## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2979/2004 od 3. veljače 2005.

### NN 24/2005 (18.2.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2979/2004 od 3. veljače 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

433

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Že­ljko Potoč­njak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija,
Agata Račan, Smilj­­ko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi Ž. P. iz N. K., koje­g zastupaju F. G. i E. M. G.,
odvjetnici u Zajedničkom odvjetničkom uredu u Z., na sjednici održanoj 3. ve­ljače
2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom,
pod poslovnim brojem: P-775/90 u najkraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od
deset (10) mjeseci, računajući od prvog iduće­g dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnosite­lju
ustavne tužbe, Ž. P. iz N. K., određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 8.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za ­njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, teme­ljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u da­lj­njem
tekstu: Ustavni zakon), podnio je 11. kolovoza 2004. godine ustavnu tužbu radi
du­ljine parničnog postupka.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Tijekom 1990. godine podnosite­lj je Općinskom sudu u Zagrebu podnio tužbu radi
isplate, protiv tužene M. R., jer da mu tužena protivno Ugovoru o osniva­nju
služnosti koji je sklopila s ­nje­govim pokojnim ocem 16. kolovoza 1977. godine
nije dozvolila korište­nje kuće za odmor, jednom godiš­nje u traja­nju od
mjesec dana.

Do 5.
studenoga 1997. godine prvostupa­njski sud održao je devet ročišta, s time da
na zad­nja dva ročišta, tužena iako uredno pozvana nije pristupila. Tijekom tog
razdob­lja sud je donio i rješe­nje o mirova­nju postupka zbog nedolaska uredno
pozvanog podnosite­lja.

Nakon
5. studenoga 1997. godine ročišta su održana 15. lip­nja 1999., na koje tužena
također nije pristupila, te 14. studenoga 2001., 5. ve­ljače 2002. i 6. ve­ljače
2003. kada je glavna rasprava zak­ljučena. Rješe­njem prvostupa­njskog suda od
6. ve­ljače 2003. godine preotvorena je glavna rasprava, radi priklopa i uvida
u ostavinski predmet.

Na ročištu
16. lip­nja 2004. utvrđeno je da je tužena umrla, te je rješe­njem prvostupa­njskog
suda od 17. lip­nja 2004. godine utvrđen prekid postupka.

Dana
19. studenoga 2004. godine rješe­njem prvostupa­njskog suda nastav­ljen je
postupak u ovoj pravnoj stvari jer je teme­ljem rješe­nja o nas­ljeđiva­nju nas­ljednikom
tužene proglašen D. R.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Mjerodavno pravo sadržano je u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske i odredbama članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski
parnični postupak započeo je 12. ve­ljače 1990. godine tužbom podnosite­lja Općinskom
sudu u Zagrebu radi isplate.

Međutim,
du­ljina postupka ne uzima se u razmatra­nje od tog dana već od 5. studenoga
1997. godine kada je stupio na snagu Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak,
u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju Konvencije), koja Konvencija u članku
6. stavku 1. jamči, između ostalog, i pravo na suđe­nje u razumnom roku.

Ustavna
tužba podnijeta je 11. kolovoza 2004. godine, a do toga dana postupak nije
pravomoćno okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne
tužbe postupak trajao ukupno četrnaest (14) godina i šest (6) mjeseci, a nakon
stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije pa do dana podnoše­nja
ustavne tužbe postupak je trajao šest (6) godina, devet (9) mjeseci i trinaest
(13) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema
sta­nju spisa, u razmatranom, pravno relevantnom razdob­lju, postupak pred Općinskim
sudom u Zagrebu traje nepunih sedam godina. Ustavni sud je utvrdio da je u
razmatranom razdob­lju Općinski sud u Zagrebu, od rad­nji koje su relevantne za
meritorno odlučiva­nje o pravima i obvezama stranaka u tom sud­skom postupku,
održao pet ročišta, zak­ljučio glavnu raspravu, ponovno je preotvorio, te donio
rješe­nje o prekidu i nastavku postupka.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA U PARNIČNOM
POSTUPKU)

Unatoč či­njenici
što podnosite­lj nije pristupio na ročište zakazano za 4. svib­nja 1995.
godine, a što je za pos­ljedicu imalo mirova­nje postupka, podnosite­lj nije
bitno pridonio du­ljini postupka, budući da je u konkretnom predmetu riječ o
postupku koji se pred sudom prvog stup­nja vodi više od četrnaest godina.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Polazeći
od či­njenice da se predmet neprekidno nalazi u postupku pred sudom prvog stup­nja,
a imajući u vidu postupa­nje nadležnog suda u razmatranom, pravno relevantnom
razdob­lju, Ustavni sud nije našao okolnosti koje bi u dosadaš­njem tijeku
postupka ukazivale na složenog sudskog predmeta, a koje bi oprav­dale
dugotrajnost postupa­nja u tom predmetu.

OCJENA
USTAVNOG SUDA

5.
Ustavni sud utvrđuje da parnični postupak u kojem je podnosite­lj podnio tužbu
radi isplate traje preko četrnaest godina. Na dugotrajnost postupka najviše je
utjecala okolnost što je tužena tijekom postupka promijenila adresu stanova­nja,
te sud tijekom du­lje­g razdob­lja nije mogao utvrditi adresu tužene. Člankom
148. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92.,
112/99., 88/01. i 117/03) propisano je da će sud nastojati od nadležnog organa
tijela uprave ili na drugi način dobiti potrebne podatke ako stranka ne može
sama saznati adresu osobe kojoj pismeno treba dostaviti. Nada­lje, člankom 84.
istog Zakona propisano je da će sud postaviti tuženiku privremenog zastupnika,
između ostalog, i ako je ­nje­govo boravište nepoznato, a tuženik nema opunomoćenika
ako se u tijeku postupka pred prvostupa­njskim sudom pokaže da bi redovan
postupak oko postav­lja­nja zakonskog zastupnika tuženiku trajao dugo, tako da
bi zbog toga za jednu ili obje stranke mogle nastati štetne pos­ljedice. S
obzirom na navedeno, proizlazi da unatoč nastoja­nju suda da dobije potrebne
podatke od nadležnih tijela (dopisi Ministarstvu unutar­njih poslova upućeni
24. siječ­nja 2001. i 24. ožujka 2001. godine), Općinski sud u Zagrebu nije iskoristio
sve mogućnosti koje mu pruža Zakon o parničnom postupku, a koje su u konkretnom
predmetu, mogle ubrzati postupak.

Osim
toga, napomi­nje se da je Europski sud za ­ljudska prava u više svojih presuda
izrijekom utvrdio da su države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne
poretke na način koji omo­gućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom
6. stav­­kom 1. Europske konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog
zahtjeva za pravilno i uredno vođe­nje sudskih postupaka (v., primjerice,
presude Europskog suda u predmetima Bucholoz protiv Njemačke od 6. svi­bnja
1981., Guincho protiv Portugala od 10. srp­nja 1984., Union Alimentaria Sanders
SA od 7. srp­nja 1989., Brigandi protiv Italije od 19. ve­ljače 1991. i dr.).
Sukladno tako izraženom stavu, a s obzirom na okolnosti predmetnog parničnog
postupka, Ustavni sud nalazi da je država dužna organizirati svoj pravni sustav
na način da se osigura suđe­nje u razumnom roku i u predmetima u kojima postoje
poteškoće pri utvrđiva­nju adrese tužene strane.

Imajući u vidu ukupnu du­ljinu postupka, neučinkovito
po­stupa­nje suda, te okolnost da se postupak i nada­lje vodi pred sudom prvog
stup­nja, Ustavni sud nalazi da je povrijeđeno pravo podnosite­lja na suđe­nje
u razumnom roku, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona,
donijeta odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog
pojedinog predmeta uz istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih
prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

8. Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu dužan je
dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donoše­nja i otpreme odluke
najkasnije osam (8) dana od dana ­njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od
isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke. Ovaj nalog teme­lji se na članku
31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2979/2004
Zagreb, 3. ve­ljače 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Že­ljko Potoč­njak,** v. r.

Odluka, NN 24/2005-433