## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-474/1996, U-I-733/1996 od 11. veljače 1998. i Izdvojeno mišljenje

### NN 27/1998 (27.2.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-474/1996, U-I-733/1996 od 11. veljače 1998. i Izdvojeno mišljenje

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, povodom prijedloga Matije Očića, Dorice Nikolić
i Željka Bručića, svih iz Zagreba, radi ocjene ustavnosti, na sjednici
održanoj dana 11. veljače 1998. godine, donio je

## **ODLUKU**

1. Pokreće se postupak za ocjenu ustavnosti i ukida se Zakon o pretvorbi
Zagrebačkog velesajma ("Narodne novine", broj 55/96).

2. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Predlagatelji Matija Očić, Dorica Nikolić i Željko Bručić predložili
su pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti Zakona o pretvorbi Zagrebačkog
velesajma ("Narodne novine", broj 55/96) temeljem članka 15. stavak 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, a u svezi sa člankom
14. Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi, člankom 7. Zakona o Gradu Zagrebu,
te člankom 16. i 17. privremenog Statuta Grada Zagreba.

Predlagatelji smatraju da su povrijeđena ustavna prava iz članka 3.,
48. stavak 1. i 49. stavak 4. Ustava Republike Hrvatske.

Predlažu da se nakon provedenog postupka, temeljem članka 21. stavak
1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 13/91, nastavno: Ustavni zakon), donese odluka o ukidanju Zakona o
pretvorbi Zagrebačkog velesajma.

Predložili su, temeljem članka 18. Ustavnog zakona i obustavu izvršenja
pojedinačnih akata donesenih u smislu članka 8. osporavanog Zakona i to:
zaključenje društvenog ugovora, kao i podnošenje prijave za upis nastale
promjene u sudski registar, a temeljem članka 18. Ustavnog zakona.

Predlagatelji Matija Očić i Dorica Nikolić smatraju da je Trgovačko
društvo "Zagrebački velesajam" d.o.o. vlasništvo Grada Zagreba, te na temelju
Odluke Skupštine Grada Zagreba od 14. veljače 1991. godine od poduzeća
u društvenom vlasništvu, osnovanog kao javno poduzeće u vlasništvu Grada
Zagreba, a usklađenjem sa Zakonom o trgovačkim društvima upisano u registar
Trgovačkog suda u Zagrebu 4. siječnja 1996. godine kao Zagrebački velesajam
d.o.o. u vlasništvu jedinog vlasnika Grada Zagreba. Nikad pravo vlasništva
nije osporavano. Smatraju da Ustav poznaje samo jedno vlasništvo, koje
se jednako štiti bez obzira tko je vlasnik. Prava stečena ulaganjem kapitala
ne mogu se umanjiti ni zakonom. Citirani Zakon ne poštuje ni jedno načelo
Ustava, jer bez ikakve obavijesti oduzima 60% vlasništva trgovačkog društva
bez naknade u korist Republike Hrvatske, koja postaje većinski vlasnik.
Usvajanjem tog Zakona uvodi se u gospodarski sustav pravna nesigurnost.
Na taj je način mimo Ustava, Zakona o osnovnim vlasničkopravnim odnosima,
Zakona o trgovačkim društvima i Zakona o izvlaštenju moguće svaku fizičku
ili pravnu osobu izvlastiti bez naknade.

Ukoliko je Republika Hrvatska smatrala da je njeno pravo bilo povrijeđeno
time što se Grad Zagreb upisao kao vlasnik, tada je trebala to osporavati
pravnim sredstvima, a ne da se usvajanjem takvog Zakona protivno Ustavu
i drugim zakonima ruši pravni sustav Republike Hrvatske utemeljen na nepovredivosti
vlasništva.

Osim prijedloga Matije Očića i Dorice Nikolić, podnesen je i prijedlog
Željka Bručića, koji navodi da je kao djelatnik Zagrebačkog velesajma sve
do umirovljenja onemogućen u stjecanju prava na temelju provedenih godina
u Zagrebačkom velesajmu, stvarajući svojim radom Zagrebački velesajam,
jer su podjelom vlasništva između Republike i Grada Zagreba djelatnici
potpuno izostavljeni. Budući da Zagrebački velesajam nikad nije bio na
proračunu niti Grada niti Republike predlagatelj smatra da se zapravo radi
o "nacionalizaciji" tuđeg rada i rezultata rada, a što je u suprotnosti
sa člankom 49. stavak 4. Ustava Republike Hrvatske.

Prijedlozi su dostavljeni na odgovor Vladi Republike Hrvatske, Hrvatskom
državnom saboru kao i na izjašnjenje Ministarstvu gospodarstva Republike
Hrvatske, Državnom pravobraniteljstvu Republike Hrvatske, Gradskoj skupštini
Grada Zagreba, Gradskom poglavarstvu Grada Zagreba i Zagrebačkom velesajmu.
Zatražen je izvadak iz registra Trgovačkog suda u Zagrebu te je provedena
i javna rasprava sa sudionicima u ustavnosudskom postupku kao i sa pravnim
stručnjacima iz tog područja prava (prof. dr. Jakša Barbić, dr. Branko
Vukmir, prof. dr. Vilim Gorenc).

Vlada Republike Hrvatske je dostavila odgovor. Hrvatski državni sabor
nije odgovorio, već je samo izvjestio da je prijedlog dostavljen Odboru
za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izjašnjenje je dostavilo Gradsko
poglavarstvo Grada Zagreba i Gradska skupština Grada Zagreba. Državno pravobraniteljstvo
Republike Hrvatske se suglasilo sa odgovorom Vlade Republike Hrvatske,
a Zagrebački velesajam je izvjestio da nije sudionik u postupku. Trgovački
sud u Zagrebu dostavio je dokumentaciju o upisu Zagrebačkog velesajma kao
javnog poduzeća.

U točci 1. Statuta poduzeća "Zagrebački velesajam" od 16. prosinca 1989.
godine, koji je donijet referendumom (temeljem članka 63. u svezi s člankom
46. i 65. Zakona o poduzećima, "Službeni list", broj 77/88, 40/89, 46/90
i 61/90), navedeno je da je poduzeće Zagrebački velesajam organizirano
kao društveno poduzeće za obavljanje privredne djelatnosti. U točci 3.
se navodi da je Zagrebački velesajam osnovan rješenjem Narodnog odbora
Grada Zagreba, broj: 04-9896/I-1969 od 20. travnja 1962. godine.

Upis usklađivanja općih akata s odredbama Zakona o poduzećima izvršen
je temeljem rješenja Okružnog privrednog suda u Zagrebu, broj: Fi-3646/89
dana 12. veljače 1990. godine, tako da je upisan Zagrebački velesajam s
potpunom odgovornošću s.p.o. (djelatnost - priređivanje sajmova i izložbi
u zemlji i inozemstvu). Statut Javnog poduzeća Zagrebački velesajam donio
je Upravni odbor na temelju članka 24.b. i 196.b. Zakona o poduzećima i
članka 11. Odluke o organiziranju Javnog poduzeća Zagrebački velesajam
("Sl. glasnik Grada Zagreba", broj 2/91), a stupio je na snagu 24. srpnja
1991. godine. U članku 3. Statuta je navedeno da se na temelju Odluke Skupštine
Grada Zagreba od 14. veljače 1991. godine Zagrebački velesajam organizira
kao Javno poduzeće. Dolazi do promjene u dijelu o titularu vlasništva,
upravljanju i vođenju poslovanja Velesajma na način da prestaje radom organ
samoupravljanja, a društvena imovina Velesajma postaje vlasništvo Grada
Zagreba kao osnivača.

Upis Javnog poduzeća izvršen je rješenjem, broj: Fi-8879/91 od 13. studenoga
1991. godine. Na temelju članka 637. stavak 1. Zakona o trgovačkim društvima
("Narodne novine", broj 111/93, nastavno: ZTD) Upravni odbor Javnog poduzeća
Zagrebački velesajam, donio je izjavu o usklađivanju općih akata sa ZTD
i povišenju temeljnog kapitala. U članku 1. je navedeno da je član trgovačkog
društva Grad Zagreb, sukladno odredbi članka 4. Zakona o komunalnom gospodarstvu
("Narodne novine", broj 36/95). Gradsko poglavarstvo Grada Zagreba je dalo
suglasnost za to usklađivanje - zaključkom od 21. studenoga 1995. godine.

Trgovački sud u Zagrebu je donio rješenje, broj: Tt-95/8902-2 od 4.
siječnja 1996. godine o usklađenju sa ZTD pod nazivom Zagrebački velesajam
- društvo s ograničenom odgovornošću. Odluka o organiziranju Javnog poduzeća
Zagrebački velesajam, koja je donesena na temelju odredbe članka 196.b.
tada važećeg Zakona o poduzećima (preuzet Zakonom o preuzimanju "Narodne
novine", broj 53/91), kao ni upis u sudski registar nisu osporavani.

Osporeni Zakon o pretvorbi Zagrebačkog velesajma - ("Narodne novine",
broj 55/96, dalje: Zakon) donesen je 28. lipnja 1996. godine i stupio je
na snagu 18. srpnja 1996. godine.

Podnositelji prijedloga zatražili su ocjenu ustavnosti tog Zakona u
cjelosti.

Prijedlog je osnovan.

Nakon provedenog postupka Ustavni sud je utvrdio da je osporeni Zakon
neustavan, jer nije suglasan sa člankom 3., 48. stavak 1. i 50. Ustava
Republike Hrvatske.

Prema odredbi članka 3. Ustava, nepovredivost vlasništva i vladavina
prava utvrđene su, među najvišim vrednotama ustavnog poretka Republike
Hrvatske.

Člankom 48. stavak 1. Ustava jamči se pravo vlasništva, a člankom 50.
Ustava utvrđene su pretpostavke pod kojima je moguće ograničiti ili oduzeti
vlasništvo ako je to u interesu Republike Hrvatske i uz naknadu tržišne
vrijednosti.

Polazeći od tih ustavnih načela odnosno ustavnih prava, Ustavni sud
smatra bitnim za odlučivanje odgovor na pitanje da li je pretvorba Zagrebačkog
velesajma u društvo s ograničenom odgovornošću bila provedena prije stupanja
na snagu osporenog Zakona, dakle prije 18. srpnja 1996. rješenjem odnosno
drugim aktima donesenim prije tog dana ili je ona provedena osporenim Zakonom.

Odredbom članka 1. osporenog Zakona utvrđuje se da je Zagrebački velesajam
društvo s ograničenom odgovornošću, ali sada ne više samo sa jednim članom
- osnivačem Gradom Zagrebom, već su članovi društva Republika Hrvatska
i Grad Zagreb. Prema članku 7. tog Zakona u temeljnom kapitalu društva
sudjeluje Republika Hrvatska sa 60%, a Grad Zagreb sa 40%. To su temeljni
ulozi. Poslovni udjeli članova društva određuju se u omjeru preuzetih temeljnih
uloga.

Iz odredbe članka 1. osporenog Zakona proističe da se njime ne vrši
pretvorba iz društvenog vlasništva u vlasništvo sa poznatim vlasnikom.
Naime, prema toj odredbi Zagrebački velesajam kao društvo s ograničenom
odgovornošću u kome je jedini član osnivač Grad Zagreb (poznati vlasnik)
ostaje pravna osoba koja ima isto svojstvo, dakle ostaje društvo s ograničenom
odgovornošću, ali sada sa dva člana: Republikom Hrvatskom i Gradom Zagrebom.
Prema tome osporeni Zakon nije Zakon o pretvorbi. On je Zakon kojim se
mijenjaju udjeli u imovini. Tom se promjenom oduzima dio cjelovitog udjela
Grada Zagreba (stopostotnog) tako što se Gradu oduzima 60% i daje Republici
Hrvatskoj. Po svom ustavnopravnom sadržaju to je oduzimanje vlasništva,
dakle, izvlaštenje. Pretvorba je, naime, prvenstveno pitanje promjene iz
društvenog vlasništva na društvenim sredstvima u sredstva vlasništvo poznatog
vlasnika - pravnih ili fizičkih osoba. Svrha je pretvorbe određivanje vlasnika,
a imovina društvenog poduzeća postaje imovinom onog tipa poduzeća odnosno
pravne osobe koja nastaje pretvorbom. Zagrebački velesajam je međutim,
u trenutku donošenja osporenog Zakona već bio društvo s ograničenom odgovornošću
sa stopostotnim udjelom Grada Zagreba.

Temeljem navedenih akata izvršeni su upisi Trgovačkog društva sa ograničenom
odgovornošću u registar. Takav upis ima snagu javne isprave. On se može
pobijati samo na načine utvrđene zakonom. Time se jamči sigurnost u pravnom
prometu. Oni koji smatraju da su im tim upisom povrijeđena prava imaju
protiv rješenja o upisu određena pravna sredstva. Tako je u odnosu na spomenuti
upis postojalo pravo žalbe protiv rješenja o upisu (članak 59. stavak 3.
Zakona o sudskom registru - "Narodne novine", broj 1/95 i 57/96), a pod
određenim pretpostavkama i tužba na ništavost upisa (članak 77. istog Zakona).
Bio je moguć i zahtjev za zaštitu zakonitosti. Ta pravna sredstva, nesporno,
nisu korištena. Njih ne može zamijeniti posebni zakon, takav kojim bi se
provodilo u biti izvlaštenje mimo Ustavom utvrđenih pretpostavki. Ustav,
naime, poznaje samo jedno vlasništvo. Ono ima istu ustavnu zaštitu bez
obzira tko je vlasnik. U trenutku pravomoćnosti rješenja o upisu u sudski
registar, dakle završetka postupka o pretvorbi, poduzeće i njegova imovina
napuštaju društveno vlasnički sustav i ulaze u sustav Ustavom zaštićenog
vlasništva. Time nastaju i pretpostavke jamstvu prava vlasništva iz članka
48. stavak 1. Ustava.

U postupku iznijete dvojbe o pravu Grada Zagreba na po njemu provedenu
pretvorbu, nisu bitne za odlučivanje o ustavnosti osporenog Zakona. Činjenica
je da akti na temelju kojih je ta provedba provedena, nisu, ni u kom postupku,
ni na koji način i ni od koga, pa ni nadležnih tijela Republike Hrvatske,
bili osporeni, da su na temelju tih akata obavljeni i upisi u odgovarajući
sudski registar. Njima se (do možebitnog pravomoćnog osporenja) jamči istinitost
upisa, time i pravna sigurnost kao dio jedne od najviših vrednota ustavnog
poretka Republike Hrvatske - vladavine prava, te nepovredivost vlasništva.
Uz nesporno postojanje svih tih činjenica, mijenjanje tako nastalih pravnih
odnosa, opsega vlasništva, udjela, mimo utvrđenih pravnih sredstava, povreda
je ustavnog načela iz članka 3. odnosno ustavnog prava iz članka 48. stavak
1. Ustava i suprotna pretpostavkama određenim u članku 50. Ustava. Taj
kao pretpostavke oduzimanju vlasništva (u cjelini ili djelomično) određuje
da to mora biti u interesu Republike Hrvatske i da je dana naknada tržišne
vrijednosti. To osporeni Zakon nije propisao, pa time te pretpostavke nisu
ispunjene.

Ako je Republika Hrvatska smatrala da je njeno pravo bilo povrijeđeno
time što se Grad Zagreb upisao kao jedini osnivač, sa stopostotnim udjelom,
mogla je to osporavati na zakonom propisani način, a to nije učinila. Obzirom
na to, da je osporeni Zakon izmijenio udjele u temeljnom kapitalu trgovačkog
društva tako da je oduzeo u korist Republike Hrvatske 60% udjela Gradu
Zagrebu, bez naknade, nesuglasan je sa člankom 3., 48. stavak 1. i 50.
Ustava Republike Hrvatske. Stoga je Ustavni sud temeljem članka 126. stavak
1. Ustava i članka 21. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ukinuo osporeni Zakon.

U odnosu pak na prijedlog Željka Bručića valja navesti da razlozi koje
je naveo u svom prijedlogu nisu temelj ove odluke, jer osporeni se Zakon
ne odnosi na pretvorbu kojom bi bio, kako navodi, nacionaliziran njegov
rad i rezultati rada. Njegovi zahtjevi mogli su biti podnošeni u odnosu
na pretvorbu kako ju je proveo Grad Zagreb uz korištenje odgovarajućih
pravnih sredstava. Stoga razlozi njegovog prijedloga nisu utemeljeni u
Ustavu. Time međutim njegov prijedlog nije postao neosnovan, ali se njegova
osnovanost ne temelji na, po njemu iznijetim razlozima, već na razlozima
koji su u ovoj odluci iznijeti u odnosu na prijedloge Matije Očića i Dorice
Nikolić.

Kako je Sud donio odluku o neustavnosti Zakona, to ne postoje pretpostavke
iz članka 18. Ustavnog zakona za obustavu izvršenja pojedinih akata.

U skladu s iznijetim odlučeno je kao u izreci.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 20. stavak 1. Ustavnog
zakona.

Broj: U-I-474/1996
U-I-733/1996
Zagreb, 11. veljače 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**Jadranko Crnić,** v. r.

### **IZDVOJENO MIŠLJENJE u odnosu na odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-474/1996 i U-I-733/1996 od 11. veljače 1998. godine**

Naše je mišljenje da prijedlozi nisu osnovani odnosno da osporeni zakon
nije neustavan i to iz slijedećih razloga:

1. Ustav Republike Hrvatske ne poznaje tzv. društveno vlasništvo i ne
uređuje kako će se provesti pretvorba društvenog vlasništva kako bi se
postojećim društvenim sredstvima (nekretnine, pokretnine, materijalna prava
i novac) odredio vlasnik, ali iz odredbi Ustavnog zakona za provedbu Ustava
Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 34/92 - pročišćeni tekst i dr.),
proizlazi da se primjena onih odredbi Ustava koje nije moguće neposredno
primijeniti omogućuje donošenjem odgovarajućih zakona (članak 3.) time
da se imaju donijeti do 31. prosinca 1997. godine (članak 4.). Uskladba
je, dakle, završena (!) toga dana.

Zakonodavac je, dakle imao potpunu slobodu kako će urediti pretvorbu
društvenog vlasništva (pravnih osoba u društvenom vlasništvu) te nije bio
ograničen ni jednom ustavnom odredbom. Slijedom takve ovlasti Sabor Republike
Hrvatske donio je niz zakona kojima je uredio pretvorbu sredstava u društvenom
vlasništvu u sredstva u vlasništvu pravnih ili fizičkih osoba. Takvi su
zakoni primjerice: Zakon o elektroprivredi ("Narodne novine", broj 31/90,
47/90 i 61/91), Zakon o zdravstvenoj zaštiti ("Narodne novine", broj 75/93),
Zakon o ustanovama ("Narodne novine", broj 76/93), Zakon o lokalnoj samoupravi
i upravi ("Narodne novine", broj 90/92), Zakon o Gradu Zagrebu ("Narodne
novine", broj 90/92). Nekim drugim zakonima propisan je, i način i postupak
pretvorbe društvenih sredstava u sredstva u vlasništvu. To je osobito Zakon
o pretvorbi društvenih poduzeća ("Narodne novine", broj 19/91, 83/92, 94/93
i 2/94), te, primjerice, Zakon o srednjem školstvu ("Narodne novine", broj
19/92, 27/93 i 50/95) ili Zakon o športu ("Narodne novine", broj 111/97).

2. Predlagatelji tvrde - a Sud prihvaća - da je temeljem Zakona o poduzećima
(Službeni list, br. 77/88, 40/89 i 46/90 i "Narodne novine", broj 53/91)
odlukom Skupštine Grada Zagreba izvršena pretvorba poduzeća "Zagrebački
velesajam" u javno poduzeće u vlasništvu Grada Zagreba. Ovakvo pravno shvaćanje
nema ustavnog ni zakonskog utemeljenja.

S tim u svezi, citiramo odredbu članka 196b. Zakona o poduzećima:

"Postojeće organizacije udruženog rada od posebnog društvenog interesa
mogu se organizirati kao javna poduzeća donošenjem odluke nadležne društveno-političke
zajednice o organiziranju.

Društveno-politička zajednica sudjeluje u upravljanju u javnom poduzeću
razmjerno uloženom kapitalu.

Kapital iz stavka 2. ovog članka smatra se državnim vlasništvom.".

Iz ove odredbe nesporno proizlazi da, ako bi Skupština Grada Zagreba
(tada u statusu društveno-političke zajednice) i bila ovlaštena da poduzeće
"Zagrebački velesajam" organizira kao javno poduzeće, (ocjenjujemo da nije
mogla jer djelatnosti koje je obavljao i sada obavlja Zagrebački velesajam
- priređivanje sajmova i izložbi u zemlji i inozemstvu i sl., ne spadaju
u djelatnosti koje predstavljaju nezamjenjiv uvjet života i rada građana
ili rada drugih poduzeća, niti se djelatnost takvih sajmova u svijetu organiziraju
kao javna poduzeća), nikako nije bila ovlaštena da vrši pretvorbu društvenog
vlasništva i da uspostavlja vlasništvo Grada Zagreba nad bilo kojim dijelom
društvenih sredstava na kojima je pravo raspolaganja odnosno korištenja
imala ova pravna osoba koja je i do donošenja ove odluke i nakon donošenja
ove odluke bila društvena pravna osoba. To je mogao samo Zakon(odavac).

Ključnim, ipak, držimo da Skupština Grada Zagreba nije bila zakonom
ovlaštena organizirati Zagrebački velesajam kao javno poduzeće, temeljem
članka 196b. Zakona o poduzećima, a niti na drugi način provoditi njegovu
pretvorbu.

3. Primjećujemo da Skupština Grada Zagreba nije mogla izvršiti pretvorbu
poduzeća "Zagrebački velesajam" ni temeljem Zakona o pretvorbi i organiziranju
poduzeća u komunalnim djelatnostima i djelatnostima uređenja naselja i
prostora, prijevoza putnika u gradskom i prigradskom prometu i djelatnosti
uređenja i održavanja tržnica na malo ("Narodne novine", broj 91/92 i 70/93),
jer ova pravna osoba ne obavlja djelatnosti obuhvaćene ovim Zakonom. Skupština
Grada Zagreba ni nije donijela odluku kojom bi se temeljem ovog Zakona
organiziralo poduzeće "Zagrebački velesajam" kao javno poduzeće u vlasništvu
Grada Zagreba.

4. Iz izvatka sudskog registra proizlazi da je "Zagrebački velesajam"
upisan kao društvo s ograničenom odgovornošću čiji je jedini osnivač Grad
Zagreb, s temeljnim kapitalom od 318.529.700.000,00 HRD na temelju Izjave
o usklađivanju općih akata Javnog poduzeća "Zagrebački velesajam" sa Zakonom
o trgovačkim društvima i o povećanju temeljnoga kapitala od 14. studenoga
1995. godine, te Izjave Upravnog odbora Javnog poduzeća "Zagrebački velesajam"
sukladno odredbi članka 4. Zakona o komunalnom gospodarstvu ("Narodne novine",
broj 36/95). Međutim, iznijeto, samo za sebe, niti u svezi s drugim odredbama
ovog Zakona, nije moglo proizvesti odgovarajući pravni učinak.

Zakon o trgovačkim društvima ("Narodne novine", broj 111/93) u članku
646. generalno propisuje da će danom početka primjene tog Zakona prestati
važiti Zakon o poduzećima. Međutim, iznimno od ove odredbe, a sukladno
članku 635. Zakona o trgovačkim društvima, Zakon o poduzećima se i nadalje
primjenjuje na društvena poduzeća (javna poduzeća) sve dok se ta poduzeća
ne pretvore u neko od trgovačkih društava i to pod uvjetima i u rokovima
određenim posebnim propisima (primjerice: Zakon o pretvorbi i organiziranju
poduzeća u komunalnim djelatnostima i djelatnostima uređenja naselja i
prostora, prijevoza putnika u gradskom i prigradskom prometu i djelatnosti
uređenja i održavanja tržnica na malo; zakoni kojima se uređuju javna poduzeća
"ASTRA", "INA", HPT i sl.). Nakon pretvorbe nastala trgovačka društva izvršit
će upis u sudski registar sukladno Zakonu o trgovačkim društvima.

Kako u vrijeme donošenja Izjave o usklađivanju općih akata Javnog poduzeća
"Zagrebački velesajam" sa Zakonom o trgovačkim društvima i o povećanju
temeljnog kapitala još nije bio donesen poseban propis kojim bi bila izvršena
pretvorba vlasništva Javnog poduzeća "Zagrebački velesajam" a niti je ta
pretvorba izvršena temeljem Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, to
poduzeće prije pretvorbe nije moglo izvršiti usklađenje sa Zakonom o trgovačkim
društvima.

Činjenica, da je u Registar Trgovačkog suda u Zagrebu, upisano vlasništvo
Grada Zagreba (ranije) nad Javnim poduzećem "Zagrebački velesajam" d.o.o.
i da, kako navode podnositelji prijedloga, ovaj upis nije do danas osporavan,
ništa ne znači u pravnom smislu valjanosti stjecanja vlasništva nad javnim
poduzećem. Taj bi upis bio osnažen istijekom roka za uskladbu propisa s
Ustavom (31. prosinca 1997. godine) da nije do tada donijet Zakon o pretvorbi
"Zagrebačkog velesajma", odnosno, provedena njegova pretvorba prema Zakonu
o pretvorbi društvenih poduzeća, odnosno Zakona o privatizaciji ("Narodne
novine", broj 21/96). Tada bi nastupilo ustavno jamstvo prava vlasništva
(članak 48.) i zakonodavac nije više ovlašten, mimo odredbe članka 50.
Ustava (izvlaštenje i druga ograničenja prava vlasništva) zadirati u nečije
pravo vlasništva.

Treba pri tome imati u vidu da država nije trebala (niti praktično mogla)
u tranzicijskom razdoblju (rečeno je već - rok je istekao 31. prosinca
1997. godine) provjeravati i pojedinačno osporavati svaki upis, svaku odluku
koju su (mimo zakona ili suprotno zakonu) donosili pojedini subjekti (osnovne
organizacije udruženog rada, radne organizacije, organizacije udruženog
rada, poslovne zajednice, složene organizacije udruženog rada, društvena
poduzeća s potpunom odgovornošću, ograničenom odgovornošću, dionička i
komanditna poduzeća u društvenom ili mješovitom vlasništvu itd. ili pak
društvenopolitičke zajednice - općine).

Država je te eventualne nepravilnosti otklanjala u postupku pretvorbe
odnosno privatizacije donošenjem općih ili posebnih propisa o pretvorbi
da bi u konačnici postavila i pravila o pretvorbi društvenog vlasništva
u svim onim situacijama koje nisu riješene ni općim ni posebnim propisima
o pretvorbi i privatizaciji i to u Zakonu o vlasništvu i drugim stvarnim
pravima ("Narodne novine", broj 91/96) koji je stupio na snagu 1. siječnja
1997. godine (vidjeti u glavi IX. Pretvorba društvenog vlasništva - članak
359. do 365. i članak 390.).

5. Donošenjem Zakona o pretvorbi Zagrebačkog velesajma ("Narodne novine",
broj 55/96), kao posebnoga propisa, izvršena je pretvorba društvenog kapitala
Javnog poduzeća "Zagrebački velesajam" u društvo s ograničenom odgovornošću
pod tvrtkom Zagrebački velesajam d.o.o., Zagreb s temeljnim kapitalom koji
je jednak knjigovodstvenoj vrijednosti društvenih sredstava Javnoga poduzeća
"Zagrebački velesajam" na dan 30. prosinca 1995. godine i to s 60% udjela
Republike Hrvatske i 40% udjela Grada Zagreba u temeljnom kapitalu toga
društva.

Prema tome, kako se Zakonom o pretvorbi Zagrebačkog velesajma vrši pretvorba
društvenoga vlasništva društvenoga poduzeća u društvo s ograničenom odgovornošću
(trgovačko društvo) s poznatim imateljima (vlasnicima) udjela u tom društvu,
to taj Zakon nije protivan članku 48. i 49., a niti drugim odredbama Ustava
Republike Hrvatske, jer u času njegovog stupanja na snagu još nije bilo
u odnosu na d.o.o. Zagrebački velesajam, kako je već rečeno, nastupilo
ustavno jamstvo prava vlasništva.

6. Podnositelji prijedloga, nadalje, smatraju da je Zagrebački velesajam
nastao isključivo ulaganjem kapitala sredstava Grada Zagreba, temeljem
čega i osporavaju valjanost ovog Zakona. To, doduše, nije odlučno za ocjenu
ustavnosti osporenog zakona ali se o tim navodima predlagatelja može reći
da je moguće da je Grad Zagreb u stvaranju bivšeg društvenog poduzeća Zagrebački
velesajam sudjelovao ulaganjem značajnih sredstava. Međutim, ne smije se
zanemariti opće poznata činjenica da je Zagrebački velesajam bio jedino
poduzeće organizator velikih sajamskih priredbi na našem prostoru pa i
u ovom dijelu Europe, što ga je činilo značajnim za cjelokupno gospodarstvo
Hrvatske, tako da su u stvaranju i izgradnji Zagrebačkog velesajma uložena
znatna sredstva niza gospodarskih subjekata iz cijele Hrvatske, što upućuje
na zaključak da Grad Zagreb ne može biti isključivi vlasnik (držatelj udjela)
Zagrebačkog velesajma niti po tom osnovu.

7. S obzirom na navode predlagatelja Željka Bručića valja reći da on
nije jedini građanin Hrvatske koji nije mogao u postupku pretvorbe po pogodovnim
uvjetima steći udjela (vlasništvo) nad poduzećem u kojem su bili zaposleni.
Ti su građani, kao uostalom i svi punoljetni državljani Republike Hrvatske,
to svoje pravo mogli ostvariti u bilo kojem drugom poduzeću, pod istim
(pogodovnim) uvjetima (članak 5. stavak 1. točke 1., 2. i 2a. Zakona o
pretvorbi društvenih poduzeća). Pogrešan je stoga i dio obrazloženja kojim
se odgovara na navode ovog predlagatelja.

8. Čitavo je obrazloženje zapravo pogrešno jer je građeno na krivim
premisama: da osporavani zakon nije zakon o pretvorbi i da se ništavnom
"pretvorbom", koju je neovlašteno proveo Grad Zagreb, moglo i trebalo osporavati
u postupku registracije pred Trgovačkim sudom kao da je Republika Hrvatska
u ovoj stvari bila neki subjekt (trgovačkog prava) čija su prava povrijeđena.
Država (Hrvatski državni sabor) je bila dužna propisati pretvorbu Zagrebačkog
velesajma ili odrediti njegovu pretvorbu temeljem Zakona o pretvorbi društvenih
poduzeća sve do istjeka roka za uskladbu propisa s Ustavom. Postupajući
na izloženi način Hrvatski državni sabor nije donio neustavan zakon.

Valjalo je stoga prijedloge za ocjenu ustavnosti Zakona o pretvorbi
Zagrebačkog velesajma odbiti kao neosnovane.

Suci **Mladen Žuvela,** v. r. **mr. Vojislav Kučeković,** v. r.

Odluka, NN 27/1998-330