim tužiteljem, ostvarujući tako postulat »jednakosti oružja« i druge elemente načela »pravičnog suđenja« iz članka 29. stavaka 1. i 2. Ustava i članka 6. stavaka 1. i 3. Konvencije.

U predmetu Mađer protiv Hrvatske (br. 56185/07, § 160. i 161., presuda od 21. lipnja 2011.) Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) naveo je da odgovornost država ugovornica proizlazi iz radnji njihovih tijela, međutim, naglasio je da se odvjetnik, čak i kad je imenovan po službenoj dužnosti, ne može smatrati tijelom države s obzirom na neovisnost odvjetničke profesije od države. Nadalje, ESLJP je naveo da je vođenje predmeta pitanje između okrivljenika i njegovog ili njezinog branitelja, bez obzira je li branitelj imenovan po službenoj dužnosti ili je privatno izabran i plaćen te kao takvo ne može, osim u posebnim okolnostima, dovesti do odgovornosti države. Ipak, imenovanje odvjetnika koji će zastupati stranku u postupku samo po sebi ne osigurava djelotvornost pomoći (vidi predmet Imbrioscia protiv Švicarske, presuda od 24. studenoga 1993., § 38., Serija A br. 275) jer mogu postojati okolnosti u kojima država treba postupati i ne smije ostati pasivna, u slučaju kada su problemi u vezi zastupanja izneseni pred nadležne vlasti, a pitanje hoće li se pravno zastupanje moći smatrati praktičnim i djelotvornim ovisit će o okolnostima predmeta, uzevši postupak u cjelini.

Kada se radi o osobama za koje je na temelju nalaza i mišljenja vještaka utvrđeno da su kazneno djelo počinile u stanju neubrojivosti te se protiv tih osoba predlaže određivanje/produljenje mjere prisilnog smještaja u psihijatrijsku ustanovu, država, odnosno sud koji vodi kazneni postupak mora s osobitom pažnjom voditi računa je li pravno zastupanje takvih osoba praktično i djelotvorno, a sam postupak mora biti kontradiktoran da bi interesi osoba s duševnim smetnjama bili stvarno, a ne samo formalno zaštićeni. Pri tome, kontradiktornost postupka pretpostavlja da osobama lišenim slobode mora biti omogućeno prisustvovanje raspravi na kojoj se odlučuje o određivanju prisilnog smještaja, a stvarna zaštita takvih osoba podrazumijeva da osoba lišena slobode ima učinkovitu pravnu pomoć bilo izabranog ili po službenoj dužnosti postavljenog branitelja (usporedi s predmetom Čutura protiv Hrvatske, br. 55942/15, § 47., presuda od 10. siječnja 2019.).

10. Što se pak tiče prava okrivljenika da mu se sudi u njegovoj nazočnosti ESLJP je u predmetu Idalov protiv Rusije [VV] (br. 5826/03, § 175., presuda od 22. svibnja 2012.) ponovio da, iako je od najveće važnosti da okrivljenik u kaznenom postupku bude prisutan tijekom svog suđenja, postupci koji se održavaju u odsutnosti optuženika nisu uvijek nespojivi s Konvencijom ako optuženik naknadno može dobiti od suda pred kojim mu se sudi novo utvrđivanje osnovanosti optužbe, i u odnosu na primjenu zakona i u odnosu na utvrđivanje činjenica (vidi Idalov protiv Rusije, navedeno, § 170.), odnosno da se može reći da je postupak u cjelini bio pošten ako je optuženiku dopušteno podnijeti žalbu protiv presude donesene u njegovoj odsutnosti, te ima pravo prisustvovati raspravi u povodu žalbe, što uključuje mogućnost novih činjeničnih i pravnih utvrđivanja optužbe (vidi predmet Jonesa protiv Ujedinjenog Kraljevstva, br. 30900/02, odluka od 9. rujna 2003.).

Članak 6. Konvencije, kao ni članak 29. Ustava, ne sprječava osobu da se odrekne svojom slobodnom voljom, bilo izričito ili prešutno, prava na jamstva pravičnog suđenja. Međutim, odricanje od prava da se sudjeluje u postupku mora biti utvrđeno na nedvosmislen način i praćeno s minimum zaštite sukladno njegovoj važnosti. Osim toga, ono ne smije biti u suprotnosti s bilo kojim važnim javnim interesom. Uz to, prije nego što se ocijeni da se optuženik, po njegovom ponašanju, implicitno odrekao važnog prava na temelju članka 6. Konvencije, mora biti vidljivo da je on u vezi s time mogao razumno predvidjeti posljedice svog ponašanja (vidi Idalov protiv Rusije, navedeno, §§ 172. – 173.).

Konvencija ostavlja državama ugovornicama široku diskreciju u pogledu izbora sredstva kako bi se osigurale da njihovi pravni sustavi budu u skladu sa zahtjevima članka 6. Konvencije, međutim, procesna sredstva koja nudi domaće pravo i praksa moraju pokazati da su djelotvorna, osobito ako se radi o osobama s duševnim smetnjama.

Iako nije apsolutno, pravo svakoga koga se tereti za kazneno djelo da ga učinkovito brani odvjetnik, pa i službeno dodijeljen ako je to potrebno, jedno je od temeljnih obilježja poštenog suđenja. Osoba koja se tereti za kazneno djelo ne gubi korist tog prava samo zbog neprisutnosti na suđenju (vidi Mariani protiv Francuske, br. 43640/98, § 40., presuda od 31. ožujka 2005.). Od presudne je važnosti za pravednost kaznenopravnog sustava pružiti optuženom mogućnost da se primjereno brani, kako u prvom stupnju tako i po žalbi (vidi Ananyev protiv Rusije, br. 20292/04, § 41., presuda od 30. srpnja 2009.).

2) Primjena načelnih pravnih stajališta na konkretni slučaj

10.1. Pošavši od utvrđenja iz točaka 4. i 5. ove odluke, Ustavni sud primjećuje da prije donošenja osporene presude, predmetna sutkinja nije saslušala podnositelja i omogućila mu iznošenje obrane, opravdavajući nedovođenje podnositelja na raspravu situacijom uzrokovanom virusom COVID-19, tražeći uz to od podnositelja da na dan zakazanog (i održanog) ročišta dostavi potpisanu izjavu kako je suglasan da se rasprava održi bez njega. Ustavni sud napominje, da iako predmetnom spisu prileži kopija dopisa upućenog Zatvorskoj bolnici u Zagrebu od 15. travnja 2020. na kojem je potpis podnositelja, datum i jedna rečenica – »Suglasan sam!, iz istoga nije vidljivo radi li se o e-mailu ili telefaxu. Pri tome, ni forma ni sadržaj tog dopisa, a ni okolnosti uslijed kojih je podnositelj navedenu izjavu dao ne ukazuje na to da bi se radilo o valjanom odricanju podnositelja od sudjelovanja na ročištu, osobito ako se uzme u obzir važnost ročišta za samog podnositelja.

Ustavni sud nadalje primjećuje da sutkinja u osporenoj presudi nije dala nikakvo obrazloženje, zašto podnositelj nije mogao biti ispitan putem video linka, kao što je to bilo učinjeno na ročištu za odlučivanje o prijedlogu ODO-a Vinkovci za produljenje istražnog zatvora od 12. prosinca 2019. (vidi točku 4.4. obrazloženja ove odluke), a čime bi se osiguralo da postupak doista bude kontradiktoran, a legitimni interesi podnositelja zaštićeni.

Ustavni sud primjećuje da je na temelju članka 15. ZKP-a/08 sud bio dužan poučiti podnositelja o pravima koja mu na temelju tog Zakona pripadaju te o posljedicama propuštanja radnje. Nadalje, na temelju članka 64. stavka 1. točke 12. ZKP-a/08 okrivljeni ima pravo na podnošenje pravnih lijekova te se prava na žalbu može odreći samo nakon što mu je presuda dostavljena (članak 465. stavak 1. ZKP-a/08).

Konačno, s obzirom na odsutnost podnositelja s ročišta na kojem se odlučivalo o krivnji podnositelja za inkriminirana kaznena djela te posljedično i o donošenju mjere prisilnog smještaja u psihijatrijsku ustanovu, njegova prava i interese bila je dužna štititi braniteljica po službenoj dužnosti koja je bila prisutna na ročištu. Međutim, braniteljica je ostala u potpunosti pasivna, a uz to se odrekla i prava na žalbu, čime su osporena presuda i rješenje o prisilnom smještaju podnositelja istog dana postali pravomoćni. Po ocjeni Ustavnog suda, okolnosti konkretnog slučaja izazivaju takvu situaciju u kojoj država, odnosno nadležni sud ne smije ostati pasivan već je dužan ispitati može li se pravno zastupanje konkretne braniteljice smatrati praktičnim i djelotvornim za podnositelja koji nije prisutan ročištu. Propustivši izvršiti takvu kontrolu, sud je podnositelju ugrozio ispunjenje jamstava prava na pravično suđenje iz članka 29. stavka 2. alineja 3., 4. i 5. Ustava, kao i iz članka 6. stavka 3. točka c. Konvencije.

10.2. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke.

B. U ODNOSU NA OSPORENO RJEŠENJE O IZRICANJU MJERE OBVEZNOG PSIHIJATRIJSKOG LIJEČENJA I SMJEŠTAJA U PSIHIJATRIJSKU USTANOVU ZATVORENOG TIPA

11. Nakon što je na temelju nalaza i mišljenja vještaka utvrdio da je podnositelj inkriminirana protupravna djela počinio u stanju neubrojivosti, pozivom na članak 554. stavak 1. ZKP-a/08 Općinski sud u Vinkovcima izrekao je podnositelju sigurnosnu mjeru obveznog psihijatrijskog liječenja i smještaja u psihijatrijsku ustanovu zatvorenog tipa u trajanju od 6 (šest) mjeseci. S obzirom na navode podnositelja, Ustavni sud ocjenjivao je ustavnu tužbu i dopunu ustavne tužbe s aspekta ustavnog i konvencijskog prava na slobodu, kao temeljnog ljudskog prava te će stoga ustavnu tužbu razmotriti s aspekta članaka 22. i 24. stavka 3. Ustava, te članka 5. stavka 1. točke (e) i stavka 4. Konvencije.

11.1. Članak 22. Ustava glasi:

»Članak 22.

Čovjekova je sloboda i osobnost nepovrediva.

Nikomu se ne smije oduzeti ili ograničiti sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o čemu odlučuje sud.«

Mjerodavni dio članka 24. Ustava glasi:

»Članak 24.

(…)

Svaka se osoba koja je uhićena ili pritvorena ima pravo žaliti sudu, koji će bez odgode odlučiti o zakonitosti lišenja slobode.«

Na konkretne slučajeve oduzimanja ili ograničavanja slobode u postupku pred nadležnim sudom (u slučajevima određenim zakonom) uvijek se primjenjuje načelo razmjernosti.

Članak 16. stavak 2. Ustava glasi:

»Članak 16.

(…)

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.«

11.2. Članak 5. stavci 1. točka (e) i 4. Konvencije glase:

»Članak 5.

1. Svatko ima pravo na slobodu i na osobnu sigurnost. Nitko se ne smije lišiti slobode, osim u sljedećim slučajevima i u postupku propisanim zakonom:

(…)

(e) ako se radi o zakonitom lišenju slobode ... umobolnika ...

(…)

(…)

4. Svatko tko je lišen slobode uhićenjem ili pritvaranjem ima pravo pokrenuti sudski postupak u kojem će se brzo odlučiti o zakonitosti njegova pritvaranja ili njegovu puštanju na slobodu ako je pritvaranje bilo nezakonito.«

1) Načelna pravna stajališta

12. Pravo na slobodu, zajamčeno člankom 22. Ustava i člankom 5. Konvencije, jedno je od temeljnih ljudskih prava. Ključna svrha odredaba koje jamče pravo na osobnu slobodu je spriječiti proizvoljna ili neopravdana lišenja slobode (usporedi s predmetima ESLJP-a McKay protiv Ujedinjenog Kraljevstva [Vv], br. 543/03, § 30., presuda od 3. listopada 2006., ECHR 2006-X; Ladent protiv Poljske, br. 11036/03, § 45., presuda od 18. ožujka 2008.; i Krnjak protiv Hrvatske, br. 11228/10, § 36., presuda od 28. lipnja 2011.). Ustav sadrži načelo nepovredivosti slobode čovjeka, koja se može ograničiti samo pod uvjetima propisanim Ustavom.

12.1. Članci 22. i 24. stavak 3. Ustava kao i njemu korespondirajući članak 5. stavak 1.(e) i stavak 4. Konvencije, pruža, među ostalim, procesna jamstva u vezi sudskih odluka kojima se određuje prisilna hospitalizacija osoba (usporedi s Winterwerp protiv Nizozemske, br. 6301/73, § 45., presuda od 24. listopada 1979.; Rudenko protiv Ukrajine, br. 50264/08, § 104., presuda od 17. travnja 2014.; i M.S. protiv Hrvatske (br.2.), br. 75450/12, § 114. presuda od 19. veljače 2015.). Postupak koji dovodi do prisilnog smještaja pojedinca u psihijatrijsku ustanovu mora pružiti učinkovite garancije protiv proizvoljnosti s obzirom na ranjivost osoba koje pate od duševnih smetnji i potrebu da se iznesu vrlo važni razlozi kojima se opravdava bilo koje ograničenje prava na osobnu slobodu (usporedi s Rudenko protiv Ukrajine, navedeno; i Čutura protiv Hrvatske, navedeno).

12.2. Svrha članka 5. stavka 4. Konvencije je osigurati osobi lišenoj slobode pravo na sudsku kontrolu zakonitosti mjere lišenja slobode (usporedi s De Wilde, Ooms and Versyp protiv Belgije, br. 2832/66, 2835/66 i 2899/66, § 76., presuda od 18. lipnja 1971.; i Mubilanzila Mayeka i Kaniki Mitunga protiv Belgije, br. 13178/03, § 112., presuda od 12. listopada 2006.).

12.3. Zadaća je redovnih sudova detaljno i pomno ispitati sva pitanja ključna za svako lišenje slobode kako bi pritvorene osobe u praksi uživale djelotvornu postupovnu zaštitu protiv proizvoljnog lišenja slobode (usporedi s Ťupa protiv Češke Republike, br. 39822/07, § 51., presuda od 26. svibnja 2011.; i M.S. protiv Hrvatske (br. 2.), navedeno, § 146.).

12.4. Što se tiče prava na zastupanje po odvjetniku, osoba prisilno hospitalizirana jer je počinila djela kaznene prirode za koja ne može odgovarati radi neubrojivosti, radi važnosti onoga o čemu se odlučuje (pravo na osobnu slobodu kao jedno od temeljnih prava prve razine) i prirode bolesti te osobe, ima pravo na besplatno zastupanje po odvjetniku (usporedi s Megyeri protiv Njemačke, br. 13770/88, § 23., presuda od 12. svibnja 1992. i broj: U-III-1048/2015 od 15. prosinca 2015., www.usud.hr). Nadalje, ne može se očekivati da osobe smještene u zdravstvene ustanove zbog »duševne smetnje« trebaju same preuzeti inicijativu i pribaviti si pravnog zastupnika (usporedi s Winterwerp protiv Nizozemske, navedeno, § 66., i M.S. protiv Hrvatske (br. 2.), navedeno, § 153.).

12.5. Ustavni sud naglašava da se Ustavom, kao i Konvencijom, jamče prava koja su praktična i djelotvorna, a ne teorijska i prividna (usporedi sa Stafford protiv Ujedinjenog Kraljevstva [VV], br. 46295/99, § 68., presuda od 28. svibnja 2002.; i M.S. protiv Hrvatske (br.2.), navedeno, § 154.), te stoga puko imenovanje odvjetnika, a da on zapravo ne pruži pravnu pomoć u postupku, ne može ispuniti zahtjeve iz članka 22. Ustava, te članka 5. stavaka 1. točke (e) i 4. Konvencije o potrebnoj pravnoj pomoći osobama koje su prisilno lišene slobode radi »duševne smetnje«. To je zato što djelotvorno pravno zastupanje osoba s invaliditetom zahtijeva da nadležni domaći sudovi pojačano nadziru njihove pravne zastupnike (usporedi s M.S. protiv Hrvatske (br. 2.), navedeno; i N. protiv Rumunjske, br. 59152/08, § 196., presuda od 28. studenoga 2017.).

2) Primjena načelnih pravnih stajališta na konkretni slučaj

13. Ustavni sud utvrđuje da je podnositelj u ustavnoj tužbi i dopuni ustavne tužbe istaknuo prigovor procesnopravne prirode u odnosu na primjenu članaka 22. i 24. stavka 3. Ustava i članka 5. stavaka 1. točke (e) i stavka 4. Konvencije.

14. Za razmatranje (ne)osnovanosti procesnopravnih prigovora Ustavni sud treba, vezano uz postupovna jamstva zajamčena navedenim odredbama Ustava i Konvencije, a koja se odnose na preispitivanje sudskih odluka kojima se određuje prisilni smještaj podnositelja u psihijatrijskoj ustanovi, odgovoriti na pitanje jesu li u konkretnom slučaju u odnosu na podnositelja, u postupku u kojem je doneseno osporeno rješenje o određivanju prisilnog smještaja u psihijatrijskoj ustanovi, ispunjeni zahtjevi djelotvornog pravnog zastupanja osoba s duševnim smetnjama.

15. Da bi odgovorio na to pitanje Ustavni sud pošao je od činjenica i okolnosti konkretnog slučaja, sagledavajući pritom postupak kao jedinstvenu cjelinu te primjenjujući naprijed navedena pravna stajališta.

15.1. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da s braniteljicom koja mu je postavljena po službenoj dužnosti nije nikada razgovarao niti se s njom konzultirao, a tijekom postupka podnositelj je nekoliko puta izjavljivao i da ne želi branitelja. Iz spisa predmeta razvidno je da braniteljica koja je podnositelju postavljena po službenoj dužnosti nije ulagala žalbe na rješenja o određenju/produljenju istražnog zatvora podnositelju, nije postavljala pitanja niti predlagala dokaze. Konačno, nakon zaključenja rasprave, na kojoj braniteljica po službenoj dužnosti nije postavljala ikakva pitanja vještaku ni predlagala ikakve daljnje dokaze, ona se unaprijed odrekla i prava na žalbu protiv izrečene presude kao i rješenja o izricanju sigurnosne mjere prisilnog smještaja te je predložila da se osporene odluke proglase pravomoćnima danom objave. Osim toga, nije osporavala ni nalaz i mišljenje psihijatrijskog vještaka, na kojem je zasnovan prijedlog o određivanju prisilnog smještaja.

16. S obzirom na sve navedeno, Ustavni sud zaključuje da je braniteljica podnositelja zapravo djelovala samo kao pasivni promatrač postupka, a nadležni sud koji je odlučivao o krivnji podnositelja i o određivanju mjere prisilnog smještaja podnositelju propustio je poduzeti odgovarajuće mjere radi osiguranja učinkovitog pravnog zastupanja podnositelja (usporedi M.S. protiv Hrvatske (br. 2), navedeno, § 156.). U tom pogledu treba ponoviti da učinkovito pravno zastupanje osoba s duševnim smetnjama zahtijeva da nadležni domaći sudovi pojačano nadziru djelotvornost njihova pravnog zastupanja (vidi točku 12.5. obrazloženja ove odluke).

17. Slijedom svega navedenog, u odnosu na zastupanje podnositelja od strane imenovane braniteljice, Ustavni sud ocjenjuje da puko imenovanje braniteljice po službenoj dužnosti (vidi točku 4. obrazloženja ove odluke), s obzirom na utvrđenje Ustavnog suda da mu ona u konkretnom slučaju zapravo nije pružila adekvatnu pravnu pomoć, ne ispunjava zahtjeve iz članka 22. Ustava, te članka 5. stavaka 1. točke (e) i 4. Konvencije o potrebnoj pravnoj pomoći osobama koje su prisilno lišene slobode radi duševne smetnje.

Nadalje, pošavši od zaključaka iz točki 10.1. i 10.2. obrazloženja ove odluke Ustavni sud ocjenjuje da i nadležni Općinski sud u Vinkovcima u provedenom (prvostupanjskom) postupku nije ispunio zahtjev pojačanog nadzora pravnih zastupnika osoba s duševnim smetnjama, koji proizlazi iz zahtjeva djelotvornog pravnog zastupanja takvih osoba unatoč obvezi suda, iz članka 15. ZKP-a/08, da okrivljenika pouči o pravima koja mu prema tom zakonu pripadaju kao i o posljedicama propuštanja radnje.

Ustavni sud, stoga, utvrđuje da u odnosu na podnositelja pri donošenju rješenja kojim mu se izriče mjera prisilnog smještaja nisu bili ispunjeni zahtjevi djelotvornog pravnog zastupanja osoba s duševnim smetnjama te da promatrajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, u konkretnom slučaju nisu bili zadovoljeni zahtjevi djelotvorne postupovne zaštite protiv proizvoljnog/arbitrarnog određivanja prisilnog smještaja.

18. Stoga je u konkretnom slučaju došlo do povrede članka 22. Ustava i članka 5. stavaka 1. točke (e) i 4. Konvencije.

19. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci.

C. U ODNOSU NA OSPORENO RJEŠENJE O PRODULJENJU ISTRAŽNOG ZATVORA

20. Osporenim rješenjem o produljenju istražnog zatvora podnositelju je mjera istražnog zatvora produljena iz zakonske osnove navedene u članku 551. stavku 1. ZKP-a/08 te je navedeno da istražni zatvor može trajati dok traje opasnost, ali ne dulje od roka predviđenog u članku 133. stavku 1. točki 2. ZKP-a/08, odnosno ne dulje od 6 (šest) mjeseci. U ustavnoj tužbi podnositelj svoje prigovore koji se tiču prava na učinkovitu obranu podvodi pod članak 29. Ustava. Međutim, članak 29. Ustava primjenjiv je na postupak u kojem se odlučuje »o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela«, dok se u konkretnom rješenju odlučivalo o produljenju istražnog zatvora protiv podnositelja. S obzirom na navode iz ustavne tužbe, Ustavni sud je tužbu razmotrio u odnosu na eventualnu povredu postupovnih jamstava u vezi prava na osobnu slobodu, zajamčenu člancima 22. i 24. stavkom 3. Ustava i člankom 5. stavkom 4. Konvencije koji glase:

20.1. Mjerodavne odredbe Ustava glase:

»Članak 22.

Čovjekova je sloboda i osobnost nepovrediva.

Nikomu se ne smije oduzeti ili ograničiti sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o čemu odlučuje sud.«

»Članak 24.

(…)

Svaka se osoba koja je uhićena ili pritvorena ima pravo žaliti sudu, koji će bez odgode odlučiti o zakonitosti lišenja slobode.«

20.2. Mjerodavne odredbe Konvencije glase:

»Članak 5.

Pravo na slobodu i sigurnost

1. Svatko ima pravo na slobodu i na osobnu sigurnost. Nitko se ne smije lišiti slobode, osim u sljedećim slučajevima i u postupku propisanom zakonom:

(…)

c) ako je zakonito uhićen ili pritvoren radi dovođenja nadležnoj sudbenoj vlasti kad postoji osnovana sumnja da je počinio kazneno djelo ili kad je razumno vjerovati da je to nužno radi sprječavanja izvršenja kaznenog djela ili bijega nakon njegova počinjenja;

(…)

4. Svatko tko je lišen slobode uhićenjem ili pritvaranjem ima pravo pokrenuti sudski postupak u kojem će se brzo odlučiti o zakonitosti njegova pritvaranja ili o njegovu puštanju na slobodu ako je pritvaranje bilo nezakonito.

(…)«

1) Načelna stajališta

22. Svrha članka 24. stavka 3. Ustava, kojem korespondira članak 5. stavak 4. Konvencije je osigurati osobi lišenoj slobode pravo na sudsku kontrolu zakonitosti mjere lišenja slobode (usp. s presudama ESLJP-a De Wilde, Ooms i Versyp protiv Belgije, navedeno; i Mubilanzila Mayeka i Kaniki Mitunga protiv Belgije, navedeno).

22.1. Taj postupak sudske kontrole ne mora uvijek osigurati ista postupovna jamstva kao članak 6. Konvencije, ali postupak se mora provoditi u skladu s raspravnim načelom i osigurati jednakost oružja (usp. s Reinprecht protiv Austrije, br. 67175/01, § 31(c), presuda od 15. studenoga 2005.). Ključno je da osoba lišena slobode ima mogućnost iznijeti svoje argumente pred sudom, bilo osobno ili putem punomoćnika (usp. s Megyeri protiv Njemačke, br. 13770/88, § 22., presuda od 12. svibnja 1992., Serija A br. 237-A; i, mutatis mutandis, Stanev protiv Bugarske, br. 36760/06, § 171., presuda od 17. siječnja 2012.), te da ima mogućnost davati primjedbe na navode optužbe (usp. s Karachentsev protiv Rusije, br. 23229/11, § 61, presuda od 17. travnja 2018.; i odluka Ustavnog suda broj: U-III-4719/2019 od 18. prosinca 2019., www.usud.hr).

22.2. Kada je riječ o istražnom zatvoru, obavezno je održati ročište pred sudom koji odlučuje o istražnom zatvoru (usp. s Nikolova protiv Bulgaria [GC], br. 31195/96, § 58., ESLJP 1999-II, presuda od 25. ožujka 1999.; i Karachentsev protiv Rusije, navedeno, § 60.; i odluka Ustavnog suda broj: U-III-2777/2019 od 18. srpnja 2019., točka 38., www.usud.hr).

22.3. Okrivljeni koji je prethodno izabrao branitelja ima pravo biti zastupan po branitelju, te je sud dužan branitelja pozvati na ročište, kako to propisuje članak 129. ZKP-a/08 (usporedi također s presudom ESLJP-a Venet protiv Belgije, br. 27703/16, § 45., presuda od 22. listopada 2019.).

2) Primjena načelnih stajališta na ovaj predmet

23. Podnositelj ističe da mu je povrijeđeno pravo na obranu jer mu nije bilo omogućeno prisustvovati ročištu pred istražnom sutkinjom i iznositi obranu, a također ističe da nije bio u mogućnosti komunicirati sa svojom braniteljicom po službenoj dužnosti.

24. Iz predmetnog spisa vidljivo je da je podnositelj, nakon što mu je rješenjem suca istrage Županijskog suda u Vukovaru od 12. studenoga 2019. broj: Kir-440/2019-6 određen istražni zatvor iz zakonske osnove navedene u članku 551. stavku 1. ZKP-a/08, uhićen 13. studenoga 2019. u 8.30 sati te je odveden u Zatvor u Osijeku. Već sljedećeg dana, odlukom upravitelja zatvora, podnositelju su zbog psihičkog stanja određene mjere pojačanog nadzora i smještaja u posebno osiguranu prostoriju bez opasnih stvari te je upućen u Zatvorsku bolnicu u Zagrebu u kojoj se i trenutno nalazi, iz čega proizlazi da je do dana donošenja ove odluke podnositelju sloboda oduzeta oko 7 (sedam) mjeseci.

Podnositelju je istražni zatvor produljen rješenjem suca istrage Županijskog suda u Vukovaru od 12. prosinca 2019. broj: Kir-529/2019-4 iz iste zakonske osnove, međutim, iz spisa predmeta ne proizlazi da je protiv navedenog rješenja podnesena žalba.

Nakon podizanja optužnice, optužno vijeće Općinskog suda u Vinkovcima donijelo je 12. veljače 2020. rješenje broj: Kov-36/2020-8 kojim se podnositelju produljuje istražni zatvor te je odbijen prijedlog braniteljice da se istražni zatvor zamijeni mjerom opreza liječenja na slobodi. Rješenje je postalo pravomoćno 21. veljače 2020.

Optužno vijeće Općinskog suda u Vinkovcima donijelo je 27. veljače 2020. rješenje broj: Kov-36/2020-13 kojim se potvrđuje optužnica protiv podnositelja.

24.1. Posljednje ročište na kojem se odlučivalo o produljenju mjere istražnog zatvora održano je 15. travnja 2020. pred Općinskim sudom u Vinkovcima, a na kojem ročištu je ujedno zaključena rasprava u postupku utvrđivanja kaznene odgovornosti podnositelja za inkriminirana protupravna djela. Tom ročištu nazočila je braniteljica po službenoj dužnosti, međutim, od podnositelja, koji se trenutno nalazi u Zatvorskoj bolnici u Zagrebu, sud je samo dan prije zakazanog ročište tražio da dostavi potpisanu izjavu da je suglasan da se to ročište održi u njegovoj odsutnosti. Iako spisu prileži kopija dopisa upućenog zatvorskoj bolnici s potpisom podnositelja i rečenicom: »Suglasan sam!, uzevši u obzir sve okolnosti konkretnog slučaja, osobito činjenicu da se braniteljica na ročištu odrekla prava na žalbu te je rješenje o produljenju istražnog zatvora istoga dana postalo pravomoćno te da generalno gledajući nije adekvatno štitila interese svog branjenika tijekom cijelog postupka, kao i s obzirom na već utvrđenu povredu prava na pravično suđenje u odnosu na osporenu presudu (vidi točke 9.1. i 9.2. obrazloženja ove odluke) Ustavni sud smatra da je u konkretnom slučaju došlo do povrede postupovnih jamstava u odnosu na pravo na osobnu slobodu podnositelja.

25. Stoga je na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno kao u izreci.

26. Točka IV. izreke odluke temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

27. Objava ove odluke (točka VI. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2173/2020
 Zagreb, 24. lipnja 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
 mr. sc. Rajko Mlinarić, v. r.