## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-4362/2007 od 10. veljače 2009.

### NN 23/2009 (20.2.2009.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-4362/2007 od 10. veljače 2009.

**USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

524

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Mario Jelušić, Mario Kos, Davor Krapac, Željko Potočnjak, Agata Račan, Aldo Radolović, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 10. veljače 2009. godine, donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 90. i 91. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 107/07.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Hrvoje Šimić iz Zagreba podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 90. i 91. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 107/07., u daljnjem tekstu: ZID ZTD).

Osporeni članci ZID ZTD-a su na temelju članka 174. stupili na snagu 1. travnja 2008. godine.

2. Članak 90. ZID ZTD-a glasi:

U članku 362. točki 1. iza riječi: »skupštine« dodaje se zarez i riječi: »stekao dionice prije nego što je bio objavljen dnevni red glavne skupštine«.

U točki 3. točka na kraju se briše i dodaju riječi: »ako je stekao dionice prije nego što je bio objavljen dnevni red glavne skupštine,«.

Članak 91. ZID ZTD-a glasi:

U članku 363. stavku 4. dodaje se druga rečenica koja glasi: »Dioničar se u postupku može tužitelju pridružiti kao umješač najkasnije u roku od mjesec dana od dana objave.«

3. Članak 362. Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 111/93., 34/99., 52/00. – odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-646/1999 i U-I-945/1999 od 10. svibnja 2000., 118/03., u daljnjem tekstu: ZTD), pod naslovom »Ovlaštenje za pobijanje«, prije osporenih izmjena i dopuna glasio je:

Odluke glavne skupštine mogu pobijati:

1. dioničar koji je sudjelovao u radu glavne skupštine i svoje protivljenje odluci izjavio u zapisnik,

2. dioničar koji nije sudjelovao u radu glavne skupštine jer mu pogrešno nije bilo dopušteno da u tome sudjeluje, ako glavna skupština nije bila uredno sazvana ili predmet odlučivanja na glavnoj skupštini nije bio valjano objavljen,

3. svaki dioničar u slučaju iz članka 360. stavka 2. ovoga Zakona,

4. uprava društva,

5. svaki član uprave i nadzornog odbora ako bi provođenjem odluke učinio radnju koja je kažnjiva, nezakonita ili za koju bi mogao odgovarati za tužbu.

Članak 363. ZTD-a, pod naslovom »Tužba za pobijanje«, prije osporenih izmjena i dopuna glasio je:

1. Tužba se mora podići isključivo kod suda iz članka 40. stavka 1. ovoga Zakona u roku od 30 dana od donošenja odluke. Ako je tužitelj bio prisutan na glavnoj skupštini na kojoj je odluka donesena, taj rok počinje teći prvoga narednoga dana od dana kada je zaključena glavna skupština na kojoj je odluka donesena. Nije li tužitelj prisustvovao glavnoj skupštini na kojoj je donesena odluka, rok počinje teći prvoga narednoga dana od dana kada je mogao saznati za odluku.

2. Tužba se podiže protiv društva. Društvo zastupaju uprava i nadzorni odbor. Ustanu li s tužbom uprava ili neki njezin član, društvo zastupa nadzorni odbor, a ustane li s tužbom neki član nadzornog odbora, društvo zastupa uprava.

3. Više postupaka koji se vode o pobijanju treba spojiti. Postupak po tužbi za pobijanje je hitan.

4. Uprava mora u glasilu bez odgađanja objaviti da je tužba podignuta i za kada je po tužbi zakazano ročište.

5. Sud može privremenom mjerom zaustaviti primjenu odluke za koju se tužbom traži da se utvrdi ništavom, ako je vjerojatno da bi se njezinim provođenjem društvu mogla pričiniti nepopravljiva šteta.

Članak 360. stavak 2. ZTD-a, kojim su propisani neki od razloga pobijanja odluke glavne skupštine, glasi:

2. Odluka se može pobijati i zbog toga što je dioničar glasovanjem na glavnoj skupštini pokušao za sebe ili za nekoga drugoga postići korist na štetu društva ili drugih dioničara a pobijanom odlukom se to postiže. To ne vrijedi onda ako se tom odlukom drugim dioničarima primjereno nadoknađuje šteta koja im se njome nanosi.

4. Predlagatelj traži da Ustavni sud ocijeni suglasnost u točki 2. navedenih zakonskih odredbi »sa Ustavom Republike Hrvatske« te da ih ukine i/ili poništi. Njegovo temeljno stajalište sažeto je u sljedećem:

Kako se, sukladno odredbama članka 277. stavka 3., članka 282. stavka 1. i članka 364. stavka 1. ZTD-a, odluke na skupštini dioničara mogu donositi i na temelju protuprijedloga dioničara iznijetog na samoj glavnoj skupštini neovisno o tome kada je glavna skupština dioničara sazvana, osporenom odredbom članka 90. ZID ZTD-a umanjuju se prava dioničara društva koji su to postali nakon objave poziva glavne skupštine društva, s time da kada naznačeni prijedlozi u pozivu na glavnu skupštinu ne budu uopće usvojeni, taj isti dioničar nema pravo pobijati pred sudom takvu odluku.

Nadalje, osporenom odredbom članka 91. ZID ZTD-a umanjuju se prava dioničara društva koji su to postali 30 dana nakon objave da se vodi spor radi pobijanja odluke skupštine. Naime, nesporno je da odluka u sporu koji se vodi radi pobijanja odluke skupštine djeluje prema svim dioničarima – uključivo i onima koji su to postali 30 dana nakon objave.

4.1. Iz sadržaja prijedloga proizlazi da podnositelj osporava članke 90. i 91. ZID ZTD-a sa stajališta članka 16. Ustava.

5. Na temelju članka 45. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), predlagatelj je predložio privremenu obustavu »primjene« osporenih zakonskih odredbi.

6. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona, od Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske zatraženo je i dobiveno očitovanje na prijedlog.

Prijedlog nije osnovan.

7. Pri razmatranju navoda prijedloga, Ustavni sud polazio je od članka 3. Ustava kojim se pravna sigurnost objektivnog pravnog poretka, kao aspekt vladavine prava, utvrđuje jednom od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske i temeljem za tumačenje Ustava.

Ustavni sud utvrđuje da su za ocjenu ustavnosti članaka 90. i 91. ZID ZTD-a mjerodavni i članci Ustava koji glase:

Članak 16.

Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.

Članak 49. stavci 1. i 4.

Poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike Hrvatske.

Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim pravnim aktom.

Članak 50. stavak 2.

Poduzetnička se sloboda (...) mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske (...).

8. Razmatrajući s aspekta pravne sigurnosti i vladavine prava suglasnost članaka 90. i 91. ZID ZTD-a s mjerodavnim odredbama Ustava, Ustavni sud polazi od stajališta da zbog sigurnosti dioničkog društva i pravnog prometa, legitimna ovlast zakonodavca u reguliranju rada dioničkih društava uključuje i propisivanje pravnih pretpostavki valjanosti pravnih radnji i posljedice njihova izostanka.

Ovo stajalište Ustavni sud usvojio je u rješenju broj: U-I-2879/2003 od 13. veljače 2008. (»Narodne novine« broj 26/08.).

9. Primjenjujući navedeno stajalište Ustavnog suda na osporene zakonske odredbe, Ustavni sud utvrđuje da su te odredbe u suglasnosti s Ustavom iz sljedećih razloga:

9.1. Svrha osporenog članka 90. ZID ZTD-a je sprječavanje zloupotrebe prava pobijanja odluka glavne skupštine. Ustavni sud podsjeća da sva upravljačka prava, kao što su pravo stavljanja protuprijedloga prije održavanja glavne skupštine, pravo sudjelovanja na glavnoj skupštini, pravo raspravljanja, pravo predlaganja odluka, pravo glasa i pravo na obaviještenost, pripadaju dioničaru koji stekne dionice prije objave dnevnog reda glavne skupštine. Nije li to slučaj, nije legitimiran za podnošenje tužbe. Tom se odredbom žele spriječiti slučajevi u kojima netko, nakon što sazna da je glavna skupština sazvana i s kojim dnevnim redom, stekne dionice odnosno poslovne udjele u namjeri da ustane s tužbom za pobijanje neke odluke važne za društvo i nakon toga ga ucjenjuje da od njega otkupi dionicu, odnosno poslovni udio uz visoku cijenu. Odredba, dakle, želi spriječiti nastajanje štete koja bi mogla biti počinjena društvu zbog toga što se ne može provesti donesena odluka. Takvo rješenje je u interesu i društva i dioničara, odnosno članova društva (J. Barbić, Komentar ZTD, 3. izd., Zagreb 2007, str. 47).

Dioničaru ostaje mogućnost da se kao umješač pridruži onome tko tužbom pobija odluku glavne skupštine, tako da može valjano pridonijeti uspjehu eventualne tužbe za pobijanje koju podigne netko drugi. Člankom 90. ZID ZTD-a isključena je jedino mogućnost da se na taj način zloupotrijebi pravo na pobijanje odluke glavne skupštine.

9.2. Na temelju članka 50. stavka 2. Ustava, Republika Hrvatska ima poseban interes da spriječi zloupotrebe u radu dioničkih društva koje mogu negativno utjecati na tržište kapitala i sigurnost dioničarstva. Dionička društva, osim ispunjavanja svoje temeljne svrhe, danas moraju djelovati u širem interesu jer su za njihovo valjano te društveno odgovorno poslovanje zainteresirane brojne interesne skupine (dioničari, zaposlenici, vjerovnici, dobavljači, kupci, članovi tijela društva, lokalna i regionalna zajednica u kojoj djeluju, sudionici na tržištu kapitala). Stoga je obveza države da donosi propise kojima će rizik zloupotrebe biti smanjen na najmanju moguću mjeru.

Pri tome, zakonodavac ima pravo ograničiti slobode ili prava zajamčena Ustavom, no to ograničenje mora biti učinjeno zbog ostvarenja legitimnog cilja propisanog Ustavom i razmjerno cilju koji se ograničenjem želi postići.

Polazeći od pravne naravi dioničkog društva, Ustavni sud utvrđuje da se, suprotno predlagateljevom stajalištu, u konkretnom slučaju radi o ustavnopravno prihvatljivom ograničenju dioničarskih prava jer je ono propisano u skladu s načelom pravne sigurnosti objektivnog pravnog poretka i načelom vladavine prava, i time s načelom razmjernosti.

9.3. Osporenim člankom 91. ZID ZTD-a omogućeno je pravo dioničara na miješanje u parnici na strani tužitelja. Ono je vremenski ograničeno na rok od mjesec dana od kada uprava društva objavi u glasilu društva da je tužba podignuta i da je u povodu nje zakazano ročište. Ovo vremensko ograničenje nema značaj umanjenja bilo kojeg prava dioničara, već se radi o procesnoj odredbi čija je svrha ubrzati sudske postupke i spriječiti nepotrebno odugovlačenje miješanjem u parnicu u njezinoj poodmakloj fazi, te povećati procesnu disciplinu stranaka. Stoga ovaj članak ZID ZTD-a ostvaruje poseban interes Republike Hrvatske za brzo i učinkovito vođenje sudskih postupaka.

Dioničaru koji se želi umiješati u postupak ostaje dovoljno vremena da to učini. ZID ZTD mu daje na raspolaganje mjesec dana od objave da je podignuta tužba i u povodu nje zakazano ročište, pa mu ostaje onoliko vremena koliko inače ima za podizanje tužbe za pobijanje nakon zaključenja glavne skupštine, odnosno saznanja za odluku. Štoviše, ovdje mu je za miješanje u parnicu osigurano i više vremena. Pri tome treba imati u vidu i sljedeće učinke nove regulative: a) da tužitelj ima rok od mjesec dana za podizanje tužbe, b) da sud mora u povodu tužbe zakazati ročište, c) da o tome sud mora obavijestiti društvo, d) da uprava društva mora objaviti u glasilu društva da je tužba podignuta i kada je zakazano ročište i e) da nakon toga dioničar koji se želi umiješati na strani tužitelja ima još mjesec dana odlučiti se hoće li se pridružiti u parnici kao umješač. Time mu se u praksi ostavlja nekoliko mjeseci za isticanje svojeg pravozaštitnog zahtjeva od donošenja odluke, odnosno od saznanja za odluku.

Zbog toga se uvjeti propisani člankom 91. ZID ZTD-a ne mogu smatrati umanjenjem prava dioničara. Dioničar ima obvezu lojalno postupati prema dioničkom društvu i drugim dioničarima. Ta obveza, uz ostalo, obuhvaća pravovremeno poduzimanje pravnih radnji u zaštiti interesa dioničkog društva. Propisanim rokom od mjesec dana, zainteresiranim osobama zakon ostavlja primjereno razdoblje u kojem se dioničar može pridružiti tužitelju u parnici kao umješač, pa je taj rok u skladu s načelom pravne sigurnosti i načelom razmjernosti.

10. Polazeći od značenja posjedovanja dionice i ovlaštenja koja dionica daje njezinom posjedniku/imatelju, Ustavni sud naposljetku ocjenjuje ustavnopravno neutemeljenim predlagateljevo mišljenje prema kojem »Ustav Republike Hrvatske jamči da su strane pred sudom ravnopravne u postavljanju zahtjevima o odlučivanju o stvarnim vlasničkim pravima bez obzira na udjel o vlasništvu u određenom stvarnom pravu«.

To se mišljenje ne može primijeniti na imatelje dionica. Ustavni sud je u odnosu na istovjetne predlagateljeve argumente pri osporavanju članka 365. stavka 2. ZTD-a, u rješenju broj: U-I-4928/2005 od 27. veljače 2008. (»Narodne novine« broj 33/08.), izrazio sljedeće stajalište:

»Ustavni sud napominje da u dioničkom društvu dioničari nisu vlasnici nego u njemu imaju članstvo kao i u svakom drugom društvu. Pojam vlasništva u pravnom poretku Republike Hrvatske određen je Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 114/01.), kojim je izrijekom propisano na što se taj pojam odnosi. Pojam vlasništva se stoga ni u kojem slučaju, niti s bilo kojeg ustavnopravnog aspekta, ne može odnositi na članstvo u dioničkom društvu.«

11. Ustavni sud nije razmatrao dio prijedloga koji se temelji na članku 45. Ustavnog zakona jer je donio rješenje o neprihvaćanju prijedloga.

12. Slijedom iznesenog, Ustavni sud utvrđuje da nisu osnovani navodi prijedloga kojima se obrazlažu tvrdnje o neustavnosti osporenih odredbi ZID ZTD-a, te je na temelju članka 43. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona riješeno kao u točki I. izreke.

13. Odluka o objavi rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-4362/2007

Zagreb, 10. veljače 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 23/2009-524