### NN 35/2016 (19.4.2016.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-27/12-5 od 23. ožujka 2016.

35 19.04.2016 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-27/12-5 od 23. ožujka 2016.

35 19.04.2016 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-27/12-5 od 23. ožujka 2016.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

986

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Sanje Štefan, predsjednice vijeća, Borisa Markovića i Blanše Turić, članova vijeća, te više sudske savjetnice Jadranke Jelić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Autocesta Rijeka-Zagreb d.d., Zagreb, Koturaška cesta 43, kojeg zastupa predsjednik uprave Željko Denona, protiv rješenja tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, klasa: UP/I-344-07/12-01/63, urbroj: 376-10/HP-12-02 (DM) od 4. srpnja 2012., u predmetu radi izvršenja odluke o utvrđivanju postojanja odgovarajućih uvjeta za zajedničko korištenje dijela kabelske kanalizacije, u sjednici vijeća održanoj 23. ožujka 2016.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev kojim tužitelj Autocesta Rijeka-Zagreb d.d. traži poništavanje rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije klasa: UP/I-344-07/12-01/63, urbroj: 376-10/HP-12-02 (DM) od 4. srpnja 2012.

II. Odbija se prijedlog tužitelja za odgodu izvršenja pobijanog rješenja.

III. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Uvodno naznačenim rješenjem tuženika se utvrđuje da tužitelj nije postupio po konačnom i izvršnom rješenju tuženika klasa: UP/I-344-01/10-01/555, urbroj: 376-04/HP-12-20 (DM) od 12. travnja 2012. (točka 1. izreke), a u točki 2. izreke tog rješenja se nalaže tužitelju da postupi na način pobliže naveden u članku 2. stavku 2.1. Ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trgovačkog društva Autocesta Rijeka-Zagreb d.d. iz izvršnog rješenja navedenog u točki 1. rješenja, na način i u roku također pobliže navedenim.

Protiv navedenog rješenja je tužitelj podnio tužbu u kojoj u bitnom ističe te obrazlaže razloge zbog kojih smatra da ista nije na zakonu utemeljena, zbog nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja, odnosno nepravilno izvedenog zaključka u svezi utvrđenog činjeničnog stanja, što je konačno dovelo i do nepravilne primjene materijalnog prava. Tužitelj dodaje da je u konkretnom slučaju riječ o odluci koja nije izvršna, jer upravni spor pokrenut protiv te odluke nije još dovršen. Također smatra da je ta odluka na način definiran u osporenom rješenju neprovediva odnosno izvršenje određeno na nezakonit način.

Nadalje navodi i druge razloge zbog kojih smatra da u postupku koji je prethodio donošenju predmetne odluke koja je ovdje izvršni naslov nije na nedvojben način utvrđeno da je upravo tužitelj infrastrukturni operater, već smatra da je to HAC koji je ujedno i prema odredbama Zakona o cestama, korisnik i upravitelj autocesta, a tužitelj samo koncesionar. Zbog toga zaključuje da nije niti u obvezi izvršiti predmetnu odluku.

Također dodaje da nije u mogućnosti izvršiti dio naloženih radnji u vidu omogućavanja pristupa elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi i povezanoj opremi jer bi to bilo protivno rješenju Ministarstva pomorstva, prometa i infrastrukture, Uprave prometne inspekcije, Službe inspekcije cesta, klasa: UP/I-340-02/12-03/348, urbroj: 530-11-12-02 od 1. lipnja 2012., pa se nastavno pobliže osvrće i na sadržaj predmetne odluke odnosno ističe razloge koji se tiču merituma ove upravne stvari.

Ujedno tužitelj predlaže i odgodu izvršenja rješenja sve do donošenja pravomoćne odluke o meritumu ove upravne stvari.

U odgovoru na tužbu tuženik se protivi svim navodima tužitelja iz razloga koje nastavno ističe i obrazlaže.

Prije svega tuženik navodi da je utvrđeno da tužitelj nije postupio po konačnom i izvršnom rješenju tuženika od 12. travnja 2012., te da u tužbi isključivo ističe razloge koji se tiču ocjene zakonitosti odluke koja je ovdje izvršni naslov, odnosno odluke klasa: UP/I-344-01/10-01/555, urbroj: 376-04/HP-12-20 (DM) od 12. travnja 2012., koji nisu odlučni za ocjenu zakonitosti rješenja u ovoj stvari. Dodaje da prema odredbi članka 18. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08. i 90/11.) protiv odluka i drugih upravnih akata tuženika nije dopuštena žalba, ali se protiv njih može pokrenuti upravni spor pred Visokim upravnim sudom Republike Hrvatske te da odluke i drugi upravni akti tuženika postaju izvršni dostavom stranci. Također da kada je u odluci ili drugom upravnom aktu tuženika utvrđeno da se radnja, koje je predmet izvršenja može izvršiti u ostavljenom roku, odluka ili drugi upravni akt tuženika postaju izvršni istekom tog roka.

Slijedom toga da je pobijano rješenje u svemu doneseno temeljem zakona, te u okviru propisane zakonske ovlasti.

Tuženik se osvrće i na navod tužitelja da izvršenje na način kako je određeno nije moguće provesti jer bi bilo u protivnosti s rješenjem Ministarstva pomorstva, prometa i infrastrukture od 1. lipnja 2012., kojim se zabranjuje izvođenje radova u vrijeme turističke sezone, pa s tim u vezi ističe da je predmetno rješenje koje je ovdje izvršni naslov tužitelj primio još 17. travnja 2012. dakle prije rečenog rješenja od 1. lipnja 2012. Time je bio u obvezi odnosno u mogućnosti izvršiti naloženo tim rješenjem, zbog čega navode istaknute u tom pravcu također smatra treba odbiti kao neosnovane.

Tuženik predlaže Sudu da tužbu tužitelja u cijelosti odbije.

Sukladno odredbi članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10. i 143/12.) odgovor na tužbu tuženika dostavljen je tužitelju radi izjašnjavanja.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

U postupku je Sud uzeo u obzir sve činjenice utvrđene u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja, te utvrdio da tužbeni zahtjev nije osnovan.

Iz podataka spisa predmeta proizlazi da je u konkretnom slučaju izvršni naslov odluka tuženika klasa: UP/I-344-01/10-01/555, urbroj: 376-04/HP-12-20 (DM) od 12. travnja 2012., kojom je utvrđen sadržaj Ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trgovačkog društva Autocesta Rijeka-Zagreb d.d., između trgovačkih društava Univerzalne telekomunikacije d.d. (kao Najmoprimac) i Autocesta Rijeka-Zagreb d.d. (kao Najmodavac).

Prema članku 2. stavku 2.1. navedenog Ugovora, tužitelj je bio u obvezi osigurati pristup svojoj izgrađenoj elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi i povezanoj opremi te dostaviti trgovačkom društvu Univerzalne telekomunikacije d.d. svu raspoloživu tehničku dokumentaciju, a predmetnu odluku koja je ovdje temelj za izvršenje je tužitelj primio 17. travnja 2012. pa je ista s protekom roka u kojem je tužitelj bio dužan postupati po naloženom postala izvršna.

Nakon toga je inspektor elektroničkih komunikacija tuženika pokrenuo postupak inspekcijskog nadzora u svezi postupanja tužitelja po navedenoj odluci, a tužitelj ponovo u očitovanju od 3. srpnja 2012. ponavlja razloge i navode koje je već iznosio i u postupku koji je prethodio donošenju odluke koje je ovdje izvršni naslov. Tako ističe da ta odluka nije konačna niti izvršna sve dok se ne dovrši upravni spor koji je tužbom pokrenuo protiv te odluke.

Međutim, ti navodi nisu odlučni za ocjenu zakonitosti osporenog rješenja jer je odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 37/08. i 90/11. – nadalje: ZEK) propisana ovlast inspektora za obavljanje poslova inspekcijskog nadzora nad primjenom ZEK-a i propisa donesenih temeljem tog Zakona. Među ostalim u slučaju utvrđivanja povrede odredaba ZEK-a i podzakonskih propisa ovlašten je narediti usklađivanje obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga s odredbama ZEK-a te sukladno tome donijeti odgovarajuće rješenje.

S obzirom na to da je prema navedenoj odluci tužitelj bio obvezan osigurati pristup svojoj izgrađenoj elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi i povezanoj opremi u ostavljenom roku od primanja te odluke što tužitelj u ostavljenom roku nije učinio odnosno postupio po naloženom, to je temeljem članka 12. stavka 1., članka 112. stavka 1. točke 8. i stavka 6. ZEK-a i članka 96. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09.) riješeno kao u izreci osporenog rješenja.

Također se dodaje da je presudom ovog Suda poslovni broj: UsII-17/12 od 13. svibnja 2015. dovršen upravni spor pokrenut u povodu tužbe tužitelja podnesene protiv odluke tuženika od 12. travnja 2012., na način da je ista odbijena.

Prigovori koje tužitelj ponavlja u tužbi, a tiču se ocjene zakonitosti te odluke od 12. travnja 2012. nisu odlučni za rješenje predmetne upravne stvari.

Također niti prijedlog tužitelja za odgodu izvršenja pobijane odluke iz naprijed navedenih razloga nije osnovan, te se s time u vezi napominje da je odgoda izvršenja dopuštena samo iznimno uz skupno ispunjenje zakonom propisanih pretpostavki, koje ovdje nisu ispunjene, niti tužitelj u prijedlogu ističe konkretne razloge na kojima temelji prijedlog, pa je isti valjalo odbiti.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Broj: UsII-27/12-5

Zagreb, 23. ožujka 2016.

Predsjednica vijeća
Sanja Štefan, v. r.