## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3858/2003 od 1. travnja 2004.

### NN 50/2004 (19.4.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3858/2003 od 1. travnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1153

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Poto­č­njak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija,
Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
u postupku pokrenutom ustavnom tužbom A. H. iz D. i »V. O.« d.o.o. O., koje
zastupa K. G., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 1. travnja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Visokog prekršajnog suda Republike
Hrvatske broj: Gž-3860/03 od 11. lipnja 2003. godine i rješenja Prekršajnog
suda u Osijeku broj: G-130/02-7 od 7. ožujka 2003. godine, kojim su
podnositelji oglašeni krivim zbog prekršaja iz članka 99. stavka 1. točke 10.
Zakona o izdavanju i prometu vrijednosnim papirima (»Narodne novine«, broj
107/95 i 142/98), te kažnjeni novčanim kaznama.

2.
Podnositelji navode da su osporenim rješenjima, zbog pogrešno utvrđenog činjeničnog
stanja i postupovnih povreda počinjenih u prekršajnom postupku, povrijeđene
odredbe članaka 19., 29. stavka 1. i 117. stavka 3. Ustava Republike Hrvatske.
Obrazlažući povrede, u bitnom navode da prvostupanjski sud nije razmatrao
pisanu obranu podnositelja, da nije proveo dokaze koje su podnositelji
predlagali, te da u prvostupanjskom rješenju nisu navedeni razlozi zbog kojih
je sud određene činjenice uzeo kao dokazane. Pored toga ističu da
drugostupanjski sud nije ocijenio njihove žalbene navode.

Na
temelju odredbe članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu:
Ustavni zakon), podnositelji predlažu odgodu ovrhe osporenih rješenja, tvrdeći
da bi im ovrha prouzročila nenadoknadivu štetu, a odgoda ovrhe, po njihovom mišljenju
nije protivna javnom interesu.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

3.
Odredbom članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona propisano je da svatko može
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim
pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povri­jeđeno
ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih
ili izvanrednih pravnih lijekova, nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih
akata tijela državne vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite
ljudskih prava i temeljnih sloboda zajam­čenih Ustavom. Slijedom navedenog,
Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu, unutar
zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o
pravima i obvezama podnositelja došlo do ustavno nedo­pu­štenog posizanja u
ljudska prava i temeljne slobode.

4. U prekršajnom postupku, koji je prethodio
ustavnosud­skom postupku, utvrđeno je da su podnositelji 22. studenoga 2001.
godine, propustili u knjigu naloga upisati ugovor o nalogu za brokersko
poslovanje od 22. studenoga 2001. godine, sklopljen s nalogodavcem »T. H.« d.d.
B., te da taj nalog nisu niti naknadno upisali u knjigu dionica, čime su
postupili suprotno članku 31. stavku 3. Zakona o izdavanju i prometu
vrijednosnim papirima te počinili prekršaj iz članka 99. stavka 1. točke 10.
Zakona o izdavanju i prometu vrijednosnim papirima.

Osporenim prvostupanjskim rješenjem podnositelji su
ogla­šeni krivim zbog navedenog prekršaja i kažnjeni novčanom kaznom i to: I.
okrivljeni »V. O.« d.o.o. O., novčanom kaznom u iznosu od 50.000,00 kuna, a II.
okrivljeni A. H. novčanom kaznom u iznosu od 5.000,00 kuna.

Prihvativši činjenična utvrđenja i pravna stajališta
prvostupanjskog suda, Visoki prekršajni sud Republike Hrvatske odbio je žalbu
podnositelja kao neosnovanu i potvrdio prvostupanjsko rješenje.

5. U odnosu na tvrdnju podnositelja da prvostupanjski
sud nije proveo sve dokaze koje su podnositelji predlagali, te da u
prvostupanjskom rješenju nisu navedeni razlozi zbog kojih je sud određene činjenice
uzeo kao dokazane, a što je, po mišljenju pod­nositelja, dovelo do povrede
njihovih ustavnih prava, valja istaknuti da je iz osporenog rješenja Prekršajnog
suda u Osijeku, broj: G-130/02-7 od 7. ožujka 2003. godine, razvidno da je
prvostupanjski sud proveo iscrpan dokazni postupak, te cijeneći provedene
dokaze i utvrđene činjenice (kako one koji terete podnositelje tako i one koje
im idu u korist) utvrdio da su se postupanjem pod­nositelja na opisani način
ostvarila sva obilježja prekršaja za koji su, primjenom mjerodavnih propisa,
oglašeni krivim i kažnjeni.

6. Prema odredbi članka 29. stavka 1. Ustava koju
podnositelji smatraju povrijeđenom, svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima
i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Nakon uvida u osporena rješenja, kao i mjerodavne
propise, Ustavni sud nije našao okolnosti koje bi ukazivale na povredu
navedenog ustavnog prava. Iz prvostupanjskog rješenja razvidno je koje dokaze
je taj sud izveo, na kojim dokazima je temeljio svoje utvrđenje da su
podnositelji počinili prekršaj koji im je stav­ljen na teret, te koje okolnosti
je cijenio prilikom određivanja prekršajne sankcije. Analizirajući sve
provedene dokaze, prvostupanjski sud je iscrpno obrazložio svoja utvrđenja i
stajališta. Rješenje Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske donijeto je
sukladno mjerodavnim propisima te valjano obrazloženo.

Stoga je Ustavni sud utvrdio da podnositeljima nije
povrije­đeno ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

7. U odnosu na tvrdnju podnositelja o povredi
odredaba članka 19. Ustava, Ustavni sud ističe da podnositelji ustavnom tužbom
osporavaju odluke sudbene vlasti, dok se odredbe članka 19. Ustava odnose na
akte državne uprave i tijela koja imaju jav­ne ovlasti.

8. Odredba članka 117. stavka 3. Ustava, koju
podnositelji također smatraju povrijeđenom, ne sadrži ljudska prava i temeljne
slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom u
smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

9. Slijedom iznijetog, temeljem odredaba članaka 73.
i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

10. Budući da je o ustavnoj tužbi donesena odluka, o
prijedlogu za odgodu ovrhe, primjenom odredbe članka 67. stav­ka 2. Ustavnog
zakona, nije odlučivano.

11. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3858/2003

Zagreb, 1. travnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 50/2004-1153