## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-303/2000 od 17. svibnja 2000.

### NN 53/2000 (26.5.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-303/2000 od 17. svibnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1189**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik
Suda te suci Velimir Belajec, Marijan Hranjski, Petar Klarić,
Jurica Malčić, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan
Vuković, odučujući o ustavnoj tužbi M.
D., dr. Z. N. L., dr. V. P., B. K. i Đ. K., svi iz K., svi
zastupani po punomoćniku R. R., odvjetniku iz K., na sjednici
održanoj 17. svibnja 2000., donio je sljedeću

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

- rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Gž
28/1999-2 od 17. studenoga 1999. i

- presuda Županijskog suda u K., broj: VII.P.1/99-7 od 3.
kolovoza 1999.

II. Predmet se vraća Županijskom sudu u K. na ponovni
postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Vrhovnog
suda Republike Hrvatske, broj: Gž 28/1999-2 od 17. studenoga
1999.

Osporavanim rješenjem ukinuta je presuda Županijskog
suda u K., broj: VII.P.1/99-7 od 3. kolovoza 1999. i odbačena
je tužba podnositelja ustavne tužbe kojom su tražili
donošenje odluke o verifikaciji njihovog vijećničkog
mandata u Gradskom vijeću Grada K.

2. Županijski je sud svojom presudom odbio tužbeni zahtjev
podnositelja ustavne tužbe kojim se nalaže tuženiku
(Gradu K.) donošenje odluke o verifikaciji njihovog vijećničkog
mandata. Taj Sud smatra da propuštanje donošenja odluke
o verifikaciji mandata predstavlja (u širem pojmu) nezakonitu
radnju u smislu članka 67. Zakona o upravnim sporovima
(»Narodne novine«, br. 53/91, 9/92 i 77/92 - dalje:
ZUS), što opravdava pozivom na odredbu članka 44.
Ustava o ustavnom pravu građanina na sudjelovanje u obavljanju
javnih poslova.

Međutim, isti Sud odbija tužbeni zahtjev jer smatra da
se tužitelji pogrešno pozivaju na odredbu članka
27. stavka 2. Zakona o izboru članova predstavničkih
tijela jedinica lokalne samouprave i jedinica lokalne uprave i
samouprave (»Narodne novine«, br. 90/92, 69/95, 59/96
i 63/96 - dalje: Zakon o izboru), prema kojoj su zamjenici članova
predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave, odnosno
jedinice lokalne uprave i samouprave sa svake kandidatske liste
kandidati koji nisu izabrani, po redu, počevši od
prvog neizabranog.

Naime, nakon što je određeni broj vijećnika dao
ostavke, smatra Županijski sud, oni bi mogli biti zamijenjeni
samo ako ih odredi politička stranka, odnosno drugi predlagatelj
liste. Takav zaključak temelji na odredbi članka
6. stavka 5. Zakona o izboru jer da se ta odredba nalazi među
općima i najbliža je predmetnoj situaciji koja posebno
u tom Zakonu nije uređena.

Istovjetno mišljenje, kako se navodi u obrazloženju
presude, prema kojem vijećnike koji su dali ostavke mogu
zamijeniti vijećnici koje odrede političke stranke
koje su predlagatelji liste, dalo je na upit Grada K. i tadašnje
Ministarstvo uprave.

Međutim, HSLS kao predlagatelj jedne liste pismeno se izjasnio
da neće određivati zamjenike vijećnicima koji
su dali ostavke, a isto je učinio i SDP, zbog čega
nema suglasnosti SDP-a i drugih stranaka s kojima je bio predlagatelj
liste. Stoga je Županijski sud zaključio da tuženik,
propuštanjem da donese odluku o verifikaciji vijećničkog
mandata tužiteljima, nije povrijedio njihovo Ustavom zajamčeno
pravo da sudjeluju u obavljanju javnih poslova pa je njihov tužbeni
zahtjev odbijen.

3. Vrhovni sud je svoje rješenje obrazložio tvrdnjom
da su tužitelji, zbog propuštanja tuženika da odluči
o njihovim zahtjevima za verifikaciju vijećničkog
mandata u Gradskom vijeću Grada K., imali osiguranu sudsku
zaštitu pokretanjem upravnog spora pred Upravnim sudom temeljem
odredbe članka 2. u svezi s odredbama članaka 8.
i 26. ZUS-a (šutnja administracije), a ne na sudsku zaštitu
zbog nezakonite radnje iz članka 67. ZUS-a.

4. Podnositelji ustavne tužbe drže pogrešnim stajalište
Vrhovnog suda da se radi o »šutnji administracije«
jer da oni nisu podnijeli nikakav zahtjev, niti su očekivali
rješenje, već su samo htjeli potvrdu onoga što
im po članku 27. Zakona o izboru pripada, a to je verifikacija
njih kao izabranih vijećnika. Ukazuju, također, da ne
postoji akt protiv kojega bi mogli pokrenuti upravni spor pa bi
njihovu eventualnu tužbu Upravni sud odbacio jer niti postoji
zahtjev, niti je verifikacija vijećničkih mandata
upravna stvar (članak 30. stavak 1. točka 2. ZUS-a).
Tvrde da se radi o nezakonitoj radnji tuženika koji je propustio
postupiti sukladno odredbama Zakona o izboru pa bi njihovu eventualnu
tužbu Upravni sud odbacio iz razloga jer je riječ
o stvari u kojoj je sudska zaštita osigurana izvan upravnog
spora (članak 30. stavak 1. točka 5. ZUS-a).

Smatraju da su osporavanom presudom povrijeđene odredbe članka
5. stavka 2. i članka 14. stavka 2. Ustava.

Predlažu usvojiti ustavnu tužbu i ukinuti osporavano
rješenje Vrhovnog suda.

Ustavna tužba je osnovana.

5. Ustavni je sud u svojem rješenju, broj: U-I-972/1999 od
1. ožujka 2000., kojim nije prihvatio prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu ustavnosti odredbe članka 6. stavka
5. Zakona o izboru, zauzeo stajalište da odredba stavka 5.
članka 6. Zakona o izboru predstavlja iznimku od općeg
pravila propisanog stavkom 2. članka 27. toga Zakona jer
samo u slučaju nespojivosti dužnosti u jednoj osobi
politička stranka, odnosno drugi predlagatelj liste, ima
pravo sam odrediti zamjenika člana predstavničkog
tijela s liste neizabranih kandidata. U svim ostalim slučajevima
zamjenikom člana predstavničkog tijela ima se smatrati,
po sili zakona, prvi neizabrani kandidat s liste, po redoslijedu
kandidata na listi određenom sukladno stavku 4. članka
16. te prihvaćenom i objavljenom sukladno stavku 2. članka
17. Zakona o izboru. Slijedom navedenog, odluka predstavničkog
tijela o tome da je politička stranka ili drugi predlagatelj
liste odredio zamjenika s liste (u slučaju nepodudarnosti
- stavak 5. članka 6.), odnosno odluka predstavničkog
tijela o tome da zamjenikom postaje prvi po radoslijedu neizabrani
kandidat s liste (u svim ostalim slučajevima - stavak 2.
članka 7.) ima samo deklaratoran karakter jer izbor zamjenika
člana predstavničkog tijela ne ovisi o volji tog
tijela, već se na taj način provodi volja biračkog
tijela, budući da na mjesto izabranih predstavnika stupaju
njihovi zamjenici koji su se nalazili na stranačkoj ili
nezavisnoj listi, a za koju su birači glasovali kao cjelinu
ili su (kao što je to propisano odredbom stavka 4. članka
6.) izabrani zajedno s predstavnicima u istoj izbornoj jedinici.

6. Prema navedenom stajalištu ovog Suda, Županijski
sud se pogrešno pozvao na odredbu članka 6. stavka
5. Zakona o izboru pa temeljem te odredbe odbio tužbeni zahtjev
podnositelja ustavne tužbe.

7. Međutim, istovremeno Ustavni sud nalazi pravilnim zaključak
Županijskog suda da je tužbeni zahtjev ispravno bio
osnovan na odredbi članka 67. ZUS-a, dakle da propuštanje
Gradskog vijeća Grada K. da verificira mandate vijećnicima,
predstavlja nezakonitu radnju u smislu spomenute odredbe članka
67. ZUS-a.

8. Iz toga logično slijedi i ocjena Ustavnog suda da stajalište
Vrhovnog suda kako se u konkretnom slučaju nije radilo
o nezakonitoj radnji iz članka 67. ZUS-a, već o šutnji
administracije, kad se može pokrenuti upravni spor, temeljem
odredbe članka 8. u svezi s odredbama članka 26.
ZUS-a, nije ispravno.

Naime, prema naprijed iznesenom stajalištu Ustavnog suda,
akt verifikacije mandata deklaratorne je naravi i potvrđuje
činjenicu koja je nastala ex lege pa s obzirom da donošenje
tog akta ne može ovisiti o volji predstavničkog tijela
koje ga donosi (jer samo potvrđuje izraženu volju biračkog
tijela), taj akt nije upravni akt.

Budući da akt o verifikaciji vijećničkih mandata
nije upravni akt, ne mogu se u slučaju njegovog nedonošenja
primjenjivati odredbe koje uređuju postupak za slučaj
nedonošenja upravnog akta (šutnja administracije).

9. Dakle, osporenim rješenjem Vrhovni je sud zbog pogrešne
primjene ZUS-a povrijedio na štetu podnositelja ustavne tužbe
odredbu članka 14. stavka 2. Ustava koja svima jamči
jednakost pred zakonom.

Istu povredu Ustava na štetu podnositelja ustavne tužbe,
učinio je Županijski sud u K. ranije navedenom presudom
od 3. kolovoza 1999., ali zbog pogrešne primjene Zakona o
izboru, pa je temeljem odredbe članka 70. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/1999 - dalje: Ustavni zakon), trebalo ukinuti i tu presudu
te predmet vratiti tom Županijskom sudu na ponovni postupak
temeljem odredbe članka 72. Ustavnog zakona.

10. Glede povrede odredbe članka 5. stavka 2. Ustava, koju
podnositelji u ustavnoj tužbi također ističu,
prema stajalištu Ustavnog suda ta ustavna odredba, kojom
se uređuje obveza poštivanja vladavine prava, ne sadrži
slobode i prava koja su Ustavom zajamčena fizičkoj
ili pravnoj osobi (subjektivna ustavna prava) pa se na njoj ne
može temeljiti ustavna tužba.

11. Stoga je temeljem odredaba članaka 70. i 72. Ustavnog
zakona, odlučeno kao u točkama I. i II. izreke.

Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 28. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-303/2000.
Zagreb, 17. svibnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 53/2000-1189