## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-647/1999 od 28. ožujka 2002.

### NN 35/2002 (5.4.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-647/1999 od 28. ožujka 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

762

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću šestorice za odlučiva­­­­­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik
Vijeća, te suci Jurica Malčić, Ivan Matija, Že­­­­­ljko Potoč­­­­­njak, Agata
Račan i Milan Vuković, kao članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi M. F. iz
O., zastupanog po D. K., odvjetniku iz O., na sjednici održanoj dana 28. ožujka
2002. godine, donio je jednoglasno

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja.

2. Ukida se rješe­­­­­nje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-1114/97-2 od 28. trav­­­­­nja 1999. godine i predmet vraća Vrhovnom sudu
Republike Hrvatske na ponovni postupak.

3. Ova će se odluka objaviti u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­­­­­nje
```

1. Podnosite­­­­­lj je podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
protiv rješe­­­­­nja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-1114/1997-2 od
28. trav­­­­­nja 1999. godine, kojim je odbačena ­­­­­nje­gova revizija izjav­­­­­ljena
protiv presude Županijskog suda u O., broj: Gž-61/97 od 23. siječ­­­­­nja 1997.
godine, kao nedopuštena.

Presudom Općinskog suda u O.,
broj: P-7/96 od 19. studenoga 1996. godine, odbijen je podnosite­­­­­ljev tužbeni
zahtjev kojim je tražio da se tuženicima Fondu u stambenom gospodarstvu O. i
dr., zastupanima po Državnom pravobranite­­­­­ljstvu Županije o.-b. i Općine
E., naloži sklapa­­­­­nje ugovora o korište­­­­­nju stana, a koji će u
protivnom zamijeniti presuda.

2. Iz osporavanog rješe­­­­­nja
i pribav­­­­­ljenog spisa predmeta proizlazi da je podnosite­­­­­lj dana 3.
siječ­­­­­nja 1996. godine podnio tužbu u kojoj je vrijednost predmeta spora
naznačio u visini od 250,00 kn. Pozvavši se na odredbu članka 382. stavka 2.
Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91 i 91/92, u da­­­­­lj­­­­­njem
tekstu: ZPP) Vrhovni sud Republike Hrvatske odbacio je reviziju kao nedopuštenu
jer vrijednost predmeta spora pobijanog dijela pravomoćne presude nije
prelazila tada propisani iznos od 3.000,00 kn.

3. U ustavnoj tužbi podnosite­­­­­lj
ističe povrede odredaba članaka 18. i 19. Ustava Republike Hrvatske, koje
obrazlaže time da I-stupa­­­­­njski sud nije prihvatio vrijednost predmeta
spora u iznosu koji je podnosite­­­­­lj u tužbi naveo, već ga je obvezao na plaća­­­­­nje
sudske pristojbe za tužbu u iznosu od 1.500,00 kn, što bi odgovaralo
vrijednosti predmeta spora od 15.000,00 kn.

Tumačeći odredbu članka 382.
stavka 2. ZPP podnosite­­­­­lj smatra da vrijednost predmeta spora očito nije
vezana na onaj iznos koji navede tužite­­­­­lj, već na stvarnu vrijednost
predmeta spo­ra kako ju odredi sud.

Stoga smatra da je izravno
povrijeđeno ­­­­­nje­govo pravo na izjav­­­­­ljiva­­­­­nje revizije, uslijed če­ga
je povrijeđeno i ­­­­­nje­govo pravo na zakonito postupa­­­­­nje pred sudovima.

Predlaže usvaja­­­­­nje
ustavne tužbe, ukida­­­­­nje osporavanog rješe­­­­­nja i vraća­­­­­nje predmeta
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Prema odredbama članka 59.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99 i 29/02 – u da­­­­­lj­­­­­njem tekstu: Ustavni zakon), svatko može
pod­nijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojima je odlučeno o ­­­­­nje­govim
pravima i obvezama ili o sum­­­­­nji ili optužbi zbog kaž­­­­­njivog djela,
povrijeđeno ­­­­­ljudsko pravo ili teme­­­­­ljna sloboda zajamčena Ustavom,
odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (re­gionalnu) samoupravu.
Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih
lijekova ne­go poseban institut za ocjenu poje­dinačnih akata tijela državne vlasti
i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ­­­­­ljudskih prava i teme­­­­­ljnih
sloboda čovjeka, zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni
sud, tijekom postupka pruža­­­­­nja ustavnosudske zaštite, unutar zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučiva­­­­­nja o
pravima i obvezama pojedinca došlo do ustavno nedopuštenog posiza­­­­­nja u ­­­­­ljudska
prava i teme­­­­­ljne slobode građana.

5. Analizom navoda ustavne tužbe,
osporenog rješe­­­­­nja, pred­meta spisa i relevantnih propisa, Ustavni sud je
utvrdio da je Vrhovni sud odbacio reviziju podnosite­­­­­lja protivno odredbama
članaka 38., 40. stavaka 2. i 3. i 382. stavka 2. ZPP-a.

Odredbom članka 38. ZPP
propisano je da kad se spor vodi o postoja­­­­­nju najamnog ili zakupnog
odnosa, ili iz odnosa korište­­­­­nja stana odnosno poslovnih prostorija,
vrijednost se računa prema jednogodiš­­­­­njoj najamnini odnosno zakupnini,
osim ako je riječ o najamnom ili zakupnom odnosu zak­­­­­ljučenom na kraće vri­jeme.

Odredbom članka 40. stavka 2.
ZPP propisano je da je u drugim slučajevima, kad se tužbeni zahtjev ne odnosi
na novčanu svotu, mjerodavna vrijednost predmeta spora ona koju je tužite­­­­­lj
naznačio u tužbi. Stavkom 3. istog članka propisuje se da ako je u slučaju iz
stavka 2. tužite­­­­­lj vrijednost predmeta spora očito suviše visoko ili suviše
nisko naznačio, tako da se postav­­­­­lja pita­­­­­nje stvarne nadležnosti,
sastava suda ili prava na izjav­­­­­ljiva­­­­­nje revizije, sud će, najkasnije
na pripremnom ročištu, a ako pripremno ročište nije održano, onda na glavnoj
raspravi prije početka rasprave o glavnoj stvari, brzo i na prikladan način
provjeriti točnost naznačene vrijednosti.

Odredbom članka 382. stavka
2. ZPP bilo je propisano da revizija nije dopuštena u imovinskopravnim
sporovima u kojima se tužbeni zahtjev odnosi na potraživa­­­­­nje u novcu, na
predaju stvari ili izvrše­­­­­nje kakve druge činidbe, ako vrijednost predmeta
spora pobijanog dijela pravomoćne presude ne prelazi 3.000,00 kn.

6. Iz prvostupa­­­­­njskog
spisa predmeta proizlazi da je podno­site­­­­­lj u tužbi naveo vrijednost spora
u iznosu od 250,00 kn, a da je prije prvog ročišta glavne rasprave pozvan na
plaća­­­­­nje sudske pristojbe za tužbu u iznosu od 1.500,00 kn.

Sukladno Tarifi sudskih
pristojbi, koja je sastavni dio tada važeće­g Zakona o sudskim pristojbama
(»Narodne novine«, broj 74/95, u da­­­­­lj­­­­­njem tekstu: Tarifa), vrijednost
pristojbe od 1.500,00 kn odgovara vrijednosti predmeta spora u iznosu od
6.000,00 do 15.000,00 kn.

Poziva­­­­­njem podnosite­­­­­lja
na plaća­­­­­nje pristojbe za tužbu, koju je ovaj i platio, sud je, u
konkretnom slučaju, prije početka rasprav­­­­­lja­­­­­nja o glavnoj stvari
izmijenio vrijednost predmeta spora u smislu odredbe članka 40. stavka 2. ZPP.

S obzirom da je sud na
opisani način izmijenio vrijednost predmeta spora podnosite­­­­­lju se nije
smjelo uskratiti pravo na izjav­­­­­ljiva­­­­­nje revizije.

7. U svezi s povredama Ustava
istaknutima u ustavnoj tužbi, ovaj je Sud utvrdio da je rješe­­­­­njem Vrhovnog
suda Republike Hrvatske kojim je odbačena podnosite­­­­­ljeva revizija kao nedo­puštena,
povrijeđeno podnosite­­­­­ljevo ustavno pravo iz članka 18. Ustava Republike
Hrvatske.

U vezi s istaknutom povredom
odredbe članka 19. stavka 1. Ustava ovaj Sud napomi­­­­­nje da se istom uređuje
načelo zakonitosti u radu državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti. Na
ovoj odredbi Ustava ne teme­­­­­lji se ustavno pravo pojedinca, pa se samo na
toj odredbi ne može zasnovati ustavna tužba. U odredbi članka 19. stavka 2.
Ustava zajamčuje se ustavno pravo pojedinca da može, ako je nezadovo­­­­­ljan
pojedinačnim aktom uprave ili tijela koja imaju javne ovlasti, zatražiti da u
određenom postupku nadležni sud odluči o zakonitosti tog akta. U konkretnom slučaju,
rješavanom pred redovnim sudom, povreda ove odredbe Ustava nije moguća.

8. Slijedom navedenog Ustavni
sud je, teme­­­­­ljem odredbi članka 69. i 72. Ustavnog zakona, odlučio kao u
izreci.

Broj: U-III-647/1999
Zagreb, 28. ožujka 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 35/2002-762