### NN 51/2016 (3.6.2016.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2956/2013 od 18. svibnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1376

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Mario Jelušić, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Mirjana Vatavuk iz Zagreba, koju zastupa Dubravka Mišković Prodanović, odvjetnica u Zagrebu, na sjednici održanoj 18. svibnja 2016. jednoglasno je donio

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijela je Mirjana Vatavuk iz Zagreba (u daljnjem tekstu: podnositeljica), koju zastupa Dubravka Mišković Prodanović, odvjetnica u Zagrebu.

Ustavna tužba podnesena je protiv presude Visokog upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Visoki upravni sud) broj: Us-7342/2010-4 od 20. ožujka 2013., kojom je odbijen podnositeljičin tužbeni zahtjev radi poništenja rješenja Vlade Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vlada) klasa: 080-02/10-02/59, ur. broj: 50304/2-10-03 od 29. travnja 2010.

Navedenim rješenjem Vlade podnositeljica je razriješena »položaja tajnice Ministarstva pravosuđa, s danom 8. travnja 2010.«.

Rješenjem Odbora za državnu službu klasa: UP/II-112-07/10-01/1018, ur. broj: 566-01/5-10-3 od 8. srpnja 2010. odbijena je podnositeljičina žalba protiv rješenja Ministarstva pravosuđa klasa: UP/I-112-02/10-01/35, ur. broj: 514-10-01-02-10-1 od 9. travnja 2010., kojim je podnositeljica s danom 9. travnja 2010. raspoređena na radno mjesto načelnika Službe za razvoj, praćenje i analitiku u Središnjem uredu uprave za probaciju, utvrđeno pod rednim brojem 375. Pravilnika o unutarnjem redu Ministarstva pravosuđa.

2. Podnositeljica u ustavnoj tužbi tvrdi da su joj osporenom presudom Visokog upravnog suda povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 18., 19. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) te da je povrijeđen članak 6. stavak 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispr., 14/02. i 1/06.).

U ustavnoj tužbi podnositeljica iznosi razloge zbog kojih smatra da je činjenično stanje utvrđeno pogrešno i nepotpuno i bez (odgovarajućih) dokaza te da je došlo do postupovnih povreda i pogrešne primjene materijalnog prava.

Podnositeljica zaključno predlaže ukidanje osporene presude Visokog upravnog suda i rješenja Vlade te vraćanje predmeta Vladi na ponovni postupak.

Ustavni sud nije nadležan za odlučivanje.

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) glasi:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti ... kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom ... (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

(...)«

Sukladno tome, samo ona odluka kojom je nadležni sud meritorno odlučio o biti stvari, odnosno o pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela podnositelja jest pojedinačni akt u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona u povodu kojeg je Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, nadležan štititi ljudska prava i temeljne slobode podnositelja, zajamčene Ustavom.

4. Ustavni sud utvrđuje da akti kojima se razrješuju položaja rukovodeći državni službenici iz članka 6.a Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne novine« broj 75/93., 48/99., 15/00., 127/00., 59/01., 190/03. – pročišćeni tekst, 199/03. i 79/07.) odnosno članka 74. stavaka 5. i 6. Zakona o državnim službenicima (»Narodne novine« broj 92/05., 107/07. i 27/08.) nisu pojedinačni akti iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

Radna mjesta pojedinih rukovodećih državnih službenika iz dijela odredbi prethodno navedenih zakona uređena su po »hibridnom« zakonskom modelu koji sadržava i elemente službeničkog prava i elemente dužnosničkog prava. Oni su statusno državni službenici, ali su zaposleni na mandat od 4 godine, te su podvrgnuti imenovanju i razrješenju kao da je riječ o dužnosnicima.

Sukladno opisanom zakonskom modelu, Ustavni sud utvrđuje: s aspekta zaštite individualnih ustavnih prava, sva radna mjesta osoba u tom statusu smatraju se položajnim radnim mjestima jer je tim osobama nakon isteka mandata osigurano radno mjesto u državnoj službi. Njihov ne-reizbor na položajno radno mjesto nije odlučivanje o njihovom materijalnom ustavnom pravu (kao što je pravo na rad), za koje bi Ustavni sud bio nadležan ratione materiae pružiti zaštitu. Zbog istih razloga ni njihovo razrješenje s položajnog radnog mjesta također ne predstavlja odlučivanje o njihovom materijalnom ustavnom pravu (kao što je pravo na rad) pa ne može biti predmet ustavnog spora.

5. Ustavni sud se u ovom postupku nije bavio ustavnopravnom prihvatljivošću zakonskog uređenja radnog statusa takvih službenika.

6. Članak 72. Ustavnog zakona glasi:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: ako nije nadležan ...«

7. Budući da se osporena presuda ne može smatrati aktom iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, na temelju članka 72. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki I. izreke. Objava rješenja (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2956/2013

Zagreb, 18. svibnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica

dr. sc. Jasna Omejec, v. r.