## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9073/2010-4 od 3. studenoga 2010.

### NN 7/2011 (17.1.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9073/2010-4 od 3. studenoga 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

151

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Ane Berlengi Fellner kao predsjednice vijeća, mr. sc. Ivice Kujundžića i Ljiljane Karlovčan-Đurović kao članova vijeća, te sudske savjetnice Marine Katanec kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski telekom d.d., Zagreb, kojeg zastupa punomoćnica Maja Mandić, protiv odluka tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-03/09-01/680, urbroj: 376-05-09-13DB/MLJK od 12. srpnja 2010., radi rješavanja spora između korisnika i operatora javnih komunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 3. studenoga 2010.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Pobijanom odlukom tuženog tijela pod točkom 1. izreke usvojen je prigovor pretplatnika Veljka Ljubojevića iz Rijeke, za račun HALO usluge br. 5005613257-117-1 za 5. mjesec 2009. godine, za pretplatnički broj 051/673-532 izdan od strane tužitelja.

Točkom 2. izreke odluke naloženo je tužitelju da u roku od 15 dana od dana primitka ove odluke pretplatniku Veljku Ljubojeviću izda novi račun za obavljene javne komunikacijske usluge ispostavljene za račun HALO usluge za 5. mjesec 2009., umanjen za iznos od 723,00 kn + PDV, koji se odnosi na obračun usluge s dodanom vrijednošću, te ako je račun već plaćen u cijelosti pretplatniku vratiti više zaračunati iznos.

Tužitelj u tužbi protiv osporenog rješenja navodi da osporava zakonitost odluke, te da osporenu odluku pobija iz svih razloga navedenih u članku 10. Zakona o upravnim sporovima.

Tužitelj navodi da je 3. studenoga 2009. zaprimio dopis tuženog tijela od 27. listopada 2009., kojim je zatraženo očitovanje tužitelja na prigovor korisnika Veljka Ljubojevića iz Rijeke na dio računa telekomunikacijskih usluga koja se odnosi na usluge s dodanom vrijednosti.

Tužitelj navodi da je 24. lipnja 2009., zaprimio pisani prigovor korisnika na dio računa za svibanj 2009., koji se odnosi na obračun usluga s dodanom vrijednosti.

Tužitelj je nakon izvršene administrativno tehničke provjere navedeni prigovor proslijedio mrežnom operateru Optima telekomu d.d. koji je nakon svoje administrativno tehničke provjere isti prigovor proslijedio operateru Mag-DRIVE d.o.o. koji je trebao postupiti s prigovorom sukladno odredbama članka 49. stavak 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama i članka 30. stavak 6. dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Tužitelj smatra da je Mag-DRIVE d.o.o. jedini mogao usvojiti prigovor korisnika. Tužitelj smatra nadalje da tuženo tijelo nije moglo naložiti tužitelju da umanji iznos koji se odnosi na obračun usluge s dodanom vrijednosti u račun korisnika. Smatra da je pogrešan stav tuženog tijela da je pravna osnova za određivanje obveza tužitelju članak 22. stavak 10. Pravilnika te smatra da je time tuženo tijelo povrijedilo odredbu članka 209. Zakona o općem upravnom postupku.

Tužitelj se slaže da međusobni odnosi među operatorima nisu predmet konkretnog upravnog postupka, međutim, predmet postupka je nesumnjivo bio obračun usluga s dodanom vrijednosti u čijem pružanju sudjeluju sva tri operatera. Tužitelj je stoga na provedenoj usmenoj raspravi izričito tražio od tuženog tijela da kao stranku pozove i operatora Mag-DRIVE d.o.o., te smatra da je svakim pozivom korisnika prema telefonskom broju 060, na kojem je operator Mag-DRIVE d.o.o. pružao usluge s dodanom vrijednosti, nastao poseban ugovorni odnos između korisnika i navedenog operatora.

Tužitelj nadalje smatra da je tuženo tijelo omogućilo navedenom operatoru da izbjegne odgovornost koju ima prema kranjem korisniku. Navodi da je tuženo tijelo prekoračilo rok od četiri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva pretplatnika do rješavanja spora, te je stoga tuženo tijelo trebalo obrazložiti razloge zbog kojih je taj rok prekoračen. Nadalje, tužitelj smatra da je propust pozivanja operatora Mag-DRIVE d.o.o. na usmenu raspravu doveo do povreda načela materijalne istine, pa ističe da tužitelj u konkretnom slučaju ni na koji način nije mogao biti sudionik u pružanju protuzakonite usluge od strane navedenog operatora, jer je kao pristupni operator u cijelosti ispunio svoje zakonske i ugovorne obveze prema pretplatniku i drugim operatorima, te mu omogućio pozivanje brojeva na kojima se pružaju usluge s dodanom vrijednosti. Tužitelj smatra da je tuženo tijelo povrijedilo i odredbu članka 135. stavak 1. i članka 136. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku.

Stoga predlaže da Sud tužbu uvaži, a osporavanu odluku poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu prigovara svim navodima iz tužbe te u bitnom navodi da tužitelj ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga s korisnikom, te korisnik putem mreže tužitelja ostvaruje pristup javno dostupnim komunikacijskim uslugama za koje mu onda tužitelj izdaje račun. S druge strane da bi pružalo usluge s dodanom vrijednosti trgovačko društvo Mag- DRIVE d.o.o. iz Zagreba kao operator usluga s dodanom vrijednošću, putem mreže Ot-Optima telekom d.d. svog pristupnog operatora spaja na javnu komunikacijsku mrežu.

Tuženo tijelo ne pronalazi ništa sporno u činjenici da mu se kao korisnik obratio sa zahtjevom za rješenje spora. To iz razloga što je zakonodavac korisniku omogućio dodatnu zaštitu putem Hrvatske agencije za elektroničke komunikacije kao nacionalne, neovisne regulatorne agencije, nadležne, između ostalog, za rješavanje sporova između korisnika operatora na način propisan člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama i prema odredbama Pravilnika.

Tuženo tijelo navodi da je korisniku nakon što je iskoristio svoje pravo pred operatorima u svezi prigovora na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu u skladu s odredbama članka 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama ostala mogućnost da se obrati Agenciji. Agencija je postupala u skladu sa odredbama mjerodavnih zakona i propisa donesenih na temelju istih, te poštujući pravila postupka zatražila očitovanje svih operatora uključenih u proces pružanja i korištenja usluge, dakle, očitovanje tužitelja, Optima telekoma d.d. i Meg-DRIVE d.d.

Tuženo tijelo navodi da se na temelju svih činjenica iznesenih u postupku utvrdilo da se radi o nezakonitoj usluzi samim time i obračunu i naplati nezakonite usluge.

Uzimajući u obzir da u konkretnom slučaju nitko ne osporava da je došlo do utvrđenih nezakonitosti, te uzimajući u obzir činjenicu da je tužitelj ovlašteni operater s kojim korisnik ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih komunikacijskih usluga, te da tužitelj izdaje račun korisniku za obavljene usluge, to je tuženo tijelo tužitelja obvezalo korisniku otpisati navedeni iznos računa, odnosno ako je račun već podmiren obvezalo ga na povrat novca korisniku.

Tuženo tijelo ističe da je tužitelj jedini operator koji u nastaloj situaciji pravno gledajući može u skladu s člankom 22. stavak 10. Pravilnika, ispraviti račun na kojem je došlo do obračuna i naplate nezakonite usluge. Također tuženo tijelo ističe da je tužitelj taj koji će ako korisnik ne podmiri račun jedini izvršavati prisilnu naplatu.

Tuženo tijelo nadalje ističe da su odredbom članka 22. Pravilnika propisane obveze operatora u slučajevima prigovora i traženja naknade, obveza operatora na administrativnu provjeru zaduženog iznosa, detaljnu provjeru tehničke ispravnosti mreže i opreme, te provjeru dostupnosti pretplatničke linije po prigovoru korisnika. Tuženo tijelo u odnosu na prigovor tužitelja za uključivanje Mag- DRIVE d.o.o. u postupak, smatralo je da za isto nije bilo osnove, obzirom da je nesporno utvrđeno postojanje nepravilnosti koja se može ispraviti jedino na način da izdavatelj računa, tužitelj kao sudionik u pružanju protuzakonite usluge istu ispravi.

Tuženo tijelo ističe da tužitelj ima pravo sva potraživanja koja ne ostvaruje zbog nezakonitog postupanja druge ugovorne strane u ovom slučaju Mag-DRIVE d.o.o. zahtijevati u posebnom postupku pred nadležnim tijelima, jer pravni odnos između tužitelja i drugih operatera uređenih njihovim međusobnim ugovorom nije predmet ovog postupka. Tuženo tijelo isto tako ističe da nije isključeno pravo tužitelja da pokrene regulatorni spor pred Agencijom u smislu odredbe članka 20. Zakona o elektroničkoj komunikaciji.

Nadalje, tuženo tijelo osporava prigovor tužitelja o dugotrajnosti vođenja postupka ističući da su navedene tvrdnje paušalne i neutemeljene, pogotovo što je tuženo tijelo poduzelo sve radnje koje se odnose na utvrđivanje činjenica i okolnosti koje su bile važne za rješavanje upravne stvari. Isto tako tuženo tijelo osporava navode tužitelja da je činjenično stanje nepotpuno i nepravilno utvrđeno.

Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 49. stavak 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08) propisano je da ako pretplatnik podnese prigovor operatoru javno dostupnih telefonskih usluga na iznos koji im je zadužen za pružanje usluga s dodanom vrijednosti, ili prigovor na kakvoću pružene usluge u skladu s člankom 50. ovog Zakona, operator javno dostupnih telefonskih usluga će prigovor pretplatnika nakon provjere, proslijediti operatoru usluge s dodanom vrijednosti, u roku od 15 dana od dana za primanje tog prigovora.

Stavkom 5. navedenog članka Zakona, propisano je da u slučaju iz stavka 4. ovog članka, operater javno dostupnih telefonskih usluga mora dostaviti operateru usluga s dodanom vrijednošću ime i prezime i adresu, naziv i sjedište pretplatnika, te provjerene podatke o spornom računu ili usluzi. Stavkom 6. navedenog članka Zakona, propisano je da operator usluga s dodanom vrijednosti mora prigovor iz stavka 4. ovog članka riješiti sukladno članku 50. ovog Zakona. Stavkom 7. navedenog članka Zakona, propisano je da primjena obveze iz stavka 4. i 5. ovog članka pobliže se uređuje međusobnim ugovorom, koji sklapaju operatori javno dostupnih telefonskih usluga i operator usluga s dodanom vrijednošću. Osnovne odredbe tog ugovora sastavni su dio općih uvjeta poslovanja operatora javno dostupnih telefonskih usluga.

Odredbom članka 22. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj: 154/08) propisane su obveze operatora javnih komunikacijskih usluga u svezi prigovora i traženje naknade od strane pretplatnika.

Stavkom 7. navedenog članka Pravilnika, propisano je da u slučaju podnošenja prigovora iz stavka 1. ovog članka, a kad se prigovor odnosi na usluge čiji je davatelj operator različit od operatora koji je izdao račun, operator izdavatelj računa je dužan postupiti u skladu sa stavcima 3. i 4. ovog članka, te ako utvrdi da ne postoji administrativna ili tehnička pogreška na njegovoj strani, prigovor pretplatnika s potpunom dokumentacijom proslijediti operatoru koji je pružio uslugu na koji se navedeni prigovor odnosi. Nakon zaprimljenog prigovora operator koji je pružio spornu uslugu dužan je postupiti u skladu s ovim Pravilnikom, te o provedenom postupku obavijestiti podnositelja prigovora i operatora koji je izdao račun.

Stavkom 10. navedenog članka Pravilnika, propisano je da pretplatniku koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovog članka operator izdaje novi račun za obavljene usluge ako se provjerom utvrdi da je u razdoblju na koje se odnosi prigovor postala tehnička ili koja druga neispravnost, prijevara ili zlouporaba za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje. Ako je račun već plaćen u cijelosti pretplatniku se vraća više zaračunati iznos, ili se taj iznos umanjuje u računu za prvo sljedeće razdoblje.

Iz sadržaja spisa predmeta dostavljenih uz odgovor na tužbu vidljivo je da je pretplatnik, korisniku usluge, naveo da je prilikom pozivanja broja 060 887 701 došlo do zlouporabe, obzirom da mu je prilikom pozivanja spornog broja davan signal zauzeća linije, te da nije ostvario poziv ali mu je isti unatoč tome naplaćen.

Korisnik je priložio sporni račun za navedenu uslugu, i ispis poziva za 8. mjesec 2009. godine.

Tuženo tijelo je uvidom u sporni račun utvrdilo da je obračunato 241 poziv prema broju 060 887 701, odnosno usluga sa dodanom vrijednosti. Radi navedenog tuženo tijelo je tražilo očitovanje od operatora u vezi članka 49. stavak 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te člankom 7. stavkom 1. i 2. dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih usluga. Na traženje tuženog tijela Optima telekom d.d. je dostavio zatraženi ispis između kojih i za broj 060 887 701., te je tuženo tijelo utvrdilo da se za svih 241 poziv na navedeni broj nije dana najavna poruka, odnosno da je u dužini do 3 sekunde dana tonska signalizacija zauzeća linije.

Tuženo tijelo je sukladno odredbama Pravilnika utvrdilo da se tako registrirani pozivi ne smatraju ostvarenim pozivima i nisu smjeli biti naplaćeni pretplatniku. Tuženo tijelo je nakon provedene usmene rasprave ispitalo sve činjenice u postupku i ocijenilo, te utvrdilo da su međusobni odnosi tužitelja Optima telekoma d.d. i Mag-DRIVE d.o.o. u vezi s plaćanjem naknade za korištenje iz javne komunikacijske mreže uređeni njihovim međusobnim ugovorima, što nije predmet navedenog postupka, i ako se u konkretnom slučaju za pružanje i korištenje usluge s dodanom vrijednosti radi o sudjelovanju više operatera koji svoje međusobne odnose reguliraju svojim međusobnim ugovorima a s obzirom da je utvrđeno da je usluga s dodanom vrijednosti pružena suprotno pozitivnim propisima, svaki sudionik u pružanju protuzakonite usluge je dužan snositi svoju odgovornost.

Na kraju tuženo tijelo je zaključilo da tužitelj ima pravo svoja potraživanja koja ne ostvaruje zbog nezakonitog postupanja druge ugovorne strane, u konkretnom slučaju Mag-DRIVE d.o.o., zahtijevati u posebnom postupku pred nadležnim tijelima. S druge strane, tuženo tijelo utvrdilo je da je tužitelj jedini operator koji pravno gledajući može u skladu s člankom 22. stavak 10. Pravilnika ispraviti račun na kojem je došlo do obračuna i naplate nezakonite usluge jer je isti izdao račun.

Slijedom citiranih zakonskih propisa i sadržaja spisa predmeta nedvojbeno proizlazi da je tuženo tijelo u provedenom postupku utvrdilo da operator usluge s dodanom vrijednosti nije postupio sukladno članku 7. dodatku 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga jer nije osigurao da se na početku svakog poziva, a prije početka pružanja usluge najavi cijena poziva i početak naplate, nije omogućio prekid poziva nakon najave iz prethodnog stavka, u roku od najmanje dvije sekunde, a prije početka naplate poziva, kako bi korisnik mogao pravovremeno odustati od uporabe usluge, te je za 241 poziv koji su trajali duže od tri sekunde dao tonsku signalizaciju zauzeća linije čime su registrirani pozivi i isti naplaćeni.

Nakon takvog utvrđenja zlouporabe za koju je utvrđeno da je uzrokovalo povećano zaduženje pretplatniku tuženo tijelo je pravilno utvrdilo da je tužitelj sukladno odredbi članka 22. stavak 10. Pravilnika, je dužan izdati novi račun za obavljanje javno komunikacijske usluge umanje za navedene pozive koji su proizašli iz zlouporabe, odnosno postupanja suprotnog članku 7. dodatka 5. Pravilnika.

S obzirom na navedeno, prema ocjeni ovog Suda, osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, s obzirom na to da je tuženo tijelo prilikom donošenja osporavane odluke pravilno primijenilo zakon i propise utemeljene na zakonu, potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje.

Prigovori tužitelja izneseni u tužbi su iz naprijed navedenih razloga potpuno neosnovani.

Trebalo je stoga na temelju članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92), tužbu odbiti kao neosnovanu.

Odluka pod točkom II. izreke temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-9073/2010-4
Zagreb, 3. studenoga 2010.

Predsjednica vijeća
Marina Katanec v. r.

Presuda, NN 7/2011-151