## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2564/2007 od 18. lipnja 2008.

### NN 78/2008 (7.7.2008.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2564/2007 od 18. lipnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2577**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te
suci Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Mario Kos, Davor
Krapac, Ivan Matija, Željko Potočnja, Agata Račan, Aldo Radolović, Duška Šarin i
Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 18. lipnja 2008. godine,
donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom članka 5. stavka 1. točke 3. Zakona o obnovi (»Narodne novine« broj
24/96., 54/96., 87/96. i 57/00.).
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Nevladina udruga »NADA HERCEG NOVI« iz Herceg Novog, Crna Gora, podnijela je
Ustavnom sudu prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 5. stavka 1. točke 3. Zakona o obnovi (»Narodne novine« broj 24/96.,
54/96., 87/96. i 57/00.; u daljnjem tekstu: ZO), koji glasi:
*(1) Pravo iz članka 4. stavka 1. ovoga Zakona može se ostvariti: (...)
3. ako je korisnik prava na obnovu s obitelji prebivao u stambenoj zgradi,
odnosno koristio drugo uništeno ili oštećeno dobro, do početka ratnih operacija
na tom području i ako zahtjevu priloži pisanu izjavu da će se nakon obnove s
obitelji vratiti, odnosno koristiti obnovljeno dobro.*Članak 4. stavak 1. ZO-a glasi:
*(1) Pravo na obnovu pod uvjetima iz ovoga Zakona imaju vlasnici, odnosno
suvlasnici u ratu uništenih ili oštećenih stambenih zgrada te zaštićeni
najmoprimci u stanovima u tim zgradama kao i vlasnici drugih uništenih ili
oštećenih materijalnih dobara, koji su državljani Republike Hrvatske te osobe
koje su 1991. godine imale prebivalište u Republici Hrvatskoj (dalje u tekstu:
korisnici prava na obnovu).*
2. Predlagatelj, istim podneskom od 14. lipnja 2007. godine, zajedno s člankom
5. stavkom 1. točkom 3. ZO-a osporava i ustavnost Zakona o odgovornosti za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«
broj 117/03.), navodeći:
»I ako su ovi zakoni diskriminatorni, restriktivni, nepravedni prema građanima
Republike Hrvatske, negiraju privatno vlasništvo, koje je sukladno sa člankom 3.
i 48. Ustava Republike Hrvatske nepovredivo, neotuđivo, jamčivo i najstariji
oblik prava kojega država štiti. Označeni zakoni nisu u suglasnosti sa odredbama
Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, Protokol 1 čl.
1 i Protokol 4 čl. 2 uz Konvenciju. Zakoni ograničavaju slobodu kretanja i izbor
prebivališta, što je suprotno članku 32. Ustava Republike Hrvatske i Protokola
4. čl. 2. Evropske konvencije. (...)
Sukladno čl. 5. stavku 1. točka 3. Zakona o obnovi vlasnici opljačkanih,
zapaljenih i srušenih kuća, koji do 1991. godine nisu imali prebivalište u
srušenoj kući, nemaju pravo na obnovu i opremanje obiteljske kuće (..). (...)
S obzirom da je važeća infrastruktura, koja tretira imovinsko pravna pitanja
(...) u Republici Hrvatskoj osnovna kočnica sprečavanja i onemogućavanja
povratka izbeglih lica u Hrvatsku, na ognjišta svojih predaka, predlažemo
Ustavnom sudu Republike Hrvatske da sukladno s čl. 125. Ustava Republike
Hrvatske ukine važeći Zakon o obnovi (...) jer nisu u suglasnosti sa Ustavom
Republike Hrvatske i Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovnih
sloboda, Protokol 1 čl. 1 i Protokol 4 čl. 2 uz Konvenciju.«
3. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), od
Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske zatraženo je očitovanje. To
Ministarstvo proslijedilo je zahtjev Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva
i vodnoga gospodarstva Republike Hrvatske, koje se Sudu nije očitovalo.

*Prijedlog nije osnovan.*

4. Za ocjenu ustavnosti članka 5. stavka 1. točke 3. ZO-a mjerodavni su sljedeći
članci Ustava:
Članak 3. Ustava
*(...) jednakost, nacionalna ravnopravnost (...), mirotvorstvo, socijalna pravda,
poštivanje prava čovjeka, nepovredivost vlasništva (...) vladavina prava (...)
najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje
Ustava.*Članak 14. stavak 1. Ustava
*Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o (...) jeziku, (...)
političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini,
(...) društvenom položaju ili drugim osobinama.*Članak 16. Ustava
*Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i
prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.
Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za
ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.*Članak 62. Ustava
*Država (...) stvara socijalne (...), materijalne i druge uvjete kojima se
promiče ostvarivanje prava na dostojan život.*5. Razmatrajući navode prijedloga, Ustavni sud imao je u vidu i stajališta
iznesena u rješenju broj: U-I-2058/2002 od 8. ožujka 2006. godine, kojim Sud
nije prihvatio prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obnovi (»Narodne novine« broj 57/2000.),
u cijelosti.
Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obnovi/2000 tim se prijedlogom osporavao s
aspekta različite nacionalne pripadnosti korisnika prava na obnovu.
Ustavni sud nije prihvatio prijedlog, uz sljedeće obrazloženje:
*»Cilj ZID-a Zakona o obnovi je međusobno usklađivanje propisa kojima je do
stupanja na snagu tog Zakona uređeno pravo na obnovu u Republici Hrvatskoj:
Zakona o obnovi (»Narodne novine« broj 24/96., 54/96. i 87/96.), Nastavka obnove
ratom stradalih područja (»Narodne novine« broj 159/98.), Obveznog naputka o
načinu i postupku ostvarivanja prava na obnovu i stambeno zbrinjavanje određenih
osoba (»Narodne novine« broj 159/98. i 89/99.), Uredbe o roku za podnošenje
zahtjeva za obnovu, te povratak i opremanje obiteljskih kuća i stanova u
Hrvatskom Podunavlju (»Narodne novine« broj 30/99., 32/99., 42/99. i 92/99.) i
Programa povratka i zbrinjavanja prognanika, izbjeglica i raseljenih osoba
(»Narodne novine« broj 92/98.). Navedeni propisi odredbama ZID-a Zakona o obnovi
nisu stavljeni izvan snage.
Člankom 3. ZID-a Zakona o obnovi izjednačeni su u pravu na obnovu, pod uvjetima
propisanim tim Zakonom, svi vlasnici i suvlasnici u ratu uništenih ili oštećenih
stambenih zgrada, zaštićeni najmoprimci u stanovima u tim zgradama kao i
vlasnici drugih uništenih ili oštećenih materijalnih dobara, koji su državljani
Republike Hrvatske, te osobe koje su 1991. godine imale prebivalište u Republici
Hrvatskoj. Time je potvrđena obveza Republike Hrvatske u provedbi i ostvarivanju
ravnopravnosti prava vlasnika na korištenje, stupanje u posjed i slobodno
raspolaganje imovinom, u cilju poticanja povratka i ostanka osoba koje su imale
materijalna dobra na područjima obuhvaćenim ratnim razaranjima.
S obzirom da su svi propisani rokovi za podnošenje zahtjeva za obnovu istekli, a
dio prognanika nije iskoristio svoje pravo na podnošenje tog zahtjeva, člankom
69.b ZID-a Zakona o obnovi utvrđeno je da će krajnji rok za podnošenje zahtjeva
za obnovu propisati Vlada Republike Hrvatske.*
*Na temelju ovlaštenja propisanog člankom 28. ZID-a Zakona o obnovi, ministar za
javne radove, obnovu i graditeljstvo donio je Pravilnik o prioritetima obnove i
potpore za opremanje obiteljskih kuća i stanova (»Narodne novine« broj 68/00.).
Tim Pravilnikom uređeni su uvjeti za potpuno i konačno ostvarivanje osnovne
svrhe obnove, omogućavanja uvjeta za povratak i potom dostojan život svih osoba
koje su na temelju odredbi ZID-a Zakona o obnovi korisnici prava na obnovu
svojih uništenih ili oštećenih materijalnih dobara. Pri tome je osobama koje do
1991. godine nisu imale prebivalište u Republici Hrvatskoj omogućen alternativni
oblik stambenog zbrinjavanja, uređen odredbama Zakona o područjima posebne
državne skrbi (»Narodne novine« broj 44/96., 57/96., 124/97., 73/00., 87/00. i
94/01.).
5. Polazeći od svega navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je odredbama ZID-a
Zakona o obnovi proširena primjena i utvrđeni su prioriteti u vezi s
ostvarivanjem prava na obnovu uslijed ratom uništenih ili oštećenih materijalnih
dobara u Republici Hrvatskoj, koji ni na koji način nisu uvjetovani nacionalnom
pripadnošću korisnika tog prava.
Korisnicima prava na obnovu, također neovisno o njihovoj nacionalnoj
pripadnosti, omogućen je i izbor između odredbama ZID-a Zakona o obnovi
propisanih alternativnih načina obnove, te smještaj u domu socijalne skrbi i
dodjela novčane potpore, ovisno o procijenjenom stupnju oštećenja nekretnine.
Uvjet za ostvarivanje alternativnog načina obnove je postojanje konačnog
rješenja nadležnog tijela kojim se utvrđuje pravo na obnovu nekretnine.«*
6. Predlagatelj ocjene ustavnosti članka 5. stavka 1. točke 3. ZO-a smatra da se
tom odredbom diskriminiraju oni građani Republike Hrvatske kojima se
»onemogućuje povratak« u Republiku Hrvatsku jer ne ispunjavaju uvjete propisane
člankom 5. stavkom 1. točkom 3. ZO-a.
Predlagatelj osporava ustavnost članka 5. stavka 1. točke 3. ZO-a u dijelu kojim
je za ostvarivanje prava na obnovu propisan uvjet prebivanja u stambenoj zgradi
do početka ratnih operacija na tom području.
7. Nedvojbeni interes Republike Hrvatske obnova je uništenih ili oštećenih
materijalnih dobara u Republici Hrvatskoj koja su bila izložena razornim
djelovanjima i posljedicama tih djelovanja od početka agresije, pa tijekom
Domovinskog rata, do završetka mirne reintegracije, što je ujedno cilj ZO-a,
propisan člankom 1. ZO-a.
Interes Republike Hrvatske i cilj ZO-a je, stoga, obnova i nastavak obnove ratom
stradalih područja putem propisivanja uvjeta za ostvarivanje prava na obnovu i
stambeno zbrinjavanje određenih osoba, te propisivanja pretpostavki povratka i
zbrinjavanja prognanika, izbjeglica i raseljenih osoba. Takav interes slijedi,
uz ostalo, i iz naravi izvora sredstava za financiranje obnove. Na temelju
članka 11. ZO-a, obnova uništenih ili oštećenih stambenih zgrada koje su to u
smislu članka 1. ZO-a, financira se prvenstveno sredstvima državnog proračuna,
koja se daju bespovratno.
Na temelju članka 5. stavka 1. ZO-a, korisnik prava na obnovu može ostvariti
pravo na obnovu ukoliko se ispune kumulativno propisani uvjeti:
– ako postoji uništenje ili oštećenje dobra nastalo u smislu članka 1. ZO-a;
– ako je utvrđen odgovarajući stupanj oštećenja na dobru;
– ako je korisnik prava na obnovu s obitelji prebivao u stambenoj zgradi do
početka ratnih operacija na tom području (što je uvjet osporen u ovom
ustavnosudskom postupku) ili je u tom razdoblju koristio drugo oštećeno dobro, i
ako zahtjevu priloži pisanu izjavu da će se nakon obnove s obitelji vratiti,
odnosno koristiti obnovljeno dobro;
– ako korisnik prava na obnovu do stupanja na snagu ZO-a nije iskoristio pravo
na kredit za obnovu ratom uništenog ili oštećenog dobra na temelju propisa koji
su bili na snazi do stupanja na snagu ZO-a.
7.1. Pod obnovom materijalnih dobara razumijeva se, na temelju i u smislu članka
3. ZO-a, takav opseg radova koji je nužan kako bi se ta dobra dovela u stanje
prikladno za život, boravak i korištenje.
Prema stajalištu Ustavnog suda, u provedbi zaštite vrijednosti izrijekom
zaštićene člankom 62. Ustava – prava na dostojan život – država je člankom 5.
stavkom 1. točkom 3. ZO-a omogućila primjereno ostvarivanje socijalnih,
materijalnih i ostalih uvjeta za život i boravak osoba koje su, uz ostale uvjete
propisane ZO-om, prebivale u stambenoj zgradi do početka ratnih operacija na tom
području.
Ovo zbog toga što iz ukupnosti navedenih, kumulativno propisanih zakonskih
uvjeta slijedi namjera zakonodavca da u skladu sa svojom zadaćom utemeljenom na
članku 2. stavku 4. točki 1. Ustava osigura dostojan život i dostatne okvire za
njegovu zaštitu onim osobama koje su zaista i prebivale u određenoj stambenoj
zgradi do početka ratnih operacija na tom području.
Po naravi stvari, u skladu s člankom 3. ZO-a koji uvjetuje »takav opseg radova
koji je nužan kako bi se ta dobra dovela u stanje prikladno za život, boravak i
korištenje«, činjenica prebivanja je jedan od odlučnih elemenata kod
ostvarivanja prava na obnovu na temelju ispunjavanja uvjeta propisanih člankom
5. ZO-a. Osobama koje su prebivale u potom uništenoj ili srušenoj stambenoj
zgradi u razdoblju do početka ratnih operacija na tom području, obnovom treba
omogućiti nastavak života i rada u tom istom objektu, odnosno daljnje prebivanje
u njemu, na način prikladan za život, boravak i korištenje.
Promatrano s aspekta zaštite interesa Republike Hrvatske, i u određenoj mjeri
važnijeg aspekta zaštite interesa pojedinca, korisnika prava na obnovu koji
ispunjava ZO-om propisane uvjete za ostvarivanje prava na obnovu, zakonski uvjet
»prebivanja u stambenoj zgradi do početka ratnih operacija na tom području« je
razuman i objektivan, pa time i razmjeran cilju koji se ZO-om želi postići.
Ustavni sud stoga utvrđuje da člankom 5. stavkom 1. točkom 3. ZO-a propisani
uvjet prebivanja u stambenoj zgradi do početka ratnih operacija na tom području,
ima razumno i objektivno opravdanje te nije propisan restriktivnije nego što je
potrebno da bi se njime postigao cilj obnove ratom uništenih ili oštećenih
materijalnih dobara u Republici Hrvatskoj.
Polazeći od načela razmjernosti propisanog člankom 16. Ustava, Ustavni sud
utvrđuje da članak 5. stavak 1. točka 3. ZO-a ne predstavlja nerazmjerno
ograničenje koje bi bilo u suprotnosti s Ustavom i da se legitiman cilj obnove
nije mogao provesti sredstvima koja bi na manje ograničavajući način utjecala na
prava predlagatelja i svih osoba koje apliciraju radi ostvarivanja prava na
obnovu u smislu ZO-a.
8. U odnosu na predlagateljevo mišljenje o povredi članka 32. Ustava i članka 2.
Protokola 4. uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
(»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst,
8/99. – ispravak i 14/02.), koji se odnose na prava slobodnog kretanja i
slobodnog biranja boravišta, Ustavni sud utvrđuje da se osporeni članak 5.
stavak 1. točka 3. ZO-a ni u kojem slučaju ne može dovesti u objektivnu vezu s
ograničavanjem slobode kretanja i ograničavanjem slobodnog biranja boravišta na
teritoriju Republike Hrvatske.
Osporena zakonska odredba ne ograničava slobodu kretanja i slobodni izbor
boravišta na teritoriju Republike Hrvatske niti u smislu u kojem Europski sud za
ljudska prava tumači ograničenja u ostvarivanju tih prava. Prema tumačenju tog
Suda, svrha prava na slobodu kretanja i slobodu izbora boravišta je osiguranje
prava na slobodu kretanja i boravka unutar određenog teritorija, osiguranje
prava na slobodno napuštanje tog teritorija i osiguranje prava svakoga na
odlazak u državu prema svom izboru, u koju je ulaz dopušten.
Zbog navedenih razloga Ustavni sud utvrđuje da članak 32. Ustava i članak 2.
Protokola 4. uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda nisu
mjerodavni za ocjenu suglasnosti članka 5. stavka 1. točke 3. ZO-a s Ustavom i
tom Konvencijom.
9. Ustavni sud napominje da je u ovom ustavnosudskom postupku rješavao o
ustavnosti osporene odredbe Zakona o obnovi.
Ustavnost Zakona o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i
javnih demonstracija, koja je osporena istim predlagateljevim podneskom, Ustavni
sud će razmatrati u predmetu broj: U-I-2921/2003 i dr., jer nije nadležan za
ocjenu međusobne usklađenosti propisa iste vrste.
10. Utvrđujući da je članak 5. stavak 1. točka 3. ZO-a u suglasnosti s
mjerodavnim ustavnim odredbama, Sud je na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske riješio kao u točki I. izreke
rješenja.
11. Odluka o objavi rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-2564/2007
Zagreb, 18. lipnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Rješenje, NN 78/2008-2577
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)