## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-4510/2004 od 8. studenoga 2006.

### NN 130/2006 (29.11.2006.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-4510/2004 od 8. studenoga 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2915**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Agata Račan,
Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković,
rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s
Ustavom, na sjednici održanoj 8. studenoga 2006. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom članaka 66. i 67. Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za
vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine (»Narod­ne novine« broj 92/96.,
39/99. i 42/99. – ispravak, 92/99., 43/00., 131/00., 27/01., 65/01., 118/01.,
80/02., 81/02. – ispravak), te članka 2. stavka 2. i članka 7. Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme
jugoslavenske komunističke vladavine (»Narodne novine« broj 80/02., 81/02. –
ispravak).
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 66.
i 67. Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke
vladavine (»Narodne novine« broj 92/96., 39/99. i 42/99. – ispravak, 92/99.,
43/00., 131/00., 27/01., 65/01., 118/01., 80/02., 81/02. – ispravak; u daljnjem
tekstu: Zakon), te članka 2. stavka 2. i članka 7. Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke
vladavine (»Narodne novine« broj 80/02., 81/02. – ispravak; u daljnjem tekstu:
ZID Zakona) podnijelo je Odvjetničko društvo Korper i Haramija iz Zagreba.
1.1. Članak 66. Zakona glasi:
*Zahtjev za naknadu oduzete imovine sadrži:
1. Podatke o podnositelju zahtjeva:
– ako zahtjev podnosi prijašnji vlasnik: ime i prezime, podatke o rođenju i
stalnom prebivalištu, dokaz da ima hrvatsko državljanstvo, jedinstveni matični
broj građana, ime i prezime te prebivalište opunomoćenika ako podnositelj
zahtjeva nema stalno prebivalište na teritoriju Republike Hrvatske;
– ako zahtjev podnosi zakonski nasljednik: dokaz da ima hrvatsko državljanstvo,
podatke o datumu rođenja i smrti te posljednjem stalnom prebivalištu prijašnjega
vlasnika, podatke kojima dokazuje da je u rodbinskoj vezi prvog nasljednog reda
s prijašnjim vlasnikom.
2. Podatke o imovini koja je predmet naknade, ako se zahtjev odnosi na
nekretninu u zahtjevu treba navesti:
– podatke o mjestu gdje se nekretnina nalazi, te tko danas ima pravo vlasništva
odnosno raspolaganja nad tom nekretninom, broj zemljišnoknjižne čestice i
zemljišnoknjižnoga uloška te naznaku katastarske općine u kojoj se nalazi
predmetna nekretnina.
3. Pravni osnov podržavljenja, odnosno podruštvovljenja imovine koja je predmet
naknade.*
Članak 67. Zakona glasi:
*Uz zahtjev se prilaže:
1. dokaz o hrvatskom državljanstvu, odnosno održanom neprekinutom pravnom
sljedništvu i sjedištu na teritoriju Republike Hrvatske,
2. akt o podržavljenju, odnosno podruštvovljenju imovine,
3. zemljišnoknjižni izvadak sa svim upisima i ispisima od dana podruštvovljenja
do dana podnošenja zahtjeva,
4. punomoć ovjerovljenu od hrvatskih državnih vlasti,
5. izvadak iz matice umrlih ili rješenje o proglašenju nestale osobe umrlom ako
zahtjev podnosi zakonski nasljednik,
6. pravomoćno rješenje o nasljeđivanju,
7. ostale isprave ili dokaze kojima se može utvrditi osnovanost zahtjeva.*
1.2. Članak 10. Zakona (»Narodne novine« broj 92/96., 39/99. i 42/99. –
ispravak, 92/99., 43/00., 131/00., 27/01., 65/01., 118/01.) glasio je:
*Prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za oduzetu imovinu u slučaju kada je
pitanje naknade riješeno međudržavnim sporazumima, ili na drugi način, ako ovim
Zakonom nije drukčije propisano.*
Člankom 2. ZID-a Zakona (»Narodne novine« broj 80/02. i 81/02. – ispravak), koji
je stupio na snagu 5. srpnja 2002. godine, članak 10. Zakona izmijenjen je i
glasi:
*Prijašnji vlasnik nema pravo na naknadu za oduzetu imovinu u slučaju kada je
pitanje naknade riješeno međudržavnim sporazumima.*
*Iznimno od odredbe stavka 1. ovoga članka, prava propisana ovim Zakonom mogu
steći i strane fizičke i pravne osobe ako se to utvrdi međudržavnim sporazumima.*Članak 7. ZID-a Zakona glasi:
*Zahtjev za naknadu oduzete imovine mogu u roku od šest mjeseci od dana stupanja
na snagu ovoga Zakona podnijeti prijašnji vlasnici, koji su pravo na povrat ili
naknadu za oduzetu imovinu stekli po odredbama ovoga Zakona, a nisu do sada
podnijeli zahtjev ili im je zahtjev pravomoćno odbijen, odnosno odbačen, i to:
– prijašnji vlasnik državljanin Republike Hrvatske koji na dan donošenja Zakona
o naknadi nije imao hrvatsko državljanstvo (članak 1. ovoga Zakona),
– prijašnji vlasnici na koje se odnosi članak 2. ovoga Zakona,
– prijašnji vlasnici koji su prema Popisu stanovništva iz 1991. godine imali
prebivalište na okupiranim područjima Republike Hrvatske, odnosno na područjima
pod upravom UNTAES-a.
Zahtjevi podneseni po proteku roka iz stavka 1. ovoga članka odbacit će se.*
2. Predlagatelj smatra da je osporene odredbe članaka 66. i 67. Zakona trebalo
ukinuti ZID-om Zakona i tako Zakon uskladiti s dijelom odluke Ustavnog suda
Republike Hrvatske broj: U-I-673/1996 i dr. od 21. travnja 1999. godine,
objavljene u »Narodnim novinama« broj 39/99. i ispravak u 42/99., kojim je
Ustavni sud ukinuo članak 9. stavak 1. Zakona u dijelu koji glasi: »... koji na
dan donošenja ovog Zakona imaju hrvatsko državljanstvo«.
U odnosu na osporeni članak 2. stavak 2. ZID-a Zakona, predlagatelj smatra da
»donijevši gore navedeni propis koji je zbog svoje nejasnoće i odsustva pravoga
smisla iskorišten za opisano tumačenje i praksu, zakonodavac nije postupio u
skladu s uputom Ustavnog suda i ponovno je donio zakon koji je protivan članku
14. Ustava Republike Hrvatske iz istih onih razloga iz koji je Ustavu bio
protivan Zakon o naknadi«. Podnositelj osporava i primjenu članka 2. stavka 2.
ZID-a Zakona u praksi nadležnih tijela.
U odnosu na osporeni članak 7. ZID-a Zakona, predlagatelj navodi da se u tom
zakonskom članku »strani državljani izrijekom uopće ne spominju«, stoga to
smatra propustom kojega treba otkloniti i tako Zakon uskladiti s odlukom
Ustavnog suda iz 1999. godine, u dijelu te odluke koji se odnosi na prava
stranih državljana. Pri tome predlagatelj osporava taj zakonski članak i s
aspekta njegove jasnoće i odredivosti.
Zbog navedenih razloga predlagatelj smatra da osporene odred­be ZID-a Zakona
nisu u suglasnosti niti s člankom 134. Ustava, člancima 2., 10. i 17. Opće
deklaracije o pravima čovjeka, člankom 6. stavkom 1. i člankom 14. Konvencije za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02.), te
člankom 2. stavkom 1. i člankom 26. Međunarodnog pakta o građanskim i političkim
pravima.
3. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), od
Ministarstva pravosuđa zatraženo je i dobiveno očitovanje.

*Prijedlog nije osnovan.*
4. Osporene odredbe članaka 66. i 67. Zakona već su bile pred­metom ocjene
suglasnosti s Ustavom u postupku pred Ustavnim sudom. Rješenjem broj:
U-I-673/1996 i dr. od 21. travnja 1999. godine, objavljenim u »Narodnim
novinama« broj 39/99. i ispravak u 42/99., Ustavni sud nije prihvatio prijedloge
za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom, među ostalima, i
navedenih odred­bi Zakona.
Ustavni sud rješenjem broj: U-I-341/2002 od 11. lipnja 2003. godine nije
prihvatio prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti, među ostalima,
članaka 66. i 67. Zakona s Ustavom, sa sljedećim obrazloženjem:
*Iz sadržaja prijedloga slijedi da podnositelj poistovjećuje postupak
izvlaštenja, koji se provodi temeljem Zakona o izvlaštenju, s postupkom za
naknadu za oduzetu imovinu, koji se provodi temeljem Zakona o naknadi. Radi se o
različitim postupcima, a činjenica da se u tim postupcima pravna zaštita
ostvaruje u upravnom postupku pred upravnim tijelima i pred Upravnim sudom
Republike Hrvatske, nije ustavnopravno relevantna.
Ustavni sud svoje odluke može temeljiti samo na odredbama Ustava, a ranije
donesene odluke Ustavnog suda, same za sebe, ne mogu biti pravni temelj za takvu
ocjenu. To stajalište Ustavni sud iznio je u rješenju broj: U-I-137/2001 i drugi
od 19. prosinca 2001. godine, objavljenom u »Narodnim novinama«, broj 3/02. i
ispravak u 11/02.*
4.1. Na temelju članka 54. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćen tekst; u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon) Ustavni sud može ocjenjivati suglasnost zakona s Ustavom
i u slučaju kada je određeni zakon već ranije bio predmetom ustavnosudske
ocjene.
U provedenom ustavnosudskom postupku utvrđeno je da predlagatelj nije naveo
razloge zbog kojih bi trebalo preispitati prethodno neprihvaćanje prijedloga za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 66. i 67. Zakona,
niti je Ustavni sud utvrdio da su u ustavnopravnom poretku Republike Hrvatske
nastupile nove okolnosti koje bi dovele do promjene njegova stajališta
obrazloženog u rješenju od 21. travnja 1999. i rješenju od 11. lipnja 2003.
godine.
5. Rješenjem broj: U-1624/2001 od 8. ožujka 2006., Ustavni sud nije prihvatio
prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom, među ostalima,
članka 2. stavka 2. ZID-a Zakona, iz sljedećih razloga:
*Na temelju svoje ovlasti propisane člankom 2. stavkom 4. alinejom 1. Ustava,
polazeći pri tome od jednakosti i vladavine prava kao najviših vrednota ustavnog
poretka Republike Hrvatske, zakonodavac je mogao odlučiti da provedbu prava na
naknadu za oduzetu imovinu stranih fizičkih i pravnih osoba uredi propisivanjem
iznimke od pravila utvrđenog odredbom članka 10. Zakona. (...) zakonodavac je
bio ovlašten odabrati i rješenje koje predlagatelji osporavaju u konkretnoj
ustavnosudskoj stvari, te dopustiti stranim fizičkim i pravnim osobama da steknu
pravo na naknadu za oduzetu imovinu, ako je to pravo utvrđeno međudržavnim
sporazumima.*
Imajući u vidu stajalište Suda izneseno u navedenom rješenju od 8. ožujka 2006.,
razmatrajući razloge predlagatelja kojima osporava članak 2. stavak 2. ZID-a
Zakona (kojim je izmijenjen članak 10. Zakona), Ustavni sud i u tom dijelu
prijedloga navode predlagatelja ocjenjuje neosnovanima. Ustavni sud nije utvrdio
niti da su u ustav­nopravnom poretku Republike Hrvatske nastupile nove okolnosti
koje bi dovele do promjene njegova stajališta obrazloženog u rješenju od 8.
ožujka 2006. godine.
6. Predlagatelj osporava i suglasnost članka 7. ZID-a Zakona s Ustavom
Ustavni sud utvrđuje da predlagatelj nije naveo ustavnopravno relevantne
razloge, niti je Sud našao razloge koji bi upućivali na nesuglasnost članka 7.
ZID-a Zakona s Ustavom i sklopljenim, potvrđenim, te objavljenim međunarodnim
ugovorima koji su na snazi, a koji na temelju članka 140. Ustava čine dio
unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske.
Na temelju svoje ovlasti propisane člankom 2. stavkom 4. alinejom 1. Ustava,
polazeći pri tome od jednakosti i vladavine prava kao najviših vrednota ustavnog
poretka Republike Hrvatske, zakonodavac je mogao odlučiti da provedbu prava na
naknadu za oduzetu imovinu ponovno uredi propisivanjem posebnih uvjeta pod
kojima prijašnji vlasnici mogu podnijeti zahtjev za naknadu oduzete imovine.
Stajalište je Ustavnog suda da je razrađujući svoju ustavnu ovlast za uređenje
gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj, zakonodavac bio
ovlašten dopustiti prijašnjim vlasnicima da naknadno podnesu zahtjev za naknadu
oduzete imovine, uz uvjete propisane člankom 7. ZID-a Zakona.
Ustavni sud pri tome napominje da navod predlagatelja kako se u članku 7. ZID-a
Zakona »strani državljani izrijekom uopće ne spominju« nije prihvatljiv. Naime,
odredbe članka 7. stavka 1. alineja 1. i 2. ZID-a Zakona izrijekom upućuju na
članke 1. i 2. ZID-a Zakona, kojima se uređuju prava stranih državljana u
postupku naknade za oduzetu imovinu.
Ocjenjujući odredbe članka 7. ZID-a Zakona s aspekta njihove odredivosti,
Ustavni sud utvrđuje da su one dovoljno jasno određene i u skladu s legitimnim
očekivanjima stranaka. Stajalište o važnosti i pretpostavkama odredivosti
zakonskih odredbi Ustavni sud je izrazio u rješenju broj: U-I-906/2000 i dr. od
7. prosinca 2005. godine, objavljenom u »Narodnim novinama« broj 2/06.
7. Predlagatelj podredno osporava članak 2. stavak 2. ZID-a Zakona s aspekta
njegove primjene u postupcima pred nadležnim tijelima.
Prema odredbama članka 128. alineje 1. Ustava i članaka 38., 39. i 40. Ustavnog
zakona, Ustavni sud u postupku pokrenutom prijedlogom za ocjenu suglasnosti
zakona s Ustavom nije nadležan ocjenjivati primjenu određenog zakona u
postupcima pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne
ovlasti.
Ovo stajalište Ustavni sud je izrazio u rješenju broj: U-I-1455/2001 od 24.
studenoga 2004. godine (»Narodne novine« broj 175/04.), u kojem je istaknuto da
primjena zakona ili njegovih pojedinih odredbi može biti predmetom ocjene samo u
postupku koji je pred Ustavnim sudom pokrenut ustavnom tužbom.
8. U skladu s navedenim, na temelju članka 43. stavaka 1. i 2., u vezi s člankom
54. Ustavnog zakona, riješeno je kao u točki I. izreke ovog rješenja.
9. Odluka o objavi rješenja temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-4510/2004
Zagreb, 8. studenoga 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 130/2006-2915
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)