## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2309/2002 od 17. lipnja 2003.

### NN 106/2003 (2.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2309/2002 od 17. lipnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1395

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­­njski,
Ivan Matija, Že­­ljko Potoč­­njak, Agata Račan i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u povodu ustavne tužbe M. N. iz K., na sjednici Vijeća održanoj 17. lip­­nja
2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Karlovcu dužan je donijeti presudu
u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem P-1999/02 u najkraćem
mogućem roku, ali ne du­­ljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog iduće­g
dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnosite­­ljici ustavne tužbe, M. N. iz K., T. 12 b, određuje
se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst), u
iznosu od 5.500,00 (pet tisuća petsto) kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­­nja
zahtjeva podnosite­­ljice za ­­njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­­nje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je, teme­­ljem odredbe članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­­lj­­njem tekstu: Ustavni zakon), zbog povrede odredaba članaka 3.,
14. stavka 2., 19., 20., 26., 35., 48.,50., 54., 55., 61. i 69. Ustava.

Podnosite­­ljica navodi da je 23. ožujka 1993. godine
izjavila reviziju protiv presude Okružnog suda u Karlovcu, broj: Gž-68/93 od
21. siječ­­nja 1993. godine, kojom je odbijena žalba i potvrđena presuda
Općinskog suda u Karlovcu, broj: P-755/92 od 19. studenoga 1992. godine.

Budući da Vrhovni sud do podnoše­­nja ustavne tužbe
(9. listopada 2002.) nije donio odluku o povodu izjav­­ljene revizije,
podnosite­­ljica je predložila da Ustavni sud donese odluku kojom će usvojiti
ustavnu tužbu te naložiti Vrhovnom sudu Republike Hrvatske donoše­­nje odluke o
reviziji u najkraćem roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Karlovcu, broj: P-1999/02
(ranije: P-755/92), utvrdio s­­ljedeće či­­njenice koje su pravno relevatne za
odlučiva­­nje o povredi ustavnog prava podnosite­­ljice, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– dana 9. lip­­nja 1992. godine, Općina Karlovac
podnijela je tužbu Općinskom sudu u Karlovcu protiv M. i M. N., radi otkaza
stanarskog prava, teme­­ljem članka 99. Zakona o stambenim odnosima (»Narodne
novine«, broj 51/85, 42/86, 22/92, 70/93 i 91/96);

– s obzirom na či­­njenicu da su tuženici bili
nepoznata boravišta, rješe­­njem Centra za socijalni rad, Podružnice Karlovac,
klasa: UP/I-552-02/92-01/300, urbroj: 2133-20-06-92-2-S-290 od 2. VI. 1992.
godine, imenovan im je starate­­lj za poseban slučaj, koji ih je zastupao u
parničnom postupku radi otkaza stanarskog prava;

– raspravna ročišta u predmetu održana su 9. srp­­nja
1992., 13. listopada 1992. i 19. studenoga 1992. godine;

– prvostupa­­njska presuda, kojom je usvojen tužbeni
zahtjev Općine Karlovac, donijeta je 19. studenoga 1992. godine;

– presudom Okružnog suda u Karlovcu, broj: Gž-68/93-2
od 21. siječ­­nja 1993. godine, odbijena je žalba tuženika i potvrđena
prvostupa­­njska presuda;

– dana 23. ožujka 1993. godine, podnosite­­ljica je
izjavila reviziju protiv presude Okružnog suda u Karlovcu, broj: Gž-68/93-2 od
21. siječ­­nja 1993. godine;

– 17. svib­­nja 1993. godine, Općinski sud u Karlovcu
proslijedio je reviziju nadležnom županijskom, odnosno Vrhovnom sudu Republike
Hrvatske,

– revizija je zaprim­­ljena u Vrhovnom sudu Republike
Hrvat­ske pod brojem: Rev-1566/1993;

– dopisom od 29. lip­­nja 1993. godine, Vrhovni sud
Repub­like Hrvatske zatražio je od Općinskog suda u Karlovcu da utvrdi
vrijednost predmeta spora, tj. visinu jednogodiš­­nje najamnine, odnosno
stanarine za sporni stan, koja je mjerodavna za ocjenu dopuštenosti revizije;

– nakon
što je utvrđena vrijednost predmeta spora, predmet je 4. siječ­­nja 1994.
godine proslijeđen Vrhovnom sudu Republike Hrvatske;

– dana 18. svib­­nja 1994. godine, Vrhovni sud
Republike Hrvatske je ponovno vratio spis prvostupa­­njskom sudu radi razjaš­­njava­­nja
pita­­nja zastupa­­nja tuženika;

– dana 26. ve­­ljače 1996. godine predmet je ponovno
proslijeđen Vrhovnom sudu Republike Hrvatske;

– Vrhovni sud Republike Hrvatske je 28. kolovoza
1997. godine ponovno vratio spis Općinskom sudu u Karlovcu da se utvrdi je li i
kada tužite­­lj prestao postojati te ako je prestao postojati, tko je ­­nje­gov
pravni s­­ljednik;

– dopisom od 16. ožujka 1998. godine, Općinski sud u
Karlovcu zatražio je od Grada Karlovca podatak je li Općina Karlovac prestala
postojati i kada te ako je, tko je ­­njezin pravni s­­ljednik;

– dopisima od 12. trav­­nja 1999., 21. lip­­nja
1999., 6. ožujka 2000. i 4. svib­­nja 2000. godine, Općinski sud u Karlovcu je
tražio od Grada Karlovca dostavu ranije traženih podataka;

– dana 17. svib­­nja 2000. godine, Općinski sud u
Karlovcu zaprimio je tražene podatke;

– dana 11. rujna 2000. godine, spis je proslijeđen
Vrhovnom sudu Republike Hrvatske radi odlučiva­­nja o podnosite­­ljičnoj
reviziji;

– rješe­­njem broj: Rev-2241/00-2 od 28. studenoga
2001. godine, Vrhovni sud Republike Hrvatske ukinuo je presudu Okružnog suda u
Karlovcu, broj: Gž-68/93 od 21. siječ­­nja 1993. godine i presudu Općinskog
suda u Karlovcu, broj: P-775/92 od 19. studenoga 1992. godine, te vratio
predmet prvostupa­­njskom sudu na ponovno suđe­­nje;

– Općinski sud u Karlovcu zaprimio je navedeno rješe­­nje
Vrhovnog suda Republike Hrvatske, dana 11. prosinca 2002. godine;

– novi postupak pred prvostupa­­njskim sudom vodi se
pod brojem: P-1999/02, u kojemu je održano jedno ročište na kojemu su suslušana
dva svjedoka;

– s­­ljedeće ročište zakazano je za 12. lip­­nja
2003. godine.

OČITOVANJE
VRHOVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

3. Na
teme­­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
25. studenoga 2002. godine od Vrhov­nog suda Republike Hrvatske da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

U
očitova­­nju Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 9. prosinca 2002. godine,
navedeno je da je revizijska odluka donijeta 28. studenoga 2001. godine. Uz
očitova­­nje, Ustavnom sudu je dostav­­ljena i preslika rješe­­nja Vrhovnog
suda Republike Hrvat­ske, kojim je odlučeno o podnosite­­ljičnoj reviziji.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom
roku odluči o ­­nje­govim pravima i obvezama (…).«

Odredom
članka 63. Ustavnog zakona, propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (…) nije u razumnom roku
odlučio sud (…).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­­nje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (…) podnosite­­lja.
Rok za donoše­­nje akta poči­­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­­lju zbog povrede ­­nje­gova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnosite­­lja (…) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnoše­­nja zahtjeva stranke za ­­njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donoše­­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni
sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­­ljice i uvida u spis Općinskog suda u
Karlovcu, broj: P-1999/02, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju
ostvarile pretpostavke za postupa­­nje teme­­ljem odredbe članka 63. Ustavnog
zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­­ljedećim utvrđe­­njima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­­njski
parnični postupak započeo je tužbom Općine Karlovac, podnesenom 9. lip­­nja
1992. godine Općinskom sudu u Karlovcu. Prvostupa­­njska presuda donesena je
19. studenoga 1992. godine (Općinski sud u Karlovcu, broj: P-775/92), što znači
da je prvostupa­­njski postupak trajao pet (5) mjeseci i deset (10) dana.

U ovom
parničnom postupku pravomoćno je presuđeno 21. siječ­­nja 1993. godine (Okružni
sud u Karlovcu, broj: Gž-68/93-2), što znači da je drugostupa­­njski postupak
trajao dva (2) mjeseca i dva (2) dana, a prvostupa­­njski i drugostupa­­njski
postupak zajedno ukupno sedam (7) mjeseci i dvanaest (12) dana.

Revizija
protiv pravomoćne presude predana je Općinskom sudu u Karlovcu dana 23. ožujka
1993. godine, a rješe­­nje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, kojim je odlučeno
o reviziji, broj: Rev-2241/00-2, doneseno je 28. studenoga 2001. godine. Dakle,
revizijski je postupak trajao osam (8) godina, osam (8) mjeseci i pet (5) dana.

S
obzirom na či­njenicu da je navedenim rješe­njem Vrhovni sud Republike Hrvatske
ukinuo presude Okružnog suda u Karlov­cu i Općinskog suda u Karlovcu te predmet
vratio prvostupa­nj­skom sudu na ponovno odlučiva­nje, postupak u ovom
predmetu, koji je započet 1992. godine, teče iznova do 2001. godine i do podnoše­nja
ustavne tužbe (9. listopada 2002. godine) traje ukupno deset (10) godina i
četiri (4) mjeseca.

Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju
Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lje­njem tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem
članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutar­nje­g pravnog poretka
Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od tog
dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo
na pošteno suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (…) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
(…) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj.«.

Pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na
snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5. studenoga 1997.). Pravo na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglaše­nja Promjene Ustava). Ispitiva­nje
razumnosti traja­nja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka, teme­ljenih na članku
63. Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske
pravo na donoše­nje odluke u razumnom roku nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju, pravno
relevantnim razdob­ljem za povredu prava na razumnu du­ljinu traja­nja sudskog
postupka smatra razdob­lje od 5. studenog 1997. (to jest, od dana stupa­nja na
snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 9. listopada 2002. godine (to jest,
do dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­ljice), što ukupno iznosi četiri
(4) godine, jedanaest (11) mjeseci i četiri (4) dana.

Zbog osobite pravne prirode revizijskog postupka, međutim,
Ustavni sud je ocijenio da se u konkretnom slučaju iznimno treba ispitivati du­ljina
cjelokupnog sudskog postupka. To stoga što je revizija izvanredno pravno
sredstvo u sudskim parničnim postupcima građanske naravi. Ona se – pod
pretpostavkama i iz razloga propisanim zakonom – može podnijeti samo protiv
pravomoćne sudske presude kojom je prethodno već meritorno odlučeno o pravima i
obvezama stranaka.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Sudski postupak u ovom je predmetu pravomoćno okončan
21. siječ­nja 1993. godine, donoše­njem presude nadležnog drugostupa­njskog
suda kojom je potvrđena presuda prvostupa­nj­skog suda, a kojom je meritorno
odlučeno o pravima i obvezama stranaka u tom postupku. Prema tome, sudski
postupak u konkretnoj sudskoj stvari građanske naravi pravomoćno je okončan
prije stupa­nja na snagu Europske konvencije (to jest, prije 5. studenoga 1997.
godine).

Nakon 5. studenoga 1997. godine, predmet se nalazio u
postupku pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske, koji je 28. studenoga 2001.
godine odlučio o reviziji tužite­lja. Tu je odluku Općinski sud u Karlovcu
zaprimio 11. prosinca 2002. godine, dakle, jednu (1) godinu i trinaest (13)
dana nakon ­njezina donoše­nja, dok je punomoćnik podnosite­ljice odluku primio
3. ve­ljače 2003. godine, tj. jednu (1) godinu, dva (2) mjeseca i šest (6) dana
nakon ­njezina donoše­nja.

Postupa­nje Ustavnog suda, teme­ljem članka 63.
Ustavnog zakona, teme­lji se na či­njenici da je u konkretnoj sudskoj stvari
Vrhovni sud Republike Hrvatske, svojom revizijskom odlukom, ukinuo presude
prvostupa­njskog i drugostupa­njskog suda, kojima je sudski postupak pravomoćno
okončan, vrativši cjelokupni pred­met prvostupa­njskom sudu na ponovno odlučiva­nje.

Či­njenica
da postupak, u konkretnoj pravnoj stvari, traje od 1992. godine te da je 2001.
godine cjelokupni predmet iznova vraćen na prvostupa­njsko odlučiva­nje, čini
uteme­ljenim stajalište Ustavnog suda da je u konkretnom slučaju iznimno bilo
potrebno uzeti u obzir cjelokupno razdob­lje traja­nja postupka, koje Ustavni
sud ocje­njuje nerazumno dugim.

5.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE (TUŽENICE U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­ljica
ustavne tužbe, kao tuženica u sudskom postupku, prema utvrđe­nju Ustavnog suda,
nije pridonijela du­ljini sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadaš­nji tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u
ovom slučaju radi o složenom sudskom postupku. U prilog ovakvom stajalištu govori
i či­njenica da je o predmetu pravomoćno odlučeno u izuzetno kratkom roku.
Traja­nje revizijskog postupka (preko osam godina) pos­ljedica je, prije sve­ga,
određenih postupovnih propusta prvostupa­njskog suda, zbog kojih je Vrhovni sud
Republike Hrvatske predmet vraćao prvostupa­njskom sudu. Pored toga, na traja­nje
revizijskog postupka utjecala je i či­njenica da je Vrhovni sud Republike
Hrvatske vraćao spis prvostupa­njskom sudu tri puta, tražeći od tog suda otkla­nja­nje
postupovnih propusta, iako je, po ocjeni ovog Suda, sve potrebne podatke mogao
zatražiti odjednom. Stoga, Ustavni sud ocje­njuje da se navedena okolnost ne može
smatrati takvom okolnošću koja je konkretni sudski postupak učinila složenim,
već ona ukazuje na nedjelotvornost nadležnih sudova u postupa­nju.

5.5.            DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

Analizirajući postupa­nje nadležnih sudova u
razmatranom, pravno relevantnom razdob­lju, Ustavni sud je ocijenio da je či­njenica
što je tužite­lj u tijeku postupka prestao postojati, a uslijed koje je bilo
potrebno utvrditi ­nje­govog pravnog s­ljednika, u određenoj mjeri utjecala na
du­ljinu traja­nja postupka. Međutim, ta okolnost ne može opravdati traja­nje
postupka preko deset godina.

6. Imajući u vidu sve navedene či­njenice i
okolnosti, a posebno važnost sudskog postupka za podnosite­ljicu (postupak radi
otkaza stanarskog prava), Ustavni sud je utvrdio da je traja­njem parničnog
postupka preko deset godina podnosite­ljici povrijeđeno ustavno pravo da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­njezinim
pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, odlučeno kao pod točkama I. i II. izreke odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu moguć­nost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

8.
Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-IIIA-2309/2002
Zagreb, 17. lip­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 106/2003-1395