## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1807/2000 od 21. veljače 2001.

### NN 19/2001 (9.3.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1807/2000 od 21. veljače 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

354

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu:
sudac Jasna Omejec, kao predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan
Matija, Ivan Mrko­njić i Vice Vukojević, kao članovi Vijeća, odlučujući o
ustavnoj tužbi Tvrtke »M G H« Z., koju zastupa M. B., odvjetnik iz Z., na
sjednici Vijeća održanoj dana 21. ve­ljače 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba
se usvaja, te se ukida:

– presuda Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-5509/1998-4 od 19. srp­nja 2000. godine,

– rješe­nje
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda,
klasa: UP/II-413-06/98-01/214, urbroj: 513-02-02/27-98-2 od 12. svib­nja 1998.
godine i

– rješe­nje
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinarnice Z., klasa:
413-06/98-01/1067MRS/FJ, urbroj: 383-02-41-16-98-2 od 26. ve­ljače 1998.
godine.

II. Predmet se vraća
prvostupa­njskom tijelu na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Tvrtka »M G H« Z.,
zastupana od M. B., odvjetnika iz Z., podnijela je ustavnu tužbu u vezi s
presudom Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5509/1998-4 od 19. srp­nja
2000. godine, kojom je odbijena žalba podnosite­ljice izjav­ljena protiv rješe­nja
Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda,
klasa: UP/II-413-06/98-01/214, urbroj: 513-02-02/27-98-2 od 12. svib­nja 1998.
godine.

Navedenim rješe­njem odbijena
je žalba podnosite­ljice i potvrđeno rješe­nje Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Carinarnice Z., klasa: 413-06/98-01/1067MRS/FJ, urbroj:
383-02-41-16-98-2 od 26. ve­ljače 1998. godine, a kojim je odbijen kao
neosnovan zahtjev podnosite­ljice za izmjenu podataka u ICD broj: 4518 od 11.
trav­nja 1997. godine CI J.

2. Podnosite­ljica smatra da
je, prilikom odlučiva­nja o ­njenom zahtjevu za izmjenu podataka i sma­nje­nje
carinske pristojbe, Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Carinska uprava
osporenim rješe­njima pogrešno protumačila i primijenila Carinski zakon
(»Narodne novine«, broj 53a/91, 64/91, 33/92, 26/93, 106/93, 92/94 i 60/98),
kao mjerodavni materijalni propis u konkretnom slučaju.

Naime, podnosite­lja je kod
Carinarnice Z. pokrenula postupak za izmjenu podataka u izvoznoj carinskoj
deklaraciji broj: 4518 od 11. trav­nja 1997. godine CI J., jer je u fakturama
koje je priložila uz deklaraciju pogrešno navela cijenu robe. U navedenoj
fakturi, podnosite­ljica je naznačila i iznos ukupnog materijala, a koji iznos
se nije smio naznačiti u toj fakturi, obzirom da se radi o materijalu koji nije
vlasništvo podnosite­ljice, već je kao repromaterijal uvezen radi dorade za
stvarnog vlasnika, pozivom na odredbu članka 56. stavka 1. Carinskog zakona.

Do opisane greške, u iznosu
od 1.379,67 USD, došlo je propustom djelatnika podnosite­ljice.

Kako se u konkretnom slučaju
radilo o izvozu opleme­njene robe koja je uvezena teme­ljem naznačene odredbe članka
56. stavka 1. Carinskog zakona, to u fakturalnu vrijednost, koja predstav­lja i
carinsku osnovicu, ne ulazi vrijednost uvezene robe. U konkretnom slučaju fakturalna
vrijednost robe, odnosno carinska osnovica navedena u popratnoj izvoznoj
carinskoj deklaraciji, mora biti uma­njena za vrijednost takve uvezene robe
(repromaterijala).

Radi ovakve očite greške,
podnosite­ljica je podnijela zahtjev za izmjenu podataka u Izvoznoj carinskoj
deklaraciji broj: 4518 od 11. trav­nja 1997. godine, Carinarnici Z., pozivom na
odredbu članka 250. Carinskog zakona, međutim, isti je odbijen uz obrazlože­nje
da utvrđene či­njenice nisu teme­lj za primjenu naznačene zakonske odredbe.

Slijedom navedenog, podnosite­ljica
smatra da su povrijeđena prava propisana odredbama članka 19. i članka 49.
Ustava Republike Hrvatske.

*3. Ustavna tužba je osnovana.*

Odredbom članka 56. stavka 1.
Carinskog zakona propisano je da se na uvoz sirovina, reprodukcijskog i drugog
materijala koji su sastavni dio izvoznog proizvoda ne naplaćuje carina ako je
uvezena roba u cjelini upotrijeb­ljena u proizvod­nji robe ili usluga za izvoz
i izvezena najkasnije u roku od jedne godine od dana prelaska robe preko
carinske crte.

Nada­lje, odredbom članka
249. stavka 1. točke 1. istog Zakona propisano je da ako se na osnovi podataka
iz deklaracije, o kojima ovisi obračun carine, i iz isprava što su podnesene uz
deklaraciju utvrdi da obračun carine ne odgovara stvarnom sta­nju robe ili ako
carina bude plaćena u ma­njoj ili većoj svoti, ili ako je carina plaćena više
puta, carinarnica mora u roku od godine dana od dana podnoše­nja deklaracije
naknadno obračunati carinu i donijeti rješe­nje o naplati ili vraća­nju carine
koja nije bila obračunata ili je obračunata u ma­njoj ili većoj svoti od
propisane.

Odredbom članka
250. stavka 1. propisano je da ako se usporedbom podataka iz deklaracije i
podataka iz isprava podnesenih uz deklaraciju, od kojih ne ovisi obračun carine,
osim u slučajevima iz članka 290. tog Zakona, utvrdi da podaci iz deklaracije
ne odgovaraju podacima iz priloženih isprava ili stvarnom sta­nju robe,
carinarnica mora na zahtjev podnosite­lja deklaracije,  koji ga podnese u roku od jedne godine nakon
podnoše­nja deklaracije, rješe­njem izmijeniti podatke radi ­njihova usklađiva­nja
s podacima iz priloženih isprava ili sa stvarnim sta­njem robe.

Također, odredbom članka
252. stavka 1. Carinskog zakona propisano je da izuzetno od odredbe članka 250.
stavka 1. ovog Zakona, ako je do plaća­nja carine u ma­njoj ili većoj svoti došlo
stoga što podnosite­lj deklaracije na ­njoj nije prijavio točne podatke o
kojima ovisi obračun carine, carinarnica mora u roku dvije godine od dana donoše­nja
deklaracije donijeti rješe­nje o naplati ili povratu carine.

4. U konkurentom
slučaju podnosite­ljica je 31. siječ­nja 1997. godine uvezla repromaterijal po
Uvoznoj carinskoj deklaraciji, od firme »INAC-I.«, kao proizvođača tog
materijala. Predmetni materijal vlasništvo je firme »DSI« iz K. i dostav­ljen
je podnosite­ljici radi dorade i izrade proizvoda za potrebe strane
autoindustrije.

Prilikom izvoza
navedene robe (vraća­nje firmi »DSI« K.), na Izvoznoj carinskoj deklaraciji i
računima podnosite­ljice, u stupcu »materijal«, pogrešno je prikazana
vrijednost materijala zajedno s vrijednosti rada, pa je i u carinskoj
deklaraciji priliv deviza pogrešno prijav­ljen. Nakon što je uočena pogreška,
podnosite­ljica je navedenim zahtjevom zatražila izmjenu podataka Izvozne
carinske deklaracije od 11. trav­nja 1997. godine.

5. Nesporno je,
dakle, da se u slučaju podnosite­ljice radi o uvezenom repromaterijalu, koji je
pozivom na navedenu odredbu članka 56. stavka 1. Carinskog zakona oslobođen od
plaća­nja carinskih pristojbi i čija vrijednost je greškom zaračunata u
predmetnoj Izvoznoj carinskoj deklaraciji, čiji ispravak je zatražila podnosite­ljica.

Donoseći naznačeno
prvostupa­njsko rješe­nje od 26. ve­ljače 1998. godine, Ministarstvo financija
Republike Hrvatske, Carinarnica Z., odbilo je zahtjev podnosite­ljice, uz
obrazlože­nje da je Carinarnica uvidom u spis predmeta i račun broj: 40/97 od
9. trav­nja 1997. godine, koji je bio podnesen uz deklaraciju, utvrdila da, u
pogledu vrijednosti usluge i fakturne vrijednosti robe, ne postoji nesklad između
podataka u deklaraciji i podataka u priloženim ispravama. Dakle, da ne postoje
uvjeti zbog kojih bi se traženoj izmjeni trebalo udovo­ljiti, pozivom na
odredbu članka 250. stavka 1. Carinskog zakona. Naznačeno pravno tumače­nje
prihvaćeno je i drugostupa­njskim rješe­njem Ministarstva financija Republike
Hrvatske, Carinske uprave, Središ­nje­g ureda od 12. svib­nja 1998. godine.

U obrazlože­nju osporene
presude Upravni sud Republike Hrvatske navodi da analizom svih podataka
predmetnog spisa taj sud zak­ljučuje da u konkretnom slučaju nije bilo neusklađenosti
podataka između priloženih isprava, odnosno deklariranog sta­nja robe i
podataka unesenih u carinsku deklaraciju. Ističe da zbog tih či­njenica, tuženo
tijelo nije imalo razloga postupiti u smislu navedene odredbe članka 250.
stavka 1. Carinskog zakona, te da naknadno utvrđena či­njenica da u fakturalnu
vrijednost (carinsku osnovicu), nije trebala ući vrijednost uvezenog
repromaterijala (u smislu odredbe članka 56. stavka 1. istog Zakona), ne daje
teme­lja za usvaja­nje tužbe podnosite­ljice u upravnom sporu.

6. Ocjena je ovog Suda da je
u postupku vođenom od strane Ministarstva financija Republike Hrvatske,
Carinske uprave u prvom i drugom stup­nju, a posebice u upravnom sporu vođenom
od strane Upravnog suda Republike Hrvatske, zanemaren dio odredbe članka 250.
stavka 1. Carinskog zakona, prema kojem se prilikom odlučiva­nja o zahtjevu
stranke, u kojem ona pozivom na odredbu članka 250. stavka 1. Carinskog zakona
traži izmjenu podataka i sma­nje­nje carinske pristojbe Izvozne carinske
deklaracije, treba uzeti u obzir ne samo neusklađenost podataka Izvozne
carinske deklaracije s podacima iz priložene dokumentacije, već posebno i
neusklađenost tih podataka sa stvarnim sta­njem robe.

Podnosite­ljica je svoj
zahtjev za izmjenu podataka i sma­nje­nje carinske pristojbe naznačene Izvozne
carinske deklaracije obrazložila neusklađenošću podataka carinske deklaracije
sa stvarnim sta­njem robe. Navedeno iz razloga što je podnosite­ljica u smislu
odredbe članka 56. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona uvezla robu inozemnog
vlasnika radi dorade (repromaterijal), s obvezom da istu robu (opleme­njenu)
izveze najkasnije u roku od jedne godine od dana prelaska robe preko carinske
crte. Na uvoz takve robe – repromaterijala ne naplaćuje se carina, a prilikom ­njena
izvoza u Izvoznoj crinskoj deklaraciji naznačuje se samo vrijednost uloženog
rada, a ne vrijednost robe zajedno s vrijednošću rada kako je to greškom
djelatnika podnosite­ljice u konkretnom slučaju uči­njeno.

7. Prema tome, upravo či­njenicu
da je zahtjev za izmjenu podataka u naznačenoj Izvoznoj carinskoj deklaraciji,
podnosite­ljica obrazložila neusklađenošću tih podataka sa stvarnim sta­njem
robe koja se carinila, propustila su utvrditi tijela Ministarstva financija,
Carinske uprave, prilikom odlučiva­nja o zahtjevu podno­site­ljice, što je
rezultiralo pogrešnom primjenom kako članka 250. stavka 1., tako i naznačenog članka
249. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona u konkretnom slučaju.

Navedeno iz razloga što se i
u zakonskoj odredbi članka 249. stavka 1. točke 1. Carinskog zakona posebno
ističe da ako se na osnovi podataka iz deklaracije, o kojima ovisi obračun
carine, i iz isprava što su podnesene uz deklaraciju utvrdi da obračun carine
ne odgovara stvarnom st­nju robe ili ako carina bude plaćena u ma­njoj ili većoj
svoti, ili ako je carina plaćena više puta, carinarnica mora u roku od godine
dana od dana podnoše­nja deklaracije naknadno obračunati carinu i donijeti rješe­nje
o naplati ili vraća­nju carine koja nije bila obračunata ili je obračunata u ma­njoj
ili većoj svoti od propisane.

Dakle, kako je u slučaju
podnosite­ljice utvrđena obveza plaća­nja carine u većoj svoti od iznosa u
kojem je trebala biti utvrđena da se vodilo računa o usklađenosti podataka u
Izvoznoj carinskoj deklaraciji sa stvarnim sta­njem robe na koju se ta Izvozna
carinska deklaracija odnosila, ocjena je ovog Suda da je u konkretnom slučaju
na utvrđeno či­njenično sta­nje, u postupcima koji su prethodili postupku pred
ovim Sudom, propušteno primijeniti i navedeni članak 249. stavak 1. točku 1.
Carinskog zakona.

8. Navedenu pogrešnu primjenu mjerodavnog materijalnog prava, nije razložno
ocijenio, a niti obrazložio Upravni sud Republike Hrvatske, te istu nije
osporenom presudom uklonio u postupku sudske kontrole zakonitosti pojedinačnih
akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.

Time je podnosite­ljici povrijeđeno ustavno pravo propisano odredbom članka
19. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

9. Nadovezujući se na istaknuto, Ustavni sud je utvrdio da je u slučaju
podnosite­ljice povrijeđeno i pravo na pravično suđe­nje iz odredbe članka 29.
stavka 1. Ustava, te prava propisana odred­bama članka 49. stavcima 1. i 2.
Ustava, prema kojima su poduzetnička i tržišna sloboda teme­lj gospodarskog
ustroja Republike Hrvatske, a svim se poduzetnicima osigurava jednak pravni
položaj na tržištu.

10. Pozivom na odredbe članaka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1807/2000
Zagreb, 21. ve­ljače 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 19/2001-354