## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-592/2000 od 25. listopada 2004.

### NN 156/2004 (10.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-592/2000 od 25. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2735

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom O. L. iz Z., koju zastupa I. Š., odvjetnik
iz Z., na sjednici održanoj dana 25. listopada 2004. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Ukidaju se presuda Županijskog suda u Zadru broj: Gž-350/98 od 1. ožujka 2000.
godine i presuda Općinskog suda u Zadru broj: P-572/92 od 4. svibnja 1998.
godine.

III. Predmet
se vraća Općinskom sudu u Zadru na ponovni postupak.

IV. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv presudâ navedenih u toč. II. izreke. Presudom
Županijskog suda u Zadru odbijena je žalba podnositeljice izjavljena protiv međupresude
Općinskog suda u Zadru broj: P-572/92 od 4. svibnja 1998. godine, kojom je utvrđeno
da tužena »C.« o. d.d. Z., F. Z., nije dužna podnositeljici isplatiti svotu
osiguranja za štetu koja je prouzročena eksplozivnom napravom postavljenom od
nepoznatog počinitelja na kući u K. dana 24./25. travnja 1992. godine.

2.
Podnositeljica smatra da su osporenim presudama povri­je­đene odredbe članaka
3., 14. stavka 2., 15. i 26. Ustava Republike Hrvatske.

U
obrazloženju ustavne tužbe podnositeljica ukazuje na po­grešnu primjenu
materijalnog prava. Ističe da u provedenom postupku nije utvrđeno tko je
podmetnuo eksplozivnu napravu i da šteta nije posljedica ratnih djelovanja niti
pobuna. Navodi da K. nije bilo zahvaćeno ratnim operacijama, te da se u
konkretnom slučaju nastala šteta ne može smatrati ratnom štetom.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

3.
Tijekom parničnog postupka utvrđeno je da je podnosite­lji­ca kod »C.« o. d.d.
Z., F. Z. osigurala svoju kuću za odmor u K., od požara i nekih drugih
opasnosti za vrijeme od 26. kolovoza 1991. do 26. kolovoza 1992. godine, da je
24./25. travnja 1992. godine došlo do eksplozije i potpunog uništenja opisane
kuće, s tim da je eksploziv podmetnut namjerno od strane nepoznatog počinitelja,
kao i to da je tuženik odbio podnositeljici isplatiti osiguraninu, pozivajući
se pritom na odredbu članka 931. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«,
broj 53/91., 73/91., 111/93., 4/94., 107/95., 91/96. i 112/99.; u daljnjem
tekstu: ZOO) i na Opće uvjeta za osiguranje imovine »C.« o. d.d. (u daljnjem
tekstu: Opći uvjeti).

4.
Odredbom članka 931. stavka 1. ZOO-a, propisano je da osi­gu­ratelj nije dužan
naknaditi štete uzrokovane ratnim operacijama ili pobunama, osim ako je drukčije
ugovoreno. Odredbom stavka 2. tog članka propisano je da je osiguratelj dužan
dokazati da je šteta uzrokovana nekim od tih događaja.

U konkretnom slučaju odgovornost za naknadu štete
temelji se na ugovornom odnosu između osiguratelja i podnositelja ustav­ne tužbe.
Stoga se na taj odnos, u skladu s odredbama članaka 142. i 902. ZOO
primijenjuju i odredbe Općih uvjeta.

Odredbom članka 28. stavka 1. Općih uvjeta navedeni
su ri­zici koji isključuju odgovornost osiguratelja. Navedena odredba glasi:

Osiguratelj nije obvezan isplatiti naknadu za štetu,
ako je ona prouzročena:

1) ratom, neprijateljstvima ili ratu sličnim
radnjama, građan­skim ratom, revolucijom, ustankom, nemirima koji nastanu iz
takvih događaja, minama, torpedima, bombama ili drugim ratnim oružjima,
zarobljavanjima, zaplijenama, uzapćenjima, ograniče­njima ili zadržavanjima i
terorizmom počinjenim iz političkih pobuda, detonacijom eksploziva, ako osoba
koja to radi djeluje zlonamjerno ili iz političkih pobuda, građanskim nemirima,
nasiljima ili drugim sličnim događajima, konfiskacijom, rekvizicijom ili
ostalim sličnim mjerama koje provodi ili namjerava provesti neka vlast ili
druga slična organizacija koja se bori za vlast ili koja ima vlast.

5. Međutim, da bi se moglo raditi o isključenju
odgovornosti osiguratelja u smislu navedene odredbe, koja predstavlja razradu
osnovnog kriterija za isključenje odgovornosti osiguratelja propisanu odredbom članka
931. ZOO, potrebno je utvrditi da se radi o šteti koja je uzrokovana ratnim
operacijama ili pobunama.

Pri
tome se oslobođenje od odgovornosti ne može pro­širivati, već je na
osiguratelju teret dokaza o tome da je šteta nastala kao posljedica ratnih
operacija ili pobuna koje se mogu promatrati samo konkretno, na određenom području,
koje je zahvaćeno takvim zbivanjima, a ne mogu se proširivati na šira područja
na kojima takvih događaja nije bilo.

6. U
presudi suda prvog stupnja navedeno je:

...Ove činjenice
iako govore o stanovitoj učestalosti eksplozija na kućama na određenom području
i određenom razdoblju same za sebe ipak ne bi bile dostatne da bi bile
tretirane kao štete uzrokovane ratnim operacijama ili pobunama kod nesporne činjenice
da na području Kožina nije bilo neposrednih ratnih operacija...

...Kao što je vidljivo jedan od uzroka koji
osiguratelja oslobođa od obveze isplate nanade štete je i detonacija eksploziva
pod uvjetom da osoba koja to radi djeluje zlonamjerno ili iz političkih pobuda.
Teško je i zamisliti situaciju da je podmetanje eksploziva učinjeno
dobronamjerno ili bolje reći slučajno te se mora primijetiti da je ovakvim
propisivanjem općih uvjeta osiguratelj i te kako zaštitio svoje interese.

7. Iz navedenog proizlazi da su unatoč neprijepornom
utvrđenju, da na području K. nije bilo ratnih operacija, sudovi otklonili
odgovornost osiguratelja, pozivom na odredbu članka 28. stavka 1. Općih uvjeta
kao samostalnu osnovu za isključenje odgovornosti osiguratelja, u dijelu u
kojem ta odredba propisuje isključenje odgovornosti osiguratelja za štetu
nastalu detonacijom eksploziva, ako osoba koja to radi djeluje zlonamjerno ili
iz političkih pobuda.

8. Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio da su
osporenim presudama prošireni razlozi za oslobođenje od odgovornosti
osiguratelja, a da za to nema temelja u odredbama mjerodavnog zakona. Stoga je
Ustavni sud utvrdio da je osporenim presudama povrijeđena odredba članka 14.
stavka 2. Ustava, kojom se jamči jednakost svih pred zakonom.

9. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe povredu
odredbe član­ka 15. Ustava, kojom se u Republici Hrvatskoj jamči ravno­prav­nost
pripadnicima svih nacionalnih manjina, te povredu odred­be članka 26. Ustava,
kojom je propisano da su državljani Repub­like Hrvatske i stranci jednaki pred
sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.

U konkretnom slučaju Ustavni sud nije utvrdio povrede
navedenih ustavnih odredbi.

10. U ustavnoj tužbi podnositeljica također ukazuje
na povredu odredbe članka 3. Ustava. Navedena ustavna odredba me­đu­tim, ne
sadrži ljudska prava i temeljne slobode zaštitu kojih Ustavni sud pruža u
postupku koji vodi temeljem odredbe članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst).

11. Na temelju odredbi članaka 73., 74. i 76.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučeno je kao pod toč.
I., II. i III. izreke, dok se odluka o objavi temlji na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvat­ske.

Broj: U-III-592/2000
Zagreb, 25. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 156/2004-2735