### NN 93/2025 (20.6.2025.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5801/2021 od 15. lipnja 2025.

Ustavni sud Republike Hrvatske

1273

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Mato Arlović, Sanja Bezbradica Jelavić, Dražen Bošnjaković, Ante Galić, Biljana Kostadinov, Lovorka Kušan, Maša Marochini Zrinski, Rajko Mlinarić, Goran Selanec, Frane Staničić i Miroslav Šumanović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Stanko Grbavac iz Splita, kojeg zastupa Jure Grbavac, odvjetnik u Splitu, na sjednici održanoj 15. travnja 2025. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Županijskog suda u Šibeniku broj: Gž-109/2021-2 od 30. kolovoza 2021.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Šibeniku na ponovni postupak.

IV. Utvrđuje se da je zbog dugotrajnosti parničnog postupka podnositelju ustavne tužbe Stanku Grbavcu iz Splita, Spinčićeva 2H, povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) te mu se na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst) određuje primjerena naknada u iznosu od 2.805,00 eura.

V. Naknada iz točke IV. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

VI. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Stanko Grbavac iz Splita (u daljnjem tekstu: podnositelj) podnio je ustavnu tužbu u povodu rješenja Županijskog suda u Šibeniku broj: Gž-109/2021-2 od 30. kolovoza 2021. (u daljnjem tekstu: rješenje drugostupanjskog suda), kojim je prihvaćena žalba tuženika Hanza Media d.o.o. (ranije: EPH Media d.o.o.) i ukinuta presuda Općinskog suda u Sinju broj: P-488/10 od 15. travnja 2011. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda) te odbačena tužba podnositelja.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu osporenim rješenjem povrijeđena ustavna prava i jamstva propisana člancima 16., 18., 29. stavkom 1., 35., 90. stavcima 4. i 5. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj: 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.). Također, ističe i povredu konvencijskih prava zajamčenih člankom 13. stavkom 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06. i 13/17.; u daljnjem tekstu: Konvencija) te člankom 1. Protokola broj 1 uz Konvenciju.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Splitu, Stalne službe u Sinju (ranije: Općinski sud u Sinju; u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: P-488/2010.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

4. Predmet parničnog postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku je tužbeni zahtjev podnositelja za isplatu 60.000,00 kuna s pripadajućom zakonskom zateznom kamatom protiv tuženika kao nakladnika, na ime naknade neimovinske štete radi povrede prava osobnosti nastale objavom članka u Jutarnjem listu od 11. prosinca 2009.

5. Prvostupanjskom presudom od 15. travnja 2011. prihvaćen je tužbeni zahtjev podnositelja te je tuženiku naloženo isplatiti podnositelju 60.000,00 kuna zajedno s pripadajućim zakonskim zateznim kamatama (točka 1. izreke) kao i troškove parničnog postupka od 8.050,00 kuna (točka 2. izreke).

5.1. Tuženik je protiv prvostupanjske presude izjavio žalbu od 28. rujna 2011.

6. Rješenjem Financijske agencije, Regionalnog centra Zagreb, Nagodbenog vijeća ZG06, Zagreb, klasa: UP/I-110/07/13-01/4332, ur. broj: 04-06-13-4332-21 od 31. srpnja 2013. nad društvom EPH media d.o.o. otvoren je postupak predstečajne nagodbe (rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu broj: Tt 14/25001 od 4. studenoga 2014. proveden je upis rješenja o otvaranju postupka predstečajne nagodbe).

7. Županijski sud u Šibeniku (u daljnjem tekstu: drugostupanjski sud) obavijestio je podneskom od 7. studenoga 2013. prvostupanjski sud da je tuženik podneskom od 12. rujna 2013. predložio prekid postupka, te je stoga vratio predmetni spis s uputom da postupi u skladu s člankom 70. Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi (»Narodne novine« broj 144/12., 81/13. i 112/13.) i odredi prekid postupka.

8. Prvostupanjski sud, rješenjem broj: Pu P-5895/2015 od 26. svibnja 2020., prekinuo je postupak u ovoj pravnoj stvari »iz razloga nepostojanja pravne osobe« (točka 1. izreke). U točki 2. izreke navedenog rješenja taj je sud riješio da će se postupak nastaviti kada pravni slijednik tuženika EPH Media d.o.o. preuzme postupak. U obrazloženju navedenog rješenja navedeno je sljedeće:

»(...) S obzirom da je tuženik prestao postojati, Sud je, primjenom odredbe čl. 212., st. 1. točke 4. Zakona o parničnom postupku ('Narodne novine' broj 53/91, 91/92, 58/93, 112/99. 88/01, 117/03, 88/05, 2/07, 84/08, 123/08, 57/11, 148/11, 25/13 i 89/14) odlučio kao pod točkom I. izreke ovog Rješenja. Prekid postupka uzrokuje to da prestaju teći svi rokovi određeni za obavljanje parničnih radnji, te za trajanja prekida postupka, sud ne može poduzimati nikakve radnje u postupku. Postupak koji je prekinut iz naprijed navedenog razloga, nastavit će se kada pravni slijednik pravne osobe preuzmu postupak a kako je to i propisano odredbom članka 215. stavka 1. ZPP-a, pa je sukladno ovoj odredbi odlučeno kao pod točkom II. izreke Rješenja.«

9. Podnositelj je podneskom od 8. lipnja 2020. obavijestio prvostupanjski sud da je Ugovorom o pripajanju od 25. rujna 2015. dotadašnji tuženik, trgovačko društvo EPH Media d.o.o., pripojen društvu Europapress Holding d.o.o., te da je rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu broj: Tt-15/31200-2 od 2. studenoga 2015. navedeno pripajanje upisano u sudski registar.

9.1. Također, podnositelj je prvostupanjski sud obavijestio da je rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu broj: Tt 16/22520 od 1. srpnja 2016. u sudski registar upisana promjena tvrtke Europapress holding d.o.o. Nova tvrtka glasi: Hanza Media d.o.o. Podnositelj je stoga označio trgovačko društvo Hanza Media d.o.o. kao pravnog slijednika dotadašnjeg tuženika te predložio prvostupanjskom sudu pozvati navedeno društvo na preuzimanje postupka.

10. Rješenjem prvostupanjskog suda od 24. rujna 2020. trgovačko društvo Hanza Media d.o.o. pozvano je kao pravni slijednik tuženika preuzeti postupak u ovoj pravnoj stvari.

11. Tuženik je podneskom od 9. listopada 2020. obavijestio prvostupanjski sud da je rješenjem Trgovačkog suda u Zagrebu broj: Tt-15/33139 od 13. studenoga 2015. u sudski registar upisano brisanje EPH Media d.o.o. nakon pravomoćno okončanog postupka pripajanja društvu Europapress holding d.o.o. Također je potvrdio da je trgovačko društvo Europapress holding d.o.o. potom promijenilo tvrtku u Hanza Media d.o.o., te da Hanza Media d.o.o. preuzima postupak u predmetnoj pravnoj stvari u svojstvu tuženika.

11.1. Tuženik je nadalje napomenuo da je rješenje o sklapanju predstečajne nagodbe postalo pravomoćno 27. kolovoza 2014. te da podnositelj nije predmetnu tražbinu prijavio u postupku predstečajne nagodbe, zbog čega ona nije mogla biti osporena te da stoga tužbu podnositelja treba odbaciti.

12. Prvostupanjski sud je rješenjem od 4. prosinca 2020. nastavio postupak prekinut 26. svibnja 2020. te je 17. veljače 2021. proslijedio parnični spis drugostupanjskom sudu radi donošenja odluke u povodu žalbe tuženika.

13. Rješenjem drugostupanjskog suda prihvaćena je žalba tuženika te je ukinuta prvostupanjska presuda od 15. travnja 2011. i odbačena tužba podnositelja.

13.1. Mjerodavni dio obrazloženja glasi:

»(...) U ovom je postupku rješenjem prvostupanjskog suda od 26. svibnja 2020. godine (str. 103. – 104. spisa predmeta) određen prekid postupka temeljem odredba članka 70. Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi ('Narodne novine' br. 108/12, 144/12, 81/13, 112/13, dalje ZFPPN), a radi otvaranja postupka predstečajne nagodbe nad tuženikom a rješenjem od 4. prosinca 2020. godine određen je nastavak postupka.

Prema priloženom popisu vjerovnika (str. 137. – 153. spisa predmeta) proizlazi da tužitelj Stanko Grbavac u zakonskom roku svoju tražbinu iz ove parnice nije prijavio u smislu odredbe čl. 54. ZFPPN.

Prema odredbi članka 81. stavak 1. i 2, ZFPPN na temelju predstečajne nagodbe dužnik se oslobađa obveze da vjerovniku isplati iznos koji je veći od postotka prihvaćenog u stečajnoj nagodbi, a nakon sklapanja predstečajne nagodbe nije dopušteno pokretanje ovršnog, upravnog ili parničnog postupka protiv dužnika radi utvrđenja i ostvarenja tražbine koja je nastala prije otvaranja predstečajne nagodbe, a u tom postupku nije prijavljena od strane vjerovnika, niti je tu tražbinu dužnik uvrstio u popis obveza prema vjerovnicima iz članka 60. stavak 3. toga zakona, s tim da, prema stavku 3. citiranog članka, u odnosu na tražbine vjerovnika utvrđene u postupku predstečajne nagodbe i obuhvaćene predstečajnom nagodbom ovršni i upravni postupci pokrenuti prije otvaranja predstečajne nagodbe će se obustaviti, a u parničnim postupcima sud će u odnosu na te tražbine odbaciti tužbu na prijedlog dužnika podnesene nakon pravomoćnosti rješenja o potvrdi predstečajne nagodbe.

Slijedom navedenog, imajući u vidu svrhu predstečajne nagodbe (članak 20. ZFPPN) kao i obvezu vjerovnika da prijavom tražbine zaštiti svoja prava, proizlazi da – ako je vjerovnik propustio prijaviti tražbinu, a dužnik tu tražbinu ne navede u izvješću, vjerovnik više ne može ostvariti svoju tražbinu u parničnom niti bilo kojem drugom postupku.

Dakle, tužitelj koji predmetnu tražbinu nije prijavio u predstečajnoj nagodbi niti je sudjelovao u postupku radi sklapanja predstečajne nagodbe nad dužnikom – tuženikom, protekom roka za prijavu potraživanja u tom postupku izgubio je procesnu legitimaciju i nakon zaključenja iste nije više ovlašten voditi ovaj parnični postupak, slijedom čega je valjalo pobijanu presudu ukinuti i tužbu odbaciti, a temeljem odredba čl. 81. ZFPPN. (...)«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

14. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu osporenim rješenjem povrijeđena ustavna prava i jamstva zajamčena člancima 16., 18., 29. stavkom 1., 35., 90. stavcima 4. i 5. Ustava te konvencijska prava zajamčena člankom 13. Konvencije i člankom 1. Protokola broj 1 uz Konvenciju.

14.1. Podnositelj povredu prava na pravično suđenje obrazlaže prigovarajući trajanju parničnog postupka, navodeći da je ono »krajnje nepravično«, jer u konkretnom slučaju nije sporna samo činjenica što je o žalbi odlučeno 10 godina nakon njezinog podnošenja, već i negativna posljedica koju je podnositelj pretrpio »zbog prekoračenja razumnog roka«.

14.2. Podnositelj smatra da bi ishodio meritornu odluku »da je drugostupanjski sud u primjerenom roku od dvije godine od pokretanja žalbenog postupka donio odluku (...)«.

14.3. Smatra tako, jer je Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi (»Narodne novine« broj 108/12.; u daljnjem tekstu: ZFPPSN) prvi put stupio na snagu 1. listopada 2012., odnosno 18 mjeseci nakon zaključenja glavne rasprave. Međutim, ZFPPSN nije sadržavao odredbe koje bi utjecale na njegov pravni položaj. Navodi da je tek 29. lipnja 2013., odnosno 23 mjeseca nakon zaključenja glavne rasprave, stupio na snagu Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi (»Narodne novine« broj 81/13.; u daljnjem tekstu: ZID ZFPPSN) kojim je, između ostalog, izmijenjen i članak 81. ZFPPSN-a (članak 48. ZID ZFPPN-a), čija se primjena proširila i na parnične postupke koji su u tijeku. Također ističe da navedena odredba nije bila na snazi niti u trenutku donošenja osporenog rješenja, jer je prestala važiti 1. rujna 2015., kada je stupio na snagu novi Stečajni zakon (»Narodne novine« broj 71/15.).

14.4. Nadalje navodi da sudska tumačenja ZFPPSN-a (i njegovih kasnijih izmjena i dopuna) predstavljaju i grubu povredu načela zabrane retroaktivne primjene zakonskih odredbi te povredu načela razmjernosti. Smatra da mu je osporenom interpretacijom zakona nametnut prekomjeran teret, koji se ogleda u obvezi da kontinuirano prati oglase FINA-e o otvaranju predstečajnih postupaka kako bi u kratkom roku prijavio tražbinu i na taj način izbjegao prekluziju prava na sudsku zaštitu prava na čast i ugled.

14.5. Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenog rješenja Županijskog suda u Šibeniku.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

15. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku prije svega treba odgovoriti na pitanje je li, u posebnim okolnostima ovog predmeta, drugostupanjski sud postupio pretjerano formalistički odbacivši podnositeljevu tužbu i time podnositelju povrijedio pravo na pravično suđenje u aspektu prava na pristup sudu zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da... sud pravično... odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«

15.1. Članak 29. stavak 1. Ustava, između ostaloga, osigurava svakome pravo da od suda zatraži i dobije djelotvornu sudsku zaštitu u vezi sa svojim pravima ili obvezama. Riječ je o »pravu na sud«, kojemu je važan aspekt i pravo na pristup sudu. Bilo bi nezamislivo da se u pravnom poretku utemeljenom na vladavini prava strankama priznaju postupovna jamstva u postupku koji je u tijeku, a da se pritom ne štiti ono što u osnovi omogućuje korištenje tim jamstvima, a to je pristup sudu. Pravo na pristup sudu ne uključuje samo pravo pokrenuti postupak već i pravo na »rješavanje« spora od strane suda. Pravo na pristup sudu mora biti »praktično i učinkovito«, a ne »teoretsko ili iluzorno«, s obzirom na istaknuto mjesto koje pravo na pošteno suđenje zauzima u demokratskom društvu (predmet Europskog suda za ljudska prava /u daljnjem tekstu: ESLJP/ Zubac protiv Hrvatske [Vv], br. 40160/12, § 77., presuda od 5. travnja 2018.).

15.2. Pravo na pristup sudu nije i ne može biti apsolutno pravo. Ono je podvrgnuto ograničenjima (osobito kad je riječ o pretpostavkama koje se tiču dopuštenosti ulaganja pravnih lijekova), jer po samoj svojoj naravi zahtijeva regulaciju države koja u tom pitanju ima izvjesnu slobodu procjene. Ta ograničenja, međutim, ne smiju umanjiti pristup sudu na takav način ili do takve mjere da time bude narušena sama bit »prava na sud«. Nadalje, ograničenje prava na pristup sudu neće biti spojivo s pravom na pravično suđenje ako ne teži legitimnom cilju te ako ne postoji razuman odnos razmjernosti između upotrijebljenih sredstava i legitimnog cilja koji se nastoji ostvariti (vidi, primjerice, odluke Ustavnog suda broj: U-III-2466/2017 od 23. listopada 2019. i broj: U-III-4567/2019 od 20. veljače 2020., sve na www.usud.hr, te predmete ESLJP-a Egić protiv Hrvatske, br. 32806/09, § 48., presuda od 5. lipnja 2014., i Zubac protiv Hrvatske [Vv], § 78., navedeno).

15.3. Prema stajalištu ESLJP-a poštovanje formaliziranih pravila parničnog postupka, kroz koji stranke osiguravaju odlučivanje o građanskom sporu, vrijedno je i važno jer se tako može ograničiti diskrecijska sloboda, osigurati jednakost oružja, spriječiti proizvoljnost, osigurati učinkovito odlučivanje u sporu i presuđivanje u razumnom roku te osigurati pravna sigurnost i poštovanje suda (Zubac protiv Hrvatske [Vv], § 96., navedeno). Međutim, »pretjerani formalizam« u tumačenju postupovnih odredaba i ocjena jesu li one u konkretnom slučaju ispunjene, može biti u suprotnosti sa zahtjevom osiguranja praktičnog i učinkovitog prava na pristup sudu i dovesti do povrede prava pojedinca na učinkovitu zaštitu suda (Zubac protiv Hrvatske [Vv], § 97., navedeno, te odluka Ustavnog suda broj: U-III-3931/2019 i dr. od 15. veljače 2022., www.usud.hr). Ocjena radi li se u konkretnom slučaju o pretjeranom formalizmu u pravilu ovisi o ispitivanju predmeta u cjelini i posebnim okolnostima predmeta. Pri donošenju te ocjene, ESLJP je često u svojoj praksi isticao pitanja »pravne sigurnosti« i »pravilnog djelovanja pravosudnog sustava« kao dva središnja elementa za povlačenje razlike između pretjeranog formalizma i prihvatljive primjene postupovnih formalnosti. Posebice je smatrao da je pravo na pristup sudu narušeno kada pravila prestanu služiti ciljevima pravne sigurnosti i pravilnog djelovanja pravosudnog sustava te tvore neku vrstu prepreke koja sprječava odlučivanje nadležnog suda o osnovanosti predmeta parnične stranke (Zubac protiv Hrvatske [Vv], § 98., navedeno, i tamo navedenu praksu).

15.4. Ustavni sud u svojoj dosadašnjoj praksi iznio je stajalište da pretjerani (ekscesivni) formalizam u odlučivanju postoji onda kada su pravna stajališta proizvod »mehaničke« primjene pozitivnog prava, bez uzimanja u obzir konteksta i bez sagledavanja pravnog problema kao jedinstvene cjeline. S aspekta zaštite ustavnih prava podnositelja, ali i s aspekta temeljnih vrijednosti ustavnog poretka Republike Hrvatske, takva je primjena pozitivnog prava na konkretne slučajeve neprihvatljiva (odluka broj: U-III-2184/2009 od 13. studenoga 2014., točka 26.1., »Narodne novine« broj 145/14.).

16. U konkretnom slučaju Ustavni sud smatra potrebnim odgovoriti na pitanje predstavlja li odbacivanje tužbe podnositelja zbog neprijavljivanja njegove tražbine u postupku predstečajne nagodbe (pokrenute nad tuženikom) pretjerani formalizam.

16.1. Za davanje odgovora na ovo pitanje Ustavni sud cijeni relevantnim stajališta koja je ESLJP zauzeo u presudi od 11. veljače 2025. donesenoj u predmetu Merćep protiv Hrvatske (br. 47880/20, presuda od 11. veljače 2025.), u kojoj je naveo sljedeće (neslužbeni prijevod):

»(...)

26. Iz ukupnosti odredaba Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi (vidi §§ 2. – 10.) proizlazi da je svrha predstečajnog postupka bila namirenje samo sporazumnih i drugih nespornih dugova, a ne svih postojećih ili potencijalnih obveza između dužnika i njegovih vjerovnika. Sud stoga prihvaća argument Županijskog suda u Zagrebu koji je naveo u svojoj prvoj odluci – a ponovio ga je podnositelj u svom zahtjevu Sudu – da bi tuženik osporio tu tražbinu čak i da ju je podnositelj prijavio na vrijeme u predstečajnom postupku (vidi točku (iv) u § 17.). To proizlazi iz činjenice da tuženik nije uvrstio tražbinu podnositelja u popis obveza u predstečajnom postupku te ju je osporavao tijekom cijelog parničnog postupka.

27. Stoga, u svakom slučaju, o tražbini podnositelja trebalo bi odlučiti u predmetnom parničnom postupku (vidi § 8.). U tim okolnostima, odbacivanje tužbe podnositelja isključivo zbog nepravovremene prijave njegove tražbine u predstečajnom postupku predstavljalo je pretjerani formalizam koji je povrijedio samu bit njegova prava na pristup sudu.

28. Vlada je tvrdila da bi odlučivanje o osnovanosti tražbine podnositelja u parničnom postupku bilo protivno cilju postupka predstečajne nagodbe (vidi § 3.) koji podrazumijeva davanje dužniku s financijskim poteškoćama veću kontrolu nad njegovom sudbinom.

29. Sud smatra da argument Vlade nije osnovan. Da je tuženik htio da se o tražbini podnositelja odluči u predstečajnom postupku, mogao je tu tražbinu jednostavno uvrstiti u popis obveza. S tim u vezi također treba napomenuti da se parnični postupak koji je pokrenut protiv dužnika prije pokretanja predstečajnog postupka mogao, prema Zakonu o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi, prekinuti samo na zahtjev dužnika (vidi § 8.), te da je tuženik u ovom slučaju zatražio od Općinskog suda prekid parničnog postupka tek nakon što je već istekao rok za prijavu tražbina vjerovnika (vidi §§ 12.-13.). To znači da je trgovačko društvo imalo punu kontrolu nad time hoće li tražbina podnositelja biti ispitana u parničnom ili predstečajnom postupku.

30. Prema tome, došlo je do povrede članka 6. stavka 1. Konvencije.

(...)«

17. Polazeći od iznesenog, Ustavni sud utvrđuje kako je u konkretnom slučaju prvostupanjska presuda kojom je prihvaćen tužbeni zahtjev podnositelja donesena 15. travnja 2011. te je tuženik protiv nje izjavio žalbu. Nakon podnošenja žalbe stupio je na snagu ZFPPSN te je nad tuženikom otvoren postupak predstečajne nagodbe. Prvostupanjski sud, rješenjem od 26. svibnja 2020., prekinuo je predmetni parnični postupak i utvrdio da će se isti nastaviti kada pravni slijednik tuženika preuzme postupak. Pravni slijednik tuženika preuzeo je podneskom od 9. listopada 2020. postupak te istaknuo da podnositelj nije prijavio svoje potraživanje u postupku predstečajne nagodbe. Rješenjem prvostupanjskog suda od 4. prosinca 2020. nastavljen je parnični postupak te je spis dostavljen drugostupanjskom sudu radi odlučivanja o žalbi. Rješenjem drugostupanjskog suda ukinuta je presuda Općinskog suda u Sinju i odbačena je tužba podnositelja.

17.1. Iz obrazloženja osporenog rješenja proizlazi kako drugostupanjski sud nije ispitao ima li okolnost što je tuženik tijekom parničnog postupka osporavao podnositeljevu tražbinu, značaj za položaj podnositelja u postupku predstečajne nagodbe, nego je svoju odluku ograničio isključivo na mehaničku primjenu članka 81. stavka 2. Zakona o financijskom poslovanju i predstečajnoj nagodbi (»Narodne novine« broj 108/12., 144/12., 81/13. i 112/13.; u daljnjem tekstu: ZFPPN/13). Ovo osobito stoga što je navedena odredba stupila na snagu tijekom žalbenog postupka, dvije godine nakon donošenja prvostupanjske presude. Naime, s obzirom na to da je tuženik osporavao podnositeljevu tražbinu tijekom parničnog postupka (ne samo pred prvostupanjskim sudom već i u žalbenom postupku), ne preostaje drugo nego zaključiti da bi se tuženo društvo usprotivilo njegovoj tražbini čak i da ju je prijavio u postupku predstečajne nagodbe.

17.2. Polazeći od iznesenog, Ustavni sud utvrđuje kako je na okolnosti konkretnog slučaja primjenjivo stajalište ESLJP-a izneseno u predmetu Merčep protiv Hrvatske (navedeno) te da je drugostupanjski sud u konkretnom slučaju formalistički tumačio i primijenio članak 81. stavak 2. ZFPPN-a/13, bez uzimanja u obzir okolnosti konkretnog slučaja. Prihvaćanjem načelnih stajališta ESLJP-a iznesenih u predmetu Merčep protiv Hrvatske (navedeno), Ustavni sud donosi ovu odluku koja ima značaj promjene prakse Ustavnog suda u predmetima istovjetne činjenične i pravne naravi.

17.3. Slijedom navedenoga, prema ocjeni Ustavnog suda, podnositelju je propustom drugostupanjskog suda povrijeđeno ustavno i konvencijsko pravo na pravično suđenje u aspektu prava na pristup sudu.

18. Iz sadržaja ustavne tužbe i spisa parničnog predmeta proizlazi da je podnositelju duljinom parničnog postupka povrijeđeno i pravo na suđenje u razumnom roku.

18.1. Ustavno i konvencijsko jamstvo zaštite prava na suđenje u razumnom roku, premda je dio ukupnosti ustavnih odnosno konvencijskih postupovnih jamstava prava na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava odnosno članka 6. stavka 1. Konvencije (čiju je povredu Ustavni sud već utvrdio u aspektu prava na pristup sudu) zasebno se razmatra u nastavku ovog obrazloženja.

18.2. Razumnost duljine postupka uvijek se mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i mjerodavnih tijela, te važnost predmeta postupka za podnositelja.

18.3. Ustavni sud utvrđuje da je u trenutku podnošenja ustavne tužbe postupak a priori nerazumno dugo trajao. Naime, od podnošenja tužbe podnositelja (14. siječnja 2010.) do zaprimanja rješenja drugostupanjskog suda (21. rujna 2021.) postupak je trajao jedanaest (11) godina, osam (8) mjeseci i sedam (7) dana.

18.4. U odnosu na postupanje nadležnih sudova treba navesti da se postupak vodio pred prvostupanjskim i drugostupanjskim sudom. Tijekom žalbenog postupka pokrenut je postupak predstečajne nagodbe nad tuženikom (31. srpnja 2013.), zbog čega je rješenjem prvostupanjskog suda od 26. svibnja 2020. prekinut parnični postupak. Prekid parničnog postupka trajao je šest mjeseci (do 4. prosinca 2020.). Pritom treba primijetiti šestogodišnju neaktivnost prvostupanjskog suda (vidi točke 7. i 8. obrazloženja odluke).

18.5. Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju nije riječ o složenom predmetu i da podnositelj u razmatranom razdoblju nije pridonio duljini trajanja postupka.

19. Slijedom navedenoga, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelju povrijeđeno pravo da sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava odnosno člankom 6. stavkom 1. Konvencije.

19.1. Ustavni sud utvrđuje visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na suđenje u razumnom roku uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

20. Utvrdivši povredu prava na pravično suđenje u aspektu prava na pristup sudu te prava na suđenje u razumnom roku, zbog čega se osporeno rješenje ukida te predmet vraća Županijskom sudom u Šibeniku na ponovno suđenje, Ustavni sud nije razmatrao ostale prigovore podnositelja navedene u ustavnoj tužbi.

21. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) odlučeno je kao u izreci (točke I., II. i III.). U skladu s člankom 63. stavkom 3. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama IV. i V. izreke odluke. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka VI. izreke).

Broj: U-III-5801/2021

Zagreb, 15. travnja 2025.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.