## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2047/2006 od 8. svibnja 2008.

### NN 66/2008 (6.6.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2047/2006 od 8. svibnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2220**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Snježana
Bagić, Davor Krapac, Ivan Matija, Jasna Omejec i Aldo Radolović, članovi Vijeća,
u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. K. iz K. I., kojeg zastupa Z. Z.
B., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 8. svibnja 2008. godine, jednoglasno
je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama.«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba je podnijeta protiv presude Županijskog suda u Velikoj Gorici
broj: Gž-933/06-2 od 19. travnja 2006. Tom je presudom odbijena žalba tuženika
M. K. (podnositelja ustavne tužbe), podnesena protiv presude Općinskog suda u
Ivanić Gradu broj: P2-40/05 od 22. veljače 2006.
Presudom suda prvog stupnja određen je način i vrijeme održavanja susreta i
druženja podnositelja s mldb. sinom J. K.
2. Podnositelj smatra da su mu osporenim aktima povrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 14., 18. stavkom 1., 19. stavkom 1., 29. stavkom 1., 62. i
63. Ustava Republike Hrvatske, te odredbe članaka 5., 19. stavka 2. i 117.
Ustava.
U ustavnoj tužbi, u bitnome navodi da prvostupanjskom presudom nisu točno
određeni uvjeti ostvarenja susreta i druženja podnositelja s djetetom te da
sudovi nisu uzeli u obzir podnositeljevu financijsku situaciju. Naime, budući da
je udaljenost između mjesta prebivališta stranaka izrazito velika (a što
iziskuje znatne troškove prijevoza), podnositelj smatra da je neosnovano odbijen
njegov prijedlog o načinu organiziranja i održavanja kontakata s djetetom prema
kojemu bi se, s obzirom na podnositeljevu financijsku situaciju, susreti trebali
održavati dva tjedna uzastopce kroz razdoblje od dva mjeseca. Smatra da sudovi
koji su donijeli osporene presude nisu uvažili zahtjeve iz članka 63. Ustava, te
da je osporenim presudama podnositelju onemogućeno ostvarenje roditeljskih prava
zajamčenih Ustavom. Ističe da je drugostupanjski sud bez obrazloženja potvrdio
prvostupanjsku presudu i strankama nametnuo nepotrebne obveze.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je
odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela, odnosno sudovi pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Prvostupanjski sud je u parničnom postupku razvoda braka, rješavanja pitanja
s kojim će roditeljem dijete živjeti i uzdržavanja, tijekom dokaznog postupka
izvodio i ocjenjivao dokaze kako bi utvrdio, između ostalog, način i učestalost
kontakata djeteta s roditeljem s kojim dijete ne živi.
U tom smislu, sud je, između ostalog, u skladu s odredbama mjerodavnog prava
pribavio mišljenje nadležnog centra za socijalnu skrb. Sud je utvrdio da to
mišljenje odgovara prijedlogu tužiteljice O. K., koja drži da bi se susreti i
druženja trebala odvijati po tjedan dana neprekidno svakog mjeseca.
S obzirom na okolnosti slučaja, a imajući u vidu interes djeteta, sud se
priklonio tužiteljičinom prijedlogu i odredio susrete i druženje oca s mldb.
sinom svaki mjesec po tjedan dana neprekidno, počevši od prvog petka u mjesecu u
11,00 sati.
Drugostupanjski sud je ocijenio da je prvostupanjski sud potpuno i pravilno
utvrdio činjenično stanje i pravilno primijenio materijalno pravo te je odbio
žalbu podnositelja kao neosnovanu.
U obrazloženju osporene presude, drugostupanjski sud je, između ostalog,
istaknuo da je pravilna ocjena prvostupanjskog suda kako djetetova dob opravdava
češće kontakte s ocem, te da je pravilno odlučeno o načinu i dinamici susreta
podnositelja i djeteta, pri čemu je prvostupanjski sud imao u vidu činjenicu da
djetetovi roditelji žive u različitim mjestima međusobno udaljenim oko 180 km
(kao i činjenicu da takva udaljenost iziskuje znatne troškove prijevoza), te
uzeo u obzir mišljenje Centra za socijalnu skrb (a ne samo tužiteljičin
prijedlog).
5. Mjerodavne odredbe Obiteljskog zakona (»Narodne novine« broj 116/03., u
daljnjem tekstu: OZ) glase:

*Članak 295.*

*(1) Prije donošenja odluke o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti i o
roditeljskoj skrbi sud će pribaviti mišljenje i prijedlog centra za socijalnu
skrb.
(...)*

*Članak 297.*

*U postupku o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti i o roditeljskoj skrbi
sud nije vezan zahtjevima stranaka.*

*Članak 298.*

*(1) Sud može odlučiti o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti, o načinu
održavanja susreta i druženja djeteta s roditeljima i o drugim sadržajima
roditeljske skrbi prema sporazumu roditelja, ako smatra da je taj sporazum u
skladu s dobrobiti djeteta.
(2) Pri određivanju sadržaja roditeljske skrbi iz stavka 1. ovoga članka,
primjenjivat će se na odgovarajući način odredba članka 297. ovoga Zakona.*6. Polazeći od razloga i navoda ustavne tužbe, osnovanost ustavne tužbe Ustavni
sud je ocjenjivao s aspekta članaka 29. stavka 1. i 63. stavaka 1. i 2. Ustava
Republike Hrvatske.
6.1. Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na
postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne
tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje
postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li
postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je
podnositelju osigurao pravično suđenje.
U konkretnoj pravnoj stvari presuđivali su zakonom ustanovljeni sudovi unutar
svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz spisa predmeta razvidno je da je
prvostupanjski parnični sud, sukladno mjerodavnim odredbama Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99. i 117/03.) proveo
dokazni postupak. Također je razvidno da je podnositelju bilo omogućeno pratiti
postupak i sudjelovati u njemu, te da je bio u mogućnosti poduzimati sve zakonom
dopuštene postupovne radnje i ulagati pravne lijekove, dok su osporene odluke
valjano obrazložene te donesene sukladno mjerodavnim odredbama postupovnog
prava.
U odnosu na podnositeljev navod iz ustavne tužbe da je drugostupanjski sud bez
obrazloženja potvrdio prvostupanjsku presudu, Sud ističe da osporena
drugostupanjska presuda sadrži valjano i cjelovito obrazloženje u kojemu je
odgovoreno na sve podnositeljeve žalbene navode (koje podnositelj ponavlja u
ustavnoj tužbi).
Zbog navedenog, Sud smatra da osporenim odlukama podnositelju nije povrijeđeno
ustavno pravo na pravično suđenje.
6.2. Članak 63. stavci 1. i 2. Ustava glase:
*Roditelji su dužni odgajati, uzdržavati i školovati djecu te imaju pravo i
slobodu da samostalno odlučuju o odgoju djece.
Roditelji su odgovorni osigurati pravo djetetu na potpun i skladan razvoj
njegove osobnosti.*Razmatrajući osporene presude u svjetlu zahtjeva koji proizlaze iz citiranih
ustavnih odredaba, Ustavni sud ističe sljedeće:
Slijedeći zahtjeve iz članka 63. stavaka 1. i 2. Ustava, sud koji odlučuje o
određivanju načina i vremena održavanja susreta i druženja roditelja i djeteta,
mora voditi računa o postizanju ravnoteže između zahtjeva za osiguravanjem prava
djeteta na potpun i skladan razvoj njegove osobnosti, s jedne strane i obveze
roditelja da mu to pravo osiguraju, te prava (ali i dužnosti) oba roditelja na
odgoj djeteta, s druge strane. Polazeći od činjenice da je djetetov kontakt s
oba roditelja pretpostavka uspješnog ostvarivanja prava djeteta na potpun i
skladan razvoj njegove osobnosti, a imajući u vidu sve okolnosti konkretnog
slučaja, Ustavni sud ocjenjuje da su osporenim odlukama, kojima je odlučeno o
određivanju načina i vremena održavanja susreta i druženja podnositelja i
njegovog djeteta, sudovi uspostavili pravičnu ravnotežu između interesa djeteta
i oba roditelja, te da su poštivali gore navedene zahtjeve iz članka 63. stavaka
1. i 2. Ustava.
Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da podnositelju nisu povrijeđena
ustavna prava zajamčena člankom 63. stavcima 1. i 2. Ustava.
7. Ustavni sud napominje da je Europski sud za ljudska prava, primjenjujući
mjerodavne odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda s
pripadajućim Protokolima 1, 4, 6, 7, 11, 12, 13 (»Narodne novine« – Međunarodni
ugovori broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99., – ispravak, 14/02, 13/03,
9/05, u daljnjem tekstu: Konvencija), u svojim odlukama koje se, između ostalog,
odnose i na sadržaj roditeljskih prava, u koja ulazi i pravo roditelja na
susrete i druženja s djetetom, istaknuo obvezu države da pomogne održavanju
kontakata roditelja i djece te pri tome poduzme sve korake koji se realno mogu
očekivati u posebnim okolnostima svakog pojedinog slučaja (*Olsson protiv Švedske
(br. 2), zahtjev br. 13441/87, presuda od 27. studenog 1992. §90*).
Međutim, pri određivanju susreta roditelja i djece, država mora uspostaviti
pravičnu ravnotežu između interesa djeteta i roditelja, s time da se pri tome
posebna važnost mora dati najboljem interesu djeteta, koji ovisno o njegovoj
prirodi i ozbiljnosti može nadjačati interes roditelja (*Sahin protiv Njemačke,
zahtjev br. 30943/96, presuda od 8. srpnja 2003. §65, §66*).
8. U svezi s istaknutom povredom odredaba članka 19. Ustava, prije svega valja
istaknuti da podnositelj osporava odluke sudbene vlasti, dok se odredbe članka
19. Ustava odnose na akte državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti.
Osim toga, odredbe članaka 5., 19. stavka 1. i 117. Ustava ne sadrže ljudska
prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, a koja se štite u ustavnosudskom
postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u smislu odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona.
9. Slijedom iznijetoga, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je
kao u točki I. izreke.
Točka II. izreke utemeljena je na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2047/2006
Zagreb, 8. svibnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 66/2008-2220
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)