## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3691/2003 od 7. travnja 2004.

### NN 52/2004 (23.4.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3691/2003 od 7. travnja 2004.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1196

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi Z. T. iz Z., koje­g zastupa N. B., odvjetnik iz S.,
na sjednici održanoj 7. trav­nja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi kod
tog suda pod brojem: Pn-8434/94 u naj­kraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od
šest (6) mjeseci, raču­najući od prvog iduće­g dana nakon dana objave ove
odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnosite­lju
ustavne tužbe, Z. T. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.600,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za ­njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnio je 17. studenoga 2003.
godine ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donoše­nje
presude u predmetu koji se vodi kod Općinskog suda u Zagrebu pod brojem:
Pn-8434/94, te da odredi primjerenu naknadu podnosite­lju zbog povrede ustavnog
prava propisanog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, a
koju je počinio Općinski sud u Zagrebu ne odlučivši o pravima i obvezama
podnosite­lja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-8434/94,
utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o
povredi ustav­nog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 18.
studenoga 1994. godine podnosite­lj je Općinskom sudu u Zagrebu podnio tužbu
protiv »G.I.« d.d. Z., radi naknade štete, navedena tužba zaprim­ljena je pod
brojem: Pn-8434/94,

– 11.
siječ­nja 1995. godine održano je prvo ročište u predmetu i raspravnim rješe­njem
tuženom je određen rok za očitova­nje o navodima iz tužbe,

–
podneskom od 19. siječ­nja 1995. godine tuženi se očituje na navode iz tužbe
podnosite­lja,

– 13. ožujka
1995. godine održano je drugo ročište u predmetu, na kojem je strankama određen
rok za dostavu dokaznih prijedloga,

– 11.
svib­nja 1995. godine – treće ročište u predmetu je ponovno odgođeno radi
očitova­nja stranaka,

–
podneskom od 15. svib­nja 1995. godine podnosite­lj udovo­ljava nalogu suda i
dostav­lja dokazne prijedloge,

– 6.
svib­nja 1999. godine – četvrto ročište u predmetu, odgođeno radi sasluša­nja
podnosite­lja kao stranke (tužite­lja),

– 9.
studenoga 1999. godine – peto ročište u predmetu na kojem je podnosite­lj
saslušan, raspravnim rješe­njem je tuženom određen rok za dostavu da­lj­njih
dokaznih prijedloga i određeno je da će na idućem ročištu biti saslušan svjedok
predložen od strane tuženog,

– 27.
siječnja 2000. godine – šesto ročište u predmetu, odgo­đeno radi nepristupa
svjedoka uz zak­ljučak da će se od Županijskog suda u Zagrebu zatražiti na uvid
predmet broj: Kio-157/92,

– 17.
listopada 2000. godine – sedmo ročište u predmetu, odgođeno radi nepristupa
svjedoka,

– 6.
trav­nja 2001. godine – osmo ročište u predmetu na kojem se saslušava svjedok i
tuženom se dodje­ljuje da­lj­nji rok od 15 dana radi predlaga­nja novih dokaza,

– 11. trav­nja 2001. godine – podnesak tuženog kojim
udovo­ljava nalogu suda s ročišta 6. trav­nja 2001. godine,

– podneskom od 13. trav­nja 2001. godine podnosite­lj
precizira svoj tužbeni zahtjev i požuruje zakaziva­nje nove rasprave,

– podneskom od 11. lip­nja 2001. godine podnosite­lj
moli sud da zakaže novu raspravu u predmetu,

– podneskom od 2. srp­nja 2001. godine podnosite­lj
požuruje zakaziva­nje nove rasprave u predmetu,

– 6. prosinca 2001. godine – deveto ročište u predmetu
na kojem je određeno da će se od Ministarstva unutar­njih poslova Republike
Hrvatske zatražiti dokumentacija na koju se pozvao svjedok u svom iskazu datom
na ročištu 6. trav­nja 2001. godine,

– dopisom od 6. prosinca 2001. godine sud se obraća
Ministarstvu unutar­njih poslova Republike Hrvatske radi dostave na uvid
navedene dokumentacije,

–
podneskom od 20. prosinca 2001. godine podnosite­lj požuruje zakaziva­nje nove
rasprave u predmetu,

–
podneskom od 17. siječ­nja 2002. godine podnosite­lj požuruje zakaziva­nje nove
rasprave u predmetu,

–
podneskom od 18. ve­ljače 2002. godine podnosite­lj požuruje zakaziva­nje nove
rasprave u predmetu,

– ponov­ljenim
dopisom od 18. ožujka 2002. godine sud ponovno moli Ministarstvo unutar­njih
poslova Republike Hrvatske dostavu na uvid navedene dokumentacije,

–
podneskom od 25. ožujka 2002. godine podnosite­lj požu­ruje rad suda,

– 17. ožujka
2003. godine – deseto ročište u predmetu na kojem sud vrši uvid u dokumentaciju
dostav­ljenu od Ministarstva unutar­njih poslova Republike Hrvatske i
raspravnim rješe­njem zak­ljučuje da će odluka suda, o nastavku postupka,
uslijediti pisano,

–
podneskom od 25. trav­nja 2003. godine podnosite­lj požuruje nastavak postupka
u predmetu.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

18. ve­ljače
2004. godine, Općinski sud u Zagrebu dostavio je ovom Sudu svoje očitova­nje o
navodima ustavne tužbe u kojemu je navedena kronologija postupa­nja u predmetu.
Uz očitova­nje Sudu je dostav­ljena i preslik spisa broj: Pn-8434/94.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava, propisano je slje­deće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (...)«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je s­lje­deće:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana
od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatra­njem razloga ustavne tužbe podnosite­lja i
uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-8434/94, Ustavni sud je utvrdio
da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za ­nje­govo postupa­nje u
smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski parnični postupak započeo je 18.
studenoga 1994. godine, podnoše­njem tužbe podnosite­lja Općinskom sudu u
Zagrebu, protiv tuženika »G. I.« d.d. Z., radi naknade štete.

Ustavna tužba podnijeta je 17. studenoga 2003.
godine, a do tog dana sudski postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da
postupak u ovom predmetu traje ukupno punih devet godina.

Tijekom tog razdob­lja prvostupa­njski sud održao je
deset ročišta za glavnu raspravu, od kojih je na četiri ročišta (11. siječ­nja
1995., 9. studenoga 1999., 6. trav­nja 2001. i 17. ožujka 2003. godine)
meritorno odlučivao o tužbenom zahtjevu podnosite­lja.

Zakon o
potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda i
Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih
sloboda (»Narodne novine –  Međunarodni
ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem
tekstu: Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997.
godine.

Od dana
stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije, odredbe Konvencije za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda Vijeća Europe (u da­lj­njem
tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka 140. Ustava, dio unutar­nje­g
pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Re­pub­like
Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod
nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje s­ljedeće:

»Radi
utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita ­nje­gov
slučaj«.

Pravo
na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g pravnog
poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donoše­nje sudske odluke u
razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000.
godine (dana proglaše­nja Promjena Ustava). Ispitiva­nje razumnosti traja­nja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdob­ljem s
aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu traja­nja sudskog postupka smatra
razdob­lje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupa­nja na snagu
Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 17. studenoga 2003. godine (to jest, do
dana podnoše­nja ustavne tužbe), što ukupno iznosi šest godina i dvanaest dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdob­lju, Općinski sud
u Zagrebu, od rad­nji koje su relevantne za meritorno odlučiva­nje o tužbenom
zahtjevu podnosite­lja, održao tri ročišta (9. studenoga 1999., 6. trav­nja
2001. i 17. ožujka 2003. godine). Ostala ročišta zakazana u predmetu u tom
razdob­lju (6. svib­nja 1999., 27. siječ­nja 2000., 17. listopada 2000. i 6.
prosinca 2001. godine) odgađana bez meritornog rasprav­lja­nja. U naznačenom
razdob­lju sud se, u dva navrata dopisima od 6. prosinca 2001. i 18. ožujka
2002. godine, obraćao Ministarstvu unutar­njih poslova Republike Hrvatske radi
dostave zatražene dokumentacije.

Iz dostav­ljenog preslika spisa predmeta nije
razvidno kada je Ministarstvo unutar­njih poslova Republike Hrvatske, nakon
dopisa suda od 18. ožujka 2002. godine, udovo­ljilo traže­nju.

Razmatrajući razdob­lje potpune neaktivnosti
prvostupa­nj­skog suda tijekom vođe­nja postupka, Sud je utvrdio da u raz­dob­lju
od 11. svib­nja 1995. godine (kada je održano treće ročište u predmetu) do 6.
svib­nja 1999. godine (kada je održano četvrto ročište u predmetu), tj. punih
četiri godine sud nije poduzeo niti jednu rad­nju u postupku. Unutar tog razdob­lja
potpune neaktivnosti prvostupa­njskog suda (4 godine – od 11. svib­nja 1995. do
6. svib­nja 1999. godine) jednim je dijelom i razdob­lje koje ulazi u ono koje
ovaj Sud razmatra kao pravno relevantno za povredu razumnog roka odlučiva­nja
sudova (točka 5.1. obrazlo­že­nja), a trajalo je od 5. studenoga 1997. (dan
stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 6. svib­nja 1999.
godine (dan održava­nja četvrtog ročišta u predmetu), tj. jednu godinu i sedam
mjeseci.

Također,
postoje i ostala razdob­lja potpune neaktivnosti suda, a traju: od 6. trav­nja
2001. godine (kada je podnosite­lj saslušan kao stranka u postupku, tuženom je
određen rok za očitova­nje i tuženi je traže­nju udovo­ljio podneskom od 11.
trav­nja 2001. godine) do 6. prosinca 2001. godine (kada je održano novo
ročište u predmetu), tj. osam mjeseci i od 18. ožujka 2002. godine (kada je sud
uputio ponov­ljeni dopis Ministarstvu unutar­njih poslova Republike Hrvat­ske)
do 17. ožujka 2003. godine (kada je održano zad­nje ročište u predmetu), tj.
puna jedna godina.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM
POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom postupku, prema utvrđe­nju Ustavnog
suda, svojim ponaša­njem ni u čemu nije pridonio du­ljini sudskog postupka.
Dapače, podnosite­lj se u više navrata pisanim podnescima obraćao nadležnom
sudu (13. trav­nja 2001., 11. lip­nja 2001., 2. srp­nja 2001., 20. prosinca
2001., 17. siječ­nja 2002., 18. ve­ljače 2002., 25. ožujka 2002. i 25. trav­nja
2003. godine) požurujući postupak i zahtijevajući od nadležnog suda postupa­nje
u predmetu.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadaš­nji
tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u kon­kret­nom slučaju radi o složenoj
sudskoj stvari.

Polazeći
od či­njenice da se predmet neprekidno nalazi u postupku pred sudom prvog stup­nja,
a imajući u vidu postupa­nje nadležnog suda u razmatranom, pravno relevantnom
razdob­lju, Ustavni sud nije našao okolnosti koje bi u dosadaš­njem tijeku
postupka ukazivale na složenost sudskog predmeta, a koje bi opravdale
dugotrajnost postupa­nja u tom predmetu.

6.
Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocje­njuje da je traja­njem predmetnog sudskog
postupka (u pravnom stup­nju) punih devet godina, povrijeđeno ustavno pravo
podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava.

7.
Imajući u vidu sve navedene či­njenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod točkama I. i II. izreke odluke.

8.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu moguć­nost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

9. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) teme­lji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-3691/2003
Zagreb, 7. trav­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 52/2004-1196