## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3688/2003 od 30. lipnja 2004.

### NN 97/2004 (15.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3688/2003 od 30. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1852

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi N. L. iz S., koju
zastupa B. K., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 30. lipnja 2004.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe N. L. iz
S. određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni
tekst) u iznosu od 6.600,00 ku­na.

III. Naknada iz točke
II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri
mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija
Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Ova odluka objavit
će se u »Narodnim novinama«.

O b r a z l o ž e n j e

1. Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijela je dana
14. studenoga 2003. godine ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka koji
se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu, smatrajući da je time povrijeđeno
njeno ustavno pravo na suđenje u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u
Zagrebu, broj: Pn-7316/94 utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava pod­no­siteljice, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava.

– dana 13. listopada
1994. godine, podnositeljica ustavne tuž­be i tužiteljica u postupku (N. L.)
podnijela je tužbu Općinskom sudu u Zagrebu radi naknade štete zbog zadobivenih
ozljeda u prometnoj nesreći kao suvozač;

– zbog istog štetnog
događaja podnositeljica je pred Op­ćinskim sudom u Zagrebu podnijela tužbu
protiv K. M., te su zbog ekonomičnosti postupanja predmet pod brojem:
Pn-7316/94 i predmet broj: Pn-2285/95 spojeni;

– glavna rasprava
održana je 13. lipnja 1995. godine, te je raspravnim rješenjem određeno
izvođenje dokaza medicinskim vještačenjem;

– dana 20. rujna 1995.
godine sud je zaprimio nalaz i mišljenje vještaka;

– novo ročište zakazano
je za dan 6. lipnja 1996. godine, ali je odgođeno;

– na ročištu održanom
17. rujna 1996. godine, naloženo je podnositeljici da dostavi medicinsku
dokumentaciju na koju se poziva u svom podnesku od 19. lipnja 1996. godine;

– podneskom od 25.
rujna 1996. godine podnositeljica je povećala svoj tužbeni zahtjev s naslova materijalne
štete za troškove stomatoloških zahvata;

– na ročištu održanom
4. travnja 1997. godine određeno je provođenje dokaza dopunskim saslušanjem
medicinskih vještaka zbog prigovora II-tuženog;

– podneskom od 8.
travnja 1997. godine podnositeljica je specificirala tužbeni zahtjev;

– ročište zakazano za
dan 20. svibnja 1997. godine nije održano zbog bolesti raspravnog suca, te je
održano 20. studenoga 1997. godine, na kojem su saslušani vještaci;

– nakon toga
podnositeljica je podneskom od 5. veljače 1998. godine ponovo preinačila
tužbeni zahtjev, zatraživši naknadu za tuđu pomoć i njegu, te predložila
provođenje medicinskog vještačenja po vještaku psihijatru uz obvezu da će
dostaviti potrebnu medicinsku dokumentaciju;

– podneskom od 6.
svibnja 1998. godine podnositeljica je predložila dopunsko saslušavanje
neurologa;

– rješenjem suda od 13.
studenoga 1998. godine određeno je provođenje dokaza medicinskim vještačenjem;

– podneskom
podnositeljice od 18. kolovoza 1999. godine požuruje se vještačenje;

– rješenjem suda od 17.
listopada 2000. godine, a na traženje podnositeljice (podnesak od 6. prosinca
1999. godine) sud je odredio novog vještaka jer je ranije određeni vještak
tražio neprimjereno veliki predujam za provođenje dokaza;

– podnositeljica je nalaz vještaka zaprimila 4.
siječnja 2001. godine, te se je o istom očitovala podneskom od 5. siječnja
2001. godine;

– podneskom od 11.
svibnja 2001. podnositeljica je požurila zakazivanje ročišta;

– sljedeće ročište
zakazano je za dan 11. ožujka 2002. godine, na kojem je zaključeno da će se
saslušati svi vještaci radi usklađivanja njihovih nalaza i mišljenja;

– ročište zakazano za
13. lipnja 2002. godine nije održano zbog nestanka električne energije;

– na ročištu održanom
11. veljače 2003. godine saslušan je II-tuženik i predloženo da se suoče
II-tuženi i podnositeljica, te je zakazano ročište za dan 16. svibnja 2003.
godine na koje podnositeljica nije pristupila;

– ročište zakazano za
dan 20. listopada 2003. godine odgo­đeno je zbog neiskazanih dostava za podnositeljicu
i I-tuženog;

– na ročištu zakazanom
za 5. prosinca 2003. godine, na prijedlog tuženih odlučeno je dopunski
saslušati vještaka, a koji je i saslušan dana 22. prosinca 2003. godine kada je
glavna rasprava i zaključena, te je zakazano ročište radi objave presude za dan
29. prosinca 2003. godine;

– dana 29. prosinca
2003. godine Općinski sud u Zagrebu donio je presudu u navedenom predmetu kojom
je naloženo tuženicima da podnositeljici na ime naknade štete solidarno isplate
iznos od 53.200,00 kuna s pripadajućim zakonskim zateznim kamatama i rješenje
kojim je naloženo podnositeljici da II-tuženiku naknadi troškove parničnog
postupka.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

U očitovanju od 16. siječnja 2004. godine
Općinski sud u Zagrebu navodi kronologiju postupanja u predmetu, te obrazlaže
trajanje postupka činjenicom da je i sama podnositeljica naknadnim povećanjem
tužbenih zahtjeva i dodatnim predlaganjem dokaza pridonijela trajanju postupka
i da se radi o najopterećenijem sudu u Republici Hrvatskoj i da u konkretnom
predmetu nije pred­­viđeno hitno postupanje.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Pravo mjerodavno za ustavnosudski postupak
sadržano je u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i od­red­bi
članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pn-7316/94, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 13.
listopada 1994. godine, tužbom podnositeljice protiv tuženika, »C. o.« d.d. iz
Z., radi naknade štete koju je pretrpjela uslijed ozljeda zadobivenih u
prometnoj nezgodi kao suvozač.

Ustavna tužba podnesena
je dana 14. studenoga 2003. godine, a do tog dana sudski postupak nije
pravomoćno okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe
postupak u ovom predmetu traje ukupno devet (9) godina, jedan (1) mjesec i
jedan (1) dan.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola, broj 1,
4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
(»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i
8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je
na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjega pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije.

Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je
ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana
proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka
prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom
ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u
dotadašnjem prav­nom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio
da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava
na donošenje sudske odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga
1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije) do 14. studenoga 2003. godine (to jest do dana podnošenja ustavne
tužbe), što ukupno iznosi šest (6) godina i devet (9) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da se u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, u postupku pred prvostupanjskim sudom ne može
govoriti o razdoblju potpune neaktivnosti suda, već da su vremenska razdoblja
između pojedinih ročišta i poduzetih radnji u postupku neprimjereno duga, te je
prvostupanjska presuda donesena devet godina nakon podnošenja tužbe.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Ocjenjujući ponašanje podnositeljice ustavne
tužbe, Ustavni sud utvrđuje da je u pravnom relevantnom razdoblju,
podnositeljica, kao tužiteljica u sudskom postupku, djelomično utjecala na
duljinu sudskog postupka. Unatoč činjenici da je podnositeljica više puta
požurivala postupak, predlaganjem dodatnih vješta­čenja, djelomično je
pridonijela dugotrajnosti predmetnog po­stupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Imajući u vidu mjerila prema kojima se ocjenjuje
složenost sudskog predmeta (opsežnost izvođenja potrebnih dokaza, broj mogućih
svjedoka koji bi trebali biti saslušani u postupku, eventualna potreba za
provedbom postupka vještačenja, vrijeme potrebno za kolanje spisa u predmetima
koji zahtijevaju suradnju više tijela, provođenje sudskog postupka u više
stupnjeva, odnosno vraćanje stvari na ponovno odlučivanje sudu nižeg stupnja te
ostale radnje i postupci koji bi mogli dovesti do zaključka da se radi o složenoj
sudskoj stvari zbog koje bi sudski postupak u cijelosti ili u pojedinom stupnju
opravdano mogao trajati dulje vrijeme) i okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni
sud utvrđuje da se u konkretnom predmetu radi o relativno složenoj sudskoj
stvari. Na takva utvrđenja upućuje potreba određivanja medicinskog vještačenja,
te potreba provođenja kombiniranog vještačenja.

Unatoč naprijed
navedenim utvrđenjima, Ustavni sud ocje­nju­je da je, trajanjem predmetnog
sudskog postupka preko devet godina, u slučaju podnositeljice povrijeđeno
ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske. Iako je u slučaju podnositeljice razvidna
izvjesna aktivnost nadležnog suda, nepoduzimanjem procesnih radnji na koje je
zakonom ovlašten, sud je pridonio dugotrajnosti navedenog postupka a time
sporom i neučinkovitom ostvarivanju podnositeljičinih prava.

5.5. DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG
POSTUPKA

U povodu isticanja nadležnog žalbenog suda o
opterećenosti brojem predmeta, Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na
organizacijske ili kadrovske probleme suda ne bi moglo smatrati oprav­danim
razlogom za nerazumno dugo trajanje sudskog postupka.

Napominje se da je
Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da su
države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima Bucholoz protiv Njemačke od 6. svibnja 1981., Guincho protiv
Portugala od 10. srpnja 1984., Union Alimentaria Sanders SA od 7. srpnja 1989.,
Brigandi protiv Italije od 19. veljače 1991. i dr.).

Ustavni sud je utvrdio
da je u razmatranom razdoblju postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu trajao
šest (6) godina i devet (9) dana, te je u tom razdoblju održano sedam ročišta
za glavnu raspravu i donijeta prvostupanjska presuda.

U odnosu na duljinu
postupka pred Općinskim sudom u Zagrebu, Ustavni sud ocjenjuje da je taj sud
bezrazložno uzrokovao odugovlačenje postupka u gore navedenom razdoblju
neaktivnosti od preko jedne (1) godine i dva (2) mjeseca, dok je nakon toga
rasprave zakazivao u redovnim razmacima.

Međutim, nikako se ne
može smatrati da bi ukupno trajanje sudskog postupka u parnici radi naknade
štete u kojoj, prema ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito složenih niti
činjeničnih niti pravnih pitanja, udovoljilo zahtjevu suđenja u razumnom roku
zajamčenom člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je
povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

6.
Općinski sud u Zagrebu izvijestio je Ustavni sud da je u konkretnom predmetu
donio presudu 29. prosinca 2003. godine. Na dan donošenja presude Općinskog
suda u Zagrebu postupak pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

Prema
stajalištu Ustavnog suda Republike Hrvatske izra­ženom u predmetu, broj:
U-IIIA-905/2003, odluka od 5. svibnja 2004. godine (»Narodne novine«, broj 58
od 7. svibnja 2004. godine) u skladu je s načelom vladavine prava da u primjeni
članka 63. Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog
prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno
relevantnom razdoblju koje prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi
završava danom podnošenja ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o
tome je li sudska odluka ipak donesena prije no što je okončan sam
ustavnosudski postupak.

7.
U konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne
tužbe Ustavnom sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud
utvrdio povredu us­tav­nog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom
1. Ustava, trajalo od 5. studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne
tužbe 14. studenoga 2003. godine.

Za
navedeno razdoblje, u kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo
na primjerenu naknadu u iznosu od 6.600,00 kuna. Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u
obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se
radi.

Uvažavajući
činjenicu da je sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka
trajanja pravno relevantnog razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i
utvrdio povredu ustavnog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje
sudske odluke u određenom roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog
zakona, u konkretnom slučaju nije potrebno primijeniti.

8.
Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i
III. izreke ove odluke.

9.
Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-3688/2003

Zagreb,
30. lipnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 97/2004-1852