## Pravilnik o postupku homologacije sigurnosnih stakala i materijala za stakla motornih vozila i njihovih prikolica i vozila s obzirom na ugradbu tih stakala TPV 145 (Izdanje 00)

### NN 143/2005 (5.12.2005.), Pravilnik o postupku homologacije sigurnosnih stakala i materijala za stakla motornih vozila i njihovih prikolica i vozila s obzirom na ugradbu tih stakala TPV 145 (Izdanje 00)

# DRŽAVNI ZAVOD ZA MJERITELJSTVO

**2702**

Temeljem članka 275. stavak 3. Zakona o
sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 105/04) ravnatelj Državnog
zavoda za mjeriteljstvo donosi

## PRAVILNIK

### O POSTUPKU HOMOLOGACIJE SIGURNOSNIH STAKALA I MATERIJALA ZA STAKLA MOTORNIH VOZILA I NJIHOVIH PRIKOLICA I VOZILA S OBZIROM NA UGRADBU TIH STAKALA TPV 145 (IZDANJE 00)(\*)

Članak 1.

Ovim se pravilnikom uređuje postupak homologacije sigurnosnih stakala i materijala za stakla na
vozilima kategorija M, N i O(1) te vozila s obzirom na ugradbu tih stakala.

Članak 2.

Tehnički zahtjevi u postupku homologacije
sigurnosnih stakala dani su u prilogu II.B, a za vozila s obzirom na ugradbu
vjetrobranskih i ostalih stakala u Prilogu III. Postupak homologacije
dan je u Prilogu I. Svi prilozi od I. do III. čine sastavni dio ovoga
pravilnika.

Članak 3.

Tijelo za homologaciju
u smislu odredaba ovoga pravilnika je Državni zavod za mjeriteljstvo (u
daljnjemu tekstu: Zavod).

Članak 4.

Zavod će dodijeliti certifikat o homologaciji sastavnog dijela za tip sigurnosnog stakla,
odnosno certifikat o homologaciji za tip vozila s
obzirom na ugradbu tih stakala ako zadovoljavaju zahtjeve ovoga pravilnika.

Obrazac certifikata o homologaciji
za tip sigurnosnog stakla prikazan je u dodatku 2 priloga I., a za tip vozila s
obzirom na ugradbu tih stakala u dodatku 4 istoga priloga.

Članak 5.

Vozila s obzirom na ugradbu sigurnosnih stakala
i sigurnosna stakla mogu se homologirati te uvoziti i
stavljati na tržište ako zadovoljavaju zahtjeve ovoga pravilnika.

Iznimno od odredbe stavka 1. ovog članka,
sigurnosna stakla koja ne zadovoljavaju odredbe ovoga pravilnika mogu se homologirati, uvoziti i stavljati na tržište ako su kao
zamjenski dijelovi namijenjena za ugradbu na vozila homologirana
prema ranije važećim propisima.

Članak 6.

Zavod može ovlastiti pravnu ili fizičku osobu za
obavljanje poslova tehničke službe ako ta osoba ispunjava sljedeće uvjete:

– da zadovoljava zahtjeve norme HRN EN ISO/IEC
17025 o osposobljenosti ispitnih laboratorija za područje ispitivanja prema
zahtjevima ovoga pravilnika

– da može dokazati poznavanje metoda ispitivanja
danih u prilozima II. i III.

– da ima najmanje jednoga djelatnika školske
spreme VII/1 strojarskoga smjera.

Članak 7.

Danom početka primjene ovoga pravilnika prestaje
važiti »Naredba o homologaciji sigurnosnih stakala i
gradiva za stakla namijenjenih za ugradbu na cestovna vozila« (»Narodne novine«
br. 122/99).

Članak 8.

Ovaj se pravilnik objavljuje u »Narodnim
novinama«, a stupa na snagu danom prijema Republike Hrvatske u punopravno
članstvo Europske unije.

Klasa: 011-02/05-03/18

Urbroj: 558-04/12-05-1

Zagreb, 9. studenoga 2005.

Ravnatelj

Državnog zavoda za mjeriteljstvo

**dr****. sc. Marijan Andrašec, dipl. ing**., v. r.

\_\_\_\_\_\_\_
(\*) Ovaj pravilnik preuzima sadržaj
Direktive Vijeća 92/22/EEZ koja se odnosi na sigurnosna stakla i materijale za
stakla na motornim vozilima i njihovim prikolicama s uključenim izmjenama i
dopunama u Direktivi Komisije 2001/92/EZ.

(1) Definicija vozila dana je u članku 4.
Pravilnika homologaciji tipa motornih vozila
(»Narodne novine« br. 115/04), a kategorizacija u
prilogu II.A istoga pravilnika.

PRILOG I.

OPĆE ODREDBE ZA
HOMOLOGACIJU TIPA

1.
ZAHTJEV ZA HOMOLOGACIJU TIPA SASTAVNOG DIJELA

1.1.      Sve zahtjeve
prema članku 6. Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila za homologaciju sigurnosnog stakla
podnosi proizvođač sigurnosnog stakla.

1.2.      Obrazac za
opisni dokument prikazan je u Dodatku 1. ovoga Priloga.

1.3.      Tehničkoj
službi odgovornoj za provođenje homologacijskih
ispitivanja potrebno je dostaviti:

1.3.1.   dovoljan broj ispitnih komada
ili uzoraka dovršenih stakala odgovarajućih modela, koji se po potrebi određuje
u dogovoru s tehničkom službom odgovornom za provođenje homologacijskih
ispitivanja.

2.
ZAHTJEV ZA HOMOLOGACIJU TIPA VOZILA

2.1.      Sve zahtjeve
prema članku 6. Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila za homologaciju tipa vozila s obzirom
na sigurnosna stakla podnosi proizvođač vozila.

2.2.      Obrazac za
opisni dokument prikazan je u Dodatku 3. ovoga Priloga.

2.3.      Tehničkoj
službi odgovornoj za provođenje homologacijskih
ispitivanja potrebno je dostaviti:

2.3.1.   vozilo uzorak koje
predstavlja tip vozila, koje se po potrebi određuje u dogovoru s tehničkom
službom odgovornom za provođenje homologacijskih
ispitivanja.

3.
DODJELJIVANJE HOMOLOGACIJE TIPA ZA SIGURNOSNO STAKLO ILI VOZILO

3.1.      Kada su
ispunjeni odgovarajući zahtjevi dodjeljuje se homologacija
tipa u skladu s člankom 8. i, ako je primjenjivo, člankom 9. ili 10. Pravilnika
o homologaciji tipa motornih vozila.

3.2.      Obrazac za
certifikat o homologaciji tipa i njegovi dodaci prikazani
su u:

– Dodatku 2. ovoga Priloga u smislu zahtjeva prema točki 1.1.

– Dodatku 4. ovoga Priloga u smislu zahtjeva prema točki 2.1.

3.3.      Svaki tip
sigurnosnog stakla ili tip vozila označava se homologacijskim
brojem u skladu s Prilogom VII. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila. Ista država članica ne smije označiti istim homologacijskim brojem drugi tip sigurnosnog stakla ili
drugi tip vozila.

4.
IZMJENE TIPA I IZMJENE I DOPUNE HOMOLOGACIJE

4.1.      Kod izmjena
tipa homologiranog prema ovom Pravilniku treba
primijeniti odredbe članaka 16. i 17. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila.

5.
SUKLADNOST PROIZVODNJE

5.1.      Mjere za
osiguranje sukladnosti proizvodnje moraju biti poduzete u skladu s odredbama
navedenim u člancima 29. do 32. Pravilnika o homologaciji
tipa motornih vozila.

DODATAK 1.

OPISNI DOKUMENT BR. … ZA
HOMOLOGACIJU TIPA SIGURNOSNOG STAKLA

PRAVILNIK TPV 145

Sljedeći podaci, ako se primjenjuju, moraju se
dostaviti u tri primjerka s popisom priloženih dokumenata. Svaki crtež treba
biti dostavljen u odgovarajućem mjerilu i mora biti dovoljno detaljan te
formata A4 ili presavijen na format A4. Fotografije,
ako postoje, moraju biti dovoljno detaljne.

0.
OPĆENITO

0.1
Proizvođačeva (zaštićena) trgovačka marka (marke): .............

0.2       Tip:
................................................................................................

0.2.1.   Trgovački opis (ako je
primjenjivo): ..........................................

0.3.      Značenje
oznake tipa, ako je naznačeno na staklu(1): ..............

0.4.      Kategorija
vozila(2):
.......................................................................

0.5.      Naziv i
adresa proizvođača: ........................................................

0.7.      Položaj i
način postavljanja oznake homologacije tipa:
..........

0.8.      Adresa
(adrese) tvornice (tvornica) proizvođača: ....................

1.
VJETROBRANSKA I DRUGA STAKLA

Crtež(-i) s dovoljno detalja da omoguće identifikaciju tipa naprave i prikažu:

1.1.      Za kaljena
stakla izuzevši vjetrobranskih

1.1.1.   najveća površina:
.........................................................................

1.1.2.   najmanji kut između dva
susjedna ruba stakla: .......................

1.1.3.   najveća visina odsječka (ako
je primjenjivo): ...........................

1.2.      Za
vjetrobranska stakla: crtež, ili u mjerilu 1:1 ili, ako je primjenjivo, u
mjerilu 1:10, za vozila kategorija izuzevši kategorije M1, ili detaljne crteže
koji prikazuju:

1.2.1.   položaj vjetrobranskog stakla
u odnosu na R-točku vozačeva sjedala, ako je primjenjivo:
.........................................................

1.2.2.   kut nagiba vjetrobranskog stakla:
..............................................

1.2.3.   kut nagiba naslona sjedala,
ako je primjenjivo: .......................

1.2.4.   položaj i veličina područja u
kojima se provjeravaju optičke značajke(3):
.....................................................................................

1.2.5.   razvijena površina
vjetrobranskog stakla: .................................

1.2.6.   najveća visina odsječka
vjetrobranskog stakla: ........................

1.2.7.   polumjer zakrivljenosti
vjetrobranskog stakla: .........................

1.2.8.   popis modela vozila za koja
je zatražena homologacija tipa sastavnog dijela, uz
navođenje naziva proizvođača vozila, tipa i kategorije vozila:
..........................................................................

1.3.      Za dvostruka
stakla

1.3.1.   tip svakog zasebnog stakla:
.........................................................

1.3.2.   tip povezivanja (organsko,
staklo ili staklo-metal): .................

1.3.3.   nazivna širina zazora između
dva stakla: .................................

1.4.
Upotrijebljeni materijali

1.4.1.   Priroda materijala:
.......................................................................

1.4.2.   Obojenje međusloja
(međuslojeva): ...........................................

1.4.3.   Obojenje plastične prevlake
(prevlaka): ....................................

1.4.4.   Obojenje stakla:
............................................................................

1.4.5.   Ugrađeni vodiči: ...........................................................................

1.4.6.   Trake protiv zasljepljivanja:
........................................................

1.4.7.   Kemijski naziv plastike:
..............................................................

1.4.8.   Obojenje plastike:
........................................................................

1.4.9.   Proizvodni proces (plastike):
......................................................

\_\_\_\_\_\_\_
(1) Ako identifikacijska oznaka tipa sadrži
znakove koji nisu bitni za označivanje tipa vozila, sastavnih dijelova ili
zasebnih tehničkih jedinica obuhvaćenih ovim opisnim dokumentom, te znakove
treba u dokumentaciji zamijeniti znakom (?) (npr.
ABC??123??).

(2) U smislu Priloga II.A Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.

(3) Određena »panoramska« vjetrobranska
stakla mogu imati ulogu prividnog nosača krova; u tom slučaju nosači krova
trebaju biti naznačeni bojanjem na staklu.

DODATAK 2.

CERTIFIKAT O
HOMOLOGACIJI TIPA

Obrazac

(najveći format: A4 (210 x 297 mm))

**CERTIFIKAT O HOMOLOGACIJI**

Naziv

tijela za homologaciju

Izjava o:

– homologaciji tipa(1)

– izmjeni/dopuni homologacije
tipa(1)

– odbijanju homologacije
tipa(1)

– povlačenju homologacije
tipa(1)

za tip vozila/sastavnog dijela/zasebne tehničke
jedinice(1) u skladu s Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena
i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ.

Broj homologacije
tipa:
..........................................................................

Razlog za proširenje:
..............................................................................

DIO I

0.1.      Proizvođačeva
(zaštićena) trgovačka marka (marke):

0.2.
Tip:

0.3.      Značenje
oznake tipa, ako je naznačeno na vozilu/sastavnom dijelu/zasebnoj tehničkoj
jedinici(1):

0.4.      Kategorija
vozila(2):

0.5.      Naziv i
adresa proizvođača:

0.7.      Za sastavne
dijelove i zasebne tehničke jedinice, položaj i način postavljanja oznake homologacije tipa:

0.8.      Adresa
(adrese) tvornice (tvornica) proizvođača:

DIO II

1.
Dodatne informacije: vidi dopunu

2.
Tehnička služba odgovorna za izvođenje homologacijskih
ispitivanja:

3.
Datum izvješća o ispitivanju:

4.
Broj izvješća o ispitivanju:

5.
Opažanja (ako je primjenjivo): vidi dopunu

6.
Mjesto:

7.
Datum:

8.
Potpis:

9.
Priložen je popis dokumenata dostavljenih tijelu nadležnom za homologaciju, koji se mogu dobiti na zahtjev.

\_\_\_\_\_\_\_\_

(1) Precrtati što se ne primjenjuje.

(2) U
smislu Priloga II.A Direktive 70/156/EEZ.

Dopuna 1 certifikatu o homologaciji tipa br. …

s obzirom na homologaciju tipa vjetrobranskog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

SLOJEVITA VJETROBRANSKA
STAKLA

(obična, obrađena ili
prevučena plastikom)

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– nazivna debljina vjetrobranskog stakla:

– broj slojeva stakla:

– broj međuslojeva:

– nazivna debljina međusloja (međuslojeva):

– priroda i tip međusloja (međuslojeva):

– priroda i tip plastične prevlake (prevlaka):

– posebna obrada stakla (DA/NE):

1.2.      Sporedne
značajke

– priroda materijala (polirano staklo, »float«
staklo, staklo u listovima):

– obojenje stakla:

– obojenje međusloja (potpuno/djelomično):

– obojenje plastične prevlake (prevlaka):

– vodiči ugrađeni (DA/NE):

– ugrađene trake protiv zasljepljivanja (DA/NE):

– obojenje prevlake:

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

5.1.      Pridodani
dokumenti: popis vjetrobranskih stakala (vidi dopunu 7).

Dopuna 2 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa vjetrobranskog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

STAKLENOPLASTIČNA
VJETROBRANSKA STAKLA

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– razred oblika:

– nazivna debljina vjetrobranskog stakla:

– nazivna debljina stakla:

– nazivna debljina plastičnog sloja (slojeva) koji ima(ju) funkciju međusloja (međuslojeva):

– broj slojeva plastike:

– priroda i tip plastičnog sloja (slojeva) koji ima(ju) funkciju međusloja (međuslojeva):

– priroda i tip vanjskog plastičnog sloja:

– posebna obrada stakla (DA/NE):

1.2.      Sporedne
značajke

– priroda materijala (polirano staklo, »float«
staklo, staklo u listovima):

– obojenje plastičnog sloja (slojeva) (potpuno/djelomično):

– obojenje stakla:

– vodiči ugrađeni (DA/NE):

– ugrađene trake protiv zasljepljivanja (DA/NE):

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

5.1.      Pridodani dokumenti:
popis vjetrobranskih stakala (vidi dopunu 7).

Dopuna 3 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa sigurnosnog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

JEDNOLIKO KALJENA STAKLA

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– razred oblika:

– priroda postupka kaljenja:

– razred debljine:

– priroda i tip plastične prevlake (prevlaka):

1.2.      Sporedne
značajke:

– priroda materijala (polirano staklo, »float«
staklo, staklo u
listovima):

– obojenje stakla:

– obojenje plastične prevlake (prevlaka):

– vodiči ugrađeni (DA/NE):

– ugrađene trake protiv zasljepljivanja (DA/NE):

1.3.      Homologirane značajke sastavnog dijela:

– najveća površina (ravno staklo):

– najmanji kut:

– najveća razvijena površina (zakrivljeno staklo):

– najveća visina odsječka:

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

Dopuna 4 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa sigurnosnog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

SLOJEVITA STAKLA
IZUZEVŠI VJETROBRANSKIH

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– razred debljine:

– broj slojeva stakla:

– broj međuslojeva:

– nazivna debljina međusloja (međuslojeva):

– priroda i tip međusloja (međuslojeva):

– debljina plastične prevlake (prevlaka):

– priroda i tip plastične prevlake (prevlaka):

– posebna obrada stakla (DA/NE):

1.2.      Sporedne
značajke:

– priroda materijala (polirano staklo, »float« staklo,
staklo u listovima):

– obojenje međusloja (potpuno/djelomično):

– obojenje stakla:

– obojenje plastične prevlake (prevlaka):

– vodiči ugrađeni (DA/NE):

– ugrađene trake protiv zasljepljivanja (DA/NE):

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

Dopuna 5 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa sigurnosnog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

STAKLENOPLASTIČNA STAKLA
IZUZEVŠI VJETROBRANSKIH

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– razred debljine:

– nazivna debljina staklenog dijela:

– posebna obrada staklenog dijela (DA/NE):

– broj slojeva plastike:

– nazivna debljina plastičnog sloja (slojeva) koji ima(ju) funkciju međusloja (međuslojeva):

– priroda i tip plastičnih slojeva koji imaju funkciju među­sloja:

– priroda i tip vanjskog plastičnog sloja:

1.2.      Sporedne
značajke:

– priroda
materijala (ploče, »float«, staklo u listovima):

– obojenje stakla (bezbojno/tonirano):

– obojenje plastičnog sloja (slojeva) (potpuno/djelomič­no):

– vodiči ugrađeni (DA/NE):

– ugrađene trake protiv zasljepljivanja (DA/NE):

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

Dopuna 6 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa sigurnosnog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

DVOSTRUKA STAKLA

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– sastav dvostrukog stakla (simetrično/asimetrično):

– nazivna širina zazora:

– način sklapanja:

– tip svake ploče:

1.2.      Dokumenti u
privitku:

– obrazac za obje ploče u simetričnom dvostrukom staklu u skladu s Prilogom
prema kojem su ispitivane ili tipski homologirane.

– obrazac za svaku ploču u asimetričnom dvostrukom staklu u skladu s Prilozima
prema kojima su ispitivane ili tipski homologirane.

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

Dopuna 7 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa vjetrobranskog stakla u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

SADRŽAJ POPISA
VJETROBRANSKIH STAKALA

Najmanje sljedeće informacije trebaju biti
dostavljene za svako od vjetrobranskih stakala obuhvaćenih ovom homologacijom tipa sastavnog dijela:

– proizvođač vozila:

– tip vozila:

– kategorija vozila:

–razvijena površina (F):

–visina odsječka (h):

–zakrivljenost (r):

–ugradbeni kut ():

–kut nagiba naslona sjedala ():

–koordinate R-točke (A, B, C) u odnosu na
središnju točku gornjegruba vjetrobranskog stakla:

Opis F parametra vjetrobranskog stakla

![](dodatni/356217.gif)

Dopuna 8 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa krutog plastičnog stakla u
skladu s Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom
2001/92/EZ

KRUTA PLASTIČNA STAKLA
IZUZEVŠI VJETROBRANSKIH

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– nazivna debljina(1):

– oblik i dimenzije:

– razred materijala, kako je odredio proizvođač:

– kemijski naziv materijala:

– proizvodni proces:

– obojenje:

– priroda prevlake površine:

1.2.      Sporedne
značajke

Vodiči ugrađeni (DA/NE):

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

(1)
S odstupanjem od 10% za ekstrudirano plastično staklo
i za ostale materijale, tolerancija iznosi (u mm) ± (0,4 + 0,1e), pri čemu je e
jednako nazivnoj debljini u mm.

Dopuna 9 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa savitljivog plastičnog stakla u
sklau
sklarektivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

SAVITLJIVA PLASTIČNA
STAKLA IZUZEVŠI VJETROBRANSKIH

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– nazivna debljina(1):

– razred materijala, kako je odredio proizvođač:

– kemijski naziv materijala:

– proizvodni proces:

– obojenje:

– priroda prevlake površine:

1.2.      Sporedne
značajke

Bez sporednih značajki.

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

Dopuna 10 certifikatu o homologaciji tipa br. …s obzirom
na homologaciju tipa krutog plastičnog dvostrukog
stakla u skladu s Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom
2001/92/EZ

KRUTA PLASTIČNA
DVOSTRUKA STAKLA

1.
Dodatne informacije

1.1.      Glavne
značajke

– nazivna debljina svake ploče:

– nazivna širina zazora:

– razred materijala svake ploče, kako je odredio proizvođač:

– kemijski naziv materijala svake ploče:

– proizvodni proces:

– obojenje:

– priroda prevlake površine:

1.2.      Sporedne
značajke

Bez sporednih značajki.

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

DODATAK 3.

OPISNI DOKUMENT BR. …

U SKLADU S PRAVILNIKOM
TPV 145 i U SKLADU S PRILOGOM I. PRAVILNIKA O HOMOLOGACIJI TIPA MOTORNIH VOZILA

Sljed'>Sljedaci, ako se primjenjuju, moraju se
dostaviti u tri primjerka s popisom priloženih dokumenata. Svaki crtež treba
biti dostavljen u odgovarajućem mjerilu i mora biti dovoljno detaljan te
formata A4 ili presavijen na format A4. Fotografije,
ako postoje, moraju biti dovoljno detaljne.

Ako sustavi, sastavni dijelovi ili zasebne
tehničke jedinice imaju elektroničko upravljanje, njihov proizvođač treba
dostaviti podatke o njihovim značajkama.

0.
OPĆENITO

0.1
Proizvođačeva (zaštićena) trgovačka oznaka:

0.2
Tip:

0.3.      Značenje
oznake tipa, ako je naznačeno na vozilu/sastav­nom
dijelu/zasebnoj tehničkoj jedinici(1)(2):

0.4.      Kategorija
vozila(3):

0.5.      Naziv i
adresa proizvođača:

0.7.      Za sastavne
dijelove i zasebne tehničke jedinice, položaj i način postavljanja oznake homologacije tipa:

0.8.      Adresa
(adrese) tvornice (tvornica) proizvođača:

1.
VJETROBRANSKA I DRUGA STAKLA

Fotografije i/ili crteži vozila uzorka s
dovoljno detalja:

9.
NADOGRADNJA

9.1.      Tip
nadogradnje:

9.5.      Vjetrobranska
i druga stakla

9.5.1.   Vjetrobranska stakla

9.5.1.1.
Uporabljeni materijali:

9.5.1.2.
Način ugradbe:

9.5.1.3.
Kut nagiba:

9.5.1.4.
Broj homologacije
tipa:

9.5.1.5.
Oprema vjetrobranskog stakla i položaj na kojem je ugrađena, zajedno s kratkim
opisom svake obuhvaćene električke/elektroničke komponente:

9.5.2.   Ostala stakla

9.5.2.1.
Uporabljeni materijali:

9.5.2.2.
Broj homologacije
tipa:

9.5.2.3.
Kratki opis svake električke/elektroničke komponente u mehanizmu za otvaranje
prozora:

9.5.3.   Staklo pomičnog krova:

9.5.3.1.
Uporabljeni materijali:

9.5.3.2.
Broj homologacije
tipa:

9.5.4.   Ostala stakla

9.5.4.1.
Uporabljeni materijali:

9.5.4.2.
Broj homologacije
tipa:

(1) Precrtati što se ne primjenjuje.

(2) Ako identifikacijska oznaka tipa sadrži
znakove koji nisu bitni za označivanje tipa vozila, sastavnih dijelova ili
zasebnih tehničkih jedinica obuhvaćenih ovim opisnim dokumentom, te znakove
treba u dokumentaciji zamijeniti znakom (?) (npr.
ABC>.
ABC).

(3) U smislu Priloga II.A Pravilnika o homologaciji tipa motornih vozila.

\_\_\_\_\_\_\_\_
(1) Precrtati što se ne primjenjuje.

(2)
Ako identifikacijska oznaka tipa sadrži znakove koji nisu bitni za označivanje
tipa vozila, sastavnih dijelova ili zasebnih tehničkih jedinica obuhvaćenih
ovim opisnim dokumentom, te znakove treba u dokumentaciji zamijeniti znakom (?)
(npr. ABC??123??).

(3)
U smislu Priloga II.A Pravilnika o homologaciji tipa
motornih vozila.

DODATAK 4.

*Obrazac*

(najveći format: A4 (210 x 297 mm))

**CERTIFIKAT O HOMOLOGACIJI**

Naziv

tijela za homologaciju

Izjava o:

– homologaciji tipa(1)

– izmjeni/dopuni homologacije
tipa(1)

– odbijanju homologacije
tipa(1)

– povlačenju homologacije
tipa(1)

za tip vozila/sastavnog dijela/zasebne tehničke
jedinice(1) u skladu s Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena
i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ.

Broj homologacije
tipa:

Razlog za proširenje:

DIO I

0.1.      Marka
(trgovački naziv proizvođača):

0.2.
Tip:

0.3.      Značenje
oznake tipa, ako je naznačeno na vozilu/sastavnom dijelu/zasebnoj tehničkoj
jedinici(1):

0.4.      Kategorija(2):

0.5.      Naziv i
adresa proizvođača:

0.7.      Za sastavne
dijelove i zasebne tehničke jedinice, položaj i način postavljanja oznake homologacije
tipa:

0.8.      Adresa
(adrese) tvornice (tvornica) proizvođača:

DIO II

1.
Opažanja (ako je primjenjivo): vidi dopunu

2.
Tehnička služba odgovorna za izvođenje homologacijskih
ispitivanja:

3.
Datum izvješća o ispitivanju:

4.
Broj izBroj izo ispitivanju:

5.
Opažanja (ako je primjenjivo): vidi dopunu

6.
Mjesto:

7.
Datum:

8.
Potpis:

9.
Priložen je popis dokumenata dostavljenih tijelu nadležnom za homologaciju, koji se mogu dobiti na zahtjev.

\_\_\_\_\_\_
(1) Precrtati što se ne primjenjuje.

(2)
U smislu Priloga II.A Direktive 70/156/EEZ.

Dopuna certifikata o homologaciji tipa br. …koji se
odnosi na homologaciju tipa vozila u skladu s
Direktivom 92/22/EEZ, kao što je izmijenjena i dopunjena Direktivom 2001/92/EZ

1.
Dodatne informacije

1.1.      Opis
uporabljenog tipa stakla:

1.1.1.   za vjetrobransko
staklo:

1.1.2.   za bočne
prozore:

1.1.3.   za stražnji
prozor:

1.1.4.   za pomični krovni
prozor:

1.1.5.   za ostala
stakla:

1.2.      Oznaka homologacije tipa sastavnog dijela

1.2.1.   za vjetrobransko
staklo:

1.2.2.   za bočne
prozore:

1.2.3.   za stražnji
prozor:

1.2.4.   za pomični krovni
prozor:

1.2.5.   za ostala
stakla:

1.3.      Oprema
vjetrobranskog stakla i položaj na kojem je ugrađena

1.4.      Odredbe o
ugradbi zadovoljene: da/ne(1)

5.
Napomene

....................................................................................................................................................................................................................................................................................................................................

\_\_\_\_\_\_
(1) Precrtati što se ne primjenjuje.

**PRILOG II.**

PODRUČJE PRIMJENE I
DEFINICIJE

1.
Područje primjene

Ovaj Pravilnik primjenjuje se za sigurnosna stakla i staklene materijale
namijenjene za ugradbu kao vjetrobranska ili da ili dakla ili pregradne stijene
na motornim vozilima i njihovim prikolicama, i za njihovu ugradbu, uz izuzeće
stakala za svjetlosne i svjetlosno-signalizacijske uređaje i ploču s
instrumentima, posebnih stakala koje nude zaštitu od napada, kaljenih stakala i
vjetrobranskih stakala namijenjenih za vozila koja se rabe u ekstremnom
okruženju i za vozila čija najveća konstrukcijska brzina ne prelazi 40 km/h.

2.
Definicije

Točke o kojima se radi jednake su točkama određenim u članku 2. Pravilnika br. 43 Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu, s
najnovijim izmjenama i dopunama koje je usvojila Europska zajednica.

**PRILOG II.A**

OZNAKA HOMOLOGACIJE TIPA
SASTAVNOG DIJELA

1.
Sva sigurnosna stakla, uključujući i uzorke i ispitne komade dostavljene za homologaciju tipa sastavnog dijela, trebaju biti označena
trgovačkim nazivom ili oznakom proizvođača. Oznake trebaju biti jasno čitljive,
neizbrisive i vidljive.

2.
Dodatno uz stavke navedene u točki 3.3. Priloga I. potrebno je postaviti
simbole sukladne onima koji su utvrđeni u Pravilniku br.
43 Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu, s najnovijim izmjenama i
dopunama koje je usvojila Europska zajednica.

**PRILOG II.B**

OPĆI I POJEDINAČNI
ZAHTJEVI, ISPITIVANJAI TEHNIČKI ZAHTJEVI

Uz izuzeće odredbi koje se odnose na kaljena
vjetrobranska stakla (nisu obuhvaćena ovim Pravilnikom), odredbe kojima se
uređuju opći i pojedinačni zahtjevi, ispitivanja i tehnički zahtjevi navedene
su u Pravilniku br. 43 Gospodarske komisije
Ujedinjenih naroda za Europu, s najnovijim izmjenama i dopunama koje je usvojila
Europska zajednica.

**PRILOG III.**

**VOZILA – ZAHTJEVI S OBZIROM NA UGRADBU VJETROBRANSKIH I
DRUGIH STAKALA NA VOZILA**

1.
Vjetrobranska i druga stakla trebaju biti ugrađena tako da, unatoč
opterećenjima kojima je izloženo vozilo u uobičajenim uvjetima uporabe, zadrže
svoj položaj i osiguraju vidljivost i sigurnost putnicima u vozilu.

2.
Za sva motorna vozila kategorija M i N moraju biti izvršene sljedeće provjere:

2.1.      da li je
vjetrobransko staklo označeno odgovarajućom oznakom homologacije
tipa sastavnog dijela određenom u točki 3.3. Priloga I., iza koje slijedi jedan
od dodatnih simbola navedenih u točki 2. Priloga II.A

2.1.1.   da li je vjetrobransko staklo
homologirano za tip vozila na koje je ugrađeno

2.1.2.   da li je vjetrobransko staklo
pravilno ugrađeno s obzirom na R-točku vozila; ova provjera, po izboru
proizvođača vozila, može biti izvedena ili na vozilu ili na crtežima

2.2.      da li su
bočna i stražnja stakla označena odgovarajućom oznakom homologacije
tipa sastavnog dijela određenom u točki 3.3. Priloga I. Bočna i stražnja
stakla, kroz koja se ostvaruje ili izravno vozačevo prednje vidno polje od 180°
ili posredno vozačevo vidno polje pomoću unutarnjih i vanjskih retrovizora u
skladu sa zahtjevima Pravilnika TPV 108 ne smiju biti označena dodatnim
simbolom navedenim u točki 2. Priloga II.A

2.3.      da li je
staklo za pomični krov označeno oznakom homologacije
tipa sastavnog dijela određenom u točki 3.3. Priloga I. Pomični krov smije biti
označen dodatnim simbolom navedenim u točki 2. Priloga II.A.

2.4.      Mora se
provjeriti da je staklo, izuzev stakala navedenih u prethodnim točkama 2.1 do
2.3., označeno odgovarajućom oznakom homologacije
tipa sastavnog dijela određenom u točki 3.3. Priloga I., iza koje slijedi, ako
je primjenjivo, dodatni simbol naveden u točki 2. Priloga II.A.

3.
Za sva vozila kategorije O mora se provjeriti da li je staklo, izuzevši stakla
navedenih u prethodnim točkama 2.1 do 2.3., označeno odgovarajućom oznakom homologacije tipa sastavnog dijela određenom u točki 3.3.
Priloga I., iza koje slijedi, ako je primjenjivo, dodatni simtni simeden u
točki 2. Priloga II.A.

DODATAK PRAVILNIKU TPV
145

Odredbe dijelova
Pravilnika UN/ECE R 43 koje se koriste za potrebe Pravilnika TPV 145\*

(1.)

2.
DEFINICIJE

Za potrebe ovog Pravilnika:

2.1.      *»Kaljeno staklo«* označava staklenu plohu
koju čini jedan sloj stakla, prethodno posebno obrađenog u svrhu povećanja
njegove mehaničke čvrstoće i postizanja određene fragmentacije pri lomljenju.

2.2.      *»Slojevito staklo«* označava staklenu
plohu koju čine dva ili više slojeva stakla međusobno povezana najmanje jednim
slojem plastičnog materijala umetnutim između njih; slojevito staklo može biti:

2.2.1.   *»obično«,* ukoliko niti jedan od staklenih slojeva od kojih se
sastoji nije obrađen; ili

2.2.2.   *»obrađeno«,* ukoliko je najmanje jedan stakleni sloj od kojih se
sastoji prethodno posebno obrađen u svrhu povećanja njegove mehaničke čvrstoće
i postizanja određene fragmentacije pri lomljenju.

2.3.      *»Sigurnosno staklo s plastičnom prevlakom«*
označava staklo prema definiciji u točki 2.1. ili 2.2. s prevlakom od
plastičnog materijala na njegovoj unutarnjoj površini.

2.4*.
»Staklenoplastično sigurnosno staklo«* označava
slojevito staklo koje se sastoji od jednog sloja stakla i jednog ili više
slojeva plastike, od kojih najmanje jedan služi kao međusloj.
Kada je staklo ugrađeno na vozilo plastični sloj(evi) se nalazi (nalaze) na
njegovoj unutarnjoj površini.

\_\_\_\_
\* Ispuštene točke toga
pravilnika, koje se ne primjenjuju, navedene su u radi preglednosti u
zagradama.

2.5.      *»Plastično staklo«* označava materijal za
stakla koji kao osnovni sastojak sadrži jednu ili više organskih polimernih
tvari velike molekularne mase, koji je čvrst u dovršenom stanju i koji se može
oblikovati tečenjem u jednoj od faza proizvodnog procesa.

2.5.1.   *»Kruto plastično staklo«* označava plastični materijal za stakla
koji se ne izvija više od 50 mm u vertikalnom smjeru pri ispitivanju
savitljivosti (Prilog 3., točka 12.).

2.5.2.   *»Savitljivo plastično staklo«* označava plastični materijal za
stakla koji se izvija više od 50 mm u vertikalnom smjeru pri ispitivanju
savitljivosti (Prilog 3., točka 12.).

2.6.      *»Dvostruki prozor«* označava sklop koji
čine dvije staklene plohe odvojeno ugrađene u isti otvor na vozilu.

2.7*.
»Dvostruko staklo«* označava sklop koji čine dvije staklene plohe trajno
sastavljene u proizvodnji i razdvojene ujednačenim razmakom.

2.7.1.   *»Simetrično dvostruko staklo«* označava dvostruko staklo kod kojeg
su obje sastavne plohe istoga tipa (kaljeno staklo, slojevito staklo, kruto
plastično staklo) te imaju iste glavne i sporedne značajke.

2.7.2.   *»Asimetrično dvostruko staklo«* označava dvostruko staklo kod kojeg
su sastavne plohe različitog tipa (kaljeno staklo, slojevito staklo, kruto
plastično staklo) ili imaju različite glavne i sporedne značajke.

2.8.      *»Glavna značajka«* označava značajku koja
znatno mijenja optička i/ili mehanička svojstva materijala za sigurnosna stakla
na način koji nije beznačajan s obzirom na funkciju koju ta stakla imaju na
vozilu. Taj pojam obuhvaća i trgovački naziv ili oznaku proizvođača koju navodi
posjednik homologacije.

2.9.      *»Sporedna značajka«* označava značajku
koja može mijenjati optička i/ili mehanička svojstva materijala za sigurnosna
stakla s obzirom na funkciju koju to staklo ima na vozilu. Pri ocjenjivanju
stupnja izmjena u obzir je potrebno uzeti indeks teškoće.

2.10.    Pojam *»indeks teškoće«* označava podjelu u dva
stupnja koji se upotrebljavaju za promjene svake sporedne značajke uočene u
uporabi. Prijelaz od laz od »1« na indeks »2« označava potrebu za izvođenjem
dodatnih ispitivanja.

2.11*.
»Razvijena površina vjetrobranskog stakla«* označava najmanju pravokutnu
površinu stakla iz koje je moguće izraditi vjetrobransko staklo.

2.12*.
»Kut nagiba vjetrobranskog stakla«* označava kut između vertikale i ravne
crte koja prolazi kroz gornji i donji rub vjetrobranskog stakla, a obje crte se
nalaze u vertikalnoj ravnini kroz koju prolazi uzdužna os vozila.

2.12.1. Kut nagiba se mjeri na vozilu
postavljenom na tlu i, ako se vozilo upotrebljava za prijevoz putnika, ono mora
biti u voznome stanju, s potpunom propisanom količinom goriva, maziva i
rashladnih tekućina, i opremljeno s alatom i zamjenskim kotačem ili kotačima
(ako su prema podacima proizvođača predviđeni kao dio uobičajene opreme);
potrebno je uzeti u obzir i težinu vozača i, ako je vozilo namijenjeno za
prijevoz putnika, težinu putnika na prvom sjedalu od 75±1 kg za svakoga
pojedinačno.

2.12.2. Vozila opremljena hidropneumatskim,
hidrauličnim ili pneumatskim ovjesom ili s napravom za automatsko namještanje
razmaka od tla ovisno o opterećenju ispituju se u uobičajenim radnim uvjetima
prema podacima proizvođača.

2.13.    *»Skupina vjetrobranskih stakala«* označava skupinu koju čine
vjetrobranska stakla različitih dimenzija i oblika podvrgnutih ispitivanju
njihovih mehaničkih osobina, svojstvima fragmentacije i otpornosti pri
izloženosti djelovanju okoline.

2.13.1. *»Ravno
vjetrobransko staklo«* označava vjetrobransko staklo čija nazivna
zakrivljenost izražena visinom odsječka ne prelazi 10 mm po dužinskom metru.

2.13.2. *»Zakrivljeno
vjetrobransko staklo«* označava vjetrobransko staklo čija je nazivna zakrivljenost
izražena visinom odsječka veća od 10 mm po dužinskom metru.

2.14.    *»Visina odsječka h«* označava najveći razmak između unutarnje
površine stakla i ravnine koja prolazi kroz krajeve tog stakla, mjereno u
približno okomitom smjeru na staklo (vidi Sliku 1. Priloga 17.)

2.15.    *»Tip materijala za sigurnosna stakla«* označava sigurnosna stakla
definirana u točkama 2.1. do 2.7. koja se međusobno bitno ne razlikuju, s
posebnim naglaskom na glavne i pomoćne značajke navedene u Prilozima 4. – 12. i
14. – 16.

2.15.1. Iako izmjena glavnih značajki označava
novi tip proizvoda, u određenim slučajevima može se smatrati da uslijed izmjene
oblika i dimenzija nije neophodno izvoditi kompletna ispitivanja. Za neka od
ispitivanja propisanih u pojedinačnim prilozima sigurnosna stakla smiju se
grupirati ukoliko je jasno da imaju slične glavne značajke.

2.15.2. Za sigurnosna stakla koja se razlikuju
samo po pomoćnim značajkama može se smatrati da su istoga tipa; međutim, na
uzorcima takvih sigurnosnih stakala mogu se izvršiti određena ispitivanja, ako
su ta ispitivanja izričito propisana u ispitnim zahtjevima.

2.16.    *»Zakrivljenost ‘r’«* označava približnu vrijednost najmanjeg
polumjera luka vjetrobranskog stakla mjerenog na njegovom najzakrivljenijem
dijelu.

2.17.    *»HIC (kriterij ozljede glave)«* označava vrijednost značajke ozljede
mozga, uzrokovane silama usporenja koje nastaju kao posljedica izravnog udarca
u staklo u okomitom smjeru.

2.18*.
»Sigurnosna stakla potrebna za vozačevo vidno polje«*

2.18.1. *»Sigurnosna
stakla potrebna za vozačevo prednje vidno polje«* označava sva stakla
postavljena ispred ravnine koja prolazi kroz R-točku vozačeva sjedala okomito
na središnju uzdužnu ravninu vozila, kroz koja vozač može vidjeti cestu kada
vozi ili upravlja vozilom.

2.18.2. *»Sigurnosna
stakla potrebna za vozačevo stražnje vidno polje*« označava sva stakla
postavljena iza ravnine koja prolazi kroz R-točku vozačeva sjedala okomito na
središnju uzdužnu ravninu vozila, kroz koja vozač može vidjeti cestu kada vozi
ili upravlja vozilom.

2.19.    *»Neprozirno zatamnjenje«* označava svaku površinu stakla koja
sprječava propuštanje svjetla.

2.20*.
»Zasjenjeni pojas«* označava svaku površinu stakla s umanjenim propuštanjem
svjetla.

2.21.    *»Prozirno područje«* označava cjelokupnu površinu stakla
isključujući svako neprozirno zatamnjenje i zasjenjene pojaseve.

2.22.    *»Otvor za dnevno svjetlo«* označava cjelokupnu površinu stakla
isključujući svako neprozirno zatamnjenje, ali s uključenim zasjenjenim
pojasevima.

2.23.    *»Međusloj«* označava svaki materijal
korišten za povezivanje slojeva u slojevitom staklu.

2.24*.
»Tip vozila«* s obzirom na ugradbu sigurnosnih stakala označava vozila iste
kategorije koja se međusobno bitno ne razlikuju po najmanje sljedećim bitnim
obilježjima:

proizvođač

proizvođačka oznaka tipa

bitna obilježja izrade i konstrukcije.

2.25.    *»Kut nagiba naslona sjedala«* označava konstrukcijski kut torza kako
je definiran u Prilogu 19. ovoga Pravilnika.

(3),(4)

(5.1.),(5.2.),(5.3.),(5.4.)

5.5.      U blizini homologacijske oznake potrebno je postaviti sljedeće
dodatne simbole:

5.5.1.
kod vjetrobranskih stakala:

I           za kaljeno staklo
(I/P ako je s prevlakom)(2)

II         za obično slojevito staklo
(II/P ako je s prevlakom)(2)

III        za obrađeno slojevito staklo
(III/P ako je s prevlakom)(2)

IV        za staklenoplastično
staklo

5.5.2.
V         za sigurnosno staklo s
normalnim propuštanjem svjetla manjim od 70%

5.5.3.
VI        za dvostruko staklo.

5.5.4.
VII       za jednoliko kaljeno staklo koje se
može koristiti kao vjetrobransko staklo na sporim vozilima čija konstrukcijska
brzina nije veća od 40 km/h.

5.5.5.   VIII
za kruto plastično staklo. Pravilna uporaba dodatno se označava s:

/A        za naprijed okrenuto staklo

/B        za bočno, stražnje i krovno staklo

/C        za položaj gdje ne postoji
mogućnost ili je mala mogućnost udara glave.

Dodatno, plastična stakla podvrgnuta ispitivanju otpornosti na abraziju
opisanom u točki 4. Priloga 3., potrebno je označiti sljedećim oznakama:

/L         staklo s raspršenjem svjetla
manjim od 2% nakon 1000 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4% nakon 100
ciklusa na unutarnjoj površini (vidi točku 6.1.3.1. Priloga 14. i 16.)

/M       staklo s raspršenjem svjetla manjim od
10% nakon 500 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4% nakon 100 ciklusa na
unutarnjoj površini (vidi točku 6.1.3.2. Priloga 14. i 16.).

5.5.6.
IX        za savitljivo plastično staklo.

5.5.7.
X         za kruto plastično dvostruko
staklo. Pravilna uporaba dodatno se označava s:

/A        za naprijed okrenuto staklo

/B        za bočno, stražnje i krovno staklo

/C        za položaj gdje ne postoji
mogućnost ili je mala mogućnost udara glave.

Plastična stakla podvrgnuta ispitivanju otpornosti na abraziju opisanom u točki
4. Priloga 3. potrebno je označiti sljedećim oznakama:

    ; nbsp;
/L         staklo s raspršenjem svjetla
manjim od 2% nakon 1000 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4% nakon 100
ciklusa na unutarnjoj površini (vidi točku 6.1.3.1. Priloga 6.)

/M       staklo s raspršenjem svjetla manjim od
10% nakon 500 ciklusa na vanjskoj površini i manjim od 4% nakon 100 ciklusa na
unutarnjoj površini (vidi točku 6.1.3.2. Priloga 16.).

5.6.      Homologacijska oznaka i simbol trebaju biti jasno čitljivi
i neizbrisivi. Dodatni simbol mora se nalaziti u homologacijskoj
oznaci.

\_\_\_\_\_
(2) Kako je određeno u točki 2.3.

6.
OPĆI ZAHTJEVI

6.1.      Svi
materijali za stakla, uključujući i materijale za proizvodnju vjetrobranskih
stakala, trebaju biti izrađeni tako da je u slučaju razbijanja opasnost od
tjelesnih ozljeda čim manja. Materijali za stakla trebaju biti dovoljno otporni
na udarce koji se mogu dogoditi u uobičajenom prometu, atmosferske i
temperaturne uvjete, djelovanje kemijskih sredstava, vatru i abraziju.

6.2.      Materijali za
sigurnosna stakla trebaju biti dovoljno prozirni, ne smiju uzrokovati vidljivo
izobličenje predmeta gledanih kroz vjetrobransko staklo kao niti zamjenu među
bojama korištenim na prometnim znakovima i signalima. U slučaju razbijanja vjetrobranskog
stakla vozač mora moći vidjeti cestu dovoljno jasno kako bi mogao kočiti i
sigurno zaustaviti vozilo.

7.
POJEDINAČNI ZAHTJEVI

Svi tipovi sigurnosnih stakala, ovisno o razredu kojem pripadaju, trebaju
zadovoljiti sljedeće pojedinačne zahtjeve:

7.1.      kaljena
vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 4.

7.2.      jednoliko
kaljena stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 5.

7.3.      obična
slojevita vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu
6.

7.4.      obična
slojevita stakla osim vjetrobranskih, zahtjeve sadržane u Prilogu 7.

7.5.      obrađena
slojevita vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 8.

7.6.      sigurnosna
stakla s plastičnim prevlakama, dodatno prethodno navedenim odgovarajućim
zahtjevima, zahtjeve sadržane u Prilogu 9.

7.7.      staklenoplastična vjetrobranska stakla, zahtjeve sadržane u
Prilogu 10.

7.8.      staklenoplastična stakla osim vjetrobranskih, zahtjeve
sadržane u Prilogu 11.

7.9.      dvostruka
stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 12.

7.10.    kruta plastična stakla,
zahtjeve sadržane u Prilogu 14.

7.11.    savitljiva plastična
stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 15.

7.12.    kruta plastična
dvostruka stakla, zahtjeve sadržane u Prilogu 16.

8.
ISPITIVANJA

8.1.      Ovim
Pravilnikom propisana su sljedeća ispitivanja:

8.1.1.   Ispitivanje fragmentacije

Svrha ovog ispitivanja je:

8.1.1.1.
provjeriti da su fragmenti i krhotine nastali lomom stakla takvi da smanje na
najmanju moguću mjeru opasnost od ozljeda, i

8.1.1.2.
provjera preostale vidljivosti kod vjetrobranskih stakala.

8.1.2.   Ispitivanje mehaničke
čvrstoće

8.1.2.1.
Ispitivanje udarom kugle

Postoje dva tipa ispitivanja, jedno uporabom
kugle mase 227 g, i drugo uporabouporabo mase 2260 g.

8.1.2.1.1.
– ispitivanje kuglom mase 227 g: svrha ovog ispitivanja je ocjena prianjanja međuslojeva u slojevitom staklu i mehaničke čvrstoće
jednoliko kaljenih stakala i plastičnih stakala.

8.1.2.1.2.
– ispitivanje kuglom mase 2260 g: svrha ovog ispitivanja je ocjena otpornosti
slojevitih stakala na prodiranje kugle.

8.1.2.2.
Ispitivanje modelom glave

Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje sukladnosti stakla sa zahtjevima koji se
odnose na smanjenje opasnosti od ozljede u slučaju udara glave u vjetrobransko
staklo, slojevita stakla, staklenoplastična i kruta
plastična stakla osim vjetrobranskih stakala ili dvostruka stakla koja se
upotrebljavaju na bočnim prozorima.

8.1.3.   Ispitivanje otpornosti na
utjecaj okoline

8.1.3.1.
Ispitivanje otpornosti na abraziju

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li otpornost sigurnosnog stakla na
abraziju prelazi određenu vrijednost.

8.1.3.2.
Ispitivanje otpornosti na visoku temperaturu

Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da uslijed dugotrajne izloženosti
visokoj temperaturi u međusloju slojevitog stakla ili
staklenoplastičnog stakla neće doći do pojave
mjehurića ili neke druge greške.

8.1.3.3.
Ispitivanje otpornosti na zračenje

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li tijekom dugotrajne izloženosti
slojevitog stakla, stakloplastičnog stakla ili stakla
s plastičnom prevlakom zračenju dolazi do uočljivog smanjenja propuštanja
svjetla ili do znatnije promjene obojenja stakla.

8.1.3.4.
Ispitivanje otpornosti na vlagu

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li će slojevito staklo, stakloplastično staklo, staklo s plastičnom prevlakom ili
kruti plastični materijal izdržati bez znatnijeg pogoršanja učinke produžene
izloženosti atmosferskoj vlagi.

8.1.3.5.
Ispitivanje otpornosti na promjenu temperature

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li će plastični materijal(i) koji se
upotrebljava(ju) u sigurnosnim staklima definiranim u prethodnim točkama 2.3. i
2.4. izdržati bez znatnijeg pogoršanja učinke produžene izloženosti ekstremnim
temperaturama.

8.1.3.6.
Ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja

Svrha ovog ispitivanja je provjera da li je plastično sigurnosno staklo otporno
na simulirane uvjete starenja.

8.1.3.7.
Ispitivanje poprečnim zarezivanjem

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li prevlaka iz krute plastike, otporna
na abraziju, ima dovoljno prianjanje.

8.1.4.   Optičke značajke

8.1.4.1.
Ispitivanje propuštanja svijetla

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li uobičajeno propuštanje svjetla
sigurnosnog stakla prelazi određenu vrijednost.

8.1.4.2.
Ispitivanje optičkog izobličenja

Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da izobličenje predmeta promatranih kroz
vjetrobransko staklo nije takvo da bi moglo dovesti do zbunjivanja vozača.

8.1.4.3.
Ispitivanje razdvajanja sekundarne slike

Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da kutno razdvajanje sekundarne slike od
primarne ne prelazi određenu vrijednost.

8.1.4.4.
Ispitivanje raspoznavanja boja

Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da ne postoji opasnost od zamjene boja
gledanih kroz vjetrobransko staklo.

8.1.5.   Ispitivanje vatrootpornosti

Svrha ovog ispitivanja je potvrđivanje da materijal za sigurnosna stakla
definirana u prethodnim točkama 2.3., 2.4. i 2.5. ima dostatno nisku brzinu
izgaranja.

8.1.6.   Ispitivanje otpornosti na
kemijska sredstva

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li materijal za sigurnosna stakala
definirana u točkama 2.3., 2.4. i 2.5. može bez znatnijeg pogoršanja izdržati
učinke kemijskih sredstava koja mogu biti uobičajeno prisutna ili
upotrijebljena u vozilu (npr. sredstvo za čišćenje).

8.1.7.   Ispitivanje savitljivosti i
presavijanja

Svrha ovog ispitivanja je određivanje da li plastična sigurnosna stakala
spadaju u razred krutih ili savitljivih.

8.2.      Ispitivanja
propisana za kategorije stakala definiranih u točkama 2.1. do 2.5. ovoga
Pravilnika

8.2.1.   Materijal za sigurnosna
stakla podvrgava se ispitivanjima navedenim u sljedećim tablicama: 8.2.1.1. i
8.2.1.2.

![](dodatni/356218.gif)

(1)
To ispitivanje treba također izvesti na dvostrukim staklima u skladu s Prilogom
12., točka 3. (A12/3)

(2)
Primjenjuje se samo za stakla prevučena plastičnim materijalom na unutarnjoj
površini

(3)
Ovo ispitivanje izvodi se samo na jednoliko kaljenim staklima korištenim kao
vjetrobranska stakla na sporim vozilima čija je konstrukcijska brzina manja od
40 km/h

Napomena: Referenca kao što je A4/3 označava
prilog (4.) i točku (3.) tog priloga, gdje je opisano pripadajuće
ispitivanje  i gdje su određeni zahtjevi prihvatljivosti

8.2.1.2.
Plastični materijali za sigurnosna stakla podvrgavaju se ispitivanjima navedenim
u sljedećoj tablici:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ispitivanje | Plastična stakla osim vjetrobranskih | | | | |
| Kruta plastična stakla | | Dvostruka stakla | | Savitljiva plastična stakla |
| Motorna vozila | Prikolice i vozila bez putnika d> | Motorna vozila | Prikolice i vozila bez putnika |
| Savitljivost | A3/12 | A3/12 | A3/12 | A3/12 | A3/12 |
| Kugla 227 g | A14/5 | A14/5 | A16/5 | A16/5 | A15/4 |
| Model glave(1) | A14/4 | – | A16/4 | 1.0pt'>– | – |
| Propuštanje svjetla(2) | A3/9.1 | - | A3/9.1 | - | A3/9.1 |
| Vatrootpornost | A3/10 | A3/10 | A3/10 | A3/10 | A3/10 |
| Kemijska postojanost | A3/11 | A3/11 | A3/11 | A3/11 | A3/1t'>A3/11 |
| Abrazija | A14/6.1 | – | A16/6.1 | – | – |
| Starenje | A3/6.4 | A3/6.4 | A3/6.4 | A3/6.4 | A3/6.4 |
| Otpornost na vlagu | A14/6.4 | A14/6.4 | A16/6.4 | A16/6.4 | - |
| Poprečno zarezivanje(2) | A3/13 | – | A3/13 | – | – |

(1)
Ispitni zahtjevi ovisni su o položaju stakla unutar vozila.

(2)
Primjenjuje se samo za stakla korištena na mjestima gdje postoje zahtjevi za
vozačevo vidno polje.

8.2.2.   Materijalu za sigurnosna
stakla dodjeljuje se homologacija ukoliko zadovoljava
sve zahtjeve propisane odgovarajućim odredbama navedenim u tablicama 8.2.1.1. i
8.2.1.2.

(9.)

(10.)

(11.)

(12.)

(13.)

(14.)

(15.)

(Prilog 1.)

(Prilog 2.)

PRILOG 3.

OPĆI ISPITNI UVJETI

1.
ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE

1.1.      Ploča stakla
koje se ispituje ne smije biti kruto pričvršćena; međutim, smije biti
pričvršćena na identičnu staklenu ploču pomoću ljepljive trake postavljene duž
svih rubova.

1.2.      Za dobivanje
fragmentacije upotrebljava se čekić mase od približno 75 g ili neka druga
naprava koja daje iste rezultate. Polumjer zakrivljenosti točke treba biti
0,2±0,05 mm.

1.3.      U svakoj
propisanoj točki udara izvodi se jedno ispitivanje.

1.4.      Ispitivanje
fragmenata potrebno je izvršiti uz pomoću bilo koje metode koja je validirana s obzirom na točnost samoga brojenja kao i
sposobnosti određivanja pravilnog položaja na kojem je određen najmanji i
najveći broj fragmenata.

Trajni zapis uzorka fragmentacije treba započeti najkasnije 10 sekundi nakon
udara i završiti ga nakon najviše 3 minute od udara. Laboratorij treba sačuvati
trajni zapis uzorka fragmentacije.

2.
ISPITIVANJA UDAROM KUGLE

2.1.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g

2.1.1.   Naprave

2.1.1.1.
Kugla iz kaljenog čelika s masom 227 ± 2 g i promjera od približno 38 mm.

2.1.1.2.
Naprava za puštanje kugle u slobodni pad s određene visine, ili naprava koja
ubrzava kuglu do brzine koja se postiže slobodnim padom. Ukoliko se koristi
naprava za ubrzavanje kugle, dopuštena su odstupanja brzine ± 1% od brzine
dobivene slobne slobodnim pspan>

2.1.1.3.
Stalak za pričvršćenje, poput onog prikazanog na Slici 1., koji se sastoji od
dva čelična okvira sa strojno obrađenim rubovima širine 15 mm, postavljena
jedan iznad drugoga i opremljena s gumenim brtvama debljine približno 3 mm,
širine 15 mm i tvrdoće 50 IRHD.

Donji okvir oslanja se na čeličnu kutiju visine oko 150 mm. Ispitna ploča drži
se na mjestu pomoću gornjeg okvira, čija je masa oko 3 kg. Okvir stalka zavaren
je na čeličnu ploču debljine oko 12 mm koja je postavljena na pod, s umetnutim međuslojem gume debljine oko 3 mm i tvrdoće od 50 IRHD.

Dimenzije u mm

  ![](dodatni/356219.gif)

 *Slika
1*: STALAK ZA ISPITIVANJA KUGLOM

2.1.2.   Ispitni uvjeti:

– temperatura: 20 ± 5 °C

– tlak: 860 do 1060 mbar

– relativna vlažnost:      60 ± 20%.

2.1.3.   Ispitni komad

Ispitni komad treba biti ravan kvadrat sa stranicom duljine 300 +10/-0 mm, ili
treba biti izrezan iz najravnijeg dijela
vjetrobranskog stakla ili drugog zakrivljenog sigurnosnog stakla.

Alternativno, može se ispitivati zakrivljeno sigurnosno staklo. U tom slučaju
potrebno je voditi računa o osiguranju zadovoljavajućeg nalijeganja sigurnosnog
stakla na ispitni okvir.

2.1.4.   Postupak

Kondicionirati ispitni komad pri određenoj
temperaturi najmanje četiri sata, i potom odmah izvesti ispitivanje.

Pričvrstiti ispitni komad na stalak (točka 2.1.1.3.). Ravnina ispitnog komada
treba biti okomita do unutar 3° na smjer udara kugle.

Ispitni komad iz savitljivog plastičnog stakla treba stegnuti na ispitni
stalak.

Točka udara treba biti unutar 25 mm od geometrijskog središta ispitnog komada
kod visine pada do 6 m, odnosno unutar 50 mm od geometrijskog središta ispitnog
komada kod visine pada veće od 6 m. Kugla treba udariti u onu stranu ispitnog
komada koja predstavlja vanjsku stranu sigurnosnog stakla kada je ono ugrađeno
na vozilo. Dopušteno je da kugla izvrši samo jedan udar.

2.2.      Ispitivanje
kuglom mase 2260 g

2.2.1.   Naprave:

2.2.1.1.
Kugla iz kaljenog čelika s masom 2260 ± 20 g i promjera od približno 82 mm.

2.2.1.2.
Naprava za puštanje kugle u slobodni pad s određene visine, ili naprava koja
ubrzava kuglu do brzine koja se postiže slobodnim padom. Ukoliko se koristi
naprava za ubrzavanje kugle, dopuštena su odstupanja brzine ± 1% od brzine
dobivene slobodnim padom.

2.2.1.3.
Stalak za pričvršćenje poput onog, prikazanog na Slici 1. i identičnog onome
opisanom u točki 2.1.1.3.

2.2.2.   Ispitni uvjeti:

– temperatura: 20 ± 5 °C

– tlak: 860 do 1060 mbar

– relativna vlažnost: 60 ± 20%.

2.2.3.   Ispitni komad

Ispitni komad treba biti ravan kvadrat sa stranicom duljine 300 +10/-0 mm, ili
treba biti izrezan iz najravnijeg dijela
vjetrobranskog stakla ili drugog zakrivljenog sigurnosnog stakla.

Alternativno, može se ispitivati zakrivljeno sigurnosno staklo. U tom slučaju
potrebno je voditi računa o osiguranju zadovoljavajućeg nalijeganja sigurnosnog
stakla na ispitni okvir.

2.2.4.   Postupak

Kondicionirati ispitni komad pri određenoj
temperaturi najmanje četiri sata, i potom odmah izvesti ispitivanje.

Pričvrstiti ispitni komad na stalak (točka 2.1.1.3.). Ravnina ispitnog komada
treba biti okomita do unutar 3° na smjer udara kugle.

Ispitni komad iz staklenoplastičnog stakla treba
stegnuti na ispitni stalak.

Točka udara treba biti unutar 25 mm od geometrijskog središta ispitnog komada.

Kugla treba udariti u onu stranu ispitnog komada koja predstavlja unutarnju
stranu sigurnosnog stakla kada je ono ugrađeno na vozilo.

Dopušteno je da kugla izvrši samo jedan udar.

3.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

3.1.      Ispitivanje modelom
glave bez mjerenja usporenja

3.1.1.   Naprave

Udarno klatno kuglastog ili polukuglastog modela
glave, izrađeno iz lameliranog tvrdog drveta,
prekriveno izmjenji­vom
oblogom od filca i s poprečnim drvenim nosačem ili bez nosača. Između kuglastog
dijela i poprečnog nosača postavlja se umetak u obliku vrata, a krak klatna
postavljen je s druge strane poprečnog nosača.

Dimenzije trebaju biti sukladne prikazanima na Slici 2. Ukupna masa naprave
treba biti 10 ± 0,2 kg.

*Dimenzije
u mm*

 ![](dodatni/356220.gif)

 *Slika
2*: UDARNO KLATNO MODELA GLAVE

3.1.2.   Naprava za puštanje klatna u
slobodni pad s određene visine, ili naprava koja ubrzava klatno do brzine koja
se postiže slobodnim padom. Ukoliko se koristi naprava za ubrzavanje klatna,
dopuštena odstupanja brzine trebaju biti ± 1% od brzine dobivene slobodnim
padom.

3.1.3.   Stalak za pričvršćivanje,
poput onog prikazanog na Slici 3., za ispitivanje ravnih ispitnih komada.
Stalak se sastoji od dva čelična okvira sa strojno obrađenim rubovima širine 50
mm, postavljena jedan iznad drugoga, s gumenim brtvama na dodirnoj površini, a
koje su debljine približno 3 mm, širine 15 ± 1 mm i tvrdoće 70 IRHD. Gornji
okvir drži se pritisnut na donji okvir s najmanje osam vijaka.

3.1.4.   Ispitni uvjeti:

– temperatura: 20 ± 5 °C

– tlak: 860 do 1060 mbar

– relativna vlažnost: 60 ± 20%.

3.1.5.   Postupak

3.1.5.1.
Ispitivanje na ravnom ispitnom komadu

Ravni ispitni komad duljine 1100 +5/-2 mm i širine 500 +5/-2 mm potrebno je
držati pri stalnoj temperaturi od 20 ±5 °C najmanje četiri sata, i potom odmah
izvršiti ispitivanje.

 ![](dodatni/356221.gif)

*Dimenzije
u mm*

*Slika 3:* STALAK ZA ISPITIVANJA
MODELOM GLAVE

Ispitni komad postavlja se u okvir za pričvršćivanje (točka 3.1.3.); momentom
stezanja vijaka potrebno je osigurati da pomicanje ispitnog komada tijekom
ispitivanja ne bude veće od 2 mm. Ravnina ispitnog komada treba biti približno
okomita na smjer udara klatna. Klatno treba udariti ispitni komad unutar 40 mm
od njegova geometrijskog centra na strani koja predstavlja unutarnju stranu
sigurnosnog stakla kada je ono naknadno ugrađeno na vozilo, a dopušten je samo
jedan udar.

Filcani pokrov na udarnoj površini potrebno je zamijeniti nakon 12 ispitivanja.

3.1.5.2.
Ispitivanje na gotovim vjetrobranskim staklima (samo za visinu pada do 1,5 m)

Postaviti vjetrobransko staklo slobodno na okvir s umetnutim trakama gume
tvrdoće 70 IHRD i debljine približno 3 mm, širine na cijeloj dodirnoj površini
od približno 15 mm.

Stalak treba biti kruti predmet koji odgovara obliku vjetrobranskog stakla tako
da model glave udara u unutarnju površinu stakla. Prema potrebi vjetrobransko
staklo se steže na ispitni stalak.

Stalak se postavlja na kruto postolje s umetnutim listom gume tvrdoće 70 IHRD i
debljine približno 3 mm. Površina vjetrobranskog stakla treba biti približno
okomita na smjer udara klatna.

Klatno treba udariti vjetrobransko staklo unutar 40 mm od njegova geometrijskog
centra na strani koja predstavlja unutarnju stranu sigurnosnog stakla kada je
ono naknadno ugrađeno na vozilo, a dopušten je samo jedan udar.

Filcani pokrov na udarnoj površini potrebno je zamijeniti nakon 12 ispitivanja.

3.2.      Ispitivanje
modelom glave s mjerenjem usporenja

3.2.1.   Naprave

Kod udarnih ispitivanja s modelom glave uz istovremeno određivanje značajke
ozljede glave, udarno tijelo je model glave prikazan na Slici 2.1. Ukupna masa
modela glave treba biti 10 +0,2/-0,0 kg.

Na sredini osnovne ploče (24) je u težištu ugrađen triosni
montažni blok (26), na kojega se pričvršćuju uređaji za mjerenje usporenja
(27). Mjerila usporenja postavljaju se okomito jedan na drugoga.

Tjemeni dio (18) i pokrov (19), postavljeni ispod osnovne ploče, u velikoj
mjeri imaju elastične osobine poput ljudske lubanje. Elastična svojstva modela
glave na udarac određuju se tvrdoćom i debljinom međuprstena
(13) i donje posude.

 ![](dodatni/356222.gif)

*Slika 2.1:* MODEL GLAVE OD 10 kg

POPIS DIJELOVA MODELA
GLAVE OD 10 KG PREMA SLICI 2.1.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Dio br.** | **Količina** | **Normirani naziv** | **Materijal** | **Napomene** |
| 1 | 1 | Magnetni držač | Čelik DIN 17100 | – |
| 2 | 1 | Ublaživač vibracija | Guma/čelik | Promjer: 50 mm  Debljina: 30 mm  Navoj: M 10 |
| 3 | 4 | VF spojnik BNC | – | – |
| 4 | 1 | Šesterokutna matica DIN 985 | – | – |
le='mso-yfti-irow:5;height:3.0pt'> 5 | 6 | Podloška DIN 125 | – | – || 6 | 3 | Prijenosnik | – | – |
| 7 | 6 | Cilindrični vijak DIN 912 | – | – |
| 8 | 3 | Šesterokutna matica | – | – |
| 9 | 3 | Podloška | Čelik DIN 17100 | Promjer provrta: 8 mm  Vanjski promjer: 35 mm  Debljina: 1,5 mm |
| 10 | 3 | Gumeni prsten | Guma, tvrdoća 60 IRHD | Promjer provrta: 8 mm  Vanjski promjer: 30 mm  Debljina: 10 mm |
| 11 | 1 | Prigušni prsten | Papirnato pakovanje | Promjer provrta: 120 mm  Vanjski promjer: 199 mm  Debljina: 0,5 mm |
| 12 | – | – | – | – |
| 13 | 1 | Međuprsten | Butadienska guma, tvrdoće oko 80 IRHD | Promjer provrta: 129 mm  Vanjski promjer: 192 mm  Debljina: 4 mm |
| 14 | 3 | Vodeća cijev | Polytetra– fluoreten (PTFE) | Unutarnji promjer: 8 mm  Vanjski promjer: 10 mm  Duljina: 40 mm |
| 15 | 3 | Šesterokutna matica | – | – |
| 16 | 3 | Vijak DIN 976 | – | – |
| 17 | 3 | Navojni umetak | Lijevana slitina DIN 1709–GD–CuZn 37Pb | – |
| 18 | 1 | Tjemeni dio | Polyamid 12 | – |
| 19 | 1 | Pokrov | Butadienska guma | Debljina: 6 mm  S rebrima na jednoj strani |
| 20 | 1 | Vodilica | Čelik DIN 17100 | – |
| 21 | 4 | Vijak s upuštenom glavom | – | – |
| 22 | 1 | Prigušni prsten | Papirnato pakovanje | Promjer: 65 mm  Debljina: 0,5 mm |
| 23 | – | – | – | – |
| 24 | 1 | Osnovna ploča | Čelik DIN 17100 | – |
| 25 | 1 | Montažni vijak sa šesterokutnim priključkom | Razred čvrstoće 45 H | – |
| 26 | 1 | Triosni montažni nastavak | – | – |
| 27 | 3 | Mjerač ubrzanja | – | – |
| 28 | 1 | Drveni dio | Grabovina, lijepljena u slojevima | – |
| 29 | 1 | Pokrovna ploča | Slitina (AlMg5) | – |
| 30 | 1 | Zaštitna kapa | Polyamid 12 | – |

3.2.2.   Namještanje i umjeravanje

Za izvođenje ispitivanja modelom glave, model glave se pričvršćuje na poprečni
nosač sustava za vođenje (Slika 2.2) i diže na zahtijevanu visinu pomoću
naprave za podizanje. Kod ispitivanja se poprečni nosač s modelom glave otpušta
od naprave za podizanje. Nakon prolaska kroz svjetlosnu prepreku namjestivu po visini model glave se otpušta od poprečnog
nosača, pad poprečnog nosača se zaustavlja uz prigušenje
a model glave pada na uzorak.

Na pad modela glave ne smije utjecati naprava za puštanje niti mjerni kablovi,
tako da je ubrzava samo gravitacijska sila i da pada okomito.

 ![](dodatni/356223.gif)

*Slika 2.2:*
ISPITNA NAPRAVA ZA ISPITIVANJE MODELOM
GLA-          VE S MJERENJEM
USPORENJA

3.2.2.1.
Mjerni uređaj koji omogućava određivanje HIC-vrijednosti s modelom glave
opisanim u točki 3.2.1.

3.2.2.2.
Oprema za umjeravanje modela glave

Naprava za puštanje mora omogućiti namještanje visine pada između 50 mm i 254
mm s točnošću unutar 1 mm. Za te male visine pada nije potreban sustav vođenja.

Čelična udarna ploča dimenzija 600 × 600 mm i debljine od najmanje 50 mm.
Udarna strana mora biti polirana:

površinska hrapavost Rmax = 1 µm, odstupanje ravnoće
t = 0,05 mm.

3.2.2.3.
Umjeravanje i namještanje modela glave

Prije svakoga niza ispitivanja i najkasnije nakon svakih 50 ispitivanja u nizu
potrebno je umjeriti i po potrebi namjestiti model
glave.

Udarna ploča mora biti čista i suha a tijekom ispitivanja mora ležati
nepričvršćena na betonskoj podlozi.

Model glave mora pogoditi udarnu ploču okomito. Visine pada (mjerene od najniže
točke modela glave do površine udarne ploče) su 50, 100, 150 i 254 mm. Krivulje
usporenja treba zabilježiti.

Najveće usporenje az na z-osi, za različite visine
pada mora se nalaziti unutar granica navedenih u tablici:

|  |  |
| --- | --- |
| Visina pada, mm | Najveće usporenje az kao višekratnik  gravitacijskog ubrzanja g |
| 50 | 64 ± 5 |
| 100 | 107 ± 5 |
| 150 | 150 ± 7 |
| 254 | 222 ± 12 |

Krivulje usporenja trebaju biti bazirane na vibraciji univerzalnog modela.
Krivulja usporenja za visinu pada od 254 mm treba trajati najmanje 1,2 ms i
najviše 1,5 ms iznad 100 g.

Ukoliko nisu ispunjeni zahtjevi navedeni u točki 3.2.2.3. moraju se namjestiti
elastična svojstva modela glave mijenjanjem debljine međuprstena
(13) na osnovnoj ploči (24). Korekcija se izvodi namještanjem tri samokočne šesterokutne matice (8) na vijcima (16) pomoću
kojih je tjemeni dio učvršćen na osnovnu ploču (24). Gumeni prsteni (10) ispod
šesterokutnih matica ne smiju biti krhki ili raspuknuti.

Pokrov (19) na udarnoj površini i međuprsten (13)
potrebno je zamijeniti odmah po oštećenju, pogotovo ukoliko više nije moguće
namjestiti model glave.

3.2.3.   Potporni stalak za
ispitivanje ravnih ispitnih komada kao što je opisan u točki 3.1.3.

3.2.4.   Ispitni uvjeti navedeni su u
točki 3.1.4.

3.2.5.   Ispitivanja na dovršenim
staklima (za visinu pada između 1,5 i 3 m). Staklo se postavlja slobodno na
stalak s umetnutim trakama gume tvrdoće 70 IRHD i debljine približno 3 mm.

Staklo je potrebno stegnuti na stalak pomoću odgovarajuće naprave. Površina
stakla u osnovi treba biti okomita na smjer udara modela glave. Model glave
treba udariti staklo u točki unutar 40 mm od njegova geometrijskog centra na
strani koja predstavlja unutarnju stranu plastičnog stakla kada je ono naknadno
ugrađeno na vozilo, a dopušten je samo jedan udar.

Počevši od izabrane početne visine pada, visinu pada treba povećavati za 0,5 m
u svakom daljnjem ispitivanju. Krivulje usporenja ax,
ay i az nastale pri udaru u
uzorak treba zabilježiti u skladu s vremenom t.

Nakon ispitivanja modelom glave potrebno je provjeriti da li su se rubovi
stakla pomaknuli u stalku za više od 2 mm i da li su zadovoljeni zahtjevi za
točku udara. Komponente ubrzanja ax i ay kod okomitog udara trebaju biti manje od 0,1 az.

3.2.6.   Ocjenjivanje

Krivulje usporenja treba ocijeniti kako slijedi:

Rezultirajuće usporenje ares(t)
u težištu određuje se u skladu s formulom (1) iz izmjerenih krivulja usporenja ax(t), ay(t) i az(t) kao višekratnik gravitacijskog ubrzanja g.

(1)     ares (t) = (a2y(t) + a2y(t) + a2z (t))1/2

Potrebno je odrediti vrijeme u kojemu je rezultirajuće
usporenje ares kontinuirano veće od 80 g kao i
najveću vrijednost tog usporenja. HIC– vrijednost računa se kao mjerenje
opasnosti tupe ozljede lubanje i mozga korištenjem sljedeće formule(2):

(2)  ![](dodatni/356224.gif)

n>

Granice integracije t1 i t2
potrebno je odrediti tako da integral obuhvati najveću vrijednost.

4.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA ABRAZIJU

4.1.      Naprave

4.1.1.   Abrazijski uređaj(2),
shematski prikazan na Slici 4. i koji se sastoji od:

vodoravne okretne ploče, sa središnjim osloncem, koja se okreće suprotno od
smjera kazaljke na satu sa 65 – 75 okretaja u minuti;

dvije otežane usporedne poluge koje nose posebne abrazivne kotače koji se
slobodno okreću na vodoravnoj osovini preko kugličnih ležajeva; svaki kotač
postavljen je na ispitni uzorak s pritiskom koji proizvodi djelovanje mase od
500 grama.

Okretna ploča abrazijskog uređaja treba se okretati jednoliko, približno u
jednoj ravnini (odstupanja od te ravnine ne smiju biti veća od ± 0,05 mm na
udaljenosti od 1,6 mm od ruba ploče).

Kotači moraju biti postavljeni na način da se, kada su u dodiru s rotirajućim
ispitnim komadom, okreću u suprotnim smjerovima tako da izvrše, dva puta za
svaki okretaj ispitnog komada, tlačnu abrazivnu radnju duž zakrivljene crte, na
prstenastoj površini od približno 30 cm2.

 ![](dodatni/356225.gif)

*Slika 4:* PRIKAZ ABRAZIJSKOG
UREĐAJA

\_\_\_\_\_\_
(2) Podesan abrazijski uređaj dobavlja Teledyne Taber (Sjedinjene
Američke Države).

4.1.2.   Abrazivni kotači(3),
svaki promjera 45-50 mm i 12,5 mm debljine, sastoje se od posebnog finog sloja abraziva nanesenog na gumu srednje tvrdoće. Kotači trebaju
imati tvrdoću od 72 ± 5 IRHD, mjereno na četiri jednakomjerno raspoređene točke
duž središnje crte abrazivne površine, uz vertikalnu primjenu pritiska duž
promjera kotača i s mjernim očitanjima nakon 10 sekundi od trenutka postizanja
punog pritiska.

Abrazivni kotači trebaju se pripremiti za uporabu vrlo sporom vrtnjom na komadu
ravnog stakla, kako bi se osigurala potpuna ravnoća njihove površine.

4.1.3.   Izvor svjetlosti, koji se
sastoji od žarulje čija je žarna nit smještena unutar paralelopipeda
dimenzija 1,5×1,5×3 mm. Napon na žarnoj niti treba biti takav da se postigne
temperatura boje svjetla od 2856 ± 50 K. Taj napon treba stabilizirati unutar ±
1/1000. Instrument korišten za provjeru napona treba imati odgovarajuću
točnost.

4.1.4.   Optički sustav koji se
sastoji od leće sa žarišnom udaljenošću »f« od najmanje 500 mm i s korekcijom
za kromatske aberacije. Puni otvor leće ne smije
prijeći vrijednost od f/20. Razmak između leće i izvora svjetlosti potrebno je
namjestiti tako da se dobije snop približno usporednih svjetlosnih zraka.
Umetanjem blende promjer svjetlosnog snopa treba ograničiti na širinu od 7 ± 1
mm. Ta blenda treba biti postavljena na udaljenosti od 100 ± 50 mm, mjereno od
strane leće koja je udaljenija od svjetlosnog izvora.

\_\_\_\_\_\_
(3) Podesni abrazivni kotači mogu se dobiti
od Teledyne Taber
(Sjedinjene Američke Države).

4.1.5.   Oprema za mjerenje raspršenog
svjetla (vidi Sliku 5.) koja se sastoji od fotoelektrične
ćelije s integracijskom kuglom promjera 200 do 250 mm. Kugla treba biti
opremljena s ulaznim i izlaznim otvorom za svjetlo. Ulazni otvor treba biti
kružnog oblika i promjera najmanje dva puta većeg od promjera svjetlosnog
snopa. Izlazni otvor kugle treba biti opremljen ili sa svjetlosnom preprekom
ili s etalonom za refleksiju, u skladu s postupkom opisanim u niže navedenoj
točki 4.4.3. Svjetlosna prepreka treba apsorbirati sve svjetlo kada u
svjetlosni snop nije umetnut ispitni uzorak.

Os svjetlosnog snopa treba prolaziti kroz središte ulaznog i izlaznog otvora.
Promjer izlaznog otvora »b« treba biti jednak vrijednosti 2·a·tan 4°, pri čemu
je »a« promjer kugle. Fotoelektrična ćelija treba
biti postavljena na takav način da ne može biti osvijetljena svjetlom koje
izravno dolazi s ulaznog otvora ili etalona za refleksiju.

Površine unutrašnjosti integracijske kugle i etalona za refleksiju trebaju
imati
imati približno jednaku refleksiju te trebaju biti bez sjaja ektivne.

Izlazne vrijednosti fotoelektrične ćelije trebaju
biti linearne unutar ± 2% u području uporabljenih intenziteta svjetla.
Konstrukcija instrumenta treba biti takva da nema otklona kazaljke galvanometra
kada je kugla tamna.

Cjelokupni uređaj treba biti provjeravan u pravilnim razmacima pomoću umjernih etalona određenog zamućenja.

Ukoliko se mjerenje zamućenja vrši upotrebom opreme ili postupka drugačijeg od
ovoga koji je prethodno naveden, rezultate treba po potrebi korigirati, kako bi
se uskladili s rezultatima dobivenim pomoću prethodno opisanog uređaja.

![](dodatni/356226.gif)

*Slika 5:* MJERAČ ZAMUĆENJA

4.2.      Ispitni
uvjeti:

– temperatura: 20 ± 5 °C

– tlak:   860 do 1060 mbar

– relativna vlažnost: 60 ± 20%.

4.3.      Ispitni komad

Ispitni komad treba biti ravan kvadrat sa stranicom 100 mm, s obje površine
približno ravne i usporedne, i treba imati, ako je potrebno, provrt za
pričvršćenje promjera 6,4 + 0,2/-0 mm, izbušen u sredini.

4.4.      Postupak

Ispitivanje treba izvesti na onoj površini ispitnog komada koji predstavlja
vanjsku stranu slojevitog stakla kada je ugrađeno na vozilo, i također na
unutarnjoj strani ako su iz plastičnih materijala.

4.4.1.   Neposredno prije i nakon
izvršene abrazije ispitni komad je potrebno očistiti na sljedeći način:

(a) pranje s lanenom tkaninom ili u čistoj tekućoj vodi

(b) ispiranje s destiliranom ili demineraliziranom vodom

(c) sušenje ispuhivanjem s kisikom ili dušikom

(d) uklanjanje mogućih tragova vode blagim trljanjem s vlažnom lanenom
tkaninom.

Treba izbjegavati bilo kakvo čišćenje korištenjem ultrazvučne opreme. Nakon
obrade ispitni komad treba držati samo za rubove, te ga treba spremiti kako bi
se spriječilo oštećivanje ili kontaminacija površine.

4.4.2.   Ispitni komad kondicionira se najmanje 48 sati pri temperaturi od 20 ± 5
°C i 60 ± 20% relativne vlažnosti.

4.4.3.   Odmah potom ispitni komad
postavlja se na ulazni otvor integracijske kugle. Kut između normale (okomice)
na površinu ispitnog komada i osi svjetlosnog snopa ne smije prijeći 8°.

Izvrše se četiri očitanja, kako je navedeno u sljedećoj tablici:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Očitanje | S ispitnim komadom | Sa svjetlosnom preprekom | Izmjerena veličina |
| T1 | ne | ne | da | Upadno svijetlo |
| T2 | da | ne | da | Udio svjetla koji prolazi kroz ispitni komad |
| T3 | ne | da | ne | Svjetlo raspršeno na instrumentu |
| T4 | da | da | ne | Svjetlo raspršeno na instrumentu i ispitnom komadu |

Ponoviti očitanja
za T1, T2, T3 i T4 na
ostalim određenim mjestima na ispitnom komadu, kako bi se odredila
ujednačenost.

Udio ukupno propuštenog svjetla računa se kao Tt =
T2/T1.

Udio ukupno propuštenog difuznog svjetla računa se kako slijedi:

![](dodatni/356227.gif)

Postotak zamućenja, raspršenje svjetla, ili oboje računa se kako slijedi:

                                                                 Td

Zamućenje, svjetlo ili oboje, raspršeno = –––– ×
100%

T1

            Početno
zamućenje ispitnog komada određuje se pomoću prethodno navedene formule
mjerenjem u najmanje četiri jednoliko raspoređene točke na području na kojem
nije izvršena abrazija. Za svaki ispitni komad određuje se srednja vrijednost.
Umjesto četiri mjerenja prosječna vrijednost može se odrediti uz ujednačenu
vrtnju ispitnog komada brzinom od tri okretaja u sekundi ili više.

Za svaki tip sigurnosnog stakla izvode se tri ispitivanja s istim opterećenjem.
Zamućenje se upotrebljava kao mjerilo za podpovršinsku
abraziju nakon izvođenja abrazijskog ispitivanja na ispitnom komadu.

Raspršenje svjetla na ostruganoj površini određuje se mjerenjem u najmanje
četiri jednoliko raspoređene točke na toj površini u skladu s prethodno
navedenom formulom. Za svaki ispitni komad određuje se srednja vrijednost.
Umjesto četiri mjerenja prosječna vrijednost može se odrediti uz ujednačenu
vrtnju ispitnog komada brzinom od tri okretaja u sekundi ili više.

4.5.      Abrazijsko
ispitivanje izvodi se prema diskrecijskoj odluci laboratorija koji izvodi homologacijska ispitivanja, ovisno o podacima koji su u to
vrijeme na raspolaganju.

Osim za staklenoplastične materijale, izmjene u međusloju ili debljini materijala u pravilu ne zahtijevaju
izvođenje daljnjih ispitivanja.

4.6.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

5.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA VISOKU TEMPERATURU

5.1.      Postupak

Zagrijati na 100 °C tri ispitna uzorka ili tri kvadratna ispitna komada
najmanjih dimenzija 300 × 300 mm, uzetih u laboratoriju od tri vjetrobranska
stakla ili drugih sigurnosnih stakala, od kojih jedan treba biti izrezan sa
gornjeg ruba ploče. Ta temperatura održava se dva sata, a potom se ispitni
uzorak ili uzorci hlade do sobne temperature. Ukoliko su obje vanjske površine
sigurnosnog stakla od anorganskog materijala, ispitivanje se može izvesti
uranjanjem ispitnog uzorka u vertikalnom položaju u ključajuću
vodu tijekom određenog vremena, uzimajući u obzir neželjeni temperaturni šok.
Ukoliko su uzorci izrezani od vjetrobranskih stakala, jedan rub svakog takvog
uzorka treba biti dio ruba vjetrobranskog stakla.

5.2.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Obojenje međusloja:
1                     2

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

5.3.
Interpretacija rezultata

5.3.1.   Ispitivanje otpornosti na
visoku temperaturu treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko na udaljenosti većoj
od 15 mm od neodrezanog ruba, 25 mm od odrezanog ruba odnosno 10 mm od pukotina
koje mogu nastati tijekom ispitivanja nema pojave nastanka mjehurića ili drugih
grešaka.

5.3.2.   Komplet ispitnih komada ili
uzoraka dostavljenih za homologaciju tipa sastavnog
dijela treba smatrati zadovoljavajućima s obzirom na ispitivanje otpornosti na
visoku temperaturu ukoliko je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:

5.3.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili

5.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA ZRAČENJE

6.1.      Ispitni
postupak

6.1.1.   Naprave

6.1.1.1.
Izvor zračenja koji se sastoji od lampe s električkim izbojem
u živinim parama srednjeg tlaka i s kvarcnim cjevastim balonom bez ozona. Os
balona treba biti vertikalna. Lampa treba imati nazivne dimenzije od 360 mm
dužine i 9,5 mm promjera. Duljina luka treba biti 300 ± 4 mm. Lampa treba imati
snagu od 750 ± 50 W.

Može se koristiti svaki drugi izvor zračenja koji ima isti učinak kao i
prethodno opisana lampa. Za provjeru da li je taj učinak drugog izvora zračenja
jednak, potrebno je izvršiti usporedbu mjerenjem iznosa energije emitirane
unutar raspona valnih duljina od 300 do 450 nm, a sve ostale valne duljine
trebaju biti uklonjene uporabom podesnih filtara. Alternativni izvor zračenja
tada se može koristiti s tim filtrima.

Za sigurnosna stakla kod kojih ne postoji zadovoljavajuća korelacija između tog
ispitivanja i uvjeta u uporabi potrebno je odgovarajuće prilagoditi ispitne
uvjete.

6.1.1.2.
Transformator za napajanje energijom i kondenzator, dostatni za napajanje lampe
(točka 6.1.1.1.) sa startnim vršnim naponom od najmanje 1100 V i radnim naponom
od 500 ± 50 V.

6.1.1.3.
Naprava za postavljanje i vrtnju ispitnih uzoraka sa 1 do 5 okretaja u minuti
oko središnje postavljenog izvora zračenja, sa svrhom osiguravanja jednolike
izloženosti.

6.1.2.   Ispitni uzorci

6.1.2.1.
Veličina ispitnih uzoraka treba biti 76 × 300 mm.

6.1.2.2.
Ispitni uzorci trebaju biti izrezani u laboratoriju s gornjeg dijela stakla na
takav način da se:

kod sigurnosnih stakala, osim vjetrobranskih, gornji rub ispitnih uzoraka podudara
s gornjim rubom stakala

kod vjetrobranskih stakala gornji rub ispitnih uzoraka podudara s gornjom
granicom područja u kojemu se provjerava i određuje normalno propuštanje
svjetla u skladu s točkom 9.1.2.2. ovog Priloga.

6.1.3.   Postupak

Prije izlaganja zračenju na tri ispitna uzorka provjerava se normalno
propuštanje svjetla, određeno u skladu s točkama od 9.1.1. do 9.1.2. ovog
Priloga. Dio svakog uzorka zaštiti se od zračenja i potom se ispitni uzorci
postave u ispitni uređaj usporedno s uzdužnom osi lampe na udaljenosti od 230
mm. Tijekom ispitivanja održava se temperatura ispitnih uzoraka od 45 ± 5 °C.

Prema lampi treba okrenuti onu stranu ispitnog uzorka koja će predstavljati
vanjsku stranu sigurnosnog stakla na vozilu. Za tip lampe određen u točki
6.1.1.1. vrijeme izlaganja treba biti 100 sati. Nakon izlaganja još jednom se
mjeri normalno propuštanje svjetla u izloženom području na svakom ispitnom
uzorku.

6.1.4.   Svaki ispitni komad ili
uzorak (ukupno tri komada) treba u skladu s prethodno navedenim postupkom preko
cijele
cijele površine izložiti zračenju na način da se u međuslan>
zračenjem proizvede učinak jednak onome koji stvara sunčevo zračenje
intenziteta 1400 W/m2 u trajanju od 100 sati.

6.2.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

                       Bezbojno
Tonirano

Obojenje
stakla:
2                    1

Obojenje međusloja:
1                     2

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

6.3.
Interpretacija rezultata

6.3.1.   Smatra se da je ispitivanje
otpornosti na zračenje zadovoljavajuće ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

6.3.1.1.
ukupno propuštanje svijetla mjereno u skladu s točkama 9.1.1. i 9.1.2. ovoga
Priloga nije manje od 95% početne vrijednosti prije izlaganja zračenju te ni u
kojem slučaju nije manje od:

6.3.1.1.1.
70% za sigurnosna stakla osim vjetrobranskih, koja moraju zadovoljiti zahtjeve
za vozačevo vidno polje u svim smjerovima

6.3.1.1.2.
75% za vjetrobranska stakla unutar područja u kojemu se mjeri normalno
propuštanje svjetla, kako je određeno u niže navedenoj točki 9.1.2.2.

6.3.1.2.
Međutim, ispitni komad ili uzorak mogu pokazivati lagano obojenje nakon
izlaganja zračenju kada se promatraju prema bijeloj podlozi, ali ne smiju biti
vidljive druge greške.

6.3.2.   Smatra se da komplet ispitnih
komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju
zadovoljava ispitivanja otpornosti na zračenje ukoliko je ispunjen bilo koji od
sljedećih uvjeta:

6.3.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili

6.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.4.      Otpornost na
simulirano starenje

6.4.1.   Ispitna metoda

6.4.1.1.
Naprave

6.4.1.1.1.
Ksenonska lampa s dugim lukom

U napravi za izlaganje(4) umjetnom starenju kao izvor ultravioletnoga
zračenja treba koristiti ksenonsku lampu s dugim
lukom, ali su dozvoljene i druge metode koje omogućavaju zahtijevani intenzitet
ultravioletnoga zračenja. Prednost ksenonske lampe s
dugim lukom je u tome da uporabom pravilnih filtara i pravilnim djelovanjem
daje svjetlosni spektar koji je najpribližniji spektru prirodne sunčeve
svjetlosti. U tu svrhu je potrebno kvarcnu ksenonsku izbojnu cjevčicu opremiti s podesnim borosilikatnim
staklenim optičkim filtrom (-ima)(5). Uporabljene ksenonske lampe trebaju djelovati s odgovarajućim izvorom
napajanja frekvencije 50 ili 60 Hz, s odgovarajućim predspojnim
spravama i električnom opremom.

Naprava za izlaganje umjetnom starenju treba uključivati opremu neophodnu za
mjerenje i/ili kontrolu sljedećega:

– zračenja

– temperature crnoga tijela

– vodene magle

– programa ili ispitnog ciklusa.

Naprava za izlaganje umjetnom starenju treba biti izrađena od inertnog
materijala koji ne kontaminira vodu upotrebljenu u
ispitivanju.

Zračenje je potrebno mjeriti na površini ispitnog uzorka i treba ga
kontrolirati u skladu s preporukama proizvođača naprave za izlaganje umjetnom
starenju.

Ukupno izlaganje ultravioletnom(6) zračenju (Joulea
po kvadratnom metru) potrebno je mjeriti ili računati i treba ga smatrati
glavnom mjerom za izlaganje ispitnog uzorka.

6.4.1.2.
Ispitni uzorak

Dimenzije ispitnog uzorka trebaju biti takve kao što su uobičajeno određene u
odgovarajućem ispitnom postupku za osobinu ili osobine koje se mjere nakon
izlaganja.

Potrebno je odrediti broj kontrolnih i ispitnih uzoraka za svaki ispitni uvjet
ili fazu izlaganja, dodatno onim uzorcima koji se zahtijevaju za vizualnu ocjenu
s obzirom na broj zahtijevan tim ispitnim postupcima.

Preporuka je da se vizualno ocjenjivanje izvodi na najvećim uzorcima koji se
ispituju.

6.4.1.3.
Postupak

U skladu s točkom 9.1. ovoga Priloga izmjeriti propuštanje svjetla na ispitnom
uzorku(-cima) koji će biti podvrgnut(-i) ispitivanju. U skladu s točkom 4.
ovoga Priloga izmjeriti otpornost na abraziju na površini/površinama kontrolnog
uzorka/uzoraka. Prema lampi treba okrenuti onu stranu svakog ispitnog uzorka koja
će nakon ugradbe na vozilo biti vanjska strana. Ostali uvjeti izlaganja trebaju
biti kako slijedi:

6.4.1.3.1.
Razlike u zračenju na cijeloj površini ispitnog uzorka ne smiju varirati za
više od ± 10%.

6.4.1.3.2.
U odgovarajućim vremenskim razmacima filtre lampe očistiti pranjem s
deterdžentom i vodom. Filtre ksenonskog luka treba
zamijeniti u skladu s preporukama proizvođača opreme.

6.4.1.3.3.
Temperaturu unutar naprave za izlaganje tijekom »suhog« dijela ciklusa treba
kontrolirati strujanjem dostatne količine zraka, kako bi se održavala
konstantna temperatura crnog tijela.

U napravi za izlaganje s ksenonskim lukom ta
temperatura treba biti 70 ± 3°C, mjereno »Black
standard« termometrom.

»Black panel« termometar potrebno je postaviti u
odjeljak s ispitnim uzorkom i izvršiti očitanje u trenutku kada se razvije
najviša temperatura koja nastaje uslijed izlaganja svjetlu.

6.4.1.3.4.
Tijekom »suhog« dijela ciklusa relativnu vlažnost treba kontrolirati na 50±5%.

6.4.1.3.5.
Deionizirana voda korištena u ciklusu raspršivanja
treba sadržavati manje od 1 ppm krutoga silicijevog
dioksida, i ne smije stvarati trajne naslage ili ostatke na ispitnim uzorcima,
koji bi mogli ometati daljnja mjerenja.

6.4.1.3.6.
Voda treba imati pH vrijednost između 6,0 i 8,0 a vodljivost treba biti manja
od 5 mikrosiemensa.

6.4.1.3.7.
Temperatura vode na ulasku u napravu za izlaganje treba biti temperatura
okoline.

6.4.1.3.8.
Voda treba udarati ispitne uzorke u obliku fine magle, u količini dovoljnoj da
jednoliko namoči ispitne uzorke neposredno nakon udara u njih.

Vodena magla usmjerava se samo na površinu ispitnih uzoraka okrenutu prema
izvoru svjetla. Nije dopuštena recirkulacija prskane
vode kao niti uranjanje ispitnih uzoraka u vodu.

6.4.1.3.9.
Ispitni uzorci vrte se oko luka u svrhu postizanja jednolike raspodjele
svjetla. Svi odjeljci u ispitnoj napravi trebaju se popuniti s ispitnim
uzorcima ili nadomjescima kako bi se održala jednolika raspodjela temperature.
Ispitni uzorci drže se u okvirima sa stražnjom stranom okrenutom prema stijenkama naprave. Nije dopušteno da refleksije sa ziđa komore padaju na stražnju površinu uzoraka. Stražnje
strane uzoraka se po potrebi mogu zasloniti kako bi se spriječile takve
refleksije, u mjeri koja ne ometa slobodno strujanje zraka na površini uzorka.

6.4.1.3.10.
Naprava za izlaganje treba djelovati uz osiguranje stalnog svjetla i isprekidanog
prskanja vode u ciklusima od 2 sata. Svaki ciklus od dva sata treba razdijeliti
u periode tijekom kojih se ispitni uzorci izlažu svjetlu bez prskanja vode u
trajanju od 102 minute, i svjetlu s prskanjem vode u trajanju od 18 minuta.

6.4.1.4.  ;
Ocjenjivanje

Nakon izlaganja ispitni uzorci, po potrebi, smiju biti očišćeni postupkom koji
preporuča njihov proizvođač, kako bi se odstranile prisutne naslage.

Vizualno ocijeniti izložene ispitne uzorke s obzirom na sljedeća svojstva:

– mjehurićavost

– obojenje

– zamućenje

– vidljiva razgradnja.

Izmjeriti propuštanje svjetla na izloženim uzorcima.

6.4.1.5.
Izražavanje rezultata

Bilježi se vizualna ocjena izloženih ispitnih uzoraka, uspoređujući izgled
svakog uzorka s izgledom neizloženog uzorka.

Izmjereno propuštanje svjetla ne smije se razlikovati od početnog ispitivanja
na neizloženim uzorcima za više od 5% i ne smije pasti ispod:

75% za vjetrobranska stakla

70% za stakla osim vjetrobranskih, koja se nalaze na mjestu na kojemu postoje
zahtjevi za vozačevo vidno polje.

\_\_\_\_\_\_
(4) Kao što je Atlas Ci Series, Heraeus
Xenotest Series ili Suga WEL-X Series.

(5)
Kao što je Corning 7740 Pyrex
ili Heraeus Suprax.

(6)
Kao ukupno ultravioletno zračenje uzimaju se sve valne duljine manje od 400 nm.

7.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA VLAGU

7.1.      Postupak

Tri ispitna uzorka ili kvadratna ispitna komada najmanjih dimenzija 300 × 300
mm drže se u vertikalnom položaju dva tjedna u zatvorenoj posudi, u kojoj se
održava temperatura od 50 ± 2 °C i relativna vlažnost od 95 ± 4%. Kod krutih
plastičnih stakala i krutih plastičnih dvostrukih stakala broj uzoraka treba
biti 10.

Ispitni uzorci trebaju biti pripremljeni tako da:

– najmanje jedan rub ispitnih uzoraka bude dio izvornog ruba sigurnosnog stakla

– ako različiti ispitni uzorci budu istovremeno ispitivani, potrebno je
osigurati odgovarajući razmak među njima.

Potrebno je spriječiti kapanje kondenzata sa ziđa ili
pokrova ispitne komore na ispitne uzorke.

7.2.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

                                                  Bezbojno
Tonirano

Obojenje međusloja:
1                     2

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

7.3.
Interpretacija rezultata

7.3.1.   Smatra se da sigurnosno szadovoljava zahtjeve za ispitivanje otpornosti na vlagu ukoliko na udaljenosti
većoj od 10 mm od neodrezanih rubova, odnosno većoj od 15 mm od odrezanih
rubova, nema jasno uočljivih promjena nakon dva sata držanja u uvjetima okoline
za obična i obrađena slojevita stakla i nakon 48 sati za sigurnosna stakla s
plastičnim prevlakama i staklenoplastična sigurnosna
stakla.

7.3.2.   Smatra se da komplet ispitnih
komada ili uzoraka dostavljenih za homologaciju
zadovoljava ispitivanja otpornosti na vlagu ukoliko je ispunjen jedan od
sljedećih uvjeta:

7.3.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate

7.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

8.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA PROMJENU TEMPERATURE

8.1.      Ispitni
postupak

Dva ispitna komada dimenzija 300 × 300 mm postavljaju se u zatvorenu komoru u
trajanju od 6 sati pri temperaturi od -40 °C ± 5 °C; uzorci se potom
postavljaju na temperaturu okoline 23 °C ± 2 °C u trajanju od 1 sat ili dok
ispitni komadi ne postignu stabilnu temperaturu. Ispitni komadi se potom
postavljaju u trajanju od tri sata u struju zraka temperature 72 °C ± 2 °C.
Uzorci se ispituju nakon hlađenja na temperaturu okoline od 23 ± 2 °C.

8.2.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Bezbojno         Tonirano

Obojenje platičnog međusloja

ili prevlake:                                       1                      2

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

8.3.
Interpretacija rezultata

Smatra se da ispitivanje otpornosti na promjene temperature daje pozitivne
rezultate ukoliko na ispitnim komadima nema pukotina, neprozirnosti,
raslojavanja ili drugih uočljivih grešaka.

9.
OPTIČKE ZNAČAJKE

9.1.      Ispitivanje
propuštanja svjetla

9.1.1.   Naprave

9.1.1.1.
Izvor svjetlosti, koji se sastoji od žarulje čija je žarna nit smještena unutar
paralelopipeda dimenzija 1,5×1,5×3 mm. Napon na
žarnoj niti treba biti takav da se postigne temperatura boje svjetla od 2856 ±
50 K. Taj napon treba održavati unutar granica od ± 1/1000. Instrument korišten
za provjeru napona treba imati odgovarajuću točnost.

9.1.1.2.
Optički sustav koji se sastoji od leće s žarišnom udaljenošću »f« od najmanje
500 mm i s korekcijom za kromatske aberacije. Puni
otvor leće ne smije prijeći vrijednost od f/20. Razmak između leće i izvora
svjetlosti potrebno je namjestiti tako da se dobije snop približno usporednih
svjetlosnih zraka. Umetanjem blende promjer svjetlosnog snopa treba ograničiti
na širinu od 7 ± 1 mm. Ta blenda treba biti postavljena na udaljenosti od 100 ±
50 mm, mjereno od strane leće koja je udaljenija od svjetlosnog izvora.
Mjerenje treba izvršiti u središtu svjetlosnog snopa.

9.1.1.3.
Mjerna oprema

Prijemnik treba imati relativnu spektralnu osjetljivost usklađenu s relativnom
spektralnom svjetlosnom osjetljivošću standardnog fotometrijskog promatrača
ICI(7) za fotopični vid. Detekcijska površina
prijemnika treba biti prekrivena difuznim sredstvom i treba imati poprečni
presjek najmanje dva puta veći od poprečnog presjeka usporednog svjetlosnog
snopa emitiranog iz optičkog sustava. Ukoliko se upotrebljava integracijska
kugla, otvor kugle treba imati površinu poprečnog presjeka najmanje dva puta
veću od usporednog dijela svjetlosnog snopa.

Linearnost prijemnika i pridruženog mjernog instrumenta treba biti bolja od 2%
efektivnog dijela mjerne skale.

Središte prijemnika treba se podudarati s osi svjetlosnog snopa.

9.1.2.   Postupak

Osjetljivost mjernog sustava namješta se tako da instrument koji prikazuje
odziv prijemnika pokazuje 100 dijelova mjerne skale kada sigurnosno staklo nije
umetnuto u svjetlosni snop. Kada prijemnik nije osvijetljen instrument treba
pokazivati nulu.

Sigurnosno staklo postavlja se od prijemnika na udaljenosti koja je jednaka
približno peterostrukom promjeru prijemnika. Sigurnosno staklo umetne se između
blende i prijemnika i namjesti se po nagibu tako da je upadni kut svjetlosnog
snopa jednak 0 ± 5°. Na sigurnosnom staklu potrebno je izmjeriti normalno
propuštanje svjetla i, za svaku mjernu točku, potrebno je očitati broj dijelova
skale »n« prikazanih na mjernom instrumentu. Normalno propuštanje svijetla tr jednako je n/100.

9.1.2.1.
Za vjetrobranska stakla može se primijeniti alternativni ispitni postupak uz
upotrebu ili ispitnog komada odrezanog na najravnijem
dijelu vjetrobranskog stakla ili poseb­no priređenog
ravnog kvadrata iz identičnog materijala i jednake debljine kao što je stvarno
vjetrobransko staklo. Mjerenja treba izvršiti u normalnom (okomitom) smjeru na
površinu sigurnosnog stakla.

9.1.2.2.
Za vjetrobranska stakla namijenjena za vozila kategorije M1(8)
ispitivanja treba izvesti unutar područja B određenog u Prilogu 18., točka
2.3., izuzimajući bilo kakva neprozirna zatamnjenja.

Na vjetrobranskim staklima ostalih kategorija vozila ispitivanje treba izvesti
unutar područja I određenog u točki 9.2.5.2.3. ovoga Priloga.

Na traktorima za poljoprivredu i šumarstvo i na radnim strojevima, na kojima
nije moguće odrediti područje I, ispitivanje treba izvesti na području I' kako
je određeno u točki 9.2.5.3. ovoga Priloga.

9.1.3.   Indeksi teškoće sporednih
značajki

Bezbojno         Tonirano

Obojenje
stakla:
1                     2

Obojenje međusloja

(slojevita stakla):
1                      2

                                             nije
uključeno     uključeno

Sjene i/ili neprozirna

zatamnjenja
1                      2

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

9.1.4.   Interpretacija rezultata

9.1.4.1.
Potrebno je izmjeriti normalno propuštanje svjetla u skladu s točkom 9.1.2.
ovoga Priloga, a rezultate treba zabilježiti. Rezultat ne smije biti manji od
75% za vjetrobranska stakla. Za ostala sigurnosna stakla, izuzevši
vjetrobranskih, zahtjevi su određeni u Prilogu 21.

9.2.      Ispitivanje
optičkog izobličenja

9.2.1.   Svrha

Navedeni postupak je projekcijski postupak koji omogućava ispitivanje optičkog
izobličenja sigurnosnog stakla.

9.2.1.1.
Definicije

9.2.1.1.1.   &nbspp
Optičko izobličenje: kut između stvarnog i og smjera točke promatrane
kroz sigurnosno staklo. Veličina kuta otklona u funkciji je upadnog kuta crte
promatranja, debljine i nagiba sigurnosnog stakla te polumjera zakrivljenosti u
točki promatranja.

9.2.1.1.2.
Optičko izobličenje u smjeru M-M': algebarska razlika kutnog odstupanja á
mjerenog između dvije toke M i M' na povrini
sigurnosnog stakla, razmak izmeu dvije toke takav je
da su njihove projekcije u ravnini pod desnim kutovima na smjer promatranja
odvojene danim razmakom Dx (vidi Sliku 6.).

Odstupanje u smjeru suprotnom od kretanja kazaljki na satu smatra se
pozitivnim, a u smjeru kretanja kazaljki na satu negativnim.

\_\_\_\_\_\_
(7) International Commision on Illumination –
Međunarodna komisija za rasvjetu

(8)
Kako je određeno u Konsolidiranoj rezoluciji o konstrukciji vozila (R.E.3)     (dokument TRANS/WP.29/ 78/Rev.1/Amend.2, prilog 7).

9.2.1.1.3.
Optičko izobličenje u točki M: najveće optičko izobličenje za sve smjerove M-M'
iz točke M.

  ![](dodatni/356228.gif)

*Slika 6:* DIJAGRAMSKI PRIKAZ
OPTIČKOG IZOBLIČENJA

NAPOMENE:

Da = a1 – a2, tj.
optičko izobličenje u smjeru M-M'

           Dx = MC tj.
razmak izmeu dvije ravne crte usporedne sa smjerom

promatranja i koje prolaze kroz toke M i M'.

9.2.1.2.
Naprave

Ovaj postupak nužno zahtjeva projekciju prikladnog rastera kroz ispitivano
sigurnosno staklo na zaslon. Promjene u obliku projicirane slike uzrokovane
umetanjem sigurnosnog stakla u crtu svjetla daju mjerilo izobličenja.

Naprava treba sadržavati sljedeće stavke, postavljene kako je prikazano na
Slici 9.

9.2.1.2.1.
Projektor dobre kvalitete, s točkastim izvorom svjetla visokog intenziteta,
koji ima npr. sljedeće značajke:

žarišna udaljenost od najmanje 90 mm

         &nbspp
otvor blende približno 1/2,5

kvarcnu halogenu žarulju snage 150 W (za uporabu bez filtra)

kvarcnu halogenu žarulju snage 250 W (ukoliko se upotrebljava zeleni filtar).

Projektor je shematski prikazan na Slici 7. Blenda promjera 8 mm postavljena je
na udaljenosti od približno 10 mm ispred leće.

 ![](dodatni/356229.gif)

  Slika 7: OPTIČKI RASPORED PROJEKTORA

9.2.1.2.2.
Rasteri, koji se npr. sastoje od svijetlih kružnih
oblika na tamnoj podlozi (vidi Sliku 8.). Rasteri trebaju biti dovoljno visoke
kvalitete i kontrasta kako bi omogućili izvođenje mjerenja s pogreškom manjom
od 5%.

Dimenzije kružnih oblika trebaju biti takve da, kada sigurnosno staklo koje se
ispituje nije umetnuto, njihova projekcija na zaslonu čini područje krugova
promjera

 R1 + R2

–––––––– · Dx,
pri čemu je DX = 4 mm (vidi Slike 6.
i 9.).

R1

 ![](dodatni/356230.gif)

*Slika
8*:
UVEĆANI DIO RASTERA

 ![](dodatni/356231.gif)

R1 = 4 m

R2 = 2 do 4 m (4 m se preferira)

*Slika 9*: RASPORED NAPRAVA ZA
ISPITIVANJE OPTIČKOG IZOBLIČENJA

9.2.1.2.3.
Stalak, po mogućnosti takav koji omogućava vertikalno i vodoravno skeniranje,
kao i vrtnju sigurnosnog stakla.

9.2.1.2.4.
Ispitni predložak za mjerenje promjena dimenzija, ako je poželjno vrlo brzo
ocjenjivanje. Podesna konstrukcija prikazana je na Slici 10.

 ![](dodatni/356232.gif)

*Slika 10*: KONSTRUKCIJA PODESNOG
ISPITNOG PREDLOŠKA

9.2.1.3.
Postupak

9.2.1.3.1.
Općenito

Sigurnosno staklo postavlja se u stalak (točka 9.2.1.3.2.) pod konstrukcijskim
kutom nagiba. Ispitna slika projicira se kroz ispitivano područje. Sigurnosno
staklo zakreće se i pomiče ili vodoravno ili vertikalno kako bi se u potpunosti
ispitalo određeno područje.

9.2.1.3.2.
Ocjenjivanje upotrebom ispitnog predloška

       &nbssp
Ako je dostatno vrlo brzo ocjenjivanje s mogućom granicom pogreške do 20%,
vrijednvidi Sliku 10.) računa se pomoću granične vrijednosti L za
izmjene odstupanja i vrijednosti R2 za udaljenost od
sigurnosnog stakla do zaslona:

A = 0,145DaL– R2

Odnos između promjene promjera projicirane slike d i promjene kutnog
odstupanja  dan je izrazom:

           Dd = 0,29Da · R2

pri čemu je:

           Dd izražen u mm

A izražen u mm

           DaL izražen u minutama na
luku

           Daizražen
u minutama na luku

R2 izražen u m.

9.2.1.3.3.
Mjerenja s uporabom fotoelektrične naprave

Tamo gdje su potrebna precizna mjerenja s mogućom granicom pogreške manjom od
10% od zahtijevane granične vrijednosti, mjera Dd
na projekcijskoj osi određuje se tako da se za širinu žarišta uzima točka u
kojoj intenzitet svjetla iznosi polovinu od najveće vrijednosti intenziteta
svjetla u žarištu.

9.2.1.4.
Izražavanje rezultata

Optičko izobličenje sigurnosnog stakla ocjenjuje se mjerenjem Dd u bilo kojoj točki i u svim smjerovima
kako bi se odredilo Dd max.

9.2.1.5.
Alternativni postupak

Dodatno, dopuštena je strioskopska tehnika kao
alternativa projekcijskoj tehnici, uz uvjet da se održe zahtjevi za točnost
mjerenja određeni u točkama 9.2.1.3.2. i 9.2.1.3.3.

9.2.1.6.
Razmak Dx treba biti 4 mm.

9.2.1.7.
Vjetrobransko staklo treba biti postavljeno pod istim kutom nagiba kao i na
vozilu.

9.2.1.8.
Projekcijsku os u vodoravnoj ravnini treba držati približno okomitom na obris
vjetrobranskog stakla u toj ravnini.

9.2.2.   Mjerenja treba izvršiti:

9.2.2.1.
kod vozila kategorije M1 u području A proširenom na
središnju ravninu vozila i u dijelu vjetrobranskog stakla koji je simetričan
tom području s obzirom na središnju uzdužnu ravninu vozila, kao i u reduciranom
ispitnom području B u skladu s točkom 2.4. Priloga 18.

9.2.2.2.
kod vozila kategorija M i N izuzevši M1, u području I kako je određeno u točki
9.2.5.2. ovoga Priloga.

9.2.2.3.
Na traktorima za poljoprivredu i šumarstvo i na radnim strojevima, na kojima
nije moguće odrediti područje I, ispitivanje treba izvesti na području I' kako
je određeno u točki 9.2.5.3. ovoga Priloga.

9.2.2.4.
Tip vozila

Ispitivanja je potrebno ponoviti ukoliko će vjetrobransko staklo biti ugrađeno
na tip vozila koje ima drukčije vozačevo vidno polje od tipa vozila za koje je
vjetrobransko staklo već bilo homologirano kao
sastavni dio.

9.2.3.   Indeksi teškoće sporednih
značajki

9.2.3.1.
Vrsta materijala

polirano
(pločasto)
               ravno
vučeno

staklo                             »float«
staklo          staklo

1
1                      2

9.2.3.2.
Ostale sporedne značajke

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

9.2.4.   Broj uzoraka

Za ispitivanje treba dostaviti četiri uzorka.

9.2.5.   Definicije područja

9.2.5.1.
Za vozila kategorije M1 područja A i B
vjetrobranskih stakala su određena u Prilogu 15. Pravilnika ECE R43.

9.2.5.2.
Za vozila kategorija M i N izuzev M1, područja vjetrobranskih
stakala su određena pomoću:

9.2.5.2.1.
točke oka koja se nalazi 625 mm iznad R-točke vozačevog sjedala, u vertikalnoj
ravnini usporednoj sa središnjom uzdužnom ravninom vozila za koje je
vjetrobransko staklo namijenjeno, i prolazi kroz os kola upravljača. Ta točka
je u daljnjem tekstu označu označena s »0«

9.2.5.2.2.
crte OQ, koja je vodoravna ravna crta koja prolazi kroz točku oka 0 i proteže
se okomito na središnju uzdužnu ravninu vozila.

9.2.5.2.3.
Područje I je područje vjetrobranskog stakla određeno sjecištem vjetrobrana i
sljedeće četiri ravnine:

P1 – vertikalna ravnina koja prolazi kroz
točku 0 i čini kut od 15° na lijevo od središnje uzdužne ravnine vozila

P2 – vertikalna ravnina simetrična ravnini
P1 u odnosu na središnju uzdužnu ravninu
vozila.

Ukoliko takav raspored nije moguć (npr. nepostojanje
središnje uzdužne ravnine simetrije), kao ravnina P2
uzima se ravnina simetrična ravnini P1 u
odnosu na uzdužnu ravninu vozila koja prolazi kroz točku 0.

P3 – ravnina koja prolazi kroz ravnu crtu
OQ i čini kut od 10° iznad vodoravne ravnine

P4 – ravnina koja prolazi kroz ravnu crtu
OQ i čini kut od 8° ispod vodoravne ravnine.

9.2.5.3.
Za poljoprivredne i šumarske traktore i za radne strojeve, na kojima nije
moguće odrediti područje I, područje I' predstavlja cjelokupna površina
vjetrobranskog stakla.

9.2.6.   Interpretacija rezultata

Tip vjetrobranskog stakla smatra se zadovoljavajućim s obzirom na optičko
izobličenje ukoliko na četiri uzorka dostavljena na ispitivanje u svakom
području optičko izobličenje ne prelazi sljedeće najveće vrijednosti:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Kategorija vozila | Područje | Vrijednost najvećeg optičkog izobličenja |
| M1 | A – prošireno u skladu s točkom 9.2.2.1.  B – reducirano u skladu s točkom 2.4. Priloga 18 | 2' na luku  6' na luku |
| Kategorije M i N, izuzevši M1 | I | 2' na luku |
| Poljoprivredni traktori i slično, kod kojih nije moguće odrediti područje I | I' | 2' na luku |

9.2.6.1.
Kod vozila kategorija M i N mjerenja se ne smiju izvoditi unutar rubnog
područja širine 25 mm.

9.2.6.2.
Kod traktora za poljoprivredu i šumarstvo i radnih strojeva mjerenja se ne
smiju izvoditi unutar rubnog područja širine 100 mm.

9.2.6.3.
Kod podijeljenih vjetrobranskih stakala provjere se ne vrše unutar pojasa
širine 35 mm mjereno od ruba stakla koji se nalazi uz razdjelni stup.

9.2.6.4.
Dopuštena su najveća odstupanja od 6' na luku za sve dijelove područja I ili
područja A udaljenih manje od 100 mm od rubova vjetrobranskog stakla.

9.2.6.5.
Blaga odstupanja od zahtjeva toleriraju se u reduciranom području B u skladu s
točkom 2.4. Priloga 18., uz uvjet da su mjestimična i da su navedena u ispitnom
izvještaju.

9.3.      Ispitivanje
razdvajanja sekundarne slike

9.3.1.   Svrha

Poznata su dva ispitna postupka:

ispitivanje metom, i

kolimator – teleskop-ispitivanje.

Ti ispitni postupci mogu se upotrebljavati po izboru za homologaciju
tipa sastavnog dijela, nadzor nad kvalitetom ili u svrhu ocjenjivanja
proizvoda.

9.3.1.1.
Ispitivanje metom

9.3.1.1.1.
Naprave

Postupak uključuje promatranje osvijetljene mete kroz sigurnosno staklo. Meta
može biti dizajnirana tako da je ispitivanje moguće izvesti na jednostavan
»prolazi – ne prolazi« način.

Meta treba biti po mogućnosti jednog od sljedećih tipova:

(a) osvijetljena prstenasta meta čiji vanjski promjer D u točki udaljenoj x
metara zatvara kut od n minuta na luku (Slika 11.(a)), ili

(b) osvijetljena »prsten i krug« meta čije su dimenzije takve da razmak D od
točke koja se nalazi na rubu kruga do najbliže točke na unutrašnjosti prstena u
točki udaljenoj x metara zatvara kut od n minuta na luku (Slika 11.(b)), pri
čemu je:

n granična vrijednost razdvajanja sekundarne slike

x razmak između sigurnosnog stakla i mete (ne manji od 7 m)

D određen formulom: D = x · tg n.

Osvijetljena meta sastoji se od rasvjetnog kućišta dimenzija približno 300 ×
300 × 150 mm, čiju je prednju stranu najprikladnije izraditi iz stakla
pokrivenog s neprozirnim crnim papirom ili prevučenog s crnom mat bojom.

Kućište treba osvijetliti podesnim izvorom svjetla. Unutrašnjost kućišta treba
prevući s mat bijelom bojom. Može biti prikladnije upotrijebiti druge oblike
mete, kao što je ona prikazana na Slici 14. Također je prihvatljivo umjesto
sustava s metom primijeniti projekcijski sustav i ocjenjivati rezultirajuću sliku na zaslonu.

9.3.1.1.2.
Postupak

Sigurnosno staklo postavlja se u odgovarajući stalak pod određenim kutom
nagiba, tako da se promatranje vrši u vrši u vodoravnoj ravnini koja prolazi kroz
središte mete.

Pregled s rasvjetnim kućištem treba izvršiti u zamračenoj ili poluzamračenoj prostoriji kroz sve dijelove područja koje
je potrebno ispitati, kako bi se otkrila prisutnost svake sekundarne slike
pridružene osvijetljenoj meti. Sigurnosno staklo se prema potrebi zakreće kako
bi se održavao ispravan smjer promatranja. Dopuštena je uporaba monokulara za gledanje.

9.3.1.1.3.
Izražavanje rezultata

Odrediti, ako je:

upotrebljena meta (a) (vidi Sliku 11.(a)), odvojene
primarne i sekundarne slike kruga, između ostalog ako je prijeđena granična
vrijednost za n, ili

upotrebljena meta (b) (vidi Sliku 11.(b)), sekundarnu
sliku kruga pomaknutu iza tangencijalne točke na unutarnjem rubu kruga, između
ostalog ako je prijeđena granična vrijednost za n.

 ![]()

*Slika 11*: DIMENZIJE META

 ![]()

*Slika 12*: RASPORED NAPRAVA

 ![]()

(1)
Balon žarulje

(2)
Sabirna leća otvora > 8,6 mm

(3)
Projekcijska ploča otvora > otvora sabirne leće

(4)
Filtar boja sa središnjim otvorom od približno 0,3 mm, promjera > 8,6 mm

(5)
Ploča s polarnim koordinatama, promjera > 8,6 mm

(6)
Akromatska leća, f  86 mm, otvor 10 mm

(7)
Akromatska leća, f  86 mm, otvor 10 mm

(8)
Crna mrlja promjera približno 0,3 mm

(9)
Akromatska leća, f = 20 mm, otvor  10 mm

*Slika 13:* NAPRAVA ZA ISPITIVANJE
KOLIMACIJSKIM TELESKOPOM

9.3.1.2.
Ispitivanje kolimacijskim teleskopom

Po potrebi se primjenjuje postupak opisan u ovoj točki.

9.3.1.2.1.
Naprave

Napravu sačinjavaju kolimator i teleskop, a može se
postaviti u skladu sa Slikom 19. Može se upotrijebiti bilo koji istovrijedan
optički sustav.

9.3.1.2.2.
Postupak

Kolimacijski teleskop u beskonačnosti tvori sliku
polarnog koordinatnog sustava sa svijetlom točkom u njegovom ishodištu (vidi
Sliku 14).

U žarišnoj ravnini teleskopa za promatranje na optičkoj osi postavlja se mali
neprozirni krug promjera malo većeg od promjera projekcije svijetle točke koja
prekriva tu točku.

Kada se između teleskopa i kolimatora postavi ispitni
komad koji pokazuje sekundarnu sliku, pojavljuje se sekundarna manje svijetla
točka na određenoj udaljenosti od ishodišta polarnog koordinatnog sustava.
Razdvajanje sekundarne slike može se očitati kao udaljenost između točaka
viđenih kroz teleskop za promatranje (vidi Sliku 14.). (Razmak između tamnog
kruga i svijetle točke u ishodiishodištu polarnogg koordinatnog sustava predstavlja
optičko izobličenje).

9.3.1.2.3.
Izražavanje rezultata

Sigurnosno staklo treba prvo ispitati tehnikom jednostavnog skeniranja kako bi
se utvrdilo koje područje daje najizraženiju sekundarnu sliku. To područje
potom treba ispitati kolimator-teleskop sustavom pod
odgovarajućim upadnim kutom. Mjeri se najveće razdvajanje sekundarne slike.

9.3.1.3.
Smjer promatranja u vodoravnoj ravnini treba održavati približno okomitim na
obris vjetrobranskog stakla u toj ravnini.

9.3.2.   Mjerenja treba izvesti u
skladu s kategorijom vozila, u područjima određenim u prethodnoj točki 9.2.2.

9.3.2.1.
Tip vozila

Ispitivanje je potrebno ponoviti ukoliko će vjetrobransko staklo biti ugrađeno
na tip vozila koje ima drukčije vozačevo vidno polje od tipa vozila za koje je
vjetrobransko staklo već bilo homologirano kao
sastavni dio.

9.3.3.   Indeksi teškoće sporednih
značajki

9.3.3.1.
Vrsta materijala

polirano
(pločasto)                                           ravno vučeno

staklo
»float« staklo                      staklo

                       1
           1
                       2

9.3.3.2.
Ostale sporedne značajke

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

9.3.4.   Broj uzoraka

Za ispitivanje treba dostaviti četiri uzorka.

 ![]()

*Slika 14:* PRIMJER PROMATRANJA
POSTUPKOMKOLIMACIJSKOG TELESKOPA

9.3.5.   Interpretacija rezultata

Tip vjetrobranskog stakla smatra se zadovoljavajućim s obzirom na razdvajanje
sekundarne slike ukoliko na četiri uzorka dostavljena na ispitivanje
razdvajanje primarne i sekundarne slike u svakom području ne prelazi sljedeće
najveće vrijednosti:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Kategorija vozila | Područje | Najveća vrijednost razdvajanja primarne i sekundarne slike |
| M1 | A – prošireno u skladu s točkom 9.2.2.1. B – reducirano u skladu s točkom 2.4.a 18. | 15' na luku  25' na luku |
| Kategorije M i N, izuzevši M1 | I | 15' na luku |
| Poljoprivredni traktori i slično, kod kojih nije moguće odrediti područje I | I’ | 15' na luku |

9.3.5.1.
Kod vozila kategorija M i N mjerenja se ne smiju izvoditi unutar rubnog
područja širine 25 mm.

9.3.5.2.
Kod traktora za poljoprivredu i šumarstvo i radnih strojeva mjerenja se ne
smiju izvoditi unutar rubnog područja širine 100 mm.

9.3.5.3.
Kod podijeljenih vjetrobranskih stakala provjere se ne vrše unutar trake širine
35 mm mjereno od ruba stakla koji se nalazi uz razdjelni stup.

9.3.5.4.
Dopuštena su odstupanja do 25' na luku za sve dijelove područja I ili područja
A udaljenih manje od 100 mm od rubova vjetrobranskog stakla.

9.3.5.5.
Blaga odstupanja od zahtjeva toleriraju se u reduciranom području B u skladu s
točkom 2.4. Priloga 18. uz uvjet da su mjestimična i da su navedena u ispitnom
izvješću.

9.4.      Ispitivanje
raspoznavanja boja

Ukoliko je vjetrobransko staklo tonirano, u područjima određenim točkama 9.2.5.1.,
9.2.5.2. ili 9.2.5.3. treba ispitati četiri vjetrobranska stakla na
raspoznavanje sljedećih boja: bijele, selektivne žute, crvene, zelene, plave,
jantarne.

10.
ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI

10.1.    Svrha i područje
primjene

Ovim postupkom omogućeno je određivanje vodoravne brzine gorenja materijala
korištenih u prostoru za putnike motornih vozila (putničkih automobila,
kamiona, karavana, autobusa) nakon izlaganja malom plamenu.

Postupak dopušta da materijali i pokrovi korišteni unutar vozila budu ispitani
ili pojedinačno ili skupno, do debljine od 13 mm. Upotrebljava se za prosudbu
ujednačenosti proizvodnih partija takvih materijala s obzirom na njihovu
gorivost.

Iz razloga što
postoje mnoge razlike između stvarne situacije i ovdje propisanih preciznih
ispitnih uvjeta (primjena i usmjerenost u vozilu, uvjeti upotrebe, inicijalni
izvori, itd.), ovaj se postupak ne može smatrati
podesnim za ocjenjivanje svih stvarnih značajki gorivosti unutar vozila.

10.2.    Definicije

10.2.1. Brzina gorenja je kvocijent dužine
izgorjelog materijala izmjerenoga u skladu s ovim postupkom i vremena koje je
potrebno da plamen prijeđe ovu dužinu. Izražava se u milimetrima po minuti.

10.2.2. Složeni materijal je materijal koji se
sastviše slojeva sličnih ili različitih materijala čije su površine
spojene cementiranjem, lijepljenjem, presvlačenjem, varenjem itd.

Ako su različiti materijali tek mjestimično povezani (npr.
šivanjem, visokofrekvencijskim zavarivanjem, zakivanjem, itd.),
tako da je moguće uzimanje pojedinačnih uzoraka u skladu s točkom 10.5., ne
smatraju se složenim materijalima.

10.2.3. Izložena strana je strana materijala
koja je okrenuta prema prostoru za putnike kada je materijal montiran u vozilu.

10.3.    Princip

Uzorak se drži vodoravno u držaču koji ima oblik slova U i izlaže djelovanju
definiranoga niskoenergetskog plamena u komori za
izgaranje u trajanju od 15 sekundi, tako da plamen djeluje na slobodni kraj
uzorka. Ispitivanjem se utvrđuje hoće li se i kada ugasiti plamen, odnosno u
kojemu će vremenu plamen prijeći izmjerenu dužinu.

10.4.    Naprave

10.4.1. Komora za izgaranje (Slika 15.), po
mogućnosti izrađena od nehrđajućega čelika, dimenzija danih na Slici 16.

Prednji dio komore sadrži vatrootporno okno za promatranje, koje može pokrivati
čitavu površinu prednjega dijela komore i koje se može izvesti kao prilazni
poklopac.

Dno komore ima zračne otvore, a gornja je ploha obavijena zračnim kanalićem.
Komora stoji na četiri nožice visine 10 mm. Komora može na jednom kraju imati
otvor za uvođenje držača s uzorkom u komoru; na suprotnoj se strani nalazi
otvor za dovod plina. Taljevina se skuplja u plitici
(vidi Sliku 17.) koja je smještena na dnu komore između zračnih otvora tako da
niti jednim dijelom ne prekriva površinu otvora za prozračivanje.

![]()

*Slika 15:*  PRIMJER KOMORE ZA
IZGARANJE S DRŽAČEMUZORKA I PLITICOM ZA TALJEVINU

10.4.2. Držač uzorka koji se sastoji od dvije
metalne pločice ili okvira u obliku slova U od korozivno otpornog materijala.
Dimenzije su dane na Slici 18.

Donja je pločica opremljena pribadačama, a gornja odgovarajućim rupicama radi
ujednačenog držanja uzorka. Pribadače također služe kao mjerne točke na početku
i kraju dužine gorenja.

Duž donjeg U-okvira stalka potrebno je napeti vatrootpornu žicu promjera 0,25
mm u razmacima od 25 mm (vidi Sliku 19.).

Donja strana uzorka treba biti 178 mm iznad podne ploče. Udaljenost od
prednjega ruba držača uzorka do kraja komore je 22 mm; udaljenost od uzdužnih
strana držača uzorka do bočnih stranica komore je 50 mm (sve unutrašnje dimenzije)
(vidi Slike 15. i 16.).

10.4.3. Plinski plamenik

Mali izvor paljenja čini Bunsenov plamenik
unutrašnjega promjera 9,5 mm. Nalazi se u ispitnoj komori tako da se središte
sapnice nalazi 19 mm ispod središta donjeg ruba otvorenoga kraja uzorka (vidi
Sliku 16.).

10.4.4. Ispitni plin

Ispitni plin koji dolazi u plamenik treba imati ogrjevnu vrijednost oko 38 MJ/m3 (npr. prirodni plin).

10.4.5. Metalni češalj, najmanje dužine 110 mm,
sa sedam do osam blago zaobljenih zubaca na 25 mm.

*Dimenzije u mm*

Tolerancije u skladu s ISO 2768

 ![]()

*Slika 16:* PRIMJER KOMORE ZA
IZGARANJE

*Dimenzije
u mm*

>Tolerancije u skladu s ISO 2768

 ![]()

Slika 17: UOBIČAJENA PLITICA ZA TALJEVINU

*Dimenzije
u mm*

Tolerancije u skladu s ISO 2768

![]()

*Slika 18*: PRIMJER DRŽAČA UZORKA

*Dimenzije
u mm*

Tolerancije u skladu s ISO 2768

 ![]()

*Slika 19*:PRIMJER DIJELA DONJEG
U-OKVIRA ZA ŽIČANI      NOSAČ

10.4.6. Štoperica točnosti mjerenja 0,5 sekundi.

10.4.7. Odsisnik
dimova (napa)

Komora za izgaranje može biti smještena unutar odsisnika
dimova (nape) pod uvjetom da je njegov unutrašnji volumen najmanje 20 puta, ali
ne više od 110 puta veći od volumena komore za izgaranje i pod uvjetom da niti
jedna pojedinačna dimenzija visine, širine ili dužine odsisnika
dimova nije više od 2,5 puta veća od ostale dvije dimenzije.

Prije ispitivanja se vertikalna brzina zraka kroz odsisnik
dimova mjeri 100 mm ispred i 100 mm iza konačnog položaja gdje će biti
smještena komora za izgaranje. Brzina treba biti između 0,10 i 0,30 m/s kako
ispitivač ne bi osjećao neugodu uslijed produkata izgaranja. Moguće je
koristiti odsisnik dimova s prirodnom ventilacijom i
primjerenom brzinom zraka.

10.5.    Uzorci

10.5.1. Oblik i dimenzije

Oblik i dimenzije uzoraka su dani na Slici 20. Debljina uzorka odgovara
debljini proizvoda koji se ispituje. Debljina ne smije biti veća od 13 mm. Kada
uzimanje uzorka to dopušta, uzorak ima ujednačen presjek po čitavoj dužini. Ako
oblik i dimenzije proizvoda ne dopuštaju uzimanje uzorka dane veličine, moraju
se zadovoljiti sljedeće najmanje dimenzije:

(a) kod uzoraka širine 3 do 60 mm duljina mora biti 356 mm. U ovom se slučaju
materijal ispituje preko širine proizvoda

(b) kod uzoraka širine 60 do 100 mm duljina mora biti najmanje 138 mm. U ovom
slučaju potencijalna duljina gorenja odgovara duljini uzorka, a mjerenje
počinje u prvoj mjernoj točki

(c) uzorci širine manje od 60 mm i duljine manje od 356 mm i uzorci širine 60
do 100 mm i duljine manje od 138 mm, kao i uzorci širine manje od 3 mm ne mogu
biti ispitani u skladu s postojećim postupkom.

*Dimenzije
u mm*

 ![]()

*Slika 20*: UZORAK

10.5.2. Uzorkovanje

Najmanje pet uzoraka treba uzeti od materijala koji se ispituje. Kod materijala
koji imaju različitu brzinu gorenja u različitim smjerovima materijala (ovo se
utvrđuje preliminarnim ispitivanjima), treba uzeti pet (ili više) uzoraka i
postaviti ih u ispitnu napravu na način da se izmjeri najveća brzina gorenja.

Ako se materijalerijal dostavlja u širinama potrebno je odrezati dužinu od nnajmanje
500 mm u punoj širini. Od tako izrezanog komada treba uzeti uzorke na
udaljenosti od najmanje 100 mm materijala i na jednakoj udaljenosti
jedan od drugoga.

Uzorci se na isti način uzimaju i od gotovih proizvoda kada to dopušta oblik
proizvoda. Ako je debljina proizvoda veća od 13 mm, treba je smanjiti na 13 mm
mehaničkim djelovanjem na strani koja nije okrenuta prostoru za putnike.

Složene materijale (vidi točku 10.2.2.) treba ispitati kao da su homogeni.

Kod materijala koji se sastoje od slojeva različitoga sastava položenih jedan
na drugoga, a koji nisu složeni materijali, svi slojevi materijala koji se
nalaze na dubini do 13 mm od površine koja je okrenuta prema prostoru za
putnike ispituju se pojedinačno.

10.5.3. Kondicioniranje

Uzorci se kondicioniraju najmanje 24 sata, ali ne
više od 7 dana, na temperaturi od 23 ± 2 °C i uz relativnu vlagu 50 ± 5% i
održavaju se u ovakvim uvjetima do neposredno prije ispitivanja.

10.6.    Postupak

10.6.1. Uzorke s kovrčavom ili čupavom površinom
postavlja se na ravnu površinu i prijeđe se češljem dva puta po čupavoj strani
u smjeru suprotnom od smjera vlakana (točka 10.4.5.).

10.6.2. Staviti uzorak u držač (točka 10.4.2.)
tako da izložena strana bude okrenuta dolje prema plamenu.

10.6.3. Podesiti plinski plamen na visinu od 38
mm koristeći se oznakom u komori, pri čemu dovod zraka u plamenik mora biti
zatvoren. Prije početka prvoga ispitivanja plamen mora gorjeti radi
stabilizacije najmanje 1 minutu.

10.6.4. Umetnuti držač uzorka u komoru za
izgaranje tako da kraj uzorka bude izložen plamenu te nakon 15 sekundi
prekinuti dotok plina.

10.6.5. Mjerenje vremena gorenja počinje u
trenutku kada podnožje plamena prođe prvu mjernu točku. Promatra se širenje
plamena na strani koja gori brže od druge (gornja ili donja strana).

10.6.6. Mjerenje vremena gorenja prestaje kada
plamen dođe do zadnje mjerne točke ili kada se plamen ugasi prije dolaska do
zadnje mjerne točke. Ako plamen ne dosegne zadnju mjernu točku izmjeri se
dužina izgorjelog materijala do točke gdje se plamen ugasio. Dužina izgorjelog
materijala je raspadnuti dio uzorka koji je gorenjem uništen na površini ili u
unutrašnjosti.

10.6.7. Ukoliko se uzorak ne zapali ili ne
nastavi gorjeti nakon gašenja plamenika, ili ako se plamen ugasi prije nego što
dosegne prvu mjernu točku tako da vrijeme gorenja ne može biti izmjereno, u
izvještaj o ispitivanju upisuje se da je brzina gorenja 0 mm/min.

10.6.8. Ako se provodi niz ispitivanja ili
ponovljena ispitivanja, treba biti siguran da komora za izgaranje i držač uzorka
nemaju temperaturu veću od 30 °C prije pristupanja sljedećem ispitivanju.

10.7.    Izračun

Brzina gorenja, B, u milimetrima po minuti, dana je formulom:

   ![]()

pri čemu je:

*s* dužina izgorjelog materijala u
milimetrima

*t* vrijeme u sekundama koje je
potrebno da izgori dužina s.

10.8.    Indeksi teškoće
sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

10.9.    Interpretacija rezultata

10.9.1. Za sigurnosna stakla s plastičnom
prevlakom (točka 2.3. Pravilnika ECE R43) i staklenoplastična
sigurnosna stakla (točka 2.4. Pravilnika ECE R43) treba smatrati da
zadovoljavaju zahtjeve s obzirom na gorivost (vatrootpornost) ukoliko brzina
izgaranja nije veća od 250 mm/min.

10.9.2. Za kruta plastična sigurnosna stakla
(točka 2.5.1. Pravilnika ECE R43), savitljiva plastična sigurnosna stakla
(točka 2.5.2. Pravilnika ECE R43) i kruta plastična dvostruka stakla treba
smatrati da zadovoljavaju zahtjeve s obzirom na gorivost (vatrootpornost)
ukoliko brzina izgaranja nije veća od 110 mm/min.

11.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA KEMIJSKA SREDSTVA

11.1     Kemijska sredstva upotrebspan> za ispitivanje

11.1.1. Neabrazivna
otopina sapuna: 1 maseni % potašinog
oleata u deioniziranoj
vodi.

11.1.2. Proizvodi za čišćenje prozora: vodena
otopina izopropanola i dipropilen-glikol-monometil etera, svaka
koncentracije 5 – 10 masenih %, i amonijeva
hidroksida koncentracije 1 – 5 masenih
%.

11.1.3. Nerazrijeđeni denaturirani alkohol:
jedan volumni dio metilnog alkohola na 10 volumnih dijelova etilnog alkohola.

11.1.4. Benzin ili mješavina referentnog
benzina: smjesa od 50 volumnih % toluena, 30 volumnih
% 2,2,4-trimetilpentana, 15 volumnih % 2,4,4-trimetil-1-pentena i 5 volumnih %
etilnog alkohola.

Napomena: sastav upotrebljenog benzina treba zapisati
u ispitnom izvještaju.

11.1.5. Referentni petrolej: mješavina od 50
volumnih % n-oktana i 50 volumnih % n-dekana.

11.2.    Postupak ispitivanja

11.2.1. Ispitni postupak pod opterećenjem

11.2.1.1.
Ispitni uzorak treba postaviti kao vodoravni krak, čvrsto oslonjen na jednom
kraju, tako da se cijelom širinom oslanja na oštri rub (uporište) udaljen 51 mm
od čvrstog oslonca. Opterećenje treba biti ovješeno na slobodnom kraju uzorka
na udaljenosti 102 mm od uporišta, kao što je prikazano na Slici 21. niže:

*Dimenzije
u mm*

 ![]()

*Slika 21*: Postupak postavljanja
ispitnog uzorka

11.2.1.2.
Opterećenje treba iznositi 28,7 t2 g, pri čemu je t
debljina ispitnog uzorka u mm. Rezultirajuće
naprezanje na vanjskoj strani vlakana ispitnog uzorka iznosi približno 6,9 MPa.

Primjer: za ispitni uzorak debljine 3 mm, postavljen vodoravno između naniže
okrenutog čvrstog ruba i naviše okrenutog uporišta udaljenog 51 mm, opterećenje
primijenjeno na udaljenosti 102 mm od oslonca treba biti 258 g.

11.2.1.3.
Dok je ispitni uzorak pod opterećenjem, potrebno je primijeniti jedno od
propisanih kemijskih sredstava na gornjoj površini uzorka iznad točke
oslanjanja. Kemijsko sredstvo se nanosi mekim kistom širine 13 mm, koji je
prije svakog nanošenja potrebno namočiti. Propisano je deset pojedinačnih
nanašanja (poteza) preko širine uzorka u trajanju od 1 s, pri čemu treba
izbjegavati kraj i rubove (vidi Sliku 22.).

*Dimenzije
u mm*

 ![]()

*Slika 22*: POSTUPAK NANOŠENJA
KEMIJSKOG SREDSTVA NA ISPITNI UZORAK

11.3.    Indeksi teškoće
sporednih značajki

                                   Bezbojno
Tonirano

Obojenje plastičnog
            međusloja
ili prevlake:
1                        2

Ostale sporedne značajke se ne razmatraju.

11.4.    Interpretacija rezultata

11.4.1. Ispitivanje otpornosti na djelovanje
kemijskih sredstava treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko na ispitnim
uzorcima neima nema omekšavanja, lijepljenja, površinskih pukotina ili djelomičnog
gubittka prozirnosti.

11.4.2. Komplet ispitnih komada treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na otpornost na kemijska sredstva ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

11.4.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili

11.4.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

12.
ISPITIVANJE ELASTIČNOSTI I PRESAVIJANJA

12.1.    Svrha

Ovim ispitivanjem utvrđuje se da li plastični materijal spada u razred krute
ili savitljive plastike.

12.2.    Ispitni postupak

Od materijala nazivne debljine izrezuje se pravokutni, ravni uzorak duljine 300
mm i širine 25 mm, te se vodoravno steže u držač tako da se dužina uzorka od
275 mm slobodno proteže izvan držača. Taj slobodni kraj je potrebno vodoravno
osloniti na odgovarajuću napravu dok ne započne ispitivanje. Šezdeset sekundi
nakon uklanjanja tog oslonca potrebno je izmjeriti progib
na slobodnom kraju. Ako je progib veći od 50 mm,
izvodi se ispitivanje presavijanjem od 180°. Uzorak se tijesno preklopi, nakon
čega se presavije preko ruba metalne ploče debljine 0,5 mm tako da se priljubi
na nju s obje strane.

12.3.    Ispitni uvjeti

– temperatura:         20 °C ± 2 °C

– relativna vlažnost:  60% ± 5%.

12.4.    Zahtjevi

Za savitljivu plastiku okomiti progib mora biti veći
od 50 mm, a 10 sekundi nakon presavijanja za 180° materijal ne smije pokazivati
oštećenja nalik pukotinama u točki presavijanja. (vidi Sliku 23.).

13.
ISPITIVANJE POPREČNIM ZAREZIVANJEM

13.1     Svrha

Ispitivanje daje jednostavnu metodu za određivanje prianjanja prevlake na
površinu. Mogu se ocijeniti krhkost i ostale značajke čvrstoće.

13.2.    Naprave

Rezni alat sa šest oštrica postavljenih na razmaku od
1 mm. Povećalo s povećanjem od 2 × za ocjenjivanje poprečno zarezanog uzorka
(vidi Sliku 24).

  ![]()

*Dimenzije
u mm*

*Slika 23*: RASPORED KOD ISPITIVANJA
SAVITLJIVOSTI

 ![]()

*Slika 24:* REZNI ALAT SA ŠEST
OŠTRICA

13.3.    Ispitni postupak

Kroz prevlaku prorezati do podloge stazu sa šest rezova i okomito na njih
drugu, tako da nastane mreža s 25 kvadrata (rešetkasti rez).

Rezni alat treba vući ravnomjerno brzinom 2 do 5 cm/s
kako bi oštrice dosegle podlogu, ali da ne prodiru preduboko.

Rezanje se izvodi na način da dvije vodeće glave na rubovima naprave
ravnomjerno dodiruju površinu. Nakon ispitivanja rezovi se ispituju povećalom,
kako bi se provjerilo da su doprli do podloge. Ispitivanje se izvodi na
najmanje dva različita položaja na uzorku. Nakon što se naprave, rezovi se
očetkaočetkaju laganim pritiskom 5 puta u oba dijagonalna smjera ručnim kistom s poliamidnim vlaknima.

13.4.    Interpretacija rezultata

Rešetkasti rezovi ocjenjuju se s povećalom. Ukoliko su rubovi reza savršeno
glatki i ako se niti jedan dio prevlake nije odvojio, poprečnom rezu se
dodjeljuje vrijednost Gt0. Ukoliko su prisutni mali fragmenti odvojeni na
presjeku rezova i ako je ogoljena površina do približno 5% od površine rešetke,
vrijednost reza je Gt1.

Veće površine odvajanja ocjenjuju se s Gt2 do Gt5.

|  |  |
| --- | --- |
| VRIJEDNOST OCJENE REZA | OGOLJENA POVRŠINA REŠETKASTOG PODRUČJA |
| Gt2 | između 5 i 15% |
| Gt3 | između 15 i 35% |
| Gt4 | između 35 i 65% |
| Gt5 | preko 65% |

PRILOG 4.

KALJENA VJETROBRANSKA
STAKLA

1.
DEFINICIJA TIPA

Kaljena vjetrobranska stakla treba smatrati različitim tipom ukoliko se
razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   oblik i dimenzije.

U svrhu ispitivanja fragmentacije i mehaničkih osobina, kaljena vjetrobranska
stakla je potrebno svrstati u jednu od sljedeće dvije grupe:

1.1.2.1.
ravna vjetrobranska stakla, i

1.1.2.2.
zakrivljena vjetrobranska stakla.

1.1.3.   Razred deebljine u kojem se
nalazi nazivna debljina »e« (uz dopuštena proizvodna odstupanja ± 0,2 mm):

razred I: e £ 4,5 mm

razred II: 4,5 mm < e £ 5,5 mm

razred III: 5,5 mm < e £ 6,5 mm

razred IV: 6,5 mm < e.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
(pločasto) staklo, »float« staklo, ravno vučeno
staklo)

1.2.2.   obojenje (bezbojno ili
tonirano)

1.2.3.   prisutnost ili odsutnost
vodiča

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja

2.
ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE

2.1.      *Indeksi teškoće sporednih značajki*

2.1.1.   U obzir se uzima samo priroda
materijala.

2.1.2.   Za »float«
staklo i ravno vučeno staklo uzima se da imaju iste indekse teškoće sporednih
značajki.

2.1.3.   Ispitivanje fragmentacije je
potrebno ponoviti pri prelasku s poliranog (pločastog) stakla na »float« staklo ili ravno vučeno staklo i obratno.

2.2.      *Broj uzoraka*

Potrebno je ispitati šest uzoraka na nizu s najmanjom razvijenom površinom i
šest uzoraka na nizu s najvećom razvijenom površinom koji se odabiru kako je
propisano u Prilogu 13.

2.3*.
Različita područja sigurnosnog stakla*

Na kaljenom vjetrobranskom staklu treba razlikovati dva glavna područja, FI i
FII. Može postojati i međupodručje FIII. Ta su
područja određena kako slijedi:

2.3.1.   područje FI: rubno područje
fine fragmentacije, širine najmanje 7 cm, koje se proteže duž cijelog ruba
vjetrobranskog stakla i obuhvaća vanjski pojas širine 2 cm koji se ne razmatra
pri ocjenjivanju

2.3.2.   područje FII: područje
vidljive promjenjive fragmentacije koje uvijek uključuje pravokutni dio
najmanje visine 20 cm i duljine 50 cm.

2.3.2.1.
Kod vozila kategorije M1 središte pravokutnika treba
biti unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na središte odsječka V1-V2.

2.3.2.2.
Kod vozila kategorija M i N, izuzevši kategorije M1, središte pravokutnika
treba biti unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na projekciju točke 0.

2.3.2.3.
Za poljoprivredne i šumarske traktore i radne strojeve potrebno je u ispitnom
izvještaju navesti položaj vidnog polja.

2.3.2.4.
Visina prethodno navedenoga pravokutnika može biti smanjena na 15 cm za
vjetrobranska stakla čija je visina manja od 44 cm.

2.3.3.   Područje FIII: međupodručje, širine ne veće od 5 cm, između područja FI i
područja FII.

2.4*.     ;
Ispitni postupak*

Potrebno je koristiti postupak opisan u točki 1. Priloga 3.

2.5.      Točke udara
(vidi Sliku 2. Priloga 17.)

2.5.1.   Točke udara treba odabrati
kako slijedi:

točka 1: u središnjem dijelu područja FII na mjestu velikog ili malog
naprezanja

točka 2: u području FIII što je moguće bliže vertikalnoj ravnini simetrije
područja FII

točke 3 i 3': 3 cm
od rubova na jednoj središnjici stakla; ukoliko postoji otisak alata, jedna
točka udara treba biti uz rub na kojem se nalazi taj otisak a druga uz
nasuprotni rub

točka 4: na mjestu najmanjeg polumjera zakrivljenosti na najdužoj središnjici

točka 5: 3 cm od ruba uzorka na mjestu gdje je polumjer zakrivljenosti ruba
najmanji, ili na lijevoj ili na desnoj strani.

2.5.2.   Ispitivanje fragmentacije
potrebno je izvršiti u svakoj od navedenih točaka 1, 2, 3, 3', 4 i 5.

2.6.      *Interpretacija rezultata*

2.6.1.   Smatra se da ispitivanje daje
zadovoljavajući rezultat ukoliko fragmentacija zadovoljava sve uvjete navedene
niže u točkama 2.6.1.1., 2.6.1.2. i 2.6.1.3.

2.6.1.1.
Područje FI

2.6.1.1.1.
U bilo kojem kvadratu 5 × 5 cm broj fragmenata ne smije biti manji od 40 niti
veći od 350; međutim, prihvatljiv je broj fragmenata manji od 40, ako broj
fragmenata u svakom kvadratu 10 × 10 cm koji obuhvaća taj kvadrat 5 × 5 cm nije
manji od 160.

2.6.1.1.2.
U svrhu prethodno navedenog pravila fragmente koji prelaze preko rubova
kvadrata potrebno je brojati kao pola fragmenta.

2.6.1.1.3.
Fragmentaciju ne treba provjeravati unutar pojasa širine 2 cm duž rubova
uzoraka koji predstavlja okvir stakla, niti unutar kruga polumjera 7,5 cm oko
točke udara.

2.6.1.1.4.
Dopušteno je najviše tri fragmenta površine veće od 3 cm2; dva takva fragmenta
ne smiju se nalaziti unutar istoga kruga promjera 10 cm.

2.6.1.1.5.
Fragmenti izduženoga oblika dopušteni su uz uvjet da njihovi rubovi nisu oštri
i nisu duljine veće od 7,5 cm, ukoliko se ne primjenjuje niže navedena točka
2.6.2.2; ako se takvi izduženi fragmenti protežu do ruba stakla, ne smiju s
njime zatvarati kut veći od 45°.

2.6.1.2.
Područje FII

2.6.1.2.1.
Potrebno je provjeriti preostalu vidljivost nakon rasprsnuća u pravokutnom
području, prethodno određenom u točki 2.3.2. U tom pravokutniku zbroj površina
fragmenata većih od 2 cm2 treba iznositi najmanje 15%
površine pravokutnika. Međutim, kod vjetrobranskih stakala visine manje od 44
cm ili ugradbenog kuta manjeg od 15° u odnosu na
vertikalu postotak vidljivosti treba biti najmanje 10% od površine
odgovarajućeg pravokutnika.

2.6.1.2.2.
Niti jedan fragment ne smije imati površinu veću od 16 cm2, osim u slučaju
navedenom u točki 2.6.2.2. niže.

2.6.1.2.3.
Unutar kruga polumjera 10 cm od točke udara, ali samo u dijelu koji obuhvaća
područje FII, dopuštena su tri fragmenta površine veće od 16 cm2 i manje od 25 cm2.

2.6.1.2.4.
Fragmenti trebaju biti približno pravilnog oblika i bez nepravilnosti opisanih
u točki 2.6.1.2.4.1. niže. Međutim, dopušteno je najviše 10 nepravilnih
fragmenata u bilo kojem pravokutniku dimenzija 50 × 20 cm, odnosno najviše 25
nepravilnih fragmenata na cijeloj površini vjetrobranskog stakla.

Mjereno u skladu s točkom 2.6.1.2.4.1. niže, niti jedan fragment ne smije imati
šiljasti završetak duljine veće od 35 mm.

2.6.1.2.4.1.
Fragment se smatra nepravilnim ukoliko ne može biti smješten u krug promjera 40
mm, ukoliko ima najmanje jedan šiljasti završetak duljine veće od 15 mm mjereno
od vrha šiljka do mjesta gdje je širina šiljka jednaka debljini stakla te ako
ima jedan ili više krajeva s vršnim kutom manjim od 40°.

2.6.1.2.5.
Osim u slučaju navedenom u točki 2.6.2.2. niže, u cijelom području FII
dopušteni su fragmenti izduženog oblika uz uvjet da nii od 10 cm.

2.6.1.3.
Područje FIII

Fragmentacija u tom području treba imati značajke na prijelazu između onih koje
su određene za dva susjedna područja. (FI i FII).

2.6.2.   Vjetrobransko staklo dostavljeno
za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s
obzirom na fragmentaciju ukoliko je ispunjen najmanje jedan od sljedećih
uvjeta:

2.6.2.1.
sva ispitivanja izvedena u točkama udara određenim u prethodnoj točki 2.5.1.
daju zadovoljavajuće rezultate

2.6.2.2.
ako jedno od ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u prethodnoj
točki 2.5.1. daje nezadovoljavajući rezultat, uzimajući u obzir odstupanja koja
ne prelaze sljedeće granice:

područje FI: najviše 5 fragmenata duljine između 7,5 i 15 cm,

područje FII: najviše tri fragmenta površine od 16 do 20 cm2
u području izvan kruga polumjera 10 cm centriranog u točki udara

područje FIII: najviše 4 fragmenata duljine između 10 i 17,5 cm

ponovljeno na novom uzorku daje zadovoljavajuće rezultate, ili u skladu s
točkom 2.6.1. ili uz odstupanja u prethodno navedenim granicama.

2.6.2.3.
ako dva od ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u prethodnoj točki
2.5.1. daju nezadovoljavajući rezultat, uzimajući u obzir odstupanja koja ne
prelaze granice navedene u točki 2.6.2.2., daljnji niz ispitivanja izveden na
novom kompletu uzoraka ili daje zadovoljavajuće rezultate u skladu sa
zahtjevima točke 2.6.1. ili najviše dva uzorka novoga kompleta pokazuju
odstupanja unutar granica prethodno navedenih u točki 2.6.2.2.

2.6.3.   Ukoliko se utvrde prethodno
navedena odstupanja, potrebno ih je zabilježiti u ispitni izvještaj, a uz
izvještaj treba priložiti trajni zapis uzorka fragmentacije određenog dijela
vjetrobranskog stakla.

3.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

3.1.      *Indeksi teškoće sporednih značajki*

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      *Broj uzoraka*

3.2.1.   Za svaku grupu kaljenih
vjetrobranskih stakala dostavljaju se za ispitivanje četiri uzorka s približno
najmanjom razvijenom površinom i četiri uzorka s približno najvećom razvijenom
površinom, a svih osam uzoraka trebaju biti istog tipa kao oni izabrani za
ispitivanja fragmentacije (vidi prethodnu točku 2.2.).

3.2.2.   Alternativno, po odluci
laboratorija koji provodi ispitivanja, za svaki razred debljina vjetrobranskog
stakla potrebno je ispitati šest ispitnih komada dimenzija (1100 x 500 mm)
+5/-2 mm.

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.3.2.   Visina pada treba biti 1,5 m
+0/-5 mm.

3.4.
Interpretacija rezultata

3.4.1.   Smatra se da ispitivanje daje
zadovoljavajuće rezultate ukoliko vjetrobransko staklo ili ispitni komad pukne.

3.4.2.   Niz uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na
ispitivanje modelom glave ukoliko je ispunjen bilo koji od sljedeća dva uvjeta:

3.4.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate

3.4.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

4.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za sve tipove vjetrobranskih stakala primjenjuju se s obzirom na optičke
značajke odredbe navedene u točki 9. Priloga 3.

PRILOG 5.

JEDNOLIKO KALJENA
STAKLA\*

1.
DEFINICIJA TIPA

Jednoliko kaljena stakla treba smatrati različitim tipom ukoliko se razlikuju u
najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   priroda postupka kaljenja
(termički ili kemijski)

1.1.3.   razred oblika; razlikuju se
dva razreda:

1.1.3.1.
ravne staklene ploče

1.1.3.2.
ravne i zakrivljene staklene ploče.

1.1.4.   Razred debljine u kojem se
nalazi nazivna debljina »e« (dopuštena su proizvodna odstupanja ± 0,2 mm):

razred I: e £ 3,5 mm

razred II: 3,5 mm < e £ 4,5 mm

razred III: 4,5 mm < e  £6,5
mm

razred IV: 6,5 mm < e.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
(pločasto) staklo, »float« staklo, ravno vučeno
staklo)

1.2.2.   obojenje (bezbojno ili
tonirano)

1.2.3.   prisutnost ili odsutnost
vodiča

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja.

\_\_\_\_\_\_
\* Taj tip jednoliko kaljenih
stakala može se također koristiti za vjetrobranska stakla sporih vozila
čija  konstrukcijska brzina nije veća od
30 km/h.

2.
ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE

2.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

|  |  |
| --- | --- |
| Materijal | Indeks teškoće |
| Polirano staklo | 1 |
| »Float« staklo | 1 |
| Ravno vučeno staklo | 2 |

Ostale sekundarne značajke se ne razmatraju.

2.2.      Odabir
uzoraka

2.2.1.   Uzorke za svaki razred oblika
i svaki razred debljine koji je teško proizvesti treba odabrati za ispitivanje
u skladu sa sljedećim kriterijima:

2.2.1.1.
za ravne staklene ploče dostavljaju se dva kompleta uzoraka, uzimajući u obzir:

2.2.1.1.1.
najveću razvijenu površinu

2.2.1.1.2.
najmanji kut između dvije susjedne strane.

2.2.1.2.
Za ravne i zakrivljene staklene ploče dostavljaju se tri kompleta uzoraka,
uzimajući u obzir:

2.2.1.2.1.
najveću razvijenu površinu

2.2.1.2.2.
najmanji kut između dvije susjedne strane

2.2.1.2.3.
najveću visinu odsječka.

2.2.2.   Ispitivanja izvedena na
uzorcima podrazumijevajući najveću površinu »S« treba smatrati primjenjivima za
svaku drugu površinu manju od S + 5%.

2.2.3.   Ukoliko dostavljeni uzorci
imaju kut ă manji od 30°, ispitivanja treba smatrati primjenjivima za sve
staklene ploče proizvedene s kutom većim od g-5°.

Ukoliko kut ă na dostavljenim uzorcima nije manji od 30°, ispitivanja treba
smatrati primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene s kutom koji nije
manji od 30°.

2.2.4.   Ukoliko je visina odsječka
dostavljenih uzoraka »h« veća od 100 mm, ispitivanja treba smatrati
primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene s visinom odsječka manjom od h
+ 30 mm.

Ukoliko je visina odsječka dostavljenih uzoraka »h« manja od ili jednaka 100
mm, ispitivanja treba smatrati primjenjivima za sve staklene ploče proizvedene
s visinom odsječka koja nije veća od 100 mm.

2.3.      Broj uzoraka
u kompletu

Broj uzoraka za svaku grupu treba biti kako slijedi, u skladu s razredom oblika
prethodno određenog u točki 1.1.3.:

|  |  |
| --- | --- |
| Vrsta staklene ploče | Broj uzoraka |
| Ravna (2 kompleta) | 4 |
| Ravna i zakrivljena (3 kompleta) | 5 |

2.4.      Ispitni
postupak

2.4.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 1. Priloga 3.

2.5.      Točke udara
(vidi Sliku 3. Prilog 17.)

2.5.1.   Za ravne i zakrivljene
staklene ploče, točke udara prikazane na slikama 3.(a), 3(b) ili 3(c) Priloga
17. trebaju biti kako slijedi:

točka 1:           3 cm od
ruba ploče u dijelu gdje je polumjer
za
krivljenosti ruba najmanji

točka 2:           3 cm od
ruba na jednoj od središnjica, odabire

se strana staklene ploče s otiskom alata (ukoliko   postoji)

točka 3:           u
geometrijskom središtu stakla

točka 4:           samo za
zakrivljene staklene ploče; ova točka

odabire se na najdužoj središnjici, na dijelu ploče    gdje je
polumjer zakrivljenosti najmanji.

2.5.2.   U svakoj propisanoj točki
udara izvodi se samo jedno ispitivanje.

2.6*.
Interpretacija rezultata*

2.6.1.   Smatra se da je ispitivanje
zadovoljavajuće ukoliko fragmentacija zadovoljava sljedeće uvjete:

2.6.1.1.
broj fragmenata na bilo kojoj površini 5 × 5 cm2 nije
manji od 40 niti veći od 400, odnosno 450 za stakla debljine ne veće od 3,5 mm

2.6.1.2.
za primjenu prethodno navedenog pravila fragmente koji prelaze preko stranica
kvadratne površine treba brojati kao pola fragmenata

2.6.1.3.
fragmentaciju ne treba provjeravati unutar pojasa širine 2 cm duž rubova
uzoraka koji predstavlja okvir stakla, niti unutar kruga polumjera 7,5 cm oko
točke udara

2.6.1.4.
fragmenti površine veće od 3 cm2 nisu dopušteni, osim
u područjima određenim u prethodnoj točki 2.6.1.3.

2.6.1.5.
dopušteno je nekoliko fragmenata izduženoga oblika uz uvjet da:

njihovi rubovi nisu oštri

ako se protežu do ruba ploče, ne smiju s njime zatvarati kut veći od 45°, i

nisu duljine veće od 7,5 cm, ukoliko se ne primjenjuje niže navedena točka
2.6.2.2.

2.6.2.   Komplet ispitnih komada
dostavljenih za homologaciju tipa sastavnog dijela
treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na fragmentaciju ukoliko je ispunjen
najmanje jedan od sljedećih uvjeta:

2.6.2.1.
sva ispitivanja izvja izvedena u točkama udara propisanima u prethodnoj točki 2.5.1.
daju zadovoljavajuće reezultate

2.6.2.2.
jedno od svih ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u točki 2.5.1.
daje nezadovoljavajući rezultat, uzimajući u obzir odstupanja koja ne prelaze
sljedeće granice:

najviše pet fragmenata duljine između 6 i 7,5 cm

najviše četiri fragmenta duljine između 7,5 i 10 cm

i ponovljeno na novom uzorku daje rezultat koji zadovoljava zahtjeve iz točke
2.6.1. ili pokazuje odstupanja koja su unutar prethodno navedenih granica

2.6.2.3.
dva od svih ispitivanja izvedenih u točkama udara propisanima u točki 2.5.1.
pokazuju odstupanja koja su neprihvatljiva, ali ne prelaze granice određene u
točki 2.6.2.2., a daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu uzoraka
daje rezultate koji zadovoljavaju zahtjeve iz točke 2.6.1. ili najviše dva
uzorka u novom kompletu pokazuju odstupanja koja su unutar granica određenih u
točki 2.6.2.2.

2.6.3.   Svako odstupanje na koje se
odnosi prethodno navedeno potrebno je navesti u izvještaju te mu priložiti
trajni zapis izgleda uzorka fragmentacije odgovarajućih dijelova stakala.

3.
MEHANIČKA ČVRSTOĆA

3.1.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g

3.1.1.   Indeksi teškoće sporednih
značajki

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Materijal | Indeks teškoće | Obojenje | Indeks teškoće |
| Polirano staklo | 2 | Bezbojno | 1 |
| »Float« staklo | 1 | Tonirano | 2 |
| Ravno vučeno staklo | 1 |  |  |

Ostale sporedne značajke (prisutnost ili odsutnost vodiča) se ne razmatraju.

3.1.2.   Broj ispitnih komada

Ispituje se šest ispitnih komada za svaki razred debljine prethodno određen u
točki 1.1.4.

3.1.3.   Ispitni postupak

3.1.3.1.
Upotrebljava se postupak opisan u točki 2.1. Priloga 3.

3.1.3.2.
Visina pada (od donje strane kugle do gornje površine ispitnog komada) treba
biti kako je navedena u sljedećoj tablici, u skladu s debljinom staklene ploče:

|  |  |
| --- | --- |
| Nazivna debljina staklene ploče (e) | Visina pada |
| e ≤ 3,5 mm | 2,0 m +5/-0 mm |
| 3,5 mm < e | 2,5 m +5/-0 mm |

3.1.4.   Interpretacija rezultata

3.1.4.1.
Smatra se da je ispitivanje zadovoljavajuće ukoliko se ispitni komad ne slomi.

3.1.4.2.
Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju
treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na mehaničku čvrstoću ukoliko je
ispunjen najmanje jedan od sljedećih uvjeta:

3.1.4.2.1.
najviše jedno ispitivanje daje nezadovoljavajući rezultat

3.3.3.2.2.
dva ispitivanja daju nezadovoljavajuće rezultate, daljnji niz ispitivanja
izvedenih na novom kompletu od šest ispitnih komada daje zadovoljavajuće
rezultate.

4.
OPTIČKE ZNAČAJKE

4.1.      Za jednoliko
kaljena vjetrobranska stakla ili ostala stakla koja se nalaze na ze na mjestima od
suštinskog značaja za vozačevo vidno polje potrebno je primijeniti odreedbe za
normalni koeficijent propuštanja svjetla, navedene u točki 9.1. Priloga 3.

4.2.      Za jednoliko
kaljena sigurnosna stakla koja se koriste kao vjetrobranska stakla na sporim
vozilima, kod kojih najveća konstrukcijska brzina nije veća od 40 km/h, treba
primijeniti odredbe iz točke 9. Priloga 3. To se ne odnosi na ravna
vjetrobranska stakla koja pripadaju već homologiranoj
grupi.

PRILOG 6.

OBIČNA SLOJEVITA
VJETROBRANSKA STAKLA

1.
DEFINICIJA TIPA

Vjetrobranska stakla izrađena od obična slojevitog stakla treba smatrati
različitim tipom ukoliko se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih
ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   oblik i dimenzije

vjetrobranska stakla izrađena od obična slojevitog stakla s obzirom na
ispitivanja mehaničkih osobina i otpornosti na utjecaj okoline smatraju se
jednom grupom

1.1.3.   broj slojeva stakla

1.1.4.   nazivna debljina
vjetrobranskog stakla »e«, dopušteno je proizvodno odstupanje od nazivne
vrijednosti od 0,2 n mm (pri čemu je n broj slojeva stakla u vjetrobranu) iznad
ili ispod nazivne vrijednosti

1.1.5.   nazivna debljina međusloja ili međuslojeva

1.1.6.   priroda i tip međusloja ili međuslojeva (naprimjer PVB ili drugi plastični materijal međusloja ili međuslojeva).

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
(pločasto) staklo, »float« staklo, ravno vučeno
staklo)

1.2.2.   obojenje (potpuno ili
djelomično) međusloja ili međuslojeva
(bezbojno ili tonirano)

1.2.3.   obojenje stakla (bezbojno ili
tonirano)

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
vodiča

1.2.5.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja.

2.
OPĆENITO

2.1.      Sva
ispitivanja za obična slojevita vjetrobranskih stakala, izuzevši ispitivanja
modelom glave (prethodno navedena točka 3.2.) i ispitivanja optičkih značajki,
izvode se na ravnim ispitnim komadima koji su ili odrezani od stvarnih
vjetrobranskih stakala ili posebno izrađeni. U oba slučaja ispitni komadi
trebaju u svakom smislu točno predstavljati vjetrobranska stakla iz serijske
proizvodnje za koja je zatražena homologacija.

2.2.      Prije svakog
ispitivanja potrebno je držati ispitne komade najmanje četiri sata na
temperaturi od 23 ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće
nakon što se ispitni komadi izvade iz spremnika u kojem su bili držani.

3.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Ispitivanje
modelom glave na dovršenom vjetrobranskom staklu

3.2.1.   Broj uzoraka

Za ispitivanje se dostavljaju četiri uzorka iz partije s najmanjom razvijenom
površinom i četiri uzorka iz partije s najvećom razvijenom površinom, odabrana
u skladu s Prilogom 13.

3.2.2.   Ispitni postupak

3.2.2.1.
Upotrebljava se postupak opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.2.2.2.         &nbspp
Visina pada treba biti 1,5 m +0/-5 mm.

tyle='font-size:12.0pt;
font-family:"Times New Roman"'>3.2.3.   Interpretacija rezultata

3.2.3.1.
Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

3.2.3.1.1.
uzorak loma ispitnih komada prikazuje brojne kružne pukotine, centrirane
približno oko točke udara; najbliža pukotina nastaje na udaljenosti ne većoj od
80 mm od točke udara

3.2.3.1.2.
stakleni slojevi ostaju povezani s plastičnim materijalom međusloja;
prihvatljivo je jedno ili više pojedinačnih raslojavanja, ukoliko su sa svake
strane pukotine širine manje od 4 mm, izvan kruga promjera 60 mm čije je
središte u točki udara

3.2.3.1.3.
na strani udara:

3.2.3.1.3.1.      međusloj ne smije biti ogoljen na površini većoj od 20 cm2

3.2.3.1.3.2.      dopušteno
je puknuće međusloja do dužine 35 mm

3.2.3.2.
Komplet ispitnih uzoraka dostavljenih za homologaciju
treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave
ukoliko je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:

3.2.3.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili

3.2.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

3.3.      Ispitivanje
modelom glave na ravnim ispitnim komadima

3.3.1.   Broj ispitnih komada

Za ispitivanje treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija (1100 mm ×
500 mm) +5/-2 mm.

3.3.2.   Ispitni postupak

3.3.2.1.
Upotrebljava se postupak opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.3.2.2.
Visina pada treba biti 4 m +25/-0 mm.

3.3.3.   Interpretacija rezultata

3.3.3.1.
Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

3.3.3.1.1.
ispitni komad popušta i lomi se, prikazujući brojne kružne pukotine centrirane
približno oko točke udara

3.3.3.1.2.
dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne
lutke ne smije proći kroz njega

3.3.3.1.3.
veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.

3.3.3.2.
Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju
treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje modelom glave ukoliko
je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:

3.3.3.2.1
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili

3.3.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

4.
ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE

4.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

4.2.      Ispitivanje
kuglom mase 2260 g

4.2.1.   Broj ispitnih komada

Potrebno je ispitati šest ravnih kvadratnih ispitnih komada dužine stranice 300
+10/-0 mm.

4.2.2.   Ispitni postupak

4.2.2.1.   &nbs
Upotrebljava se postupak opisan u točki 2.2. Priloga 3.

4.2.2.2.
Visina pada (od donje strane kugle do gornje strane ispitnog komada) treba biti
4 m +25/-0 mm.

4.2.3.   Interpretacija rezultata

4.2.3.1.
Ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko kugla ne prođe kroz ploču
stakla unutar pet sekundi od trenutka udara.

4.2.3.2.
Komplet ispitnih komada podvrgnutih homologacijskim
ispitivanjima treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje udarom
kugle mase 2260 g ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

4.2.3.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili

4.2.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

4.3.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g

4.3.1.   Indeksi teškoće sporednih
značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

4.3.2.   Broj ispitnih komada

Za ispitivanje je potrebno dostaviti dvadeset kvadratnih ispitnih komada dužine
stranice 300 +10/-0 mm.

4.3.3.   Ispitni postupak

4.3.3.1.
Upotrebljava se postupak opisan u točki 2.1. Priloga 3.

Deset uzoraka ispituje se na temperaturi od +40 °C ± 2 °C i deset na
temperaturi od -20 °C ± 2 °C.

if !supportLists4.3.3.2.
endifVisina
pada za različite razrede debljina i masu odvojenih fragmenata navedena je u
sljedećoj tablici:

if !supportLists4.3.3.3.
endif

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Debljina ispitnog komada mm | + 40 °C | | – 20 °C | |
|  | Visina pada m(\*) | Najveća dopuštena masa fragmenta g | Visina pada m(\*) | Najveća dopuštena masa fragmenta g |
| e ≤ 4,5 | 9 | 12 | 8,5 | 12 |
| 4,5 < e ≤ 5,5 | 10 | 15 | 9 | 15 |
| 5,5 < e ≤ 6,5 | 11 | 20 | 9,5 | 20 |
| e > 6,5 | 12 | 25 | 10 | 25 |
| (\*) Dopuštena su odstupanja od +25/-0 mm za visinu pada | | | | |

4.3.4.   Interpretacija rezultata

4.3.4.1.
Ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

– kugla ne prolazi kroz ispitni komad

– ispitni komad se ne razbija u odvojene komadiće

– ukoliko međusloj nije razderan, masa fragmenata
odvojenih na strani stakla nasuprotnoj točki udara ne smije prijeći zahtijevane
vrijednosti, navedene u prethod­noj točki 4.3.3.2.

4.3.4.2.
Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju
treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje udarom kugle mase 227
g ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

4.3.4.2.1.
najmanje osam ispitivanja izvedenih na svakoj od ispitnih temperatura dalo je
zadovoljavajuće rezultate

4.3.4.2.2.
više od dva ispitivanja na svakoj od ispitnih temperatura ne zadovoljavaju, daljnji
niz ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje
zadovoljavajuće rezultate.

5.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA UTJECAJ OKOLINE

5.1.      Ispitivanje
otpornosti na abraziju

5.1.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 4. u Prilogu 3., ispitivanje treba provesti s
1000 ciklusa.

5.1.2.   Interpretacija rezultata

Sigurnosna stakla treba smatrati zadovoljavajućima s obzirom na otpornost prema
abraziji ukoliko raspršivanje svjetla kao rezultat abrazije ispitnog komada ne
prelazi 2%.

5.2.      Ispitivanje
otpornosti na visoku temperaturu

Primjenjuju se zahtjevi određeni u točki 5. Priloga 3.

5.3.      Ispitivanja
otpornosti na zračenje

5.3.1.   Opći zahtjev

Ovo ispitivanje je potrebno izvesti samo ako ga laboratorij smatra korisnim s
obzirom na informacije kojima raspolaže o međusloju.

5.3.2.   Primjenjuju se zahtjevi iz
točke 6.3. Priloga 3.

5.4.      Ispitivanja
otpornosti na vlagu

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 7. Priloga 3.

6.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za sve tipove vjetrobranskih stakala primjenjuju se za optičke značajke
zahtjevi navedeni u točki 9. Priloga 3. Ovo se ne primjenjuje za ravna
vjetrobranska stakla koja spadaju u već homologiranu
grupu ukoliko je kut nagiba manji od 40° u odnosu na vertikalu.

PRILOG 7.

SLOJEVITA STAKLA OSIM
VJEM
VJETROBRANSKIH

1.
DEFINIPA

Slojevita stakala osim vjetrobranskih stakala treba smatrati različitim tipom
ukoliko se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih
značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   razred debljine stakla unutar
kojeg se nalazi nazivna debljina stakla »e«, dopušteno je proizvodno odstupanje
od nazivne vrijednosti od ±0,2 n mm, pri čemu je n broj slojeva stakla u ploči

razred I: e £ 5,5 mm

razred II: 5,5 mm < e £  6,5 mm

razred III: 6,5 mm < e

1.1.3.   nazivna debljina međusloja ili međuslojeva

1.1.4.   priroda i tip međusloja ili međuslojeva, npr. PVB ili drugi plastični materijal međusloja
ili međuslojeva

1.1.5.   svaka posebna obrada kojoj je
podvrgnut jedan od slojeva stakla.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
(pločasto) staklo, »float« staklo, ravno vučeno
staklo)

1.2.2.   obojenje (potpuno ili
djelomično) međusloja ili međuslojeva
(bezbojno ili tonirano)

1.2.3.   obojenje stakla (bezbojno ili
tonirano)

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja.

2.
OPĆENITO

2.1.      Za ploče iz
slojevitog stakla izuzev vjetrobranskih stakala, ispitivanja se izvode na
ravnim ispitnim komadima koji su ili odrezani od stvarnih staklenih ploča ili
posebno izrađeni. U oba slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno
predstavljati staklene ploče iz proizvodnje za koja je zatražena homologacija.

2.2.      Prije svakog
ispitivanja ispitni komadi slojevitog stakla trebaju biti držani najmanje
četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što
je prije moguće nakon što se ispitni komadi izvade iz spremnika u kojem su bili
držani.

2.3.      Smatra se da
ploče stakla dostavljene za homologaciju tipa
sastavnog dijela zadovoljavaju zahtjeve ovoga Priloga ukoliko imaju isti sastav
kao i vjetrobransko staklo koje je već homologirano
kao sastavni dio u skladu s odredbama Priloga 6., 8. ili 9.

3.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Broj ispitnih
komada

Za ispitivanja treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija 1100 × 500
mm (+25/-0 mm).

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.3.2.   Visina pada treba biti 1,5 m
+0/-5 mm.

3.4.
Interpretacija rezultataultata

3.4.1.   Ovo ispitivanje treba
smatrati zadovoljavajućim su ispunjeni sljedeći uvjeti:

3.4.1.1.
ispitni komad popušta i lomi se prikazujući brojne kružne pukotine, centrirane
približno oko točke udara

3.4.1.2.
dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne
lutke ne smije proći kroz njega

3.4.1.3.
veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.

3.4.2.   Komplet ispitnih komada
dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ukoliko je
ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:

3.4.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili

3.4.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

4.
MEHANIČKA ČVRSTOĆA – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g

4.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

4.2.      Broj ispitnih
komada

Za ispitivanje je potrebno dostaviti četiri ravna kvadratna ispitna komada sa
stranicama dimenzija 300 × 300 mm (+10/-0 mm).

4.3.      Ispitni
postupak

4.3.1.   Upotrebljava se postupak opisan
u točki 2.1. Priloga 3.

4.3.2.   Visina pada (od donje strane
kugle do gornje površine ispitnog komada) treba biti kao navedena u sljedećoj
tablici ovisno o debljini staklene ploče:

![]()

4.4.
Interpretacija rezultata

4.4.1.   Ispitivanje udarom kugle
treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći uvjeti:

– kugla ne prolazi kroz ispitni komad

– ispitni komad se ne lomi u odvojene komade

– ukupna masa nekoliko fragmenata koji mogu nastati na strani suprotnoj od
točke udara ne prelazi 15 g.

4.4.2.   Komplet ispitnih komada
dostavljenih za ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na
mehaničku čvrstoću ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

4.4.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajući rezultat

4.4.2.2.
ne više od dva ispitivanja daju nezadovoljavajuće rezultate, daljnji niz
ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće
rezultate.

5.
OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE

5.1.      Ispitivanje
otpornosti na abraziju

5.1.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 4. u Prilogu 3., ispitivanje treba provesti s
1000 ciklusa.

5.1.2.   Interpretacija rezultata

Ploču iz sigurnosnog stakla treba smatrati zadovoljavajućima s obzirom na
otpornost prema abraziji ukoliko raspršenje svjetla kao rezultat abrazije ispitnog
komada ne prelazi 2%.

5.2.      Ispitivanje
otpornosti na visoku temperaturu

&an"'>
Primjenjuju se zahtjevii određeni u točki 5. Priloga 3.

5.3.      Ispitivanja
otpornosti na zračenje

5.3.1.   Opći zahtjevi

Ovo ispitivanje je potrebno izvesti samo ako ga laboratorij smatra korisnim s
obzirom na informacije kojima raspolaže o međusloju.

5.3.2.   Broj ispitnih komada ili
uzoraka

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 6.3. Priloga 3.

5.4.      Ispitivanja
otpornosti na vlagu

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 7. Priloga 3.

6.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za sigurnosna stakla osim vjetrobranskih ili dijelove sigurnosnih stakala osim
vjetrobranskih, postavljena na mjestima koja su bitna za vozačevo vidno polje, potrebno
je primijeniti zahtjeve određene u točki 9.1. Priloga 3. za normalni
koeficijent propuštanja svjetla.

PRILOG 8.

OBRAĐENA SLOJEVITA
VJETROBRANSKA STAKLA

1.
Definicija tipa

Vjetrobranska stakla izrađena od obrađenog slojevitog stakla treba smatrati
različitim tipom ukoliko se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih
ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   oblik i dimenzije

vjetrobranska stakla izrađena od obrađenog slojevitog stakla s obzirom na
ispitivanja fragmentacije, mehaničkih osobina i otpornosti na utjecaj okoline
smatraju se jednom grupom

1.1.3.   broj slojeva stakla

1.1.4.   nazivna debljina
vjetrobranskog stakla »e«, dopušteno je proizvodno odstupanje od 0,2 n mm, (pri
čemu je »n« broj slojeva stakla u vjetrobranu) iznad i ispod nazivne
vrijednosti

1.1.5.   bilo kakva posebna obrada
kojoj je podvrgnut jedan ili više slojeva stakla

1.1.6.   nazivna debljina međusloja ili međuslojeva

1.1.7.   priroda i tip međusloja ili međuslojeva (npr. PVB ili drugi plastični materijal međusloja
ili međuslojeva).

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
(pločasto) staklo, »float« staklo, ravno vučeno
staklo)

1.2.2.   obojenje (potpuno ili
djelomično) međusloja ili međuslojeva
(bezbojno ili tonirano)

1.2.3.   obojenje stakla (bezbojno ili
tonirano)

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
vodiča

1.2.5.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja.

2.
OPĆENITO

2.1.      Kod obrađenih
slojevitih vjetrobranskih stakala ispitivanja, osim ispitivanja modelom glave
na gotovim vjetrobranskim staklima i ispitivanja optičkih značajki, treba
izvesti na uzorcima i/ili ravnim ispitnim komadima posebno izrađenima za tu
namjenu. U svakom slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno
predstavljati vjetrobranska stakla iz serijske proizvodnje za koja je zatražena
homologacija tipa sastavnog dijela.

2.2.      Prije svakog
ispitivanja ispitni komadi ili uzorci trebaju biti držani najmanje četiri sata
na temperaturi od 23 ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije
moguće nakon što se ispitni komadi ili uzorci izvade iz spremnika u kojem su
bili držani.

3.&"'>3.
PROPISANA ISPITIVANJA

&nbs
Obrađena slojevita vjetrobranska stakla treba podvrgnuti sljedećem:

3.1.      ispitivanjima
propisanim u Prilogu 6. za obična slojevita vjetrobranska stakla

3.2.      ispitivanju
fragmentacije opisanom u niže navedenoj točki 4.

4.
ISPITIVANJE FRAGMENTACIJE

4.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

|  |  |
| --- | --- |
| Materijal | Indeks teškoće |
| Polirano staklo | 2 |
| »Float« staklo | 1 |
| Ravno vučeno staklo | 1 |

4.2.      Broj ispitnih
komada ili uzoraka

Za ispitivanje treba dostaviti po jedan uzorak ili ispitni komad dimenzija
(1100 × 500 mm) +5/-2 mm za svaku točku udara.

4.3.      Ispitni
postupak

>

Upotrebljava se poopisan u točki 1. Priloga 3.

4.4.      Točka (točke)
udara

Sigurnosno staklo treba biti udareno u svaki od vanjskih obrađenih slojeva, u
središte ispitnog komada ili uzorka.

4.5.
Interpretacija rezultata

4.5.1.   Ispitivanje fragmentacije
treba smatrati zadovoljavajućim za svaku točku udara ukoliko je ukupna površina
fragmenata većih od 2 cm2 najmanje jednaka 15% od
površine pravokutnika određenog u točki 2.3.2. Priloga 4.

4.5.1.1.
Uzorak

4.5.1.1.1.
Za vozila kategorije M1 središte pravokutnika
postavlja se unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na projekciju središta
segmenta V1 V2.

4.5.1.1.2.
Za vozila kategorija M ili N, osim kategorije M1, središte pravokutnika treba
postaviti unutar kruga polumjera 10 cm, centriranog na projekciju točke 0.

4.5.1.1.3.
Za poljoprivredne i šumarske traktore i radne strojeve potrebno je navesti
položaj područja vidljivosti u ispitnom izvještaju.

4.5.1.1.4.
Visina prethodno navedenoga pravokutnika može se smanjiti na 15 cm za
vjetrobranska stakla visine manje od 44 cm ili ako imaju ugradbeni
kut manji od 15° u odnosu na okomicu; udio vidljivosti mora iznositi najmanje
10% od površine navedenog pravokutnika.

4.5.1.2.
Kod ispitnih komada središte pravokutnika postavlja se na veću os komada, 450
mm udaljeno od jednog od rubova.

4.5.2.   Uzorak (uzorci) ili ispitni
komad (komadi) dostavljen za homologaciju treba
smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje fragmentacije ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

4.3.4.2.1.
ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate u svakoj točki udara

4.3.4.2.2.
ukoliko je ispitivanje bilo ponovljeno na novom kompletu od četiri uzorka za
svaku točku udara za koju su početni rezultati bili nezadovoljavajući, sva
četiri nova ispitivanja izvedena u istim točkama daju zadovoljavajuće
rezultate.

PRILOG 9.

SIGURNOSNA STAKLA S
PREVLAKAMA OD PLASTIČNOG MATERIJALA(na unutarnjoj strani)

1.
DEFINICIJA TIPA

Ukoliko su materijali sigurnosnih stakala, definirani u Prilozima 4. do 8., na unutarnjoj
površini prevučeni slojem plastičnog materijala, trebaju osim zahtjeva u tim
prilozima zadovoljavati i sljedeće zahtjeve.

2.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA ABRAZIJU

2.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

Plastičnu prevlaku treba ispitati u skladu sa zahtjevima iz točke 4. u Prilogu
3. sa 100 ciklusa.

2.2.
Interpretacija rezultata

Plastičnu prevlaku treba smatrati zadovoljavajućom s obzirom na otpornost prema
abraziji ukoliko raspršivanje svjetla kao rezultat abrazije ispitnog komada ne
prelazi 4%.

3.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA VLAGU

3.1.      Za kaljena
sigurnosna stakla s plastičnom prevlakom potrebno je izvršiti ispitivanje
otpornosti na vlagu.

3.2.      Primjenjuju
se zahtjevi iz točke 7. Priloga 3.

4.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA TEMPERATURNE PROMJENE

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 8. Priloga 3.

5.
ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI

&nbssp
Primjenjuju se zahtjevi iz točke 10. Priloga 3.

6.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA KEMIJSKA SREDSTVA

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 11. Priloga 3.

PRILOG 10.

STAKLENOPLASTIČNA
VJETROBRANSKA STAKLA

1.
DEFINICIJA TIPA

Staklenoplastična vjetrobranska stakla treba smatrati
različitim tipom ukoliko se razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih
ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   oblik i dimenzije

staklenoplastična vjetrobranska stakla s obzirom na
ispitivanja mehaničkih osobina, otpornosti na utjecaj okoline, otpornosti na
temperaturne promjene i otpornosti na kemijska sredstva smatraju se jednom
grupom

1.1.3.   broj plastičnih slojeva

1.1.4.   nazivna debljina
vjetrobranskog stakla »e«, dopušteno je proizvodno odstupanje od nazivne
vrijednosti od ± 0,2 mm

1.1.5.   nazivna debljina sloja stakla

1.1.6.   nazivna debljina plastičnog
sloja ili slojeva koji ima(-ju) ulogu međusloja ili međuslojeva

1.1.7.   priroda i tip plastičnog sloja
ili slojeva koji ima(-ju) ulogu međusloja ili međuslojeva (npr. PVB ili drugi
plastični materijal) i plastičnog sloja na unutarnjoj strani

1.1.8.   bilo kakva posebna obrada
kojoj je podvrgnut sloj stakla.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
staklo, »float« staklo, ravno vučeno staklo)

1.2.2.   obojenje (potpuno ili
djelomično) bilo kojeg sloja ili slojeva plastike (bezbojno ili tonirano)

1.2.3.   obojenje stakla (bezbojno ili
tonirano)

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
vodiča

1.2.5.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja.

2.
OPĆENITO

2.1.      Ispitivanja staklenoplastičnih vjetrobranskih stakala, osim ispitivanja
modelom glave i ispitivanja optičkih značajki, treba izvesti na ravnim ispitnim
komadima koji se ili izrezuju iz stvarnog vjetrobranskog stakla ili se posebno
izrađuju za tu namjenu. U svakom slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu
točno predstavljati vjetrobranska stakla iz serijske proizvodnje za koja je zatražena
homologacija.

2.2.      Prije svakog
ispitivanja ispitni komadi ili uzorci trebaju biti držani najmanje četiri sata
na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije
moguće nakon što se ispitni komadi ili uzorci izvade iz spremnika u kojem su
bili držani.

3.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Ispitivanje
modelom glave na dovršenom vjetrobranskom staklu

3.2.1.   Broj uzoraka

Za ispitivanje se dostavljaju četiri uzorka iz partije s najmanjom razvijenom
površinom i četiri uzorka iz partije s najvećom razvijenom površinom, odabrana
u skladu s odredbama Priloga 13.

3.2.2.   Ispitni postupak

3.2bsp;
Upotrebljava se postupak opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.2.2.2.
Visina pada treba biti 1,5 m +0/-5 mm.

3.2.3.   Interpretacija rezultata

3.2.3.1.
Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

3.2.3.1.1.
sloj stakla se lomi, prikazujući brojne kružne pukotine, centrirane približno
oko točke udara; najbliža pukotina nastaje na udaljenosti ne većoj od 80 mm od
točke udara

3.2.3.1.2.
stakleni sloj ostaje povezan s plastičnim međuslojem;
prihvatljivo je jedno ili više djelomičnih raslojavanja ukoliko su širine manje
od 4 mm, sa svake strane pukotine, izvan kruga promjera 60 mm čije je središte
u točki udara

3.2.3.1.3.
na strani udara dopušteno je puknuće međusloja do
dužine 35 mm.

3.2.3.2.
Komplet ispitnih uzoraka dostavljenih za homologaciju
tipa sastavnog dijela treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje
pri udaru modela glave ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

3.2.3.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate

3.2.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

3.3.      Ispitivanje
modelom glave na ravnim ispitnim komadima

3.3.1.   Broj ispitnih komada

Za ispitivanja treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija (1100 mm ×
500 mm) +5/-2 mm.

3.3.2.   Ispitni postupak

3.3.2.1.
Upotrebljava se postupak opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.3.2.2.
Visina pada treba biti 4 m +25/-0 mm.

3.3.3.   Interpretacija rezultata

3.3.3.1.
Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

3.3.3.1.1.
stakleni sloj popušta i lomi se, prikazujući brojne kružne pukotine centrirane
približno oko točke udara

3.3.3.1.2.
dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne
lutke ne smije proći kroz njega

3.3.3.1.3.
veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.

3.3.3.2.
Komplet ispitnih komada podvrgnutih homologacijskim
ispitivanjima treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru
modela glave ukoliko je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:

3.3.3.2.1
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate

3.3.3.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

4.
ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE

4.1.      Indeksi
teškoće, ispitni postupak i interpretacija rezultata:

primjenjuju se zahtjevi navedeni u točki 4. Priloga 6.

4.2.      Ne
primjenjuje se treći uvjet iz točke 4.3.4.1 Priloga 6.

5.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA UTJECAJ OKOLINE

5.1.      Ispitivanje
otpornosti na abraziju

5.1.1.   Ispitivanje otpornosti na
abrazijju na vanjskoj površini

5.1.1.1.
Treba primijeniti zahtjeve iz točke 5.1. u Prilogu 6.

5.1.2.   Ispitivanje otpornosti na
abraziju na unutarnjoj površini

5.1.2.1.
Treba primijeniti zahtjeve iz točke 2. u Prilogu 9.

5.2.      Ispitivanje
otpornosti na visoku temperaturu

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 5. u Prilogu 3.

5.3.      Ispitivanje
otpornosti na zračenje

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 6.3. u Prilogu 3.

5.4.      Ispitivanje otpornosti
na vlagu

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 7. u Prilogu 3.

5.5.      Ispitivanje
otpornosti na temperaturne promjene

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 8. u Prilogu 3.

6.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za svaki tip vjetrobranskog stakla primjenjuju se s obzirom na optičke značajke
zahtjevi navedeni u točki 9. Priloga 3.

7.
VATROOTPORNOST

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 10. u Prilogu 3.

8.
OTPORNOST NA DJELOVANJE KEMIJSKIH SREDSTAVA

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 11. u Prilogu 3.

PRILOG 11.

STAKLENOPLASTIČNA STAKLA
OSIM VJETROBRANSKIH

1.
DEFINICIJA TIPA

Staklenoplastična stakla osim vjetrobranskih stakala
treba smatrati različitim tipom ukoliko se razlikuju u najmanje jednoj od
sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   razred debljine stakla unutar
kojeg se nalazi nazivna debljina stakla »e«, dopušteno je proizvodno odstupanje
od nazivne vrijednosti od ± 0,2 mm

razred I: e £  3,5 mm

razred II: 3,5 mm < e £  4,5 mm

razred III: 4,5 mm < e

1.1.3.   nazivna debljina sloja ili
slojeva iz plastičnog materijala koji ima(-ju) ulogu međusloja
ili međuslojeva

1.1.4.   nazivna debljina ploče

1.1.5.   tip sloja ili slojeva iz
plastičnog materijala koji ima(-ju) ulogu međusloja
ili međuslojeva (npr. PVB
ili drugi plastični materijal) i plastičnog sloja na unutarnjotarnjoj strani

1.1.6.   svaka posebna obrada kojoj je
podvrgnut sloj s/span>

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   priroda materijala (polirano
staklo, »float« staklo, ravno vučeno staklo)

1.2.2.   obojenje (potpuno ili
djelomično) bilo kojeg sloja plastike (bezbojno ili tonirano)

1.2.3.   obojenje stakla (bezbojno ili
tonirano).

1.2.4.   prisutnost ili odsutnost
neprozirnih zatamnjenja.

2.
OPĆENITO

2.1.      Za staklenoplastična stakla, osim vjetrobranskih stakala,
ispitivanja se izvode na ravnim ispitnim komadima koji su ili odrezani od
stvarnih staklenih ploča ili posebno izrađeni. U oba slučaja ispitni komadi
trebaju u svakom smislu točno predstavljati staklene ploče iz proizvodnje za
koja je zatražena homologacija.

2.2.      Prije svakog
ispitivanja ispitni komadi iz staklenoplastičnog
stakla trebaju biti držani najmanje četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C.
Ispitivanja je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi
izvade iz spremnika u kojem su bili držani.

2.3.      Smatra se da
ploče stakla dostavljene za homologaciju tipa
zadovoljavaju zahtjeve ovoga Priloga ukoliko imaju isti sastav kao i
vjetrobransko staklo koje je već homologirano u
skladu s odredbama Priloga 10.

3.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

3.1.      Indeksi teškoće
sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Broj ispitnih
komada

Za ispitivanja treba dostaviti šest ravnih ispitnih komada dimenzija (1100 mm ×
500 mm) +5/-2 mm.

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.3.2.   Visina pada treba biti 1,5 m
+0/-5 mm.

3.4.
Interpretacija rezultata

3.4.1.   Ovo ispitivanje treba
smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći uvjeti:

3.4.1.1.
sloj stakla se lomi prikazujući brojne pukotine

3.4.1.2.
dopušteno je puknuće međusloja, ali glava ispitne
lutke ne smije proći kroz njega

3.4.1.3.
veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.

3.4.2.   Niz ispitnih komada podvrgnutih
homologacijskim ispitivanjima treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih dva uvjeta:

3.4.2.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate; ili

3.4.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

4.
ISPITIVANJE MEHANIČKA ČVRSTOĆA – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g

4.1.      Primjenjuju
se zahtjevi iz točke 4. Priloga 7., s izuzećem tablice u točki 4.3.2. koja mora
biti zamijenjena sa sljedećim:

![]()

4.2.      Ne
primjenjuju se zahtjevi navedeni u točki 4.4.1.2. Priloga 7.

5.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA DJELOVANJE OKOLINE

5.1.1.   Ispitivanje otpornosti na
abraziju na vanjskoj površini

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 5.1. Priloga 7.

5.1.2.   Ispitivanje otpornosti na
abraziju na unutarnjoj površini

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 2.1. Priloga 9.

5.2.      Ispitivanje
otpornosti na visoku temperaturu

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 5. Priloga 3.

5.3.      Ispitivanje
otpornosti na zračenje

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 6. Priloga 3.

5.4.      Ispitivanje
otpornosti na vlagu

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 7. Priloga 3.

5.5.      Ispitivanje
otpornosti na promjenu temperature

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 8. Priloga 3.

6.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za sigurnosna stakla osim vjetrobranskih ili dijelove sigurnosnih stakala osim
vjetrobranskih, postavljena na mjestima koja su bitna za vozačevo vidno polje,
potrebno je primijeniti zahtjeve određene u točki 9.1. Priloga 3. za normalni
koeficijent propuštanja svjetla.

7.
ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 10. Priloga 3.

8.
ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA KEMIJSKA SREDSTVA

Primjenjuju se zahtjevi iz točke 11. Priloga 3.

PRILOG 12.

DVOSTRUKA STAKLA

1.
DEFINICIJA TIPA

Dvostruka stakla treba smatrati različitim tipom ukoliko se razlikuju u najmanje
jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   Sastav dvostrukih stakala
(simetrična, asimetrična)

1.1.3.   tip svake sastavne ploče
stakla, kako je definirano u točki 1. Priloga 5., 7. ili 11. ovoga Pravilnika.

1.1.4.   nazivna širina zazora između
dva stakla

1.1.5.   tip brtvljenja.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   sporedne značajke svake sastavne
ploče stakla, kako je definirano u točki 1.2. Priloga 5., 7. ili 11. ovoga
Pravilnika.

2.
OPĆENITO

2.1.      Svaka od
sastavnih ploča dvostrukog stakla mora biti ili tipski homologirana
kao sastavni dio ili ispitana prema zahtjevima navedenim u određenim prilozima
ovoga Pravilnika (Prilog 5., 7. ili 11.).

2.2.      Ispitivanja
izvedena na dvostrukim staklima s nazivnom širinom zazora »e« smatraju se
primjenjivima za sva dvostruka stakla s istim značajkama i nazivnom širinom
zazora e ± 3 mm. U svakom slučaju podnositelj zahtijeva za homologaciju
tipa sastavnog dijela može doste dostaviti uzorak s najmanjom i najvećom širinom
zazora.

2.3.    Za dvostruka
stakla s najmanje jednim staklom izrađenim iz slojevitog ili staklenoplastičnog stakla, ispitne komade prije ispitivanja
treba držati najmanje četiri sata na temperaturi od 23 °C ± 2 °C. Ispitivanja
je potrebno izvesti što je prije moguće nakon što se ispitni komadi izvade iz
spremnika u kojem su bili držani.

3.
ISPITIVANJA MODELOM GLAVE

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Broj ispitnih
komada

Za ispitivanja treba dostaviti šest ispitnih komada dimenzija (1100 mm × 500
mm) +5/-2 mm) za svaki razred debljine sastavnih ploča stakla i za svaku širinu
zazora definiranu u prethodnoj točki 1.1.4.

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 3.1. Priloga 3.

3.3.2.   Visina pada treba biti 1,5 m
+0/-5 mm.

3.3.3.   Za asimetrična dvostruka
stakla tri ispitivanja se izvode na jednoj površini te tri ispitivanja na
drugoj.

3.4.
Interpretacija rezultata

3.4.1.   Dvostruko staklo koje se
sastoji od dvije ploče jednoliko kaljenog stakla:

ispitivanje modelom glave treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko se obje
sastavne ploče slome.

3.4.2.   Dvostruko staklo koje se
sastoji od ploče slojevitog stakla i/ili ploče staklenoplastičnog
stakla osim vjetrobranskog:

ispitivanje modelom glave treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni
sljedeći uvjeti:

3.4.2.1.
obje sastavne ploče ispitnog komada popuštaju i lome se prikazujući brojne
kružne pukotine centrirane približno u točki udara

3.4.2.2.
dopušteno je puknuće međusloja ili međuslojeva, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz
njega

3.4.2.3.
veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.

3.4.3.   Dvostruko staklo koje se
sastoji od jedne ploče jednoliko kaljenog stakla i jedne ploče slojevitog
stakla ili staklenoplastičnog stakla osim
vjetrobranskog:

3.4.3.1.
lomi se ploča kaljenog stakla

3.4.3.2.
ploča slojevitog stakla ili staklenoplastičnog stakla
popušta i lomi se prikazujući brojne kružne pukotine centrirane približno u
točki udara

3.4.3.3.
dopušteno je puknuće međusloja ili međuslojeva, ali glava ispitne lutke ne smije proći kroz
njega

3.4.3.4.
veliki komadi stakla ne smiju se odvojiti od međusloja.

3.4.4.   Komplet uzoraka dostavljenih
za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s
obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ukoliko je ispunjen jedan od
sljedeća dva uvjeta:

3.4.4.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate

3.4.2.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

4.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za dvostruka stakla ili dijelove dvostrukih stakala, postavljena na mjestima
koja su bitna za vozačevo vidno polje, potrebno je primijeniti zahtjeve
određene u točki 9.1. Priloga 3. za normalni koeficijent propuštanja svjetla.

PRILOG 13.

GRUPIRANJE
VJETROBRANSKIH STAKALA ZA HOMOLOGACIJSKA ISPITIVANJA

1.
ZNAČAJKE VJETROBRANSKIH STAKALA UZETE U OB­ZIR SU:

1.1.      razvijena
površina vjetrobranskog stakla

1.2.      visina
odsječka

1.3.
zakrivljenost.

2.
GRUPE SE STVARAJU PREMA RAZREDIMA DEBLJINA

3.
RAZREDBA SE IZVODI RASTUĆIM REDOM RAZVIJENIH POVRŠINA

Izabire se pet najvećih i pet najmanjih razvijenih površina koje se obrojčavaju kako slijedi:

|  |  |
| --- | --- |
| 1 za najveću | 1 za najmanju |
| 2 za iduću najveću nakon 1 | 2 za iduću najmanju nakon 1 |
| 3 za iduću najveću nakon 2 | 3 za iduću najmanju nakon 2 |
| 4 za iduću najveću nakon 3 | 4 za iduću najmanju nakon 3 |
| 5 za iduću najveću nakon 4 | 5 za iduću najmanju nakon 4 |

4.
UNUTAR SVAKOG OD DVA KOMPLETA DEFINIRANA U PRETHODNOJ TOČKI 3. TREBA NAVESTI
VISINU ODSJEČKA KAKO SLIJEDI:

1 za najveću visinu osinu odsječka

2 za u najveću

3 za sljedeću najveću, itd.

5.
U SVAKOM OD DVA KOMPLETA DEFINIRANA U PRET­HODNOJ TOČKI 3. TREBA NAVESTI
POLUMJER ZAKRIVLJENOSTI KAKO SLIJEDI:

1 za najmanji polumjer zakrivljenosti

2 za sljedeći najmanji polumjer zakrivljenosti

3 za sljedeći najmanji polumjer zakrivljenosti, itd.

6.
BROJEVE DODJELJENE SVAKOM VJETROBRANSKOM STAKLU U DVA KOMPLETA DEFINIRANA U
PRETHODNOJ TOČKI 3. TREBA MEĐUSOBNO ZBROJITI

6.1.      Ono
vjetrobransko staklo koje unutar pet s najvećim razvijenim površinama ima
najmanji zbroj, kao i ono vjetrobransko staklo koje unutar pet s najmanjim
razvijenim površinama ima najmanji zbroj treba odabrati za kompletna ispitivanja
definirana u prilozima 4., 6., 8., 9. i 10.

6.2.      Ostala
vjetrobranska stakla istoga kompleta treba ispitati u svrhu provjere optičkih
značajki definiranih u točki 9. Priloga 3.

7.
Nekoliko vjetrobranskih stakala koja imaju bitno različite parametre oblika
i/ili polumjera zakrivljenosti od ekstremnih u izabranoj grupi mogu također
biti ispitana, ukoliko tehnička služba koja izvodi ispitivanja zaključi da
navedeni parametri mogu imati značajan nepovoljan utjecaj.

8.
Granice grupe određene su razvijenom površinom vjetrobranskih stakala. Ukoliko
vjetrobransko staklo dostavljeno za homologaciju ima
razvijenu površinu izvan granica obuhvaćenih homologacijom
i/ili ima znatno veću visinu odsječka ili znatno manji polumjer zakrivljenosti,
treba ga smatrati novim tipom i podvrgnuti ga dodatnim ispitivanjima, ukoliko
tehnička služba smatra takva ispitivanja tehnički opravdanim uzimajući u obzir
podatke koje već posjeduje o proizvodu i upotrebljenom
materijalu.

9.
Ukoliko posjednik homologacije namjerava naknadno
proizvoditi neki drugi model vjetrobranskog stakla unutar već homologiranog razreda debljine:

9.1.      potrebno je
prosuditi da li se taj model može uvrstiti među pet najvećih ili pet najmanjih
stakala odabranih za homologaciju tipa sastavnog
dijela predmetne grupe vjetrobranskih stakala

9.2.      ponovno treba
izvršiti obrojčavanje postupcima određenim u točkama
3., 4. i 5.

9.3.      ukoliko je za
zbroj brojeva dodijeljenih vjetrobranskom staklu koje je novo uključeno među
pet najvećih ili pet najmanjih vjetrobranskih stakala:

9.3.1.   utvrđeno da je najmanji,
izvode se sljedeća ispitivanja:

9.3.1.1.
za kaljena vjetrobranska stakla:

9.3.1.1.1.
ispitivanje fragmentacije

9.3.1.1.2.
ispitivanje modelom glave

9.3.1.1.3.
optičko izobličenje

9.3.1.1.4.
razdvajanje sekundarne slike

9.3.1.1.5.
propuštanje svjetla.

9.3.1.2.
Za vjetrobrane izrađene iz običnog slojevitog stakla ili iz staklenoplastičnog
stakla:

9.3.1.2.1.
ispitivanje modelom glave

9.3.1.2.2.
optičko izobličenje

9.3.1.2.3.
razdvajanje sekundarne slike

9.3.1.2.4.
propuštanje svjetla.

9.3.1.3.
Za obrađena slojevita vjetrobranska stakla, ispitivanja prethodno navedena u
točkama 9.3.1.1.1., 9.3.1.1.2., 9.3.1.2.

9.3.1.4.     &
Za vjetrobranska stakla prevučena plastičnim materijalom, ispitivanja pretnavedena u točkama 9.3.1.1. ili 9.3.1.2., ovisno o kojem je slučaju riječ.

9.3.2.   Ako zbroj nije najmanji,
izvode se samo ispitivanja kojima se provjeravaju optičke značajke, definirana
u točki 9. Priloga 3.

PRILOG 14.

KRUTA PLASTIČNA STAKLA
IZUZEVŠI VJETROBRANSKIH

1.
DEFINICIJA TIPA

Kruta plastična stakala treba smatrati različitim tipom ukoliko se razlikuju u
najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   kemijski naziv materijala

1.1.3.   razred materijala, kako je
odredio proizvođač

1.1.4.   proizvodni proces

1.1.5.   oblik i dimenzije

1.1.6.   nazivna debljina; granice
odstupanja debljine za ekstrudirane plastične
proizvode su ± 10%; za plastične proizvode izrađene drugim postupcima (na
primjer ploče iz lijevanog akrila) prihvatljive granice odstupanja dane su
jednadžbom (granice odstupanja debljine (mm) = ± (0,4 + 0,1e), pri čemu je »e«
debljina ploče u milimetrima; referentna norma je ISO 7823/1

1.1.7.   obojenje plastičnog proizvoda

1.1.8.   priroda prevlake površine.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   prisutnost ili odsutnost
vodiča ili grijaćih elemenata.

2.
OPĆENITO

2.1.      Ispitivanja
krutih plastičnih ploča treba izvesti ili na ravnim ispitnim komadima koji
trebaju u svakom smislu točno predstavljati gotov proizvod ili na gotovim
dijelovima. Sva optička mjerenja potrebno je izvesti na stvarnim dijelovima.

2.2.      S ispitnih
komada prije ispitivanja treba odstraniti zaštitne prevlake, te ih treba
pažljivo očistiti.

2.2.1.   Ispitne komade treba držati
najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50%
± 5%.

2.3.      Za opisivanje
ponašanja pri lomu pod dinamičkim opterećenjem tvore se razredi ovisno o
primjeni plastike. Ti razredi se odnose na vjerojatnost kontakta ljudske glave
s plastičnim staklom i imaju različite zahtjeve s obzirom na ispitivanje
modelom glave.

3.
ISPITIVANJE SAVITLJIVOSTI

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Broj ispitnih
komada

Potrebno je ispitati jedan ravni ispitni komad dimenzija 300 mm × 25 mm.

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 12. Priloga 3.

3.4.
Interpretacija rezultata

Ispitni komad ili uzorak smatra se krutim ukoliko je vertikalni otklon ispitnog
uzorka nakon 60 sekundi manji ili jednak od 50 mm.

4.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

4.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

4.2.      Broj ispitnih
komada<

4.3.      Ispitni
postupak

4.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 3.2. Priloga 3.

4.3.2.   Za ploče kao što su pregrade
i pregradni prozori, kod kojih postoji vjerojatnost udara (razred VIII/A),
visina pada treba biti 3 m. Također je potrebno izmjeriti HIC-vrijednost.

4.3.3.   Za ploče kao što su bočni
prozori, stražnji prozori i stakleni krovovi, kod kojih je vjerojatnost udara
smanjena (razred VIII/B), visina pada treba biti 1,5 m. Također je potrebno
izmjeriti HIC-vrijednost.

4.3.4.   Za ploče kod kojih nema
mogućnosti udara, kao što su mali prozori u vozilu i svi prozori na prikolicama
(razred VIII/C), ne vrši se ispitivanje modelom glave. Malim prozorom se smatra
prozor unutar kojega se ne može upisati krug promjera 150 mm.

4.4.
Interpretacija rezultata

Ovo ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

4.4.1.   ispitni komad ili uzorak nije
probijen, niti se slomio u potpuno razdvojene velike komade

4.4.2.   HIC-vrijednost je manja od
1000.

4.4.3.   Komplet ispitnih uzoraka dostavljenih
za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim s
obzirom na ponašanje pri udaru modela glave ukoliko je ispunjen jedan od
sljedećih uvjeta:

4.4.3.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili

4.4.3.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

5.
ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g

5.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

1) bez vodiča ili grijaćih elemenata

2) s vodičima ili grijaćim elementima

5.2.      Broj ispitnih
komada

Potrebno je ispitati deset ravnih kvadratnih ispitnih komada dužine stranice
300 mm +10/-0 ili deset djelomično ravnih dovršenih dijelova.

5.3.      Ispitni
postupak

5.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 2.1. Priloga 3.

5.3.2.   Visina pada za različite
vrijednosti debljine navedena je u sljedećoj tablici:

|  |  |
| --- | --- |
| Debljina ploče (mm) | Visina pada (m) |
| < 3 | 2 |
| 4 | 3 |
| 5 | 4 |
| > 6 | 5 |

Za međuvrijednosti debljine ispitnih komada u
području između 3 i 6 mm visinu pada je potrebno interpolirati.

5.4.
Interpretacija rezultata

5.4.1.   Za ispitivanje kuglom se smatra
da daje zadovoljavajuće rezultate ukoliko su ispunjeni sljedeći uvjeti:

– kugla ne probija ispitni komad

– ispitni komad se ne lomi u potpuno razdvojene komade.

Međutim, kao rezultat udara, dopuštene su pukotine i raspuknuća
na ploči.

5.4.2.   Komplet ispitnih komada
dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje kuglom mase 227 g ukoliko je ispunjen
jedan od sljedećih uvjeta:

5.4.2.1.
osam ili više pojedinačnih ispitivanja daje zadovoljavajuće rezultate pri
zahtijevanoj visini pada

5.4.2.2.
tri ili više ispitivanja ne zadovoljavaju, daljnji niz ispitivanja izvedenih na
novom kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

5.5.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g na -18 °C ± 2 °C

5.5.1.   Radi svođenja temperaturnih
promjena ispitnog komada na najmanju moguću mjeru, ispitivanje je potrebno
izvesti unutar 30 sekundi nakon vađenja ispitnog komada iz spremnika za kondicioniranje.

5.5.2.   Ispitni postupak treba biti
poput opisanoga u točki 5.3. ovoga Priloga, izuzevši ispitne temperature koja
je -18 °C ± 2 °C.

5.5.3.   Interpretacija rezultata je
poput opisane u točki 5.4. ovoga Priloga.

6.
OTPORNOSTT NA DJELOVANJE OKOLINE

6.1.      Ispitivanje
otpornosti na abraziju

6.1.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 4. u Prilogu 3; ispitivanje se izvodi sa
1000, 500 ili 100 ciklusa za mjerenje abrazije na površini proizvoda.

6.1.2.   Potrebno je ispitati tri
ravna kvadratna ispitna komada dužine stranice 100 mm za svaki tip površine.

6.1.3.   Interpretacija rezultata

6.1.3.1.
Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda L daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 1000 ciklusa na
vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 2%, i nakon abrazije sa 100
ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4%.

6.1.3.2.
Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda M daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 500 ciklusa na
vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 10%, i nakon abrazije sa 100
ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4%.

6.1.3.3.
Za staklene krovove se ne zahtjeva ispitivanje abrazijom.

6.1.4.   Komplet uzoraka dostavljenih
za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim
ukoliko je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:

– svi uzorci zadovoljavaju zahtjeve

– jedan uzorak ne zadovoljava, ponovljena ispitivanja izvedena na novom
kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.2.      Ispitivanje
otpornosti na simulirane uvjete starenja

6.2.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 6.4. Priloga 3. Ukupna izloženost
ultravioletnom zračenju pomoću ksenonske lampe s
dugim lukom treba iznositi 500 MJ/m2. Tijekom ozračivanja
potrebno je ispitne komade izložiti prskanju vodene magle u kontinuiranim
ciklusima. Tijekom ciklusa od 120 minuta ispitni komadi se izlažu djelovanju
svijetla bez prskanja vodene magle u trajanju od 102 minute i djelovanju
svjetla s prskanjem vodene magle u trajanju od 18 minuta.

6.2.1.1.
Dopuštene su i druge metode koje daju istovrijedne rezultate.

6.2.2.   Broj ispitnih komada

Potrebno je ispitati tri ravna ispitna komada dimenzija 130 × 40 mm, izrezana
iz ravnog uzorka ploče.

6.2.3.   Interpretacija rezultata

6.2.3.1.
Za ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja treba smatrati da daje
zadovoljavajuće rezultate ukoliko:

6.2.3.1.1.
propuštanje svjetla, izmjereno u skladu s točkom 9.1. Priloga 3., nije palo
ispod 95% od vrijednosti izmjerene prije ispitivanja; dodatno, na staklima za
koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, ta vrijednost ne smije
biti manja od 70%

6.2.3.1.2.
tijekom ispitivanja starenjem nije došlo do pojave mjehurića ili druge vidljive
razgradnje, gubitka obojenja, zamućenja ili raspuklina.

6.2.4.   Komplet ispitnih komada ili
uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na otpornost prema simuliranom starenju ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

6.2.4.1.
svi ispitni komadi daju zadovoljavajuće rezultate

6.2.4.2.
jedan ispitni komad ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.3.      Ispitivanje
poprečnim zarezivanjem

6.3.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Zahtjeve iz točke 13 Priloga 3. potrebno je primijeniti samo za krute proizvode
s prevlakama.

6.3.2.&nnbsp  Ispitivanje poprečnim
zarezivanjem potrebno je izvesti na jednom od ispitnih komada iz točke 6.2.

6.3.3.   Interpretacija rezultata

6.3.3.1.
Za ispitivanje poprečnim zarezivanjem treba smatrati da daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko je:

6.3.3.1.1.
zadovoljena vrijednost poprečnog zarezivanja Gt 1.

6.3.3.2.
Za ispitni komad treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate s obzirom na homologaciju ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

6.3.3.2.1.
ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate

6.3.3.2.2.
ispitivanje ne zadovoljava, daljnje ispitivanje izvedeno na sljedećem od
preostalih ispitnih komada iz točke 6.2. daje zadovoljavajuće rezultate.

6.4.      Ispitivanje
otpornosti na vlagu

6.4.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 7. Priloga 3.

6.4.2.   Potrebno je ispitati deset
ravnih kvadratnih ispitnih komada duljine stranice 300 mm.

6.4.3.   Interpretacija rezultata

6.4.3.1.
Za ispitivanje otpornosti na vlagu treba smatrati da daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko:

6.4.3.1.1.
na uzorcima nema pojave vidljive razgradnje poput mjehurića ili zamućenja

6.4.3.1.2.
i ukoliko propuštanje svjetla, izmjereno u skladu s točkom 9.1. Priloga 3.,
nije palo ispod 95% od vrijednosti prije ispitivanja, i dodatno, na staklima za
koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, nije manje od 70%.

6.4.4.   Nakon ispitivanja ispitne
komade treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri
relativnoj vlažnosti 50% ± 5%, te ih potom podvrgnuti ispitivanju padom kugle
mase 227 g, opisanom u točki 5. ovoga Priloga.

7.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za proizvode pomoću kojih se ostvaruje vozačevo vidno polje potrebno je
primijeniti zahtjeve određene u točki 9.1. Priloga 3.

7.1.
Interpretacija rezultata

Komplet uzoraka treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko je ispunjen jedan od
sljedećih uvjeta:

7.1.1.   svi uzorci daju
zadovoljavajuće rezultate

7.1.2.   jedan uzorak daje
nezadovoljavajući rezultat, daljnji niz ispitnih komada daje zadovoljavajuće
rezultate.

8.
ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI

8.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 10. Priloga 3.

8.2.
Interpretacija rezultata

Za ispitivanje vatrootpornosti se smatra da daje zadovoljavajući rezultat
ukoliko je brzina izgaranja manja od 110 mm/min.

8.2.1.   Komplet uzoraka smatra se
zadovoljavajućim za potrebe homologacije ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

8.2.1.1.
svi uzorci daju zadovoljavajući rezultat

8.2.1.2.
jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje
zadovoljavajuće rezultate.

9.
OTPORNOST NA KEMIJSKA SREDSTVA

9.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

    &nnbsp
Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 11. Priloga 3.

ass=MsoPlainText style='text-align:justify'>9.2.
Interpretacija rezultata

Komplet uzoraka smatra se prihvatljivim ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih
uvjeta:

9.2.1.   svi uzorci daju
zadovoljavajuće rezultate

9.2.2.   jedan uzorak daje
nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće
rezultate.

PRILOG 15.

SAVITLJIVA PLASTIČNA
STAKLA OSIM VJETROBRANSKIH STAKALA

1.
DEFINICIJA TIPA

Savitljiva plastična stakla treba smatrati različitim tipom ukoliko se
razlikuju u najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   kemijski naziv materijala

1.1.3.   razred materijala, kako je
odredio proizvođač

1.1.4.   proizvodni proces

1.1.5.   nazivna debljina (e),
dopuštena su proizvodna odstupanja: ± (0,1 mm + 0,1e), d > 0,1 mm

1.1.6.   obojenje plastičnog proizvoda

1.1.7.   priroda prevlake (prevlaka)
površine.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   Sporedne značajke se ne
razmatraju.

2.
OPĆENITO

2.1.      Ispitivanja
savitljivih plastičnih stakala treba izvesti ili na ravnim ispitnim komadima
koji su izrezani iz gotovih proizvoda ili posebno izrađeni za tu svrhu. U oba
slučaja ispitni komadi trebaju u svakom smislu točno predstavljati ploče iz
serijske proizvodnje za koje je zatražena homologacija.

2.2.      S ispitnih
komada prije ispitivanja treba odstraniti zaštitne prevlake te ih treba
pažljivo očistiti.

2.2.1.   Ispitne komade treba držati
najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50%
± 5%.

3.
ISPITIVANJE SAVITLJIVOSTI I ISPITIVANJE PRESAVIJANJEM

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Broj ispitnih
komada

Potrebno je ispitati jedan ravni ispitni komad dimenzija 300 mm × 25 mm.

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 12. Priloga 3.

3.4.
Interpretacija rezultata

Ispitni komad ili uzorak smatra se savitljivim ukoliko je vertikalni otklon
ispitnog uzorka nakon 60 sekundi veći od 50 mm.

10 sekundi nakon presavijanja za 180° materijal ne smije pokazivati bilo kakve
pukotine ili oštećenja u točki presavijanja.

4.
ISPITIVANJA MEHANIČKE ČVRSTOĆE

4.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

4.2.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g na 20 °C ± 5 °C

4.2.1.   Broj ispitnih komada

Potrebno je ispitati deset ravnih kvadratnih komada dužine stranice 300 mm
+10/-0 mm.

4.2.2.   Ispitni postupak

4.2.2.1.
Upotrebljava se postupak opisan u točki 2.1. Priloga 3.

4.2.2.2.
Visina pada za sve debljine je 2 m.

4.2.3.   Interpretacija rezultata

4.2.3.1.
Za ispitivanje kuglom se smatra da daje zadovoljavajuće rezultate ukoliko kugla
ne probija ispitni komad.

4.2.3.2.
Komplet ispitnih komada dostavljenih za homologaciju
treba smatrati zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje kuglom mase 227 g ukoliko
je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

4.2.3.2.1.
osam ili više ispitivanja daje zadovoljavajuće rezultate pri zahtijevanoj
visini pada

4.2.3.2.2.
više od dva ispitivanja ne zadovoljavaju pri najmanjoj visini pada, daljnji niz
ispitivanja izvedenih na novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće
rezultate.

4.3.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g na -18 °C ± 2 °C

4.3.1.   Radi svođenja temperaturnih
promjena ispitnog komada na najmanju moguću mjeru, ispitivanje je potrebno
izvesti unutar 30 sekundi nakon vađenja ispitnog komada iz spremnika za kondicioniranje.

4.3.2.   Ispitni postupak treba biti
poput opisanoga u točki 4.2.2. ovoga Priloga, izuzev ispitne temperature koja
je -18 °C ± 2 °C.

5.5.3.   Interpretacija rezultata je poput
opisane u točki 4.2.3. ovoga Priloga.

5.
OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE

5.1.      Ispitivanje
otpornosti na simulirane uvjete starenja

5.1.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 6.4. Priloga 3. Ukupna izloženost
ultravioletnom zračenju pomoću ksenonske lampe s
dugim lukom treba iznositi 500 MJ/m2. Tijekom ozračivanja
potrebno je ispitne komade izložiti prskanju vodene magle u kontinuiranim
ciklusima. Tijekom ciklusa od 120 minuta ispitni komadi se izlažu djelovanju
svjetla bez prskanja vodene magle u trajanju od 102 minute i djelovanju svjetla
s prskanjem vodene magle u trajanju od 18 minuta.

5.1.1.1.
Dopuštene su i druge metode koje daju istovrijedne rezultate.

5.1.2.   Broj ispitnih komada

Potrebno je ispitati tri ravna ispitna komada dimenzija 130 × 40 mm, izrezana
iz ravnog uzorka ploče.

5.1.3.   Interpretacija rezultata

Za ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja treba smatrati da daje
zadovoljavajuće rezultate ukoliko:

5.1.3.1.
propuštanje svjetla, izmjereno u skladu s točkom 9.1. Priloga 3., nije palo
ispod 95% od vrijednosti izmjerene prije ispitivanja; dodatno, na staklima za
koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, ta vrijednost ne smije
biti manja od 70%

5.1.3.2.
tijekom ispitivanja starenjem nije došlo do pojave mjehurića ili druge vidljive
razgradnje, gubitka obojenja, zamućenja ili raspuklina.

5.1.4.   Komplet ispitnih komada ili
uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na otpornost prema simuliranom starenju ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

5.1.4.1.
svi ispitni komadi daju zadovoljavajući rezultat

5.1.4.2.
jedan ispitni komad ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komah komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.     &nsp
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za proizvode pomoću kojih se ostvaruje vozačevo vidno polje potrebno je
primijeniti zahtjeve određene u točki 9.1. Priloga 3.

6.1.
Interpretacija rezultata

Komplet uzoraka treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko je ispunjen jedan od
sljedećih uvjeta:

6.1.1.   svi uzorci daju
zadovoljavajuće rezultate

6.1.2.   jedan uzorak daje
nezadovoljavajući rezultat, daljnji niz ispitnih komada daje zadovoljavajuće
rezultate.

7.
ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI

7.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 10. Priloga 3.

7.2.      Interpretacija
rezultata

Za ispitivanje vatrootpornosti se smatra da daje zadovoljavajući rezultat
ukoliko je brzina izgaranja manja od 110 mm/min.

7.2.1.   Komplet uzoraka smatra se
zadovoljavajućim za potrebe homologacije ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

7.2.1.1.
svi uzorci daju zadovoljavajući rezultat

7.2.1.2.
jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje
zadovoljavajuće rezultate.

8.
OTPORNOST NA KEMIJSKA SREDSTVA

8.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 11. Priloga 3.

8.2.
Interpretacija rezultata

Komplet uzoraka smatra se prihvatljivim ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih
uvjeta:

8.2.1.   svi uzorci daju
zadovoljavajuće rezultate

8.2.2.   jedan uzorak daje
nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje zadovoljavajuće
rezultate.

PRILOG 16.

KRUTA PLASTIČNA
DVOSTRUKA STAKLA

1.
DEFINICIJA TIPA

Dvostruka stakala treba smatrati različitim tipom ukoliko se razlikuju u
najmanje jednoj od sljedećih glavnih ili sporednih značajki.

1.1.      Glavne
značajke su sljedeće:

1.1.1.   trgovački naziv ili oznaka

1.1.2.   kemijski naziv materijala
sastavnih stakala

1.1.3.   razred materijala sastavnih
stakala, kako je odredio proizvođač

1.1.4.   debljina sastavnih stakala

1.1.5.   proizvodni proces stakala

1.1.6.   širina zazora između
sastavnih plastičnih stakala

1.1.7.   obojenje plastičnih stakala

1.1.8.   priroda i tip prevlake.

1.2.      Sporedne
značajke su sljedeće:

1.2.1.   Sporedne značajke se ne
razmatraju.

2.
OPĆENITO

2.1.      Ispitivanja
krutih plastičnih dvostrukih stakala treba izvesti ili na ravnim ispitnim
komadima ili na gotovim dijelovima, ovisno o ispitnim zahtjevima.

2.2.      S ispitnih
komada prije ispitivanja treba odstraniti zaštitne prevlake, te ih treba
pažljivo očistiti. Ispitne komade prije ispitivanja treba držati najmanje 48
sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri relativnoj vlažnosti 50% ± 5%.

2.3.      Granice
odstupanja nazivne debljine za ekstrudirane plastične
proizvode su

± 10%. Za plastične proizvode izrađene drugim postupcima (na primjer ploče iz
lijevanog akrila) prihvatljive granice odstupanja debljine dane su jednadžbom:

granice odstupanja debljine (mm) = ± (0,4 + 0,1e)

pri čemu je e nazivna debljina stakla.

Referentna norma je ISO 7823/1

Napomena: Ukoliko debljina nije stalna uslijed postupka oblikovanja, mjerenje
debljine izvodi se u geometrijskom središtu stakla.

2.4.      Ispitivanje
izvedeno na krutom plastičnom dvostrukom staklu s nazivnom širinom zazora e,
izmjerenom u geometrijskom središtu, smatra se primjenjivim za sva kruta
plastična dvostruka stakla s istim značajkama i nazivnom širinom zazora od e ±
5 mm.

Alternativno, podnositelj zahtjeva za homologaciju
može dostaviti uzorke koji imaju najmanji i najveći nazivni zazor.

3.
ISPITIVANJE SAVITLJIVOSTI

3.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

3.2.      Broj ispitnih
komada

Za svako sastavno staklo prozora potrebno je ispitati jedan ispitni komad
dimenzija 300 mm × 25 mm.

3.3.      Ispitni
postupak

3.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 12. Priloga 3.

3.4.
Interpretacija rezultata

Vertikalni otklon ispitnih uzoraka s oba sastavna stakla nakon 60 sekundi treba
biti manji od 50 mm.

4.
ISPITIVANJE MODELOM GLAVE

4.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

4.2.      Broj ispitnih
komada

4.2.1.   Potrebno je ispitati šest
reprezentativnih prozora veličine 1170 × 570 mm (+0/-2 mm u oba smjera). Uzorci
trebaju biti pripremljeni za stezanje po obodu.

4.3.      Ispitni
postupak

4.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 3.2. Priloga 3. Udar se izvodi na unutarnjoj strani prozora.

4.3.2.   Za ploče kao što su pregrade
i pregradni prozori, kod kojih postoji velika vjerojatnost udara, visina pada
treba biti 3 m.

Također je potrebno izmjeriti HIC-vrijednost.

4.3.3.   Za ploče kao što su bočni
prozori, stražnji prozori i stakleni krovovi, kod kojih je vjerojatnost udara
smanjena, visina pada treba biti 1,5 m.

Također je potrebno izmjeriti HIC-vrijednost.

4.3.4.   Za ploče kod kojih nema
mogućnosti udara, kao što su prozori na kamp prikolicama i mali prozori, ne
vrši se ispitivanje modelom glave. Mali prozor je prozor unutar kojega se ne
može upisati krug promjera 150 mm.

4.4.
Interpretacija rezultata

Ispitivanje treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko su ispunjeni sljedeći
uvjeti:

4.4.1.   ispitni komad ili uzorak nije
probijen, niti se slomio u potpuno razdvojene velike komade

4.4.2.   HIC-vrijednost je manja od
1000.

4.4.3.   Komplet ispitnih komada
dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na ponašanje pri ispitivanju modelom glave ukoliko
je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

4.4.3.1.
sva ispitivanja daju zadovoljavajuće rezultate, ili

4.4.3.2.
jedno ispitivanje ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

5.
ISPITIVANJE MEHANIČKE ČVRSTOĆE – ISPITIVANJE KUGLOM MASE 227 g

5.1.      Indeksi
teškoće sporednih značajki

Sporedne značajke se ne razmatraju.

5.2.      Broj ispitnih
komada

Potrebno je ispitati deset ravnih ispitnih komada vanjskog sastavnog stakla ili
deset gotovih dijelova veličine 300 × 300 mm +10/-0 mm.

5.3.      Ispitni
postupak

5.3.1.   Upotrebljava se postupak
opisan u točki 2.1. Priloga 3.

Udar treba biti u vanjsku stranu ispitnog prozora.

if !supportLists5.3.2.
endifVisina
pada za različite vrijednosti debljine vanjskog sastavnog stakla prozora
navedena je u sljedećoj tablici:

|  |  |
| --- | --- |
| Debljina ploče (mm) | Visina pada (m) |
| < 3 | 2 |
| 4 | 3 |
| 5 | 4 |
| > 6 | 5 |

Za međuvrijednosti debljine ispitnih komada u
području između 3 i 6 mm visinu pada je potrebno interpolirati.

5.4.
Interpretacija rezultata

5.4.1.   Za ispitivanje kuglom se
smatra da daje zadovoljavajuće rezultate ukoliko su ispunjeni sljedeći uvjeti:

– kugla ne probija ispitni komad

– ispitni komad se ne lomi u potpuno razdvojene komade.

5.4.2.   Komplet ispitnih komada
dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na ispitivanje kuglom mase 227 g ukoliko je ispunjen
jedan od sljedećih uvjeta:

5.4.2.1.
osam ili više pojedinačnih ispitivanja daje zadovoljavajuće rezultate pri
zahtijevanoj visini pada

5.4.2.2.
tri ili više ispitivanja ne zadovoljavaju, daljnji niz ispitivanja izvedenih na
novom kompletu ispitnih komada daje zadovoljavajuće rezultate.

5.5.      Ispitivanje
kuglom mase 227 g na -18 °C ± 2 °C

5.5.1.   Radi svođenja temperaturnih
promjena ispitnog komada na najmanju moguću mjeru, ispitivanje je potrebno
izvesti unutar 30 sekundi nakon vađenja ispitnog komada iz spremnika za kondicioniranje.

5.5.2.   Ispitni postupak treba biti
poput opisanoga u točki 5.3. ovoga Priloga, izuzev ispitne temperature koja je
-18 °C ± 2 °C.

5.5.3.   Interpretacija rezultata je
poput opisane u točki 5.4. ovoga Priloga.

6.
OTPORNOST NA DJELOVANJE OKOLINE

6.1.      Ispitivanje
otpornosti na abraziju

6.1.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Treba primijeniti zahtjeve iz točke 4. u Prilogu 3; ispitivanje se izvodi sa
1000, 500 ili 100 ciklusa za mjerenje abrazije na površini proizvoda.

6.1.2.   Potrebno je ispitati tri ravna
kvadratna ispitna komada dužine stranice 100 mm za svaki tip površine.

6.1.3.   Interpretacija rezultata

6.1.3.1.
Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda L daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 1000 ciklusa na
vanjskoj površini ispni ispitnog komada nije veće od 2%, i nakon abrazije sa 100
ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog kkomada nije veće od 4%.

6.1.3.2.
Smatra se da ispitivanje abrazijom na staklima razreda M daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko ukupno raspršivanje svjetla nakon abrazije sa 500 ciklusa na
vanjskoj površini ispitnog komada nije veće od 10%, i nakon abrazije sa 100
ciklusa na unutarnjoj površini ispitnog komada nije veće od 4%.

6.1.3.3.
Za staklene krovove se ne zahtijeva ispitivanje abrazijom.

6.1.4.   Komplet uzoraka dostavljenih
za homologaciju treba smatrati zadovoljavajućim
ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

– svi uzorci zadovoljavaju zahtjeve

– jedan uzorak ne zadovoljava, ponovljena ispitivanja izvedena na novom
kompletu uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.2.      Ispitivanje
otpornosti na simulirane uvjete starenja

6.2.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 6.4. Priloga 3. Ukupna izloženost
ultravioletnom zračenju pomoću ksenonske lampe s
dugim lukom treba iznositi 500 MJ/m2. Tijekom ozračivanja
potrebno je ispitne komade izložiti prskanju vodene magle u kontinuiranim
ciklusima. Tijekom ciklusa od 120 minuta ispitni komadi se izlažu djelovanju
svijetla bez prskanja vodene magle u trajanju od 102 minute i djelovanju
svjetla s prskanjem vodene magle u trajanju od 18 minuta.

6.2.1.1.
Dopuštene su i druge metode koje daju istovrijedne rezultate.

6.2.2.   Broj ispitnih komada

Potrebno je ispitati tri ravna ispitna komada dimenzija 130 × 40 mm, izrezana
iz vanjskog stakla prozora.

6.2.3.   Interpretacija rezultata

6.2.3.1.
Za ispitivanje otpornosti na simulirane uvjete starenja treba smatrati da daje
zadovoljavajuće rezultate ukoliko:

6.2.3.1.1.
propuštanje svjetla, izmjereno u skladu s točkom 9.1. Priloga 3., nije palo
ispod 95% od vrijednosti izmjerene prije ispitivanja; dodatno, na prozorima za
koje se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, ta vrijednost ne smije
biti manja od 70%

6.2.3.1.2.
tijekom ispitivanja starenjem nije došlo do pojave mjehurića ili druge vidljive
razgradnje, gubitka obojenja, zamućenja ili raspuklina.

6.2.4.   Komplet ispitnih komada ili
uzoraka dostavljenih za homologaciju treba smatrati
zadovoljavajućim s obzirom na otpornost prema simuliranom starenju ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

6.2.4.1.
svi ispitni komadi daju zadovoljavajuće rezultate

6.2.4.2.
jedan ispitni komad ne zadovoljava, daljnji niz ispitivanja izvedenih na novom
kompletu ispitnih komada ili uzoraka daje zadovoljavajuće rezultate.

6.3.      Ispitivanje
poprečnim zarezivanjem

6.3.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Zahtjeve iz točke 13. Priloga 3. potrebno je primijeniti samo za proizvode s
prevlakama.

6.3.2.   Ispitivanje poprečnim
zarezivanjem potrebno je izvesti na jednom od ispitnih komada iz točke 6.2.

6.3.3.   Interpretacija rezultata

6.3.3.1.
Za ispitivanje poprečnim zarezivanjem treba smatrati da daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko je:

zadovoljena vrijednost poprečnog zarezivanja Gt 1.

6.3.3.2.
Za ispitni komad treba smatrati da daje zadovoljavajuće rezultate s obzirom na homologaciju ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

6.3.3.2.1.
ispitivanje daje zadovoljavajuće rezultate

6.3.3.2.2.
ispitivvanje ne zadovoljava, daljnje ispitivanje izvedeno na sljedećem od
preostalih ispitnih komada iz točke 6.2. dajoljavajuće rezultate.

6.4.      Ispitivanje
otpornosti na vlagu

6.4.1.   Indeksi teškoće i ispitni
postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 7. Priloga 3.

6.4.2.   Potrebno je ispitati deset
kvadratnih komada iz ispitnih prozora dimenzija 300 × 300 mm.

6.4.3.   Interpretacija rezultata

6.4.3.1.
Za ispitivanje otpornosti na vlagu treba smatrati da daje zadovoljavajuće
rezultate ukoliko:

6.4.3.1.1.
na uzorcima nema pojave vidljive razgradnje poput mjehurića ili zamućenja

6.4.3.1.2.
i ukoliko propuštanje svjetla, izmjereno u skladu s točkom 9.1. Priloga 3.,
nije palo ispod 95% od vrijednosti prije ispitivanja, i dodatno, na staklima za
koja se primjenjuju zahtjevi za vozačevo vidno polje, nije manje od 70%.

6.4.4.   Nakon ispitivanja ispitne
komade treba držati najmanje 48 sati na temperaturi od 23 °C ± 2 °C i pri
relativnoj vlažnosti 50% ± 5%, te ih potom podvrgnuti ispitivanju padom kugle
mase 227 g, opisanom u točki 5. ovoga Priloga.

7.
OPTIČKE ZNAČAJKE

Za proizvode pomoću kojih se ostvaruje vozačevo vidno polje potrebno je
primijeniti zahtjeve određene u točki 9.1. Priloga 3.

7.1.
Interpretacija rezultata

Komplet uzoraka treba smatrati zadovoljavajućim ukoliko je ispunjen jedan od
sljedećih uvjeta:

7.1.1.   svi uzorci daju
zadovoljavajuće rezultate

7.1.2.   jedan uzorak daje
nezadovoljavajući rezultat, daljnji niz ispitnih komada daje zadovoljavajuće
rezultate.

8.
ISPITIVANJE VATROOTPORNOSTI

8.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 10. Priloga 3.

8.2.
Interpretacija rezultata

Ispitivanje je potrebno izvesti odvojeno na obje površine dvostrukog stakla.

Za ispitivanje vatrootpornosti se smatra da daje zadovoljavajući rezultat
ukoliko je brzina izgaranja manja od 110 mm/min.

8.2.1.   Komplet uzoraka smatra se
zadovoljavajućim za potrebe homologacije ukoliko je
ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

8.2.1.1.
svi uzorci daju zadovoljavajući rezultat

8.2.1.2.
jedan uzorak daje nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje
zadovoljavajuće rezultate.

9.
OTPORNOST NA KEMIJSKA SREDSTVA

9.1.      Indeksi
teškoće i ispitni postupak

Potrebno je primijeniti zahtjeve iz točke 11. Priloga 3.

Ispitivanja se obavljaju samo na uzorcima koji predstavljaju vanjsku stranu dvostrukog
stakla.

9.2.
Interpretacija rezultata

Komplet uzoraka smatra se prihvatljivim ukoliko je ispunjen jedan od sljedećih
uvjeta:

9.2.1.   svi uzorci daju
zadovoljavajuće rezultate

9.2.2.   jedan uzorak daje
nezadovoljavajući rezultat, drugi komplet uzoraka daje daje zadovoljavajuće
rezultate.

PRILOG 17.

MJERENJE VISINE ODSJEČKA
I POLOŽAJ TOČAKA UDARA

![]()

*Slika 1:* ODREĐIVANJE VISINE
ODSJEČKA »h«

Za sigurnosna stakla s jednostavnim zakrivljenjem visina odsječka je najveća visina h1

Za sigurnosna stakla s dvostrukim zakrivljenjem visina odsječka je najveća visina h1 + najveća visina h2

 ![]()

Slika 2:PROPISANE TOČKE UDARA ZA VJETROBRANSKA STAKLA

 ![]()

3(b) ravna ploča stakla

 ![]()

3(c) zakrivljena ploča stakla

Slike 3(a), 3(b) i 3(c): PROPISANE TOČKE UDARA
ZA PLOČE IZ JEDNOLIKO KALJENOG STAKA

Točke »2« prikazane na slikama 3(a), 3(b) i 3(c)
su primjeri za raspored točaka »2« propisanih u točki 2.5. Priloga 5.

PRILOG 18.

POSTUPAK ZA ODREĐIVANJE
ISPITNIH PODRUČJA NA VJETROBRANSKIM STAKLIMA VOZILA KATEGORIJE M1 U ODNOSUNA V-TOČKE

1.
POLOŽAJI V-TOČAKA

1.1       U tablicama
I i II prikazani su položaji V-točaka u odnosu na
R-točku (vidi Prilog 19. ovoga Pravilnika), kako su označene X-Y-Z-koordinatama
trodimenzionalnoga referentnog sustava.

1.2       Tablica
I sadrži osnovne koordinate za konstrukcijski kut naslona sjedala od 25°.
Pozitivan smjer za koordinate prikazan je na Slici 3. u ovome Prilogu.

Tablica 1

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| V-točke | a | b | c (d) |
| V1 | 68 mm | -5 mm | 665 mm |
| V2 | 68 mm | -5 mm | 589 mm |

1.3       Ispravak
za konstrukcijski kut naslona sjedala različit od 25°

1.3.1    Tablica II prikazuje
daljnje ispravke koji se vrše na X– i Z-koordinatama za svaku V-točku kada
konstrukcijski kut naslona sjedala nije 25°. Pozitivan smjer za koordinate
prikazan je na Slici 3. u ovome Prilogu.

Tablica 2

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kut naslona sjedala (°) | Vodoravne koordinate X | Vertikalne kte Z | Kut naslona sjedala (°) | Vodoravne koordinate X | Vertikalne koordinate Z |
| 5 | -186 mm | 28 mm | 23 | -18 mm | 5 mm |
| 6 | -177 mm | 27 mm | 24 | – 9 mm | 3 mm |
| 7 | -167 mm | 27 mm | 25 | 0 mm | 0 mm |
| 8 | -157 mm | 27 mm | 26 | 9 mm | -3 mm |
| 9 | -147 mm | 26 mm | 27 | 17 mm | -5 mm |
| 10 | -137 mm | 25 mm | 28 | 26 mm | -8 mm |
| 11 | -128 mm | 24 mm | 29 | 34 mm | -11 mm |
| 12 | -118 mm | 23 mm | 30 | 43 mm | -14 mm |
| 13 | '> -109 mm | 22 mm | 31 | 51 mm | -18 mm |
| 14 | – 99 mm | 21 mm | 32 | 59 mm | -21 mm |
| 15 | – 90 mm | 20 mm | 33 | 67 mm | -24 mm |
| 16 | – 81 mm | 18 mm | 34 | 76 mm | -28 mm |
| 17 | – 72 mm | 17 mm | 84 mm | -32 mm |
| 18 | – 62 mm | 15 mm | 36 | 92 mm | -35 mm |
| 19 | – 53 mm | 13 mm | 37 | < 100 mm | -39 mm |
| 20 | – 44 mm | 11 mm | 38 | 108 mm | -43 mm |
| 21 | – 35 mm | 9 mm | 39 | 115 mm | -48 mm |
| 22 | – 26 mm | 7 mm | 40 | 123 mm | -52 mm |

2.
ISPITNA PODRUČJA

2.1.      Polazeći od
V-točaka određuju se dva ispitna područja.

2.2.      »Ispitno
područje A« područje je na vanjskoj površini vjetrobranskog stakla određeno sa sjecištima
sljedeće četiri ravnine (vidi Sliku 1.):

(a) ravninom koja prolazi kroz V1 pod
kutom od 3° prema gore u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina 1)

(b) ravninom koja prolazi kroz V2 pod
kutom od 1° prema dolje u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina
2)

(c) vertikalnom ravninom koja prolazi kroz V1
i V2 pod kutom od 13° u lijevo u odnosu na
X-os kod vozila s upravljačem na lijevoj strani, odnosno u desno u odnosu na
X-os kod vozila s upravljačem na desnoj strani (ravnina 3)

(d) vertikalnom ravninom koja prolazi kroz V1
i V2 pod kutom od 20° u desno u odnosu na
X-os kod vozila s upravljačem na lijevoj strani, odnosno u lijevo u odnosu na
X-os kod vozila s upravljačem na desnoj strani (ravnina 4).

2.3.      »Ispitno
područje B« područje je vanjske površine vjetrobranskog stakla koje je određeno
sjecištima sljedeće četiri ravnine:

(a) ravninom koja prolazi kroz V1 pod
kutom od 7° prema gore u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina 5)

(b) ravninom koja prolazi kroz V2 pod
kutom od 5° prema dolje u odnosu na X-os i koja je usporedna s Y-osi (ravnina
6)

(c) vertikalnom ravninom koja prolazi kroz V1 i V2 pod kutom od 17° u lijevo u odnosu na X-os kod vozila s
upravljačem na lijevoj strani, odnosno u desno u odnosu na X-os kod vozila s
up s
upravljačem na desnoj strani (ravnina 7)

           avninom koja je simetrična ravnini 7 u odnosu na središnju uzdužnu ravninu
vozila (ravnina 8).

2.4.      »Reducirano
ispitno područje B« je područje B s izuzećem sljedećih područja(1)
(vidi slike 2. i 3.):

2.4.1.   ispitnog područja A određenog
u točki 2.2., proširenog u skladu s točkom 9.2.2.1. Priloga 3.

2.4.2.   po diskrecionoj odluci
proizvođača vozila može se primijeniti jednu od sljedeće dvije točke:

2.4.2.1.
bilo kojeg neprozirnog zatamnjenja, prema dolje omeđenog ravninom 1 i bočno s
ravninom 4 te njoj simetričnom ravninom s obzirom na uzdužnu središnju ravninu
vozila (ravnina 4’)

2.4.2.2.
bilo kojeg neprozirnog zatamnjenja, prema dolje omeđenog ravninom 1, uz uvjet
da je u području širine 300 mm sa središtem na središnjoj uzdužnoj ravnini
vozila i uz uvjet da je neprozirno zatamnjenje ispod traga ravnine 5 u području
koje je bočno omeđeno tragovima ravnina koje prolaze granicama segmenta(2)
širine 150 mm, usporedno s tragovima ravnina 4 i 4’

2.4.3.   bilo kojeg neprozirnog
zatamnjenja omeđenog sjecištem vanjske površine vjetrobranskog stakla:

(a) s ravninom nagnutom pod kutom od 4° prema dolje u odnosu na X-os, koja
prolazi kroz V2 i usporedna je sY-osi

(b) s ravninom 6

(c) s ravninama 7 i 8 ili s rubom vanjske površine vjetrobranskog stakla,
ukoliko sjecište ravnine 6 s ravninom 7 (ravnine 6 s ravninom 8) ne prolazi
vanjskom površinom vjetrobranskog stakla

2.4.4.   bilo kojeg neprozirnog
zatamnjenja omeđenog sjecištem vanjske površine vjetrobranskog stakla:

(a) s vodoravnom ravninom koja prolazi kroz V1
(ravnina 10)

(b) s ravninom 3(3)

(c) s ravninom 7(4) ili s rubom vanjske površine vjetrobranskog
stakla, ukoliko sjecište ravnine 6 s ravninom 7 (ravnine 6 s ravninom 8) ne
prolazi vanjskom površinom vjetrobranskog stakla

(d) s ravninom 9

2.4.5.   područja unutar širine od 25
mm od ruba vanjske površine vjetrobranskog stakla ili od bilo kojega
neprozirnog zatamnjenja; to područje ne smije narušavati prošireno ispitno područje
A.

\_\_\_\_\_\_\_
(1) Uz uzimanje u obzir činjenice da se
temeljne točke određene u točki 2.5. moraju nalaziti u prozirnom području.

(2)
Mjereno na vanjskoj strani vjetrobranskog stakla i na tragu ravnine 1.

(3)
Za drugu stranu vjetrobranskog stakla sa simetričnom ravninom s obzirom na
ravninu 3 i središnju uzdužnu ravninu vozila.

(4)
Za drugu stranu vjetrobranskog stakla s ravninom 8.

2.5.      Definicije
temeljnih točaka vjetrobranskog stakla (vidi sliku 3)

Temeljne točke su točke koje se nalaze na sjecištu vanjske površine
vjetrobranskog stakla i linija koje se prema naprijed zrakasto šire iz
V-točaka:

2.5.1.   gornja vertikalna temeljna
točka ispred V1 i 7° iznad vodoravnice (Pr1)

2.5.2.   donja vertikalna temeljna
točka ispred V2 i 5° ispod vodoravnice (Pr2)

2.5.3.   vodoravna temeljna točka
ispred V1 i 17° u lijevo (Pr3)

2.5.4.   tri dodatne temeljne točke,
simetrične točkama određenim u točkama 2.5.1. do 2.5.3. s obzirom na središnju
uzdužnu ravninu vozila (P’r1, P’r2, P’r3).

![](dodatni/356254.gif)

CL: trag središnje uzdužne ravnine vopan>

Pi: trag odgovarajuće ravnine (vidi tekst)

*Slika 1:* ISPITNO PODRUČJE »A«
(PRIMJER ZA VOZILO S UPRAVLJAČKOM NAPRAVOM NA LIJEVOJ STRANI)

![](dodatni/356255.gif)

CL: trag središnje uzdužne ravnine vozila

Pi: trag odgovarajuće ravnine (vidi tekst)

*Slika 2a:* REDUCIRANO ISPITNO
PODRUČJE »B« (PRIMJER ZA VOZILO S UPRAVLJAČKOM NAPRAVOM NA LIJEVOJ STRANI) –
GORNJE PODRUČJE ZATAMNJENJA KAKO JE ODREĐENO U TOČKI 2.4.2.2.

 ![](dodatni/356256.gif)

 CL: trag središnje uzdužne ravnine vozila

Pi: trag odgovarajuće ravnine (vidi tekst)

*Slika 2b:* REDUCIRANO ISPITNO
PODRUČJE »B« (PRIMJER ZA VOZILO S UPRAVLJAČKOM NAPRAVOM NA LIJEVOJ STRANI) –
GORNJE PODRUČJE ZATAMNJENJA KAKO JE ODREĐENO U TOČKI 2.4.2.1.

![](dodatni/356257.gif)

CL: trag središnje uzdužne ravnine vozila

Pri: temeljne točke

a, b, c, d: koordinate V-točaka (vidi tekst)

*Slika 3:* ODREĐIVANJE TEMELJNIH
TOČAKA (PRIMJER ZA VOZILO S UPRAVLJAČKOM NAPRAVOM NA LIJEVOJ STRANI)

PRILOG 19.

POSTUPAK ODREĐIVANJA
H-TOČKE I STVARNOGA KUTA TORZA ZA SJEDEĆE POLOŽAJE U MOTORNIM VOZILIMA

1.
SVRHA

Postupak opisan u ovome prilogu upotrebljava se za utvrđivanje položaja H-točke
i stvarnoga kuta torza za jedan od nekoliko sjedećih položaja u motornome
vozilu te za provjeru odnosa izmjerenih vrijednosti s konstrukcijskim
specifikacijama proizvođača vozila(1).

2.
DEFINICIJE

Za potrebe ovoga priloga:

2.1.      »Referentni
podaci« označavaju jednu ili više od sljedećih značajki sjedećega položaja:

2.1.1.   H-točku, R-točku te njihov
odnos

2.1.2.   stvarni kut torza i
konstrukcijski određen kut torza te njihov odnos.

2.2.
»Trodimenzionalna naprava za H-točku« (naprava 3 DH) označava napravu koja se
upotrebljava za određivanje H-točaka i stvarnih kutova torza. Ta je naprava
opisana u Dodatku 1. ovoga Priloga.

2.3.      »H-točka«
označava zglobno središte torza i bedra naprave 3 DH postavljene na sjedalo
vozila u skladu s postupkom opisanim u niže navedenoj točki 3. H-točka se
nalazi u središtu središnje crte naprave koja se nalazi između vidljivih oznaka
H-točke sa svake strane naprave 3 DH. H-točka teoretski odgovara R-točki (za
dopuštena odstupanja vidi niže navedenu točku 3.2.2). Kad se jednom odredi u
skladu s postupkom opisanim u točki 4., smatra se da je H-točka nepomična u
odnosu na strukturu sjedišta sjedala te da se s njim kreće pri namještanju
sjedala.

\_\_\_\_\_
(1) U svakome sjedećem položaju, osim
prednjih sjedala, u kojemu se H-točka'>točka
ne može odreiti uporabom trodimenzionalne naprave za točku H ili drugim
postupcima, po diskrecijskoj odluci tijela za >homologaciju
može se kao referentna točka uzeti R-točka koju navodi proizvođač vozila.

2.4.      »R-točka« ili
»referentna točka sjedala« označava točku koju je za svaki sjedeći položaj
konstrukcijski odredio proizvođač vozila i koja je utvrđena u odnosu na
trodimenzionalni referentni sustav.

2.5.      »Crta torza«
označava središnju crtu mjernoga ticala naprave 3 DH s ticalom u krajnjem
stražnjem položaju.

2.6.      »Stvarni kut
torza« označava kut mjeren kutomjerom za leđni kut naprave 3 DH između
vertikalne crte kroz H-točku i crte torza. Stvarni kut torza teoretski odgovara
konstrukcijski određenu kutu torza (za dopuštena odstupanja vidi niže navedenu
točku 3.2.2.).

2.7.
»Konstrukcijski određen kut torza« označava kut mjeren između vertikalne crte
kroz R-točku i crte torza u položaju koji odgovara konstrukcijski određenome
položaju naslona sjedala prema podacima proizvođača vozila.

2.8.      »Središnja
ravnina putnika« (CPO) označava središnju ravninu naprave 3 DH postavljene na
svaki označeni sjedeći položaj; predstavljena je koordinatom H-točke na osi Y.
Za pojedinačna sjedala središnja se ravnina sjedala poklapa sa središnjom
ravninom putnika. Za ostala sjedala središnju ravninu putnika određuje
proizvođač.

2.9.
»Trodimenzionalni referentni sustav« označava sustav opisan u Dodatku 2. ovoga
Priloga.

2.10.    »Referentne oznake« su
fizičke točke (provrti, površine, oznake ili udubine) na tijelu vozila prema
podacima proizvođača vozila.

2.11.    »Mjerni položaj vozila«
označava položaj vozila određen koordinatama referentnih oznaka u
trodimenzionalnome referentnom sustavu.

3.
ZAHTJEVI

3.1.      Navođenje
podataka

Za svaki sjedeći položaj za koji se zahtijevaju referentni podaci u svrhu
potvrđivanja sukladnosti s odredbama ovoga Pravilnika, u obrascu navedenome u
Dodatku 3. ovoga Priloga moraju se navesti svi ili odgovarajuće odabrani od
dolje navedenih podataka:

3.1.1.   koordinate R-točke u odnosu
na trodimenzionalni referentni sustav

3.1.2.   konstrukcijski određen kut
torza

3.1.3.   svi podaci potrebni za
namještanje sjedala (ako su namjestiva) u mjerni
položaj naveden u točki 4.3. niže.

3.2.      Odnos između
mjerenih podataka i konstrukcijski određenih specifikacija

3.2.1.   Koordinate H-točke i
vrijednost stvarnoga kuta torza dobivene postupkom navedenim u točki 4. niže
moraju se usporediti s koordinatama R-točke i vrijednošću konstrukcijski
određenog kuta torza prema podacima proizvođača.

3.2.2.   Relativni položaji R-točke i
H-točke te odnos između konstrukcijski određenoga i stvarnoga kuta torza
smatrat će se zadovoljavajućim za razmatrani sjedeći položaj ako H-točka,
određena svojim koordinatama, leži unutar kvadrata s vodoravnom i okomitom
stranicom od 50 mm čije se dijagonale sijeku u R-točki i ako se stvarni kut
torza nalazi unutar 5° u odnosu na konstrukcijski određeni kut torza.

3.2.3.   Ako su ti uvjeti ispunjeni,
R-točka i konstrukcijski određeni kut torza navode se za potvrđivanje
sukladnosti s odredbama ovoga Pravilnika.

3.2.4.   Ako H-točka ili stvarni kut
torza ne zadovoljava zahtjeve iz prethodne točke 3.2.2, H-točka i stvarni kut
torza moraju se odrediti još dva puta (ukupno tri puta). Ako rezultati dviju od
te tri provjere zadovoljavaju zahtjeve, primjenjuju se uvjeti iz prethodne
točke 3.2.3.

3.2.5.   Ako rezultati dviju od tri
provjere navedene u prethodnoj točki 3.2.4. ne zadovoljavaju zahtjeve iz točke
3.2.2. ili ako se provjera ne može provesti jer proizvođač vozila nije dostavio
podatke o položaju R-točke ili o konstrukcijski određenom kutu torza,
upotrebljava se srednji položaj tih triju određenih točaka ili prosječna
vrijednost triju izmjerenih kutova, i te se dvije vrijednosti smatraju
primjenjivima u svim slučajevima kad ovaj Pravilnik upućuje na R-točku ili na
konstrukcijski određen kut torza.

4.
POSTUPAK ODREĐIVANJA H-TOČKE I STVARNOGA KUTA TORZA

4.1.      Vozilo se
prema uputama proizvođača prethodno kondicionira na
temperaturi od 20 °C ± 10 °C, kako bi materijal sjedala postigao sobnu
temperaturu. Ako sjedalo koje se ispituje prethodno nije bilo upotrebljavano na
njega se postavlja osoba ili naprava težine od 70 do 80 kg u trajanju dva puta
po jednu minutu da bi se prilagodile obloge sjedišnog dijela i naslona sjedala.
Na zahtjev proizvođača svi dijelovi sjedala mogu ostati neopterećeni najmanje
30 minuta prije postavljanja naprave 3 DH.

4.2.  &nbbsp   Vozilo mora
biti u mjernome položaju određenom u prethod­noj
točki 2.11.

4.3.      Ako je
sjedalo namjestivo, postavlja se u krajnji stražnji
uobičajeni položaj za vožnju prema podacima proizvođača, pri čemu se uzima u
obzir samo uzdužno namještanje sjedala, bez namještanja sjedala za svrhe
različite od uobičajena položaja za vožnju. Sjedalo koje je namjestivo
i u drugim smjerovima (po visini, nagibu, kut naslona itd.)
postavlja se u položaj koji je odredio proizvođač vozila. Ovješena sjedala
blokiraju se u uobičajenu položaju za vožnju prema podacima proizvođača kako bi
se spriječilo njihovo pomicanje u okomitome smjeru.

4.4.      Površina
sjedala koja je u dodiru s napravom 3 DH prekriva se pamučnom tkaninom dovoljne
veličine i odgovarajuće strukture, opisanom kao čista pamučna tkanina s 18,9
vlakana po cm2 i težinom od 0,228 kg/m2, ili pletenim
ili netkanim proizvodom istovrijednih svojstava.

Ako se ispitivanje provodi na sjedalu izvan vozila, pod na kojemu je sjedalo
smješteno mora imati iste bitne značajke(2) kao i podnica vozila u
kojemu je predviđena uporaba sjedala.

4.5       Sjedalo
i poleđina naprave 3 DH postavljaju se tako da se središnja ravnina putnika
(CPO) poklapa sa središnjom ravninom naprave 3 DH. Na zahtjev proizvođača,
naprava 3 DH može se pomaknuti prema unutra u odnosu na CPO ako je naprava 3 DH
smještena toliko prema van da rub sjedala ne dopušta izravnanje naprave 3 DH.

4.6.      Sklopovi
stopala i donjega dijela noge pričvršćuju se na sklop sjedne plohe pojedinačno
ili uporabom T-šipke i sklopa donjega dijela noge. Crta kroz vidne oznake
H-točke mora biti uspored­na s podom i okomita na
uzdužnu središnju ravninu sjedala.

\_\_\_\_\_\_
(2) Kut kosine, razlika visine postavljanja
sjedala, tkanje površine itd.

4.7
Namjestiti položaj stopala i noge naprave 3 DH kako slijedi:

4.7.1.   Vozačko i prednje vanjsko
sjedalo

4.7.1.1.
Sklopovi stopala i noge moraju se pomaknuti prema naprijed tako da stopala
zauzmu prirodan položaj na podu, po potrebi između papučica. Ako je moguće,
lijevo se stopalo mora smjestiti na približno istu udaljenost lijevo od
središnje ravnine naprave 3 DH kao i desno stopalo nadesno. Libela za provjeru
poprečnoga položaja naprave 3 DH namješta se, ako je potrebno, u vodoravan
položaj ponovnim namještanjem sjedne plohe ili namještanjem sklopova noge i
stopala prema natrag. Crta koja prolazi kroz vidne oznake H-točke mora se
održavati okomitom na središnju uzdužnu ravninu sjedala.

4.7.1.2.
Ako se lijeva noga ne može držati usporedno s desnom i ako se lijevo stopalo ne
može uprijeti na konstrukciju vozila, lijevo se stopalo pomiče dok ne dođe u
dodir s konstrukcijom. Mora se održavati poravnanje vidnih oznaka.

4.7.2.   Stražnja vanjska sjedala

Za stražnja sjedala ili pomoćna sjedala noge se postavljaju prema podacima
proizvođača. Ako se stopala tada nalaze na dijelovima poda koji su u različitim
razinama, stopalo koje prvo dođe u dodir s prednjim sjedalom upotrebljava se
kao polazište a drugo stopalo postavlja se tako da poprečna libela naprave
postavljene na sjedalu pokazuje vodoravnost.

4.7.3.   Ostala sjedala

Izvodi se opći postupak naveden u prethodnoj točki 4.7.1 osim stopala koja se
namještaju prema podacima proizvođača.

4.8.      Postave se
utezi donjega dijela nogu i bedara a naprava 3 DH ponovo se poravnava.

4.9.      Naslon
sjedala nagne se prema naprijed do prednjega graničnika i naprava 3 DH se
odmakne pomoću T-poluge od naslona sjedala. Napravu 3 DH treba ponovno namjesti
na sjedalo na jedan od ovih načina:

4.9.1.   ako naprava 3 DH teži
klizanju unatrag upotrebljava se sljedeći postupak: pustiti da se naprava 3 DH
pomakne unatrag do rasterećenja T-poluge, tj. dok sjedna ploha ne dođe u dodir s naslonom. Po potrebi ponovno
namjestiti nižu nogu.

4.9.2.   ako naprava 3 DH ne teži
klizanju unatrag, upotrebljava se sljedeći postupak: naprava 3 DH pomiče se
unatrag djelovanjem vodoravne sile na T-polugu prema natrag dok sjedna ploha ne dođe u dodir s naslonom (vidi Sliku 2.
Dodatka 1. ovoga Priloga).

4.10.    Silom od 100 ± 10 N
djeluje se na sklop naslona i sjedne plohe naprave 3 DH u sjecištu kvadranta
kuta kuka i kućišta T-poluge. Djelovanje sile održava se u smjeru crte koja
prolazi duž gornjega sjecišta do točke neposredno iznad kućišta bedrene poluge
(vidi Sliku 2. iku 2. Dodatka 1. ovo Priloga). Zatim se leđna ploha pažljivo vrati na
naslon sjedala. U nastavku postupka treba paziti da se spriječi pomicanje
naprave 3 DH prema naprijed.

4.11.    Postavi se desni i
lijevi uteg donjega dijela torza i zatim, naizmjenično, osam utega za trup.
Pritom se održava poravnanje naprave 3 DH.

4.12.    Leđna se ploha nagne
prema naprijed da bi se smanjilo opterećenje na naslonu sjedala. Napravu 3 DH
treba zanjihati s jedne na drugu stranu u luku od 10° (5° na svaku stranu od
središnje ravnine) u tri potpuna ciklusa kako bi se uklonilo svako preostalo
trenje između naprave 3 DH i sjedala.

Tijekom njihanja T-poluga naprave 3 DH može težiti odstupanju od vodoravnoga i
okomitoga poravnanja. Stoga se T-poluga tijekom njihanja naprave mora
zadržavati primjenom odgovarajućega bočnog opterećenja. Pri zadržavanju
T-poluge i pomicanju naprave 3 DH potrebno je voditi računa da ne dođe do nehotičnih
vanjskih opterećenja u okomitome smjeru te u smjerovima naprijed i natrag.

Stopala naprave 3 DH ne smiju se zadržavati ni držati u tome dijelu postupka.
Ukoliko stopala promjene položaj potrebni ih je ostaviti u tom položaju.

Leđna se ploha pažljivo vraća na naslon sjedala te se provjeri jesu li obje
libele u nultome položaju. Ako su se stopala pomaknula tijekom njihanja naprave
3 DH, moraju se vratiti u prvobitni položaj na sljedeći način:

stopala se naizmjenično podižu od poda koliko je najmanje potrebno da nema
daljnjeg vidljivog pomicanja stopala; tijekom toga podizanja treba biti moguće
slobodno okretanje stopala te se ne smije djelovati silom prema naprijed ili
bočno; kad se svako stopalo postavi natrag u svoj donji položaj peta mora
dodirivati dio konstrukcije koji je za to predviđen.

Provjeri se nulti položaj poprečne libele; prema potrebi, na gornji dio leđne
plohe djeluje se bočnom silom koliko je potrebno da se na sjedalu izravna sjedna ploha naprave 3 DH.

4.13.    Držeći T-polugu kako bi
se spriječilo pomicanje prema naprijed naprave 3 DH na sjedištu sjedala,
nastavlja se kako slijedi:

(a)
leđna se ploha vrati na naslon sjedala;

(b)       naizmjenično
se djeluje vodoravnom silom koja ne prelazi 25 N, usmjerenom prema natrag, na
leđnu polugu približno na visini središta utega torza, dok kutomjer kuta kuka
ne pokaže da je nakon prestanka djelovanja sile postignuto ustaljeno stanje.
Potrebno je osigurati da na napravu 3 DH ne djeluje vanjska sila prema dolje
ili bočno. Ako je potrebno dodatno namještanje naprave 3 DH, leđna se ploha
zakrene prema naprijed, izvrši se poravnanje i ponovi se postupak počevši od
točke 4.12.

4.14.    Provedu se sva mjerenja:

4.14.1. izmjere se koordinate H-točke u odnosu
na trodimenzionalni referentni sustav

4.14.2. stvarni kut torza očita se na kutomjeru
kuta nagiba leđa na napravi 3 DH, pri čemu je sonda u svojemu krajnjem
stražnjem položaju.

4.15.    Ako se želi ponovno
započeti postavljanje naprave, sklop sjedala treba ostati neopterećen najmanje
30 minuta prije početka postavljanja. Napravu 3 DH ne treba ostavljati na
sklopu sjedala dulje od vremena potrebnoga za provođenje ispitivanja.

4.16.    Ako se sjedala u istome
redu mogu smatrati istima (klupa, istovjetna sjedala itd.),
za svaki se red sjedala određuje samo jedna H-točka i jedan stvarni kut torza,
pri čemu se naprava 3 DH opisana u Dodatku 1. ovoga priloga postavlja na mjesto
za koje se smatra da predstavlja mjesto za cijeli red. To mjesto treba biti:

4.16.1  za prednji red, vozačevo sjedalo

4.16.2  za stražnji red ili redove, vanjsko
sjedalo.

PRILOG 19. – DODATAK 1

OPIS TRODIMENZIONALNE
NAPRAVE ZAH-TOČKU \* (NAPRAVA 3DH)

1.
LEĐNA I SJEDNA PLOHA

Leđna i sjedna ploha izrađene su od armirane plastike
i metala. One predstavljaju ljudski torzo i bedra te su okretljivo spojene u
H-točki. Na mjerno ticalo torza, okretno u H-točki, pričvršćen je kutomjer za
mjerenje stvarnoga kuta torza. Namjestiva bedrena
šipka, pričvršćena na sjednu plohu, predstavlja središnju crtu bedara i služi
kao osnovna crta kutomjera za kut kuka.

\_\_\_\_\_\_
\* Za detalje o konstrukciji
naprave 3 DH upućuje se na Society  of Automotive Engineers (SAE), 4SAE), 400 Commonwealth
Drive, Warrendale, Pennsyllvania 15096, United States of America

Naprava
odgovara onoj opisanoj u normi ISO 6549-1980.

2.
ELEMENTI TIJELA I NOGU

Donji dijelovi nogu povezani su sa sklopom sjedne plohe na T-polugi koja spaja koljena i koja je bočni produžetak namjestive bedrene šipke. Na donjemu dijelu nogu ugrađeni
su kutomjeri za mjerenje kutova koljena. Sklopovi cipela i stopala umjereni su
za mjerenje kuta stopala. Za poravnavanje naprave u prostoru upotrebljavaju se
dvije libele. Utezi za dijelove tijela nalaze se u odgovarajućim težištima,
kako bi nastalo utiskivanje sjedala koje bi prouzročio muškarac težine 76 kg.
Svi spojevi naprave 3 DH provjeravaju se u svrhu utvrđivanja pokretljivosti bez
ikakvog mjerljivog trenja.

![](dodatni/356258.gif)

*Slika 1:* NAZIVI SASTAVNIH
DIJELOVA NAPRAVE 3 DH

![](dodatni/356259.gif)

*Slika 2:* MJERE DIJELOVA NAPRAVE
3DH I RASPOREDOPTEREĆENJA

PRILOG 19. – DODATAK 2

TRODIMENZIONALNI
REFERENTNI SUSTAV

1.
Trodimenzionalni referentni sustav određen je s tri pravokutne ravnine, kako ih
je odredio proizvođač vozila (vidi sliku)\*.

2.
Mjerni je položaj vozila utvrđen postavljanjem vozila na nosivu površinu, tako
da koordinate referentnih oznaka odgovaraju vrijednostima koje je naveo
proizvođač.

3.
Koordinate R-točke i H-točke određene su u odnosu na referentne oznake prema
podacima proizvođača vozila.

\_\_\_\_
\* Referentni sustav odgovara
normi ISO 4130-1978.

![](dodatni/356260.gif)

*Slika:* TRODIMENZIONALNI
REFERENTNI SUSTAV

PRILOG 19. – DODATAK 3

REFERENTNI PODACI KOJI
SE ODNOSENA SJEDEĆE POLOŽAJE

1.
KODIRANJE REFERENTNIH PODATAKA

Referentni podaci popisani su redom za svaki sjedeći položaj. Sjedeći su
položaji određeni dvoznamenkastim kodom. Prvi je znak arapski broj koji
označava red sjedala, brojeći od prednjega do stražnjega dijela vozila. Drugi
znak je veliko slovo koje označuje mjesto sjedećega položaja u redu, gledajući
u smjeru kretanja vozila prema naprijed; upotrebljavaju se ova slova:

L = lijevo
      C =
srednje
         R = desno.

2.
OPIS MJERNOGA POLOŽAJA VOZILA

2.1.      Koordinate
referentnih oznaka:

X
....................................................................................................

Y
..........................................................................................................

Z
..............................................................................................

3.
POPIS REFERENTNIH PODATAKA

3.1.      Sjedeći
položaj:
.............................................................................

3.1.1.   Koordinate »R«-točke:

X
....................................................................................................

Y
....................................................................................................

Z
....................................................................................................

3.1.2.   Konstrukcijski određeni kut
torza: ............................................

3.1.3.   Podaci za namještanje
sjedala\* ..................................................

vodoravno:
....................................................................................

okomito:
........................................................................................

kutno: ............................................................................................

kut torza:
.......................................................................................

Napomena: Navesti referentne podatke za ostale sjedeće položaje u točkama 3.2,
3.3, itd.

PRILOG 20.

PROVJERA SUKLADNOSTI
PROIZVODNJE

1.
DEFINICIJE

Za potrebe ovoga Priloga:

1.1.      »tip
proizvoda« označava sva stakla s istim glavnim značajkama

1.2.      »razred
debljine« označava sva stakla iste debljine sastavnih dijelova unutar
dopuštenih odstupanja

1.3.      »tvornica«
označava sve proizvodne pogone jednoga ili više tipova stakala, ustanovljene na
istom mjestu; može uključivati razne proizvodne linije

1.4.      »smjena«
označava period proizvodnje na istoj proizvodnoj liniji tijekom dnevnog radnog
vremena

1.5.      »proizvodna
serija« označava kontinuirani period proizvodnje istog tipa proizvoda na istoj
proizvodnoj liniji

1.6.      »Ps« označava broj stakala istoga tipa proizvoda,
proizvedenih u istoj smjeni

1.7.      »Pr« označava
broj stakala istoga tipa proizvoda, proizvedenih u istoj proizvodnoj seriji.

2.
ISPITIVANJA

Stakla treba podvrgnuti sljedećim ispitivanjima:

2.1.      Kaljena
vjetrobranska stakla:

2.1.1.   ispitivanje fragmentacije u
skladu sa zahtjevima iz točke 2. Priloga 4.

2.1.2.   mjerenje propuštanja svjetla
u skladu sa zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

2.1.3.   ispitivanje optičkog
izobličenja u skladu sa zahtjevima iz točke 9.2. Priloga 3.

2.1.4.&nbsp4.   ispitivanje razdvajanja
seundarne slike u skladu sa zahtjevima iz točke 9.3. Priloga 3.

<2.2.      Jednoliko
kaljena stspan>

2.2.1.   ispitivanje fragmentacije u
skladu sa zahtjevima iz točke 2. Priloga 5.

2.2.2.   mjerenje propuštanja svjetla
u skladu sa zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

2.2.3.   za stakla koja se koriste kao
vjetrobranska stakla:

2.2.3.1.
ispitivanje optičkog izobličenja u skladu sa zahtjevima iz točke 9.2. Priloga
3.

2.2.3.2.
ispitivanje razdvajanja sekundarne slike u skladu sa zahtjevima iz točke 9.3.
Priloga 3.

2.3.      Obična
slojevita i staklenoplastična vjetrobranska stakla:

2.3.1.   ispitivanje udarom modela
glave u skladu sa zahtjevima iz točke 3. Priloga 6.

2.3.2.   ispitivanje udarom kugle mase
2260 g u skladu sa zahtjevima iz točke 4.2. Priloga 6. i točke 2.2. Priloga 3.

2.3.3.   ispitivanje otpornosti na
visoku temperaturu u skladu sa zahtjevima iz točke 5. Priloga 3.

2.3.4.   mjerenje propuštanja svjetla
u skladu sa zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

2.3.5.   ispitivanje optičkog
izobličenja u skladu sa zahtjevima iz točke 9.2. Priloga 3.

2.3.6.   ispitivanje razdvajanja
sekundarne slike u skladu sa zahtjevima iz točke 9.3. Priloga 3.

2.3.7.   Samo za staklenoplastična
vjetrobranska stakla:

2.3.7.1.
ispitivanje otpornosti na abraziju u skladu sa zahtjevima iz točke 2.1. Priloga
9.

2.3.7.2.
ispitivanje otpornosti na vlagu u skladu sa zahtjevima iz točke 3. Priloga 9.

2.3.7.3.
ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa zahtjevima iz točke 11.
Priloga 3.

2.4.      Obična
slojevita stakla i staklenoplastična stakla osim
vjetrobranskih stakala:

2.4.1.   ispitivanje udarom kugle mase
227 g u skladu sa zahtjevima iz točke 4. Priloga 7.

2.4.2.   ispitivanje otpornosti na
visoku temperaturu u skladu sa zahtjevima iz točke 5. Priloga 3.

2.4.3.   mjerenje propuštanja svjetla
u skladu sa zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

2.4.4.   Samo za staklenoplastična
stakla:

2.4.4.1.
ispitivanje otpornosti na abraziju u skladu sa zahtjevima iz točke 2.1. Priloga
9.

2.4.4.2.
ispitivanje otpornosti na vlagu u skladu sa zahtjevima iz točke 3. Priloga 9.

2.4.4.3.
ispitivanje otpornosti na kemijska sredstva u skladu sa zahtjevima iz točke 11.
Priloga 3.

2.4.5.   Prethodno navedene uvjete
treba smatrati ispunjenima ukoliko su odgovarajuća ispitivanja izvedena na
vjetrobranskim staklima istoga sastava.

2.5.      Obrađena
slojevita vjetrobranska stakla

2.5.1.   Dodatno ispitivanjima
navedenima u prethodnoj točki 2.3. ovoga Priloga, izvodi se ispitivanje
fragmentacije u skladu sa zahtjevima iz točke 4. Priloga 8.

2.6.      Stakla s
plastičnim prevlakama

Dodatno ispitivanjima opisanima raznim točkama ovoga Priloga, potrebno je
izvesti sljedeća ispitivanja:

2.6.1.   ispitivanje otpornosti na
abraziju u skladu sa zahtjevima iz točke 2.1. Priloga 9.

2.6.2.   ispitivanje otpornosti na
vlagu u skladu sa zahtjevima iz točke 3. Priloga 9.

2.6.3.  ;  ispitivanje otpornosti na
kemijsk sredstva u skladu sa zahtjevima iz točke 11. Priloga 3.

2.7.      Dvostruka
stakla

Potrebno je izvesti ispitivanja opisana u ovome Prilogu za svaku sastavnu ploču
dvostrukog stakla, s istom učestalošću i s istim zahtjevima.

2.8.      Kruta
plastična stakala izuzev vjetrobranskih

2.8.1.   ispitivanje udarom kugle mase
227 g u skladu sa zahtjevima iz točke 5. Priloga 14.

2.8.2.   mjerenje propuštanja svjetla
u skladu sa zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

2.8.3.   ispitivanje otpornosti na
abraziju u skladu sa zahtjevima iz točke 6.1. Priloga 14.

2.8.4.   ispitivanje poprečnim
zarezivanjem u skladu sa zahtjevima iz točke 6.3. Priloga 14.

Napomena: ispitivanje iz točke 2.8.2. se primjenjuje samo ako će staklo biti
korišteno na mjestu gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.

Ispitivanje iz točke 2.8.4. izvodi se na uzorcima koji nisu bili ispitani u
skladu sa zahtjevima iz točke 6.2. Priloga 14.

2.9.      Savitljiva
plastična stakla izuzevši vjetrobranskih

2.9.1.   ispitivanje udarom kugle mase
227 g u skladu sa zahtjevima iz točke 4. Priloga 15.

2.9.2.   mjerenje propuštanja svjetla
u skladu sa zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

Napomena: ispitivanje iz točke 2.9.2. se primjenjuje samo ako će staklo biti
korišteno na mjestu gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.

2.10.    Kruta plastična
dvostruka stakla

2.10.1. ispitivanje udarom kugle mase 227 g u
skladu sa zahtjevima iz točke 5. Priloga 16.

2.10.2. mjerenje propuštanja svjetla u skladu sa
zahtjevima iz točke 9.1. Priloga 3.

Napomena: ispitivanje iz točke 2.10.2. se primjenjuje samo ako će staklo biti
korišteno na mjestu gdje postoje zahtjevi za vozačevo vidno polje.

3.
UČESTALOST I REZULTATI
ISPITIVANJA

3.1.      Ispitivanje
fragmentacije

3.1.1.   Ispitivanja

3.1.1.1.
Prvi niz ispitivanja podrazumijevajući lom u svakoj točki udara određenoj ovim
Pravilnikom treba izvesti na početku proizvodnje svakog novog tipa stakla kako
bi se odredile najnepovoljnije točke loma. Rezultate ispitivanja je potrebno
zabilježiti.

Međutim, za kaljena vjetrobranska stakla prvi niz ispitivanja je potrebno
izvesti samo ako je godišnja proizvodnja tog tipa stakla veća od 200 komada.

3.1.1.2.
Tijekom proizvodne serije treba izvesti provjeru upotrebom točaka loma
određenih u točki 3.1.1.1.

3.1.1.3.
Provjeru treba izvršiti na početku svake proizvodne serije ili sljedeći promjenu
boje.

3.1.1.4.
Tijekom proizvodne serije potrebno je izvršiti provjere sa sljedećom najmanjom
učestalošću:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Kaljena vjetrobranska stakla | Jednoliko kaljena stakla osim vjetrobranskih | Obrađena slojevita vjetrobranska stakla |
| Ps ≤ 200: jedna po proizvodnoj seriji | Pr ≤ 500: jedna po smjeni | 0,1% po tipu |
| Ps > 200: jedna provjera svaka četiri sata proizvodnje | Pr > 500: dvije po smjeni |  |

3.1.1.5.
Provjeru treba izvršiti na kraju proizvodne serije na jednom od posljednje
proizvedenih stakala.

3.1.1.6.
Za Pr < 20 potrebno je izvršiti samo jedno ispitivanje fragmentacije po
proizvodnoj seriji.

3.1.2.   Rezultati

Sve rezultate potrebno je zabilježiti, uključujući rezultate bez trajnog zapisa
uzorka fragmentacije.

Dodatno, ispitivanje s trajnim zapisom uzorka fragmentacije potrebno je
izraditi jednom po smjeni izuzev za Pr  500. U tom slučaju treba izraditi
samo jedno ispitivanje s trajnim zapisom uzorka fragmentacije po proizvodnoj
seriji.

3.2.      Ispitivanje
modelom glave

3.2.1.   Ispitivanja

Potrebno je izvršiti provjere na uzorcima od najmanje 0,5% dnevne proizvodnje slojevitih
vjetrobranskih stakala na jednoj proizvodnoj liniji. Ispituje se najviše 15
vjetrobranskih stakala dnevno.

Odabirom uzoraka treba zastupiti proizvodnju raznih tipova vjetrobranskih
stakala.

U dogovoru s tijelom nadležnim za homologaciju ta
ispitivanja mogu se zamijeniti s ispitivanjem udarom kugle mase 2260 g (vidi
daljnju točku 3.3.). U svakom slučaju potrebno je izvršiti ispitivanja modelom
glave na najmanje dva uzorka godišnje za svaki razred debljine.

3.2.2.   Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

3.3.      Udar kugle
mase 2260 g

3.3.1.   Ispitivanja

Provjeru treba izvršiti najmanje jednomm mjesečno za svaki razred debljine.

3.3.2.   Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

3.4.      Udar kugle
mase 227 g

3.4.1.   Ispitivanja

Ispitni komadi trebaju biti odrezani iz uzoraka. Međutim, iz praktičnih razloga
ispitivanja mogu biti izvedena na gotovim proizvodima ili njihovim dijelovima.

Ispitivanja je potrebno izvesti na uzorku od najmanje 0,5% proizvodnje jedne
smjene, na najviše 10 uzoraka dnevno.

3.4.2.   Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

3.5.      Ispitivanje
otpornosti na visoku temperaturu

3.5.1.   Ispitivanja

Ispitni komadi trebaju biti odrezani iz uzoraka. Međutim, iz praktičnih razloga
ispitivanja mogu biti izvedena na gotovim proizvodima ili njihovim dijelovima.
Izabiru se tako da svi međuslojevi budu ispitani
proporcionalno njihovoj uporabi.

Provjeru treba izvesti na najmanje tri uzorka po boji međusloja,
uzeta iz dnevne proizvodnje.

3.5.2.   Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

3.6.      Propuštanje
svjetla

3.6.1.   Ispitivanja

Za ovo ispitivanje je potrebno dostaviti reprezentativne uzorke toniranih
dovršenih proizvoda.

Provjera se vrši najmanje na početku svake proizvodne serije ukoliko postoje
bilo kakve promjene značajki stakla koje utječu na rezultate ispitivanja.

Stakla s normalnim propuštanjem svjetla mjerenim tijekom homologacijskih
ispitivanja ne manjim od 80% za vjetrobranska stakla i ne manjim od 75% za
ostala stakla, i stakla čiji je simbol V (vidi točku 5.5.2. ovoga Pravilnika)
izuzimaju se iz ovog ispitivanja.

Alternativno, za kaljena stakla, dobavljač stakla može dostaviti certifikat o
usklađenosti s prethodno navedenim zahtjevima.

3.6.2.   Rezultati

Potrebno je zapisati vrijednost propuštanja svjetla. Dodatno, za vjetrobranska
stakla s neprozirnim zatamnjenjima, potrebno je provjeriti na crtežima
definiranima u točki 3.2.1.2.2.4. ovoga Pravilnika da li su takvi pojasi izvan područja B ili područja I, ovisno o kategoriji
vozila za koje je vjetrobransko staklo namijenjeno. Svako neprozirno
zatamnjenje mora biti u skladu s odredbama sadržanim u Prilogu 18.

3.7.      Optičko
izobličenje i razdvajanje sekundarne slike

3.7.1.   Ispitivanja

Svako vjetrobransko staklo treba pregledati radi utvrđivanja postojanja
vidljivih grešaka. Dodatno, korištenjem postupka navedenog u ovom Pravilniku
ili bilo kojeg drugoga koji daje slične rezultate, potrebno je izvršiti
mjerenja u raznim područjima vidljivosti sa sljedećom najmanjom učestalošću:

ukoliko je Ps  200, jedan uzorak po smjeni

ili, ukoliko je Ps > 200, dva uzorka po smjeni

ili 1% od cjelokupne proizvodnje, uzorci se odabiru tako da se zastupi
cjelokupna proizvodnja.

3.7.2.   Rezultati

Sve rezult rezultate je potrebno zabilježiti./p>

3.8.&nbbsp     Ispitivanje
otpornosti na abraziju

3.8.1.   Ispitivanja

Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo stakla s plastičnom prevlakom, staklenoplastična stakla i plastična stakla. Vrši se
najmanje jedna provjera mjesečno po tipu materijala plastične prevlake ili
plastičnog materijala.

3.8.2.   Rezultati

Potrebno je zabilježiti rezultate mjerenja raspršenja svjetla.

3.9.      Ispitivanje
otpornosti na vlagu

3.9.1.   Ispitivanja

Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo stakla s plastičnom prevlakom i staklenoplastična stakla. Vrši se najmanje jedna provjera
mjesečno po tipu materijala plastične prevlake ili plastičnog materijala.

3.9.2.   Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

3.10.    Ispitivanje otpornosti
na kemijska sredstva

3.10.1. Ispitivanja

Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo stakla s plastičnom prevlakom, staklenoplastična stakla i plastična stakla. Vrši se
najmanje jedna provjera mjesečno po tipu materijala plastične prevlake ili
plastičnog materijala.

3.10.2. Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

3.11.    Ispitivanje poprečnim
zarezivanjem

3.11.1. Ispitivanja

Za ovo ispitivanje dostavljaju se samo kruta plastična stakla s abrazijski
otpornom plastičnom prevlakom. Vrši se najmanje jedna provjera tjedno po tipu
plastičnog materijala i njegove prevlake, na uzorcima koji nisu bili podvrgnuti
ispitivanju na simulirane uvjete starenja (točka 6.2. Priloga 14.)

Ispitivanje na uzorcima koji su bili izloženi simuliranim uvjetima starenja
izvodi se svaka tri mjeseca.

3.11.2. Rezultati

Sve rezultate je potrebno zabilježiti.

(Prilog 21.)

Pravilnik, NN 143/2005-2702
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)