## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-205/2012 od 13. studenoga 2014.

### NN 145/2014 (8.12.2014.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-205/2012 od 13. studenoga 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2732

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Ivan Ožanić iz Zagreba, na sjednici održanoj 13. studenoga 2014. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– rješenje Županijskog suda u Zagrebu, Stalne službe u Zlataru broj: Gžovr-3954/2011-2 od 2. studenoga 2011.

– rješenje Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Ovr-2451/10-2 od 23. kolovoza 2010. (ispravljeno rješenjem istoga suda broj: Ovr-2451/10-4 od 14. rujna 2010.).

III. Predmet se vraća Općinskom građanskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnio je Ivan Ožanić iz Zagreba (u daljnjem tekstu: podnositelj).

Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Zagrebu, Stalne službe u Zlataru broj: Gžovr-3954/2011-2 od 2. studenoga 2011., kojim je odbijena podnositeljeva žalba protiv rješenja Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Ovr-2451/10-2 od 23. kolovoza 2010. (ispravljenog rješenjem istoga suda broj: Ovr-2451/10-4 od 14. rujna 2010.).

Rješenjem Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Ovr-2451/10-2 od 23. kolovoza 2010. odbačen je podnositeljev ovršni prijedlog podnesen 27. srpnja 2010., a rješenjem istoga suda broj: Ovr-2451/10-4 od 14. rujna 2010. ispravljen je prvi red obrazloženja prvonavedenoga (osnovnog) rješenja na način da kao datum podnošenja prijedloga za ovrhu, umjesto »27. ožujka 2010. godine« ima stajati: »27. srpnja 2010. godine«.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Podnositelj je 27. srpnja 2010. podnio ovršni prijedlog u kojem je, nakon oznake pravne stvari i stranaka, predložio da sud na temelju pravomoćne i ovršne predmetne presude donese rješenje o ovrsi na sljedeći način:

»ODREĐUJE SE PROTIV DUŽNIKA

OVRHA

Pljenidbom, popisom i procjenom pokretnih stvari ovršenika koje se nalaze na adresi Kustošijski vidikovec 30, Zagreb, tako i onih koje su vlasništvo ovršenika, a ne nalaze se na adresi stanovanja ovršenika, transferacijom i prodajom tih stvari i namirenjem ovrhovoditelja u iznosu 36.500,00 kn sa zakonskom zateznom kamatom počev od 12. svibnja 2000. g. do isplate, kao i naknade parničnog troška u iznosu od 2.420,00 kn sa zakonskom zateznom kamatom počev od 12. svibnja 2003. do isplate.

1. Procjena pokretnina obavlja se istodobno s pljenidbenim popisom.

2. Ovršeniku je zabranjeno raspolaganje popisanim stvarima.

3. Upozorava se ovršenika na postojanje kaznenopravne odgovornosti u slučaju da ovršenik povrijedi pravo raspolaganja popisanim stvarima.

4. Ovrhovoditelj stječe (ex lege) pljenidbenim popisom založno pravo na zapljenjenim stvarima (čl. 133 OZ-a).

5. Zapljenjene pokretnine čuvati će se na adresi Kustošijski vidikovec 39, Zagreb.

6. Dražba će se odrediti na prijedlog ovrhovoditelja na adesi Kustošijski vidikovec 39.

7. Prijenosom prikupljenih novčanih sredstava na ruke vjerovniku ili na žiro račun vjerovnika kod Privredne banke Zagreb, br. ž. r. ...

8. Troškove ovrhe od 357,50 kn predujmio je ovrhovoditelj, a padaju na teret ovršenika.

9. Dodatne troškove ovrhe dužan je predujmiti ovrhovoditelj, a padaju na tert ovršenika.

10. Kao ovršni sud nastupiti će nadležni sud.

Ovrha se određuje radi namirenja iznosa od 36.500,00 kn sa zakonskom zateznom kamatom počev od 12. svibnja 2000.g. do isplate, kao i naknade parničnog troška u iznosu od 2.420,00 kn sa zakonskom zateznom kamatom počev od 12. svibnja 2003. do isplate.«

2.1. U obrazloženju rješenja Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Ovr-2451/10-2 od 23. kolovoza 2010. navedeno je:

»Dana 27. ožujka 2010. godine ovrhovoditelj je podnio ovome sudu prijedlog za ovrhu temeljem ovršne isprave radi namirenja novčane tražbine ovrhovoditelja ovrhom na pokretnim stvarima ovršenika, predlažući pljenidbu, popis i procjenu pokretnina i namirenje od prodaje pokretnina na javnoj dražbi koja bi se prema prijedlogu trebala održati na adresi ovršenika.

Prijedlog za ovrhu nije potpun.

Odredbom čl. 129. st. 1. Ovršnog zakona (Narodne novine broj: 57/96, 29/99, 173/03, 88/05 i 67/08, u daljnjem tekstu: OZ-a), propisano je da se ovrha na pokretninama provodi njihovom zapljenom, procjenom, oduzimanjem, otpremanjem, povjeravanjem na čuvanje sudu, ovrhovoditelju ili trećoj osobi, njihovom prodajom te namirenjem ovrhovoditelja iz iznosa dobivenog prodajom.

Nadalje, stavkom 3. istog članka OZ-a određeno je da će sud prijedlog za ovrhu u kojem nije predložena koja od ovršnih radnji određena stavcima 1. i 2. istog članka odbaciti, ne pozivajući ovrhovoditelja da prijedlog ispravi ili dopuni.

Dakle, ovrhovoditelj nije naveo sve propisane ovršne radnje navedene u čl. 129. OZ-a.

Obzirom da ovrhovoditelj u prijedlogu za ovrhu na pokretninama ovršenika suprotno čl. 129. st. 1. OZ-a, nije predložio sve propisane ovršne radnje, to je valjalo temeljem čl. 129. st. 3. OZ-a odlučiti kao u izreci ovog rješenja.«

2.2. U žalbi protiv prethodno navedenog prvostupanjskog rješenja podnositelj je naveo da su u njegovom ovršnom prijedlogu »predložene sve propisane radnje temeljem čl. 129 st. 1 OZ, odnosno da su navedene sve bitne odredbe čl. 129 OZ, samo što ih l-st. Sud očito nije mogao iščitati iz teksta, jer je ovrhovoditelj pisao svojim jezikom za koji je smatrao da je razumljiv Sudu i na koji ima pravo prema Zakonu o parničnom postupku«. Također je naveo da se u prethodno spomenutim odredbama »ne navodi da ... u ovršnom prijedlogu moraju taksativno i izrijekom navesti sve radnje, dakle točno i precizno prema redoslijedu popisa iz st. 1., već se podrazumijeva da se predložene radnje mogu nalaziti bez redoslijeda«. U tom je pogledu istaknuo da je sve zahtijevane radnje naveo »možda ne istim redoslijedom i riječima, ali svakako u istom smislu u skladu sa čl. 129 OZ, a s ciljem izvršenja ovrhe«. Kako bi potkrijepio navedeno, napravio je sljedeću tabličnu usporedbu radnji koje zahtijevaju mjerodavne zakonske odredbe i radnji koje je predložio u ovršnom prijedlogu:

|  |  |
| --- | --- |
| Radnje prema čl. 129. OZ | Radnje prema Ovršnom prijedlogu |
| zapljena | Pljenidba (st. 1. ovrhe) |
| procjena, | Procjena (st. 1. ovrhe) |
| oduzimanjem | Pljenidbeni popis (t. 1., 2., 3. i 4. ovrhe) |
|  | Pravo raspolaganja (t. 2. i 3. ovrhe), Založno pravo (t. 4. ovrhe) |
| otpremanje | Transferacija, (st. 1. ovrhe), |
| povjeravanje na čuvanje ovrhovoditelju t. 1. i 2. | Čuvanje na adresi kuće ovrhovoditelja na adresi Kustošijski vidikovec 39 koja se nalazi odmah preko puta ovršenika (t. 5. ovrhe) |
| prodaja | Prodaja (st. 1. Ovrhe), Dražba (čl. 6. ovrhe) |
| namirenje ovrhovoditelja | namirenje (st. 1. i 2. ovrhe) Prijenosom prikupljenih novčanih sredstava na ovrhovoditeljev ž.r. (t. 7. ovrhe). |

Podnositelj je u žalbi, kojoj je priložio ovršni prijedlog usklađen sa zakonskom terminologijom, nadalje u bitnome naveo:

»Ovrhovoditelj prema Zakona o parničnom postupku ima pravo koristiti se svojim jezikom u postupku, a ako sudu nije razumljiv takav jezik, sud je trebao pozvati ovrhovoditelja da uskladi svoj jezik sa stručnom terminologijom sa područja pravnih znanosti.

Radi udovoljavanja Sudu, ovrhovoditelj prilaže Ovršni prijedlog preveden sa svoga jezika na jezik suda, udovoljavajući sudu u potpunosti.

Pored svega za istaći je da je Rješenje l-st. suda proturječno činjenicama, jer je Ovršni prijedlog pokrenut 27 srpnja 2010.g., a ne 27. ožujka 2010., kako piše u rješenju.

l-st. sud je pogrešno utvrdio činjenicu da je ovrhovoditelj tražio da bi se javna dražba trebala održati na adresi ovršenika. Ovrhovoditelj je u točki 6. ovrhe zatražio da se dražba (prodaja) održi na prijedlog i adresi ovrhovoditelja: Kustošijski vidikovec 39. Ovršenik stanuje na adresi Kustošijski vidikovec 30.

Nadalje je za istaći da ovrhovoditelj nema više mogućnosti pokrenuti novu ovrhu radi roka zastare, jer je ovrhovoditelj čekao ovršenika gotovo 5 godina na namirenje duga, stoga se predlaže I l-st. sudu da brižljivo sagleda sve okolnosti i donese pravično rješenje koje ne bi oštetilo ovrhovoditelja ...«

2.3. Rješenjem Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Ovr-2451/10-4 od 14. rujna 2010. prvostupanjsko je rješenje ispravljeno na način opisan u točki 1. obrazloženja ove odluke.

2.4. U rješenju Županijskog suda u Zagrebu, Stalne službe u Zlataru, broj: Gžovr-3954/2011-2 od 2. studenoga 2011. navodi se u bitnome:

»Sud prvog stupnja pravilno je primijenio odredbe čl. 35. st. 3. Ovršnog zakona – dalje OZ – kada je odbacio ovršni prijedlog jer isti nije sastavljen u skladu s odredbom čl. 129. st. 3. OZ-a jer ne sadrži propisani oblik, obzirom da nije navedeno u zahtjevu da se ovrha na pokretninama provodi njihovom zapljenom, procjenom, oduzimanjem, otpremanjem, povjeravanjem na čuvanje sudu, ovrhovoditelju ili trećoj osobi, njihovom prodajom te namirenjem ovrhovoditelja iz iznosa dobivenog njihovom prodajom.

Kako odredba čl. 353. st. 3. OZ-a propisuje da će se ovršni prijedlog odbaciti bez pozivanja ovrhovoditelja da ga dopuni ili ispravi, to okolnost što je ovrhovoditelj uz žalbu dostavio ispravljeni ovršni prijedlog nije od važnosti za donošenje odluke o njegovoj žalbi.

Stoga je valjalo primjenom odredbe čl. 380. toč. 2. Zakona o parničnom koji se u skladu s odredbom čl. 19. st. 1. OZ-a primjenjuje u ovršnom postupku, odbiti žalbu ovrhovoditelja kao neosnovanu i potvrditi odluku suda prvog stupnja.«

III. NAVODI PODNOSITELJA

3. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu osporenim rješenjima povrijeđeni ustavno pravo na pravično suđenje, ustavna sloboda izražavanja te ustavna zabrana diskriminacije (»u pogledu jezika«), iz čega proizlazi da smatra da su povrijeđeni članci 14. stavak 1., 29. stavak 1. i 38. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

U ustavnoj tužbi, ponavljajući u biti navode iz predmetne žalbe (v. točku 2.2. obrazloženja ove odluke), u bitnome navodi:

»U st. 3. čl. 129. OZ se navodi da će se prijedlog za ovrhu odbaciti ako nije predložena koja od ovršnih radnji.... U predmetnom slučaju se ne navodi; ...ako nije precizno istim riječima citirana koja od navedenih radnji!!!

U predmetnom slučaju navedene su sve propisane ovršne radnje.

U Hrvatskom jeziku zapljena i pljenidba imaju isto značenje u ovršnim radnjama.

U Hrvatskom jeziku pravo raspolaganja, založno pravo imaju isto značenje kao i oduzimanje u ovršnim radnjama.

U hrvatskom jeziku otpremanje i transferacija imaju isto značenje u ovršnim radnjama.

U Hrvatskom jeziku povjeravanje na čuvanje ovrhovoditelju ima isto značenje kao i čuvanje na adresi kuće ovrhovoditelja, u ovršnim radnjama.«

Podnositelj predlaže ukidanje osporenog drugostupanjskog rješenja te da se zbog moguće pristranosti – opasnost koje obrazlaže postupanjem drugostupanjskog suca (pojedinca) u drugom predmetu u kojem je podnositelj bio zakonski zastupnik – »predmet vrati na ponovno suđenje novom sucu« ili da mu »država Hrvatska nadoknadi sve troškove prema ovršnom prijedlogu«.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

4. Iako podnositelj u ustavnoj tužbi ističe veći broj povreda odredaba Ustava, Ustavni sud razmatrao je ustavnu tužbu u svjetlu mjerodavnih dijelova članka 29. stavka 1. Ustava koji glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ...

(...)«

Naime, pravo na pristup sudu, koje je po ocjeni Ustavnog suda odlučno u ovom predmetu, sastavni je dio »prava na sud«. To pravo ulazi u okvir članka 29. stavka 1. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu propisuje pravo svakoga »da ... sud ... odluči o njegovim pravima i obvezama ...«.

5. Načelo prema kojemu mora postojati mogućnost obraćanja sucu pripada u općepriznata temeljna načela prava. Bilo bi nezamislivo da se u pravnom poretku utemeljenom na vladavini prava strankama priznaju mnogobrojna procesna jamstva u postupku koji je u tijeku, a da se pritom ne štiti ono što zapravo omogućuje korištenje tim jamstvima. To je pristup sudu. Obilježja pravičnosti, javnosti i brzine sudskog postupka nemaju nikakvu vrijednost ako sudskog postupka uopće nema.

Međutim, pravo na pristup sudu nije i ne može biti apsolutno. To pravo je podvrgnuto ograničenjima i uvjetima jer po samoj svojoj naravi zahtijeva regulaciju države. Stoga zakonodavac u uređenju prava na pristup sudu ima izvjesnu slobodu procjene, osobito kad je riječ o pretpostavkama koje se tiču dopuštenosti ulaganja pravnih sredstava. Postavljeni uvjeti i ograničenja, međutim, ne smiju umanjiti pristup sudu na takav način ili do takve mjere da bude narušena sama bit prava na sud. Nadalje, takvi se uvjeti i ograničenja neće smatrati suglasnima s člankom 29. stavkom 1. Ustava ako nisu propisani radi ostvarenja legitimnog cilja ili ne postoji razuman odnos razmjernosti između načina na koji su primijenjeni i cilja koji se njima nastojao postići.

6. Članak 129. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 57/96., 29/99., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04., 88/05., 121/05. i 67/08.; u daljnjem tekstu: OZ) glasi:

»Članak 129.

(1) Ovrha na pokretninama provodi se njihovom zapljenom, procjenom, oduzimanjem, otpremanjem, povjeravanjem na čuvanje sudu, ovrhovoditelju ili trećoj osobi, njihovom prodajom te namirenjem ovrhovoditelja iz iznosa dobivenog prodajom.

(2) Ovrhovoditelj je dužan u prijedlogu za ovrhu naznačiti traži li da se oduzete pokretnine povjere njemu na čuvanje ili određenoj trećoj osobi, osim ako nije riječ o pokretninama koje se predaju u sudski odnosno javnobilježnički polog (članak 133. stavak 4. i 5.).

(3) Pokretnine se na čuvanje mogu povjeriti i osobi koja će ih čuvati izvan područja suda koji provodi ovrhu. Dodatni troškovi otpreme, prijevoza i povjeravanje na čuvanje pokretnina takvoj osobi ulaze u troškove ovrhe samo ako sud ocijeni da su bili potrebni radi provedbe ovrhe.

(4) Prijedlog za ovrhu u kojem nije predložena koja od ovršnih radnja u skladu s odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka sud će odbaciti ne pozivajući ovrhovoditelja da ga ispravi ili dopuni.«

Vezano uz prethodno citirane odredbe članka 129. OZ-a, Ustavni sud je dužan primijetiti da se prvostupanjski sud, pozivajući se sadržajno na njegov stavak 4., referira na njega kao na stavak 3., dok drugostupanjski sud tu odredbu označava kao članak 353. stavak 3. OZ-a.

7. Ustavni sud primjećuje da je u konkretnom slučaju tumačenje sudova bilo u određenoj mjeri nefleksibilno i pretjerano formalističko. Zakonska pravila o sadržaju ovršnog prijedloga, kao i sva ostala pravna pravila, ne smiju se tumačiti i primjenjivati na konkretne slučajeve kao da je riječ o prostoru u kojem ne postoje konkretne činjenice i okolnosti i konkretan učinak mjerodavne norme na Ustavom zaštićena prava sudionika u postupku.

Ustavni sud u tom smislu utvrđuje da je, što se tiče zahtjeva koje pred njega stavljaju stavci 1. i 2. članka 129. OZ-a, podnositelj kao ovrhovoditelj u ovršnom prijedlogu ovršne radnje, s iznimkom »oduzimanja«, naveo ili doslovnom zakonskom formulacijom ili njezinom istoznačnicom. Navedeno je pregledno vidljivo iz tablice koju je podnositelj izradio u žalbi (v. točku 2.2. obrazloženja ove odluke). Ustavni sud u razmatranom kontekstu napominje da su u ovršnom prijedlogu eksplicitno navedene sve (zakonske) ovršne radnje koje prethode i slijede oduzimanju pokretnina, a koje impliciraju ovršnu radnju oduzimanja. Naime, zapljena, procjena, otpremanje i povjeravanje pokretnina na čuvanje ovrhovoditelju, njihova prodaja te namirenje ovrhovoditelja iz iznosa dobivenog njihovom prodajom podrazumijevaju oduzimanje pokretnina kao neizostavni dio navedenog lanca ovršnih radnji. Sadržaj predmetnog ovršnog prijedloga, kojeg je formulirao podnositelj, ne ostavlja prostor za sumnju da smjera na to da se ovršeniku onemogući i faktično i pravno raspolaganje pokretninama, što zapravo predstavlja njihovo oduzimanje.

Polazeći od prethodno navedenih utvrđenja, Ustavni sud ocjenjuje da je u konkretnom slučaju došlo do neprihvatljivog ograničavanja ustavnog prava podnositelja na pristup sudu u opsegu i intenzitetu koji je narušio samu bit tog prava, a na način koji je protivan i nerazmjeran legitimnom cilju normativnog uređenja pravnog instituta ovrhe u pravnom poretku Republike Hrvatske, u njegovom materijalnopravnom sadržaju i procesnoj ulozi.

8. Ustavni sud, stoga, ocjenjuje da je podnositelj onemogućen u svom ustavnom pravu na pristup sudu, jer je u konkretnom slučaju došlo do povrede same biti podnositeljevog »prava na sud«, a time i do povrede prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

9. Zbog izloženog, a na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), donesena je odluka kao u izreci.

10. Točka IV. izreke odluke temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-205/2012

Zagreb, 13. studenoga 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 145/2014-2732