## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-636/1996 od 17

### NN 33/1999 (6.4.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-636/1996 od 17

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući
u predmetu ustavne tužbe Z. S. D. iz R., F. K. 4, zastupane po M. i Z.
V., odvjetnicima iz R., radi zaštite ustavnih prava, na sjednici održanoj
17. ožujka 1999. godine, donio je sljedeću

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Z. S. D. podnijela je po punomoćnicima pravodobnu i dopuštenu ustavnu
tužbu u povodu presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-4383/1995-6
od 18. travnja 1996., kojom je odbijena njezina tužba u upravnom sporu
protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave
Republike Hrvatske, Komisije za carinske prekršaje u drugom stupnju, broj
P/II-173/95 od 10. travnja 1995. Tim je rješenjem odbijena žalba podnositeljice
izjavljena protiv rješenja istog Ministarstva, Carinarnice R., broj: P-63/95
od 10. veljače 1995.

Osporavanim rješenjem prvog stupnja podnositeljica je, zajedno sa osobom
kojoj je motorno vozilo - predmet prekršaja - bilo dato na uporabu, oglašena
krivom i novčano kažnjena zbog počinjenog prekršaja iz čl. 352. stavksa
1. točke 8. Carinskog zakona ("Narodne novine", broj 53A/91 i 106/93, nastavno:
CZ), te joj je, temeljem odredbe čl. 357. stavka 1. istog Zakona, izrečena
mjera oduzimanja motornog vozila.

Prema navodima osporavanih odluka, podnositeljica je navedeni prekršaj
počinila na način što je motorno vozilo uvezeno u Republiku Hrvatsku temeljem
carinske povlastice iz čl. 27. točka 4. CZ-a (tj. po osnovi rada u inozemstvu)
dana 23. studenog 1994. dala na uporabu drugoj osobi, iako za to vozilo
postoji zabrana otuđenja do 23. studenog 1997.

U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je uvezeno vozilo predala
na uporabu drugome i izdala u svezi s tim odgovarajuću punomoć isključivo
stoga što ona boravi u inozemstvu, a u Republici Hrvatskoj ima stare i
nemoćne roditelje, pa je u tu svrhu bilo potrebno da druga osoba upotrebljava
vozilo, ali samo za potrebe podnositeljice (i njezinih roditelja) i za
korist samog vozila (sprečavanje propadanja, redovno održavanje). Smatra
da je cilj odredbe čl. 352. stavka 1. točke 8. CZ-a sprečavanje otuđenja
tj. prenošenja prava vlasništva koje ima za posljedicu utaju obveze plaćanja
carine, a ne zabrana faktičnog raspolaganja uvezenom stvari koje ne utječe
na promjenu vlasništva. Stoga da se zabrana ne odnosi na slučaj davanja
stvari na čuvanje tj. u detenciju, pa da joj je osporavanim odlukama povrijeđeno
pravo vlasništva zajamčeno odredbom čl. 48. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske: Predlaže usvajanje ustavne tužbe.

Ustavna tužba nije osnovana.

Na temelju analize dokumentacije u spisu predmeta, osporavanih odluka,
navoda i razloga ustavne tužbe, te relevantnih zakonskih odredaba, Ustavni
sud Republike Hrvatske utvrdio je sljedeće:

Prema odredbi čl. 352. stavka 1. točke 8. CZ-a novčanom kaznom kaznit
će se za prekršaj domaća i strana fizička osoba ako robu uvezenu na osnovi
carinske povlastice, bez prethodne prijave ovlaštenoj carinarnici, otuđi
prije propisanog roka ili je preda drugom na uporabu ili je uporabi u druge
svrhe, a ne u svrhe zbog kojih je ta roba u cjelini ili djelomično oslobođena
od plaćanja carine.

Prema odredbi čl. 357. stavka 1. istog Zakona roba koja je predmet prekršaja
iz čl. 352. stavka 1. točke 8. mora se oduzeti.

U konkretnom slučaju, u postupku koji je prethodio ustavnosudskom utvrđeno
je činjenično stanje i ono je kao takvo nesporno. Podnositeljica, međutim,
čini spornim pitanje namjere i cilja kojeg je htjela postići davanjem predmetnog
vozila na uporabu drugoj osobi.

Ta je namjera, u smislu citiranih odredaba Zakona, bez utjecaja na postojanje
prekršaja koji joj je stavljen na teret, jer iz teksta odredbe čl. 352.
stavka 1. točke 8. CZ-a proizlazi da je samim davanjem drugome na uporabu
stvari uvezene uz carinsku povlasticu ispunjeno biće tog prekršaja.

Slijedom navedenog, ovaj je Sud utvrdio da su osporavane odluke donesene
u postupovnom i materijalnopravnom smislu sukladno zakonu i da stoga nije
došlo do povrede ustavnih prava podnositeljice.

Izneseno stajalište sukladno je i pravnoj praksi ovog Suda u istovrsnim
predmetima, te je izraženo i u odlukama U-III-344/1995 od 14. listopada
1998. ("Narodne novine", broj 141/98) i U-III-349/1995 od 28. siječnja
1998. ("Narodne novine", broj 20/98), a ne postoje razlozi koji bi utjecali
na promjenu stajališta Suda.

Zbog navedenih razloga, a na temelju odredaba čl. 59. i 61. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94), donesena
je odluka kao u izreci pod točkom I.

Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 20.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 13/91).

Broj: U-III-636/1996
Zagreb, 17. ožujka 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 33/1999-701