## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2182/2014 od 17. lipnja 2014.

### NN 108/2014 (10.9.2014.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2182/2014 od 17. lipnja 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2097

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli A. B. iz B. te mldb. C. D. i mldb. E. F., oboje iz B., zastupani po majci i zakonskoj zastupnici A. B., na sjednici održanoj 17. lipnja 2014., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– rješenje Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Gž-431/14-2 od 12. ožujka 2014., i

– rješenje Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09-272 od 17. prosinca 2013.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Zaprešiću na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijeli su A. B. iz B. te mldb. C. D. i mldb. E. F., oboje iz B., zastupani po majci i zakonskoj zastupnici A. B. (u daljnjem tekstu: podnositelji).

Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Gž-431/14-2 od 12. ožujka 2014. Tim je rješenjem odbijena žalba podnositeljice A. B. i potvrđeno je rješenje Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09-272 od 17. prosinca 2013., doneseno u postupku preispitivanja mjere za zaštitu prava i dobrobiti mldb. podnositelja.

Podnositelji u ustavnoj tužbi tvrde da su im navedenim sudskim rješenjima povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 35. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.). Navode i povrede članaka 6. stavka 1., 8. i 14. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

2. Tijekom ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

3. Podnositeljici A. B. i G. H. je na temelju više sukcesivnih sudskih odluka oduzeto pravo da žive sa svojom zajedničkom mldb. djecom C. D. i E. F. i odgajaju ih, uz povjeravanje djece na čuvanje i odgoj ustanovi.

3.1. To im je pravo prvi put oduzeto presudom Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09 od 21. prosinca 2011. Općinski sud u Zaprešiću proveo je opsežan dokazni postupak te je nakon toga opširno obrazložio presudu. Žalbu podnositeljice A. B. (i žalbu G. H.) protiv te presude Županijski sud u Velikoj Gorici odbio je te ju je potvrdio presudom broj: Gž-375/12-2 od 21. ožujka 2012. Ustavni sud je ustavnu tužbu protiv tih presuda, koju su podnijeli isti podnositelji kao i u ovom predmetu, odbio odlukom broj: U-III-2671/2012 od 13. lipnja 2012.

3.2. Općinski sud u Zaprešiću je nakon toga preispitao navedenu mjeru za zaštitu prava i dobrobiti mldb. djece s obzirom na obvezu – propisanu člankom 113. stavkom 6. Obiteljskog zakona (»Narodne novine« broj 116/03., 17/04., 136/04., 107/07. i 61/11.; u daljnjem tekstu: ObZ/03) – njezinog preispitivanja prije isteka propisanog jednogodišnjeg trajanja te ju je ponovno odredio rješenjem broj: P-897/09-258 od 17. prosinca 2012. Žalbu podnositeljice A. B. (i žalbu G. H.) protiv tog rješenja Županijski sud u Velikoj Gorici odbio je te ga je potvrdio rješenjem broj: Gž-244/13-2 od 13. veljače 2013. Protiv tih rješenja nitko nije podnio ustavnu tužbu.

3.2.1. Općinski sud u Zaprešiću je, kao prvu radnju prije donošenja prethodno navedenog rješenja, 15. studenoga 2012. održao ročište za glavnu raspravu. U zapisniku o tom ročištu je navedeno u bitnome sljedeće:

»Utvrđuje se da na ročište nije pristupio tužitelj i poseban skrbnik mldb. djece, za koje je dostava poziva uredno iskazana, a svoj izostanak nisu opravdali.

Po prijedlogu prisutnih stranaka ročište će se provesti u njihovoj odsutnosti.

(...)

Prisutne stranke suglasno predlažu ponovno izricanje iste mjere obiteljskopravne zaštite.

Sud donosi

rješenje

Odluka pisanim putem.«

Nakon toga je, tog istog dana, Općinski sud u Zaprešiću donio rješenje broj: P-897/09-251, kojim je podnositeljici A. B. i G. H. oduzeo pravo da žive sa svojom zajedničkom mldb. djecom C. D. i E. F. i odgajaju ih, uz povjeravanje djece na čuvanje i odgoj ustanovi.

3.2.2. Podnositeljica A. B. je 22. studenoga 2012. podnijela prijedlog za povrat u prijašnje stanje, osporavajući urednost dostave poziva za ročište od 15. studenoga 2012. Tom prijedlogu je, među ostalim mišljenjima, priložila nalaze i mišljenja vještakinje psihologa-psihoterapeuta dr. sc. J. H. od 4. travnja i 17. srpnja 2012. U nalazu i mišljenju od 4. travnja 2012., pri citiranju kojeg je Ustavni sud izostavio podcrtavanja teksta, u bitnome se navodi:

»Nalaz je temeljen na vlastitim nalazima psihologijskog testiranja i intervjua tijekom višekratnih susreta, medicinskoj dokumentaciji i pripadajućem spisu.

(...)

Nakon prestanka bračne zajednice, djeca žive s majkom, ali su kontinuirano izloženi psihološkom i emocionalnom nasilju od strane oca i institucija.

Uvidom u opsežnu dokumentaciju, nalazi se da je obitelj tri puta prošla postupak vještačenja, djeca su u praćenju su kod I. Š., bili su na psihoterapiji u Poliklinici za zaštitu djece grada Z., u Psihijatrijskoj bolnici za djecu i mladež, E. je bio u logopedskom tretmanu u S., pod stalnim su nadzorom CZSS Z. uz nadzor nad izvršenjem roditeljske skrbi, dakle životom im upravljaju institucije, koje nisu prepoznale da se ovdje radi o žrtvama obiteljskog nasilja, koje su postale i žrtve institucija, koje nisu u stanju riješiti problem obiteljskog nasilja.

Na osnovi kontradiktornih nalaza vještaka i CZSS, neutemeljeni su i neargumentirani zaključci nekih vještaka o emocionalnom zlostavljanju djece od strane majke, a s druge strane se navodi manipulativnost oca prema majci i djeci te se iz nalaza ne može nedvojbeno utvrditi da su djeca manipulirana od majke, već je to ničim utemeljena pretpostavka. Zanemaruje se manipulativnost i nasilje oca, koje se navodi u izvješću nadzora nad roditeljskom skrbi.

A. B. ima tri neovisna nalaza psihologa i psihijatra kojima je utvrđeno da nema psihopatoloških poremećaja.

C. i E. su uspješna djeca, dobro adaptirana, ali već umorna od institucionalnih zahtjeva kojima im se onemogućava normalno odrastanje. U opservaciji ponašanja djece s majkom, može se utvrditi postojanje emocionalne bliskosti i povjerenja. Ne nalazi se elemenata emocionalnog zlostavljanja majke prema djeci. Naprotiv, djeca koja su žrtve dugogodišnjeg zlostavljanja, neobično dobro funkcioniraju upravo zahvaljujući majci, koja nastoji minimizirati nastajanje trauma razgovorima i osmišljavanjem dinamičnog života za djecu. Prema iskazima djece pojedinačno i majke individualno, saznaje se da su djeca vrlo uspješna u školi, polaze više slobodnih i vanškolskih aktivnosti, često s majkom putuju na njima zanimljiva mjesta, imaju sadržajan i bogat život, omiljeni su među vršnjacima. ...

Na osnovi vlastitog ispitivanja može se utvrditi da djeca ne pokazuju simptome traume, čime se u nekim nalazima manipulira (TSCC-A), a na osnovi intervjua i TNR, može se zaključiti da bi odvajanje djece od majke i stabilnosti sadašnjeg života za djecu bilo iznimno traumatično i svakako nije u interesu djece. Djeca izjavljuju panični strah od odvajanja od majke i navode psihosomatske indikatore zbog stresova koje im nameću institucije i otac (bol u trbuhu, pojačano lupanje srca, anksioznost, strah, poremećaj spavanja), a prije svakog odlaska na novo vještačenje, pregled ili terapiju ili pri upoznavanju novog nadzornika.

Na osnovi vlastitog ispitivanja A. B. ne pokazuje odstupanja niti se dijagnosticiraju bilo kakvi psihopatološki elementi u funkcioniranju ličnosti.

Zaključak:

1. Preporučuje se djeci omogućiti normalno odrastanje uz majku i u društvu vršnjaka.

2. Nisu utvrđeni elementi emocionalnog zlostavljanja djece od strane majke, niti psihopatološka odstupanja u konativnom funkcioniranju majke i djece.

3. Gospođa B. se može procijeniti izuzetno kompetentnom majkom, budući da djeca nemaju očekivane emocionalne posljedice sustavnog zlostavljanja od strane oca i sustava.

4. Za djecu bi bilo pogubno smještanje u dom i odvajanje od majke, što bi moglo imati za posljedicu trajne ireverzibilne emocionalne razvojne posljedice.

5. Ne nalazi se ni jedan opravdan razlog za odvajanje djece od majke.«

U zaključku nalaza i mišljenja dr. sc. J. H. od 17. srpnja 2012., među ostalim (u njegovim točkama 1. i 2.), ponavljaju se točke 4. i 5. zaključka njezinog prethodno navedenog nalaza i mišljenja.

3.2.3. Općinski sud u Zaprešiću je na ročištu od 7. prosinca 2012. dopustio povrat u prijašnje stanje zbog toga što je podnositeljica A. B. propustila ročište te je ukinuo svoje rješenje broj: P-897/09-251 od 15. studenoga 2012. U zapisniku o tom ročištu, na kojem je na vlastiti prijedlog saslušana podnositeljica A. B., navedeno je (osim sadržaja njezinog iskaza) u bitnome sljedeće:

»Predstavnik Centra za socijalnu skrb Z. izjavljuje kako predlaže ponovo izreći istu mjeru obiteljskopravne zaštite roditeljima mldb. djece iz razloga jer se prilike nisu promijenile. Tužiteljica nije uključila djecu u tretman kako joj je bilo naloženo, niti se sama podvrgla tretmanu radi korekcije svojih stavova i kompetencija glede ostvarivanja sadržaja roditeljske skrbi, te Centar za socijalnu skrb Z. smatra da i nadalje postoji opasnost za dobrobit mldb. djece i njihovo pravilno podizanje. Također, nalazi i mišljenja psihologa koje prilaže tužiteljica nisu važni, jer nisu potpuni, budući da u rezultate provedene obrade nije uključen i otac mldb. djece koji nije obrađen, što je bitno za konačne rezultate psihologijske obrade.

Posebni skrbnik mldb. djece priklanja se potonjim navodima predstavnika Centra za socijalnu skrb Z.

(...)

Tužiteljica predlaže da se u postupku sasluša dr. sc. J. H., koja psihološki prati mldb. djecu, te da sasluša mldb. djecu, kao i susjede M. Ć., A.A. B. 12, M. Ć. s iste adrese, Z. P., A.A. B. 9, razrednika mdlb. djece T. C. iz OŠ P. B., te učiteljicu B. Z. iz iste škole, zatim pedijatricu mldb. djece S. M., I. Š. iz Obiteljskog centra grada Z., također i dr. D., ime nepoznato, sve na okolnost psihofizičkog i zdravstvenog stanja mldb. djece.

Na pitanje suca tužiteljica odgovara da su to za sada svi predloženi dokazni prijedlozi, a po potrebi da će predložiti i nove.

Predstavnik Centra za socijalnu skrb Z., skrbnik mldb. djece i tuženik, se protive izvođenju potonjih dokaznih prijedloga. Predstavnik Centra za socijalnu skrb Z. eventualno predlaže kontaktirati ponovno vještake koji su provodili posljednje vještačenje u parnici, čemu se tužiteljica protivi jer da su ti vještaci pristrani.

Tuženik se protivi da se ponovno kontaktiraju vještaci koji su provodili posljednje vještačenje u parnici s obzirom da bi takav kontakt i njihovo očitovanje moglo doći u obzir samo u slučaju da je mjera provedena, odnosno da se uredno provodi, što ovdje nije slučaj.

(...)

Sud donosi

rješenje

Odbijaju se dokazni prijedlozi tužiteljice i Centra za socijalnu skrb Z., te se daljnji dokazi neće provoditi.

Odluka će uslijediti pisanim putem.«

3.2.4. Općinski sud u Zaprešiću je u obrazloženju rješenja broj: P-897/09-258 od 17. prosinca 2012. u bitnome naveo:

»Na ročištima održanim dana 15. studenoga 2012. godine i dana 07. prosinca 2012. godine utvrđeno je, na temelju izjava predstavnika Centra za socijalnu skrb Z., posebnog skrbnika mlt. djece i oca mlt. djece, da izrečena mjera obiteljskopravne zaštite još uvijek nije izvršena, što uostalom i nije sporno, a utvrđeno je i uvidom u ovršni predmet ovog suda poslovnog broja: Ovr-114/12, iz čega slijedi zaključak da se okolnosti ovog konkretnog slučaja nisu u međuvremenu nimalo promijenile. Isto proizlazi i iz stranačkog iskaza tuženika koji sud prihvaća kao istinit i uvjerljiv, te ga nalazi sukladnim i aktualnom stanju. S druge, pak, strane sud nije prihvatio iskaz tužiteljice kojim negira tvrdnje i navode ostalih sudionika u postupku, smatrajući da tužiteljica ponovno nudi svoju subjektivnu istinu koja nije u skladu s realnošću, ponavljajući iste tvrdnje i radnje koje su se već na temelju rezultata parničnog raspravljanja pokazale neosnovanim i štetnim za psihofizički razvoj djece. Iz iskaza tužiteljice razvidno je da ista i dalje ništa ne mijenja u odnosu na svoje ponašanje, niti verbalizira želju da korigira takvo ponašanje i da i nadalje opstruira provedbu pravomoćne sudske odluke, što priznaje i sama, te se ne želi pokoriti nalogu suda da mlt. djecu preda na čuvanje i odgoj ustanovi. Dokazne prijedloge koje tužiteljica stavlja sud je odbio, smatrajući da se njihovim izvođenjem ne bi utvrđivale činjenice važne za donošenje odluke u ovom postupku i da su iznijeti samo radi odugovlačenja ovog postupka. Nalaze i mišljenja psihologa i specijaliste za dječje bolesti ovaj sud nije prihvatio, jer su naručeni od strane tužiteljice i dani izvan sudskog postupka i bez sudjelovanja tuženika, dok je, također, otklonio i kao neosnovan prijedlog Centra za socijalnu skrb Z. da se ponovno saslušaju dr. D. K. H. i prof. S. M., budući da bi njihovo ponovno saslušanje bilo opravdano samo u slučaju da se izrečena mjera obiteljskopravne zaštite provodi, što još uvijek nije slučaj. Isprave, pak, u vidu potvrde od 19. travnja 2012. godine, zatim dopisa pravobraniteljice za ravnopravnost spolova od 08. svibnja 2012. godine, zahtjeva Europskom sudu za ljudska prava, kao i podataka o uspjehu mlt. djece u školi, same za sebe, ne mogu utjecati na drukčiju odluku suda. Priložene izjave mlt. djece ne mogu se uzeti kao vjerodostojne, jer osim što su suprotne rezultatima psihologijsko psihijatrijske ekspertize iz prethodno provedenog parničnog postupka, dane su očigledno na inicijativu i pod utjecajem same tužiteljice, pa ne čine dio procesne građe relevantne za donošenje zakonite i pravilne odluke, te samo kompromitiraju njezino roditeljstvo i pokazuju da tužiteljica i nadalje manipulira mlt. djecom kako bi rješavala svoje još uvijek neriješene partnerske odnose s tuženikom.«

3.2.5. Podnositeljica A. B. je u žalbi od 31. prosinca 2012. u bitnome navela:

»U konkretnom slučaju presuda ne sadrži jasne i neproturječne razloge o tome zbog čega se tužiteljici oduzima pravo da živi sa svojom mlt. djecom, posebno uzevši u obzir da je od dana donošenja presude od 21. prosinca 2011. g., kojom je izrečena mjera obiteljskopravne zaštite oduzimanja prava roditeljima da žive sa svojom djecom i da ih odgajaju i to za razdoblje od jedne godine, vrijeme na koje je mjera izrečena proteklo te da su mlt. djeca ostala i dalje živjeti kod majke ... a da sud uopće nije utvrđivao u kakvom se psihofizičkom stanju mlt. djeca sada nalaze, kako su živjeli kroz tih godinu dana kod majke, odnosno je li suživot s majkom dobro ili loše utjecao na njih te koje su želje i interesi mlt. djece u pogledu toga s kim i gdje će ista živjeti.

Dakle, sud uopće nije utvrđivao najbolji interes djece u ovome predmetu ...

Naime, u obrazloženju pobijanog rješenja navodi se kako se okolnosti ovog konkretnog slučaja nisu u međuvremenu nimalo promijenile. Navedeno sud ne obrazlaže nikakvim konkretnim razlozima, već odluku temelji isključivo na činjenici da tužiteljica nije izvršila pravomoćnu odluku suda ... te na stranačkom iskazu tuženika, za koji se navodi kako ga sud prihvaća kao istinit i uvjerljiv te ga nalazi sukladnim i aktualnom stanju.

S druge strane sud navodi kako nije prihvatio iskaz tužiteljice 'smatrajući da tužiteljica ponovno nudi svoju subjektivnu istinu koja nije u skladu s realnošću'.

Naglašava se kako sud ničime nije obrazložio zbog čega je prihvatio iskaz tuženika kao istinit te sukladan aktualnom stanju, dok je iskaz tužiteljice vrednovao kao subjektivan. ...

(...)

Nadalje, posebno je upadljiva činjenica da je sud odbio provesti baš sve dokazne prijedloge koje je tužiteljica predložila ... u prilog tome da je dobar roditelj, da su mlt. djeca i psihički i fizički zdrava, te da je jedino što utječe na pravilan psihofizički razvoj djece upravo činjenica da se nalaze pod stalnim pritiskom institucija, odnosno strah od odlaska u dom za nezbrinutu djecu ...

(...)

... sud je sve ... dokazne prijedloge odbio navodeći da se njihovim izvođenjem ne bi utvrđivale činjenice važne za donošenje odluke. Također, za nalaze i mišljenja dr. sc. J. H. sud navodi da nije iste prihvatio jer su NARUČENI od strane tužiteljice i dani izvan sudskog postupka i bez sudjelovanja tuženika.

Naglašava se da je dr. sc. J. H., koja prati psihološki razvoj mlt. djece, stalni sudski vještak i stručnjak na području psihologije te kao takva odgovara za svoje nalaze i mišljenja, a zbog čega je ovakav navod suda, bez saslušavanja iste odnosno uopće utvrđivanja tvrdnji koje dr. sc. J. H. u svom mišljenju iznosi, a koji su u najmanju ruku alarmantni, nedopustiv i apsurdan, kao što je nedopustiva i činjenica da je sud odbio saslušati i sve druge stručnjake i osobe koje su u stalnom doticaju s mlt. djecom, o čijim se interesima odlučuje u predmetnom postupku.

Posve je neprihvatljivo da sud baš sve predložene dokazne prijedloge tužiteljice, uključujući saslušanje nekoliko stručnjaka, nastavnike te susjede koji su u svakodnevnom kontaktu s djecom, smatra subjektivnima, dok mišljenje CZSS Z. i vještaka, koji su svega nekoliko puta vidjeli djecu i to u, za njih vrlo stresnim okolnostima, drži objektivnima.

(...)

... Neprihvatljivo je da sud i nadalje uvažava samo mišljenja CZSS i vještaka, a koji djecu nisu ni vidjeli ni pitali za njih od donošenja presude suda dana 21. prosinca 2011. ...«

3.2.6. Županijski sud u Velikoj Gorici se u obrazloženju rješenja broj: Gž-244/13-2 od 13. veljače 2013. suglasio s obrazloženjem pobijanog rješenja Općinskog suda u Zaprešiću, dodatno navevši, u bitnome, sljedeće:

»... tužiteljica kontinuirano opstruira mjere koje su u ovom postupku izrečene radi dobrobiti djece, a ne poštuje niti pravomoćnu presudu, nekritički smatrajući da sudske instance nisu kompetentne odlučiti što je u interesu djece. Dapače, tužiteljičino uporno neuvažavanje svih argumenata i prijedloga (provođenje obiteljske terapije, rad na promjenama stavova i vlastitom funkcioniranju, nesuradnja sa Centrom za socijalnu skrb) se nastavlja i dalje, što samo opravdava odluku da se mjera produži za daljnjih godinu dana.

Ostalim žalbenim navodima se ponovno preispituju okolnosti pod kojima je donesena presuda, što ne može biti predmetom ovog postupka.«

3.3. Smještaj mldb. podnositelja u ustanovu nije realiziran na temelju nijedne od prethodno spomenutih sudskih odluka. Općinski sud u Zaprešiću je, s obzirom na obvezu iz članka 113. stavka 6. ObZ/03, ponovno po službenoj dužnosti pokrenuo postupak preispitivanja predmetne mjere za zaštitu prava i dobrobiti mldb. djece. U tu svrhu je 6. prosinca 2013. (jedanaest dana prije isteka važenja tada aktualne mjere za zaštitu prava i dobrobiti mldb. djece), kao jedinu radnju, na jednom ročištu proveo (i zaključio) glavnu raspravu. Iako je razmatrani postupak izvanparnični, a uz to je i pokrenut po službenoj dužnosti, Općinski sud u Zaprešiću je u raspravnom zapisniku (i u osporenom prvostupanjskom rješenju, a isto je učinio i Županijski sud u Velikoj Gorici u drugostupanjskom rješenju) podnositeljicu uvodno označio kao tužiteljicu, a G. H. kao tuženika, te ih je nakon toga dosljedno nastavio tako nazivati. Ti su sudovi navedene oznake za njih koristili i u prethodnom izvanparničnom postupku opisanom u točki 3.2. obrazloženja ove odluke.

3.3.1. Na glavnu raspravu održanu 6. prosinca 2013., prema zapisničkom utvrđenju Općinskog suda u Zaprešiću, pristupili su »tužiteljica« osobno (naknadno i njezina punomoćnica), »tuženik« uz punomoćnika, za Centar za socijalnu skrb Z. (u daljnjem tekstu: CZSS) njegov djelatnik K. H. te posebna skrbnica mldb. djece A. K. P., djelatnica CZSS-a. U zapisniku je nakon tog utvrđenja u bitnome navedeno sljedeće:

»Tužiteljica izjavljuje kako se zajednička mlt. djeca C. i E. ... i nadalje nalaze kod nje, da ona ne žele ići u ustanovu ... pa shodno tomu da nije postupila prema rješenju ... odnosno prema presudi ovoga suda ...

(...)

Pun. tužiteljice primarno predlaže da se s postupkom odlučivanja u ovom predmetu zastane do donošenja odluke Europskog suda za ljudska prava ... Podredno, predlaže ukidanje izrečene mjere obiteljsko pravne zaštite ... Predlaže u postupku pribaviti mišljenje mlt. djece, očitovanje Centra za socijalnu skrb Z., zatim mišljenje liječnika pedijatra koji skrbi o zdravstvenom stanju mlt. djece dr. M. B. iz Doma zdravlja B., pribaviti mišljenje od osnovne škole koju pohađaju mlt. djeca, očitovanje Udruge B. pod čijim je okriljem majka mlt. djece polazila tretmane koji su se odvijali u suradnji s Centrom za socijalnu skrb, i to najprije kod gđe. S. S. R. a sada kod gđe. J. H. Predlaže da se prilikom donošenja nove odluke uzme u obzir cjelokupna dokumentacija o zdravstvenom, socijalnom i inom drugom stanju mlt. djece koju je majka mlt. djece već ranije dostavila u spis ... Predlaže također da se izvede dokaz saslušanjem majke mlt. djece i to na okolnost dobrobiti mlt. djece, njihova zdravstvenog stanja, kao i adaptiranosti mlt. djece na socijalnu sredinu u kojoj ona žive i borave. ...

Pun. tuženika predlaže da se izrečena mjera obiteljsko pravne zaštite ponovno izrekne, navodeći da je otac mlt. djece tek dana 03. prosinca 2013. godine prvi put nakon 2 godine vidio svoju mlt. djecu, dodajući da odluka ovoga suda od 17. prosinca 2012, godine u ovršnom postupku nije provedena zbog opstruiranja od strane majke mlt. djece kao i od udruge B. ...

Predstavnik Centra za socijalnu skrb Z. izlaže i predlaže kao u pisanom očitovanju od 06. prosinca 2013. godine koji predaje u spis. Navedeno očitovanje uručuje se zastupnicima stranaka i posebnom skrbniku mlt. djece. ...

(...)

Poseban skrbnik mlt. djece predlaže da sud ima u vidu dobrobit mlt. djece i da prema rezultatima raspravljanja donese odluku koja će biti u njihovom najboljem interesu. Iz današnjeg uručenog očitovanja da je razvidno kako majka mlt. djece više nije sustavno uključena u terapijski rad, kao i da roditelji mlt. djece nisu uključenu u zajedničku obiteljsku terapiju. Također, da je razvidno kako je ocu mlt. djece onemogućeno da aktivno sudjeluje u njihovom psihofizičkom razvoju, pa tako i da se susreće i druži s mlt. djecom.

Na pitanje punomoćnika majke mlt. djece upućeno predstavniku Centra za socijalnu skrb Z., da li je taj centar izvršio evaluaciju posljedica koje bi nastupile smještajem mlt. djece u ustanovu, a koje bi se reflektirale na psihofizičkom i obrazovnom planu, predstavnik Centra za socijalnu skrb Z. odgovara da se upravo zbog posljedica koje su mogle nastupiti na potonjem planu za mlt. djecu njihovim izdvajanjem iz sredine u kojoj sada žive i borave, pristupilo odgodi zahtjeva za ovrhu, kako bi se omogućilo majci mlt. djece da pripremi mlt. djecu za njihovo izdvajanje iz sredine u kojoj sada žive i borave i to uključivanjem majke u terapijski rad kod psihologa po vlastitom izboru, što je majka mlt. djece i učinila uključivši se u terapiju kod psihologa S. S. R., sada kod psihoterapeuta J. H., međutim, da nema pokazatelja iz kojih bi se moglo utvrditi da su mlt. djeca povodom terapijskog rada u koji je bila uključena majka pripremljena za izdvajanje iz obitelji.

Pun. majke mlt. djece poriče potonje tvrdnje predstavnika Centra za socijalnu skrb Z. kao istinite u dijelu u kojem se navodi da je svrha terapijskog rada s majkom mlt. djece između ostalog bila i da pripremi svoju djecu za izdvajanje iz sadašnje socijalne sredine. Osim toga, u tome nema govora niti u danas predanom očitovanju.

Pun. tuženika uzvraća navodeći da upravo zbog postupaka majke mlt. djece izrečena mjera obiteljsko pravne zaštite još uvijek nije provedena, niti su ocu mlt. djece omogućeni susreti i druženja sa svojom djecom, kao i aktivno sudjelovanje u njihovom psihofizičkom razvoju.

Poseban skrbnik mlt. djece odgovara da je njezina dužnost štititi prava i interese mlt. djece kroz ovaj postupak, a da izvan ovog postupka nije razgovarala s mlt. djecom jer je to u domeni stručnog tima Centra.

Sud donosi

rješenje

(...)

Odbijaju se dokazni prijedlozi tužiteljice, te se daljnji dokazi neće provoditi.

Odluka će uslijediti pisanim putem.«

3.3.2. Osporenim rješenjem Općinskog suda u Zaprešiću oduzeto je roditeljima A. B. i G. H. pravo da žive sa svojom zajedničkom mldb. djecom C. D. i E. F. i odgajaju ih te su djeca povjerena na čuvanje i odgoj K. s. J. za n. d., H. L., uz obvezu kontinuiranog odvođenja na terapiju u Polikliniku za zaštitu djece G. Z. (točka 1. izreke), određeno je odvijanje susreta i druženja djece sa svakim roditeljem odvojeno u nazočnosti službene osobe navedene ustanove (točke 2. i 3. izreke), jednogodišnje trajanje te mjere te to da žalba protiv rješenja ne odgađa njegovu ovrhu (točka 4. izreke).

U obrazloženju tog rješenja Općinski sud u Zaprešiću je u bitnome naveo sljedeće:

»... izrečena mjera obiteljskopravne zaštite još uvijek nije realizirana, što uostalom i nije sporno, a iz čega slijedi ponovno isti zaključak da se okolnosti konkretnog slučaja nisu u međuvremenu nimalo promijenile.

Iz pisanog očitovanja Centra za socijalnu skrb Z. od dana 06. prosinca 2013. godine proizlazi da se u zadnjih godinu dana situacija u obitelji ... nije promijenila i da se odnosi između stranaka nisu poboljšali, da je nakon neuspjele ovrhe Centar kroz sva svoja postupanja nastojao da mlt. djeca ostvare kontakt s ocem koji ih nije vidio zadnje dvije godine, da je njihov susret održan tek dana 03. prosinca 2013. godine (što je po ocjeni ovoga suda inspirirano jedino razlozima vođenja ovog postupka) kada su dogovoreni daljnji koraci, da su roditelji mlt. djece opterećeni rješavanjem međusobnih problema financijske naravi i da je majka fokusirana na neriješene partnerske procese i imovinska pitanja s kojima upoznaje mlt. djecu, koja su pak na taj način uključena u konfliktan odnos između roditelja. Mišljenje je Centra za socijalnu skrb Z. da se okolnosti nisu promijenile u toj mjeri da bi sud donio drukčiju odluku od prethodne, pa stoga predlaže izricanje iste mjere obiteljskopravne zaštite.

Sud nije prihvatio izjave tužiteljice kojim negira tvrdnje i navode ostalih sudionika u postupku, smatrajući da tužiteljica ponovno nudi svoju subjektivnu istinu koja nije u skladu s realnošću, ponavljajući uvijek iznova iste tvrdnje i radnje koje su se već na temelju rezultata parničnog raspravljanja pokazale neosnovanim i štetnim za psihofizički razvoj mlt. djece. Iz stava tužiteljice i njezinih dosadašnjih postupaka razvidno je da ista i dalje ništa ne mijenja u odnosu na svoje postupke, da ne želi korigirati takvo ponašanje i da dalje opstruira provedbu pravomoćne sudske odluke, što priznaje i ona sama, pa se njezino saslušanje na predložene okolnosti ukazalo potpuno suvišnim i nepotrebnim za utvrđivanje materijalne istine. Dokazne prijedloge koje postavlja tužiteljica (da se zatraži mišljenje liječnika pedijatra M. B., dr. med., koji skrbi o zdravstvenom stanju mlt. djece, mišljenje osnovne škole koju pohađaju mlt. djeca, očitovanje Udruge B. pod čijim je okriljem majka mlt. djece polazila tretmane, te podaci od Ureda zastupnice Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava o vođenju postupka pred tim sudom) sud je odbio, smatrajući da se njihovim izvođenjem ne bi utvrđivale činjenice važne za donošenje odluke u ovomu postupku i da su iznijeti samo radi odugovlačenja ovog postupka, što potvrđuje i neosnovani prijedlog tužiteljice za zastoj ovoga postupka do donošenja odluke Europskog suda povodom zahtjeva tužiteljice zbog navodne povrede prava na obiteljski život.

Sud je ponovno pregledao cjelokupnu dokumentaciju o zdravstvenom, socijalnom i obrazovnom stanju mlt. djece koja već prileži spisu (list 965-992, 1004-1036 spisa) i ponovo došao do istoga zaključka, to jest da se radi o materijalnim dokazima koji sami za sebe ne utječu na drukčiju odluku suda, jer su, ili naručeni od strane tužiteljice i fabricirani izvan ovog sudskog postupka i bez sudjelovanja tuženika ili su pak nevažni za utvrđivanje onih činjenica o kojima ovisi meritorno rješavanje ove pravne stvari.

Priložene pisane izjave mlt. djece stranaka ne mogu se uzeti kao vjerodostojne, jer su, osim što su u suprotnosti s rezultatima psihologijsko psihijatrijske ekspertize iz ranije provedene parnice, dane očigledno na inicijativu i pod utjecajem same tužiteljice, pa ne čine dio procesne građe koja je važna za donošenje zakonite i pravilne odluke. Iz tog razloga nije proveden niti dokaz saslušanjem mlt. djece, jer bi njihovi odgovori na postavljena pitanja bili tek posljedica utjecaja majke na način njihova razmišljanja i funkcioniranja.

Nema sumnje da postupci tužiteljice kompromitiraju njezino roditeljstvo i pokazuju da tužiteljica manipulira s mlt. djecom kako bi rješavala svoje još uvijek neriješene partnerske odnose s tuženikom i da svojim stavovima koje nameće mlt. djeci namjerno intenzivira otpor i animozitet mlt. djece naspram oca, što poslije onda koristi kao opravdanje za nepokoravanje nalogu suda. Očito je da bez konačne i žurne reakcije sustava tuženik neće biti u mogućnosti realizirati svoje pravo da bude roditelj, da se susreće i viđa sa svojom djecom i da kao i svaki drugi roditelj sudjeluje u njihovom psihofizičkom razvoju, što će se kroz strukturiranje ličnosti neminovno reflektirati i na socijalno stanje mlt. djece.«

3.3.3. Podnositeljica A. B. je u žalbi od 2. siječnja 2014. u bitnome navela:

»Sud poklanja vjeru isključivo Centru soc. Skrbi Z. koji ne vrši svoju funkciju iz segmenta skrbi jer djecu nije nitko iz predmetne ustanove posjetio niti vodio brigu o njima u zakonski propisanim periodima već je to obavljeno netom prije isteka presude o ovrsi nad djecom i u izrazito kratkom, nedovoljnom vremenu, potrebnom za ocjenu stanja i donošenje valjanih zaključaka, tako da Centar ne barata valjanim i istinitim činjenicama te ne mogu imati jasan uvid u okolnosti konkretnog slučaja iako u pisanom očitovanju od dana 06. prosinca proizlazi da se situacija nije promijenila.

(...)

U mnogo čemu je sporan rad Centra kao institucije na što je sud u Z. višekratno upozoravan od raznih neovisnih čimbenika i organizacija međutim nije ih uvažio, a sve iz razloga institucionalne viktimizacije i neažurnosti institucija poput prijedloga suda u Z. da djeca moraju pohađati obvezu kontinuiranu odvođenja na terapiju iako je prijedlog Centra da djeca ne odlaze na terapiju kako ih se ne bi dodatno traumatiziralo te je iz toga razvidno da se ne vrši ažuriranje, obrada i prihvat podataka te činjenica potrebnih za pravedno i kvalitetno procesuiranje.

(...)

Sud brani svoju pogrešku uzimanjem u obzir mišljenje vještaka K. H. koja je evidentno u sukobu interesa provela vještačenje, iako je za to već ranije privatno plaćena od strane oca djece, a nalazi su u sudskom spisu, a sud je opet dodijelio naknadno kao vještaka, što je protuzakonito i protupravno, dok primjerice osporava mišljenje liječnika pedijatra koji skrbi o zdravstvenom stanju djece, škole, dječjih psihijatra, psihologa te ih protupravno i protuzakonito naziva 'fabriciranima od strane majke' i označio nevažnima u postupku iako su to sve stručnjaci državnih institucija, priznati sudski vještaci, plaćeni iz proračuna RH isto kao i predmetni sud.

Isto tako sud je poslao djecu u bolnicu V. na vještačenje kod psihologice S. M. koja nije smjela vještačiti djecu mlađu od 10 godina, a vještačila ih je u bolnici V., a da se ne spominje vještačenje 2006. godine u bolnici J. kod vještaka S. M. H. i J. Ž. D. također u bolnici s bolesnicima među koje nikako ne pripadaju i mala djeca odnosno E. i C. tada 4 i 6 godina, što je također protupravno i protuzakonito.

Sud također ne daje pravo na drugo liječničko mišljenje već jednostrano forsira gore navedenu vještakinju K. H. ili polikliniku g. Z. za zaštitu djece dok sve druge institucije istog karaktera gdje rade i educiraniji stručnjaci ne prihvaća i omalovažava, te lažno optužuje majku da naručuje nalaze kod državnih službenika.

(...)

Djeca usprkos svemu žive u blagostanju, socijalizirana među vršnjacima i kao uzorni učenici te idu na brojne aktivnosti i dodatne nastave.

Također nije jasno zašto se pod krinkom utjecaja majke nad djecom sprječava uvažavanje izjava djece kao i njihovo svjedočenje, a na koje imaju pravo (djeca su sada u četrnaestoj i dvanaestoj godini života).

(...)

Sud nadalje odbija izvođenje daljnjih dokaza i činjenice važne za donošenje odluke u ovom postupku navodeći da se time navodno odugovlači postupak, iako je svjestan da se time vrši direktna povreda prava na obiteljski život, diskriminiraju djeca i majka te njihova ustavna prava.«

3.3.4. Županijski sud u Velikoj Gorici se u obrazloženju osporenog rješenja suglasio s potpunošću i valjanošću utvrđenog činjeničnog stanja i primjenom materijalnog prava u prvostupanjskom rješenju te je nakon toga u bitnome naveo:

»Tužiteljica u žalbi u većem dijelu ponavlja ono što je iznosila još prije nego što je donesena presuda. No, ti prigovori su u ranijem tijeku postupka ocjenjeni neosnovanima i nisu od utjecaja na zakonitost pobijanog rješenja.

Daljnji žalbeni navodi se svode na kritiku tuženika, prvostupanjskog suda, djelatnika Centra za socijalnu skrb, izbor vještaka i sl., što samo potvrđuje zaključak da tužiteljica ni nadalje ne uvažava ničiji stav, ako se isti ne podudara s njezinim.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Podnositelji na desetak uvodnih stranica iznimno opširne ustavne tužbe (a djelomice i kasnije) u bitnome najvećim dijelom doslovce ponavljaju navode iz prethodne ustavne tužbe (točka 3.1. obrazloženja ove odluke). Ustavni sud stoga uvodno ponavlja dio točke 2. obrazloženja svoje odluke broj: U-III-2671/2012 od 13. lipnja 2012., koji glasi:

»2. U opširnoj ustavnoj tužbi se u bitnome navodi kako su podnositelji žrtve sustava koji nije prepoznao nasilje niti pokazao senzibilitet za problematiku obiteljskog nasilja nad njima. U tom smislu se navodi kako je tijekom postupka relativizirano nasilje koje nad podnositeljicom A. B. vrši bivši suprug G. H. te da je fokus institucija prebačen na njezinu navodnu nesuradnju s institucijama i zdravstveno zanemarivanje djece. Za osporenu odluku se navodi kako 'predstavlja puko prepisivanje sadržaja pojedinih isprava koje se nalaze u sudskom spisu, te niti na jednom mjestu ne sadrži analizu ili kritičko rezoniranje suda o provedenim dokazima', kao i da se njome 'ne uvažavaju ... mišljenja niti osjećaji djece, već se birokratski prihvaća nalaz i mišljenje vještaka'. Nadalje se navodi kako je izostala primjena načela proporcionalnosti u pravcu utvrđenja je li, s obzirom na već utvrđenu traumatiziranost djece, istu uopće moguće izdvojiti iz dosadašnje sredine bez nastupanja još težih posljedica za njihovo zdravlje. Također se ističe da sud nije uzeo u obzir dosadašnji građanski odgoj djece koja bi, u slučaju odlaska u K. s. J. za n. d., bila izložena potencijalnoj povredi članaka 9. i 10. Konvencije. Posebno ističu da sud u svojoj odluci uopće ne uzima u obzir navode podnositeljice A. B. da je vještakinja K. H. prethodno (tijekom 2008. godine) bila terapeut G. H., koji je kod nje odlazio u privatnom aranžmanu (na vlastitu inicijativu i plaćanje), što dovodi u pitanje njezinu sposobnost za provođenje objektivnog vještačenja.«

Podnositelji, osim prethodno navedenog, u bitnome ističu da Općinski sud »svoju odluku isključivo temelji na ranijem nedokazanom činjeničnom stanju bez uvažavanja novih činjenica« na koje je ukazivano tijekom postupka. To se, prema navodima podnositelja, osobito odnosi »na to da se pribave mišljenja djece koji su sada u četrnaestoj i dvanaestoj godini, a koji do sada ni na koji način nisu pribavljena, čak ni posebna skrbnica djece nije uopće s djecom razgovarala niti učinili ni najmanji napor da s djecom kontaktiraju«. Nadalje navode da »vještakinja prof. S. M. po zakonu nije smjela vještačiti djecu mlađu od 10 godina, a vještačila je i to u Psihijatrijskoj bolnici V.«. Navode i to da je prvostupanjsko rješenje doneseno bez da su u obzir uzeti nalaz i mišljenje vještaka dr. sc. J. H. od 4. travnja i 17. srpnja 2012. pod čijom su djeca »pratnjom«. Također navode da u obzir nisu uzeti, među ostalim, ni mišljenja škole i pedijatara te druga medicinska dokumentacija. Ističu da je »miješanje državnih tijela u njihov obiteljski život bilo arbitrarno te s obzirom na težinu donesene odluke o povjeravanju djece na čuvanje i odgoj sustavu socijalne skrbi, neutemeljeno te nadasve neproporcionalno svrsi koja se smještanjem djece u dom željela postići«. Obrazlažući navedeno, podnositeljica A. B. ističe da je njezino navodno odbijanje suradnje s institucijama jedini razlog kojim se u osporenim odlukama opravdava oduzimanje njezinog prava da živi sa svojom djecom. U tom smislu nadalje ističe da su »prema mišljenju Centra za socijalnu skrb Z. te vještaka u postupku, a na čijem se mišljenju temelji konačna odluka, djeca ... instruirana te manipulirana ... jer govore rječnikom odraslih osoba, odbijaju susrete s ocem, a što je po mišljenju vještaka rezultat manipulacije majke te bi se, ukoliko djeca ostanu s majkom, isto moglo intenzivirati, te se naposljetku kao razlog takve odluke navodi to što ... djecu nije uključila u sve predložene tretmane«. Osporavajući nesuradnju s institucijama, poziva se na dokumentaciju koja upućuje na to da je »surađivala s institucijama, uključila mlt. djecu u potrebnu terapiju u skladu s preporukama istih te potrebama i interesima djece«. Točno je, navodi nadalje, da je u tijeku postupka »odbila uključivanje u neke od institucija predložene tretmane ... isključivo radi dobrobiti svoje mlt. djece, kako bi spriječila dodatnu traumatizaciju istih, a koja zbog iscrpljenosti dugotrajnim sudskim postupkom u kojemu su neprestano bila izložena raznim tretmanima i vještačenjima, zbog opterećenosti istima pate od raznih somatskih tegoba te stoga iste odbijaju«. U pogledu navedenog upućuje na medicinsku dokumentaciju. Ističe da je »u toku brakorazvodnog postupka, napose nakon donošenja presude Općinskog suda u Zaprešiću od 25. svibnja 2005. g., Centar za socijalnu skrb Z., a na čijem se mišljenju i prijedlogu temelji konačna sudska odluka, postupao diskriminatorno prema njoj« jer ju je »kao žrtvu nasilja u obitelji, tretirao na jednak način kao i počinitelja nasilja«. Napominje »da je tijekom parničnog postupka u odnosu na nalaz i mišljenje vještaka ... stavila niz primjedbi, koje nisu vrednovane od strane suda«. Zaključuje da su »ne uzimanjem u obzir navedenih činjenica na koje je ukazivala ... te dokaza koje je dostavila nadležnim sudovima (a temeljem kojih je jasno vidljivo da ... brine o zdravlju svoje djece, da ih je uključila u potrebnu terapiju i to u skladu s njihovim potrebama, a ne rigidnošću zahtjeva institucija, te da su djeca uzorni učenici u školi), uz poseban naglasak na propustima Centra za soc. skrb Z. te zatim, oslanjajući se na mišljenje istog, i sudova«, u zaštiti nje »kao žrtve obiteljskog nasilja, podnositeljima grubo povrijeđena prava iz članka 6 Konvencije«.

Podnositelji predlažu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Gž-431/14-2 od 12. ožujka 2014. te odgodu ovrhe rješenja Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09-272 od 17. prosinca 2013.

IV. MJERODAVNO PRAVO

5. Mjerodavne odredbe ObZ/03 glase:

»Članak 2.

Uređenje obiteljskih odnosa temelji se na načelima:

(...)

2) zaštite dobrobiti i prava djeteta...

(...)«

»Članak 87.

(...)

(3) Dijete ima pravo na život sa svojim roditeljima, u skladu sa svojom dobrobiti. Ako živi odvojeno od jednog ili oba roditelja, dijete ima pravo na susrete i druženje s roditeljima.

(...)«

»Članak 89.

(...)

(3) Posebnog skrbnika imenuje centar za socijalnu skrb za slučajeve kad o povredi djetetovog prava odlučuje drugo tijelo, a sud kad je donošenje odluke o djetetovom pravu u nadležnosti centra za socijalnu skrb.

(...)«

»Članak 97.

Pravo je roditelja da žive sa svojim djetetom, osim ako je to suprotno dobrobiti djeteta.«

»Članak 111.

(1) Sud će u izvanparničnom postupku roditelju koji u većoj mjeri zanemaruje podizanje i odgoj djeteta ili postoji opasnost za pravilno podizanje djeteta, oduzeti pravo da živi sa svojim djetetom i odgaja ga, te će dijete povjeriti na čuvanje i odgoj drugoj osobi, ustanovi ili drugoj pravnoj osobi koja obavlja djelatnost socijalne skrbi.

(2) Smatra se da roditelj u većoj mjeri zanemaruje podizanje, odgoj i obrazovanje djeteta primjerice ako ne skrbi dovoljno o prehrani, higijeni, odijevanju, medicinskoj pomoći, redovitom pohađanju škole, ne sprječava dijete u štetnom druženju, zabranjenim noćnim izlascima, skitnji, prosjačenju ili krađi.

(...)«

»Članak 113.

(1) Sud će o prijedlozima kojima su pokrenuti postupci iz članka 101., 102., 107., 111. i 112. ovoga Zakona odlučiti bez odgode a najkasnije u roku od 60 dana od dana podnošenja prijedloga.

(2) Sud će u odluci iz članka 111. i 112. ovoga Zakona odrediti način i vrijeme susreta i druženja djeteta s roditeljem, pri čemu će na odgovarajući način primijeniti odredbu članka 100. ovoga Zakona.

(3) Mjere iz članka 111. i 112. ovoga Zakona izriču se u trajanju do godine dana.

(4) Postupak za izricanje mjera iz članka 111. i 112. ovoga Zakona pokreće sud po službenoj dužnosti, na prijedlog centra za socijalnu skrb ili djeteta.

(5) Izricanjem mjera iz članka 111. i 112. ovoga Zakona roditelju ne prestaje odgovornost i ostale dužnosti i prava roditelja prema djetetu.

(6) Prije isteka roka iz stavka 1. ovoga članka sud će ispitati sve okolnosti slučaja, te radi dobrobiti djeteta novom odlukom ponovno izreći istu ili drugu mjeru za zaštitu djeteta.

(7) Žalba protiv odluka donesenih na temelju članka 110. do 112. ovoga Zakona ne odgađa njihovu ovrhu.«

»Članak 167.

Radi zaštite pojedinih osobnih i imovinskih prava i interesa centar za socijalnu skrb imenovat će posebnog skrbnika:

(...)

2. djetetu u postupku iz članka 111., 112. i 114. ovoga Zakona,

(...)«

»Članak 174.

(...)

(2) Ako to zahtijevaju okolnosti slučaja i dobrobit štićenika, centar za socijalnu skrb može odlučiti da neposredno obavlja dužnost skrbnika i u tu svrhu imenuje osobu zaposlenu u tom centru. ...

(...)

Članak 175.

Skrbnik ne može biti osoba:

(...)

3. čiji su interesi u suprotnosti s interesima štićenika,

(...)«

»Članak 179.

(1) Skrbnik je dužan savjesno se brinuti o osobi, pravima, obvezama i dobrobiti štićenika...

(2) Prije poduzimanja važnijih mjera zaštite osobe štićenika ili njegovih imovinskih interesa skrbnik je dužan razmotriti mišljenje, želje i osjećaje štićenika.

(...)«

»Članak 269.

(...)

(2) Sud će omogućiti djetetu u skladu s njegovom dobi, zrelosti i dobrobiti da radi ostvarenja svojih prava i interesa u statusnim stvarima izrazi svoje mišljenje pred centrom za socijalnu skrb ili pred sudom.«

Ustavni sud napominje da je u članku 113. stavku 6. ObZ/03 riječ o očitoj sadržajnoj omašci u dijelu u kojem se ta odredba poziva na stavak 1. istog članka (»Prije isteka roka iz stavka 1. ovoga članka sud će ispitati sve okolnosti slučaja ...«). Naime, očito je da se ta odredba može pozivati samo na stavak 3. istog članka jer je jedino u njemu sadržan rok trajanja predmetne mjere za zaštitu djeteta.

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. Polazeći od navoda ustavne tužbe, sadržaja osporenih rješenja te ostalih okolnosti slučaja, Ustavni sud je svoju ocjenu zasnovao na člancima 29. stavku 1. i 35. Ustava Republike Hrvatske, člancima 6. stavku 1. i 8. Konvencije te člancima 3. stavku 1. i 12. Konvencije o pravima djeteta (New York, 20. studenoga 1989. – Zakon o ratifikaciji Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima djeteta – Odluka o objavljivanju mnogostranih međunarodnih ugovora kojih je Republika Hrvatska stranka na temelju notifikacija o sukcesiji, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 12/93.).

6.1. Mjerodavni dijelovi članaka 29. stavka 1. i 35. Ustava glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ...

(...)«

»Članak 35.

Svakom se jamči štovanje i pravna zaštita njegova ... obiteljskog života ...«

6.2. Mjerodavni dijelovi članaka 6. stavka 1. i 8. Konvencije glase:

»Članak 6.

PRAVO NA POŠTENO SUĐENJE

1. Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi ... svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. ...«

»Članak 8.

PRAVO NA POŠTOVANJE PRIVATNOG I OBITELJSKOG ŽIVOTA

1. Svatko ima pravo na poštovanje svoga … obiteljskog života ...

2. Javna vlast se neće miješati u ostvarivanje tog prava, osim u skladu sa zakonom i ako je u demokratskom društvu nužno … radi zaštite zdravlja … ili radi zaštite prava i sloboda drugih.«

6.3. Članci 3. stavak 1. i 12. Konvencije o pravima djeteta glase:

»Članak 3.

1. U svim akcijama koje se odnose na djecu, bilo da ih poduzimaju javne ili privatne ustanove socijalne skrbi, sudovi, državna uprava ili zakonodavna tijela, najbolji interes djeteta mora imati prednost.

(...)«

»Članak 12.

1. Države stranke osigurat će djetetu koje je u stanju oblikovati vlastito mišljenje, pravo na slobodno izražavanje svojih stavova o svim stvarima koje se na njega odnose, te ih uvažavati u skladu s dobi i zrelošću djeteta.

2. U tu svrhu, djetetu se izravno ili preko posrednika, odnosno odgovarajuće službe, mora osigurati da bude saslušano u svakom sudbenom i upravnom postupku koji se na njega odnosi, na način koji je usklađen s proceduralnim pravilima nacionalnog zakonodavstva.«

7. Ustavni sud će u nastavku obrazloženja ove odluke najprije iznijeti načelna stajališta koja u okolnostima konkretnog slučaja smatra odlučnima za ocjenu jesu li podnositeljima povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 35. Ustava odnosno člancima 6. stavkom 1. i 8. Konvencije.

7.1. Sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, razmatran kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositeljima osigurao pravično suđenje.

Da bi zakonske odredbe kojima je uređen pravni položaj stranaka odnosno njihovih zastupnika u postupcima pred sudom udovoljile zahtjevu kojeg postavlja članak 29. stavak 1. Ustava, pravni položaj stranaka i njihovih zastupnika mora biti jednak odnosno sudovi u postupku moraju osigurati jednakost stranaka u mogućnosti korištenja procesnih sredstava (jednakost oružja, jednakost sredstava).

Načelo jednakosti sredstava, u smislu pravične ravnoteže među strankama (fair balance) čini jedan od bitnih konstitutivnih elemenata prava na pravično suđenje. S tim u vezi, to načelo nužno obuhvaća razumnu mogućnost stranaka da izlože činjenice i podupru ih svojim dokazima na način da niti jednu od stranaka ne stavljaju u bitno lošiji položaj u odnosu na suprotnu stranku. Tako je Europski sud za ljudska prava u predmetu Perić protiv Hrvatske (presuda, 27. ožujka 2008., zahtjev br. 34499/06, §§ 24. i 25., u odnosu na povredu članka 6. stavka 1. Konvencije) ponovio zahtjeve obuhvaćene konceptom pravičnog suđenja te je u tom smislu istaknuo:

»19. ... S time u vezi, Sud smatra da načelo jednakosti oružja u kontekstu građanske parnice između privatnih stranaka nužno obuhvaća razumnu mogućnost obaju stranaka da izlože činjenice i podupru ih svojim dokazima, u takvim uvjetima koji niti jednu od stranaka ne stavljaju u bitno lošiji položaj u odnosu na suprotnu stranku. Na nacionalnim je vlastima da osiguraju u svakom pojedinačnom slučaju ispunjenje tih zahtjeva (vidi Dombo Beheer, citiran gore, str. 19, par. 33).

20. U ovom predmetu, Sud primjećuje da je podnositeljica zahtjeva isprva, prilikom podnošenja građanske tužbe, predložila saslušanje dvaju svjedoka, E.P. i Š.T. Kasnije, na ročištu održanom 23. travnja 2003., podnositeljica je povukla svoj dokazni prijedlog u odnosu na E.P. te predložila saslušanje još pet svjedoka, M.C., S.R., V.G., N.I. i N.Z. Izjavila je da se važnost njenih dokaznih prijedloga sastoji u njihovoj mogućnosti da pruže informacije u pogledu njege koju su joj pružile druge osobe, pored tuženih, koji su preuzeli obvezu njegovati podnositeljicu kako bi stekli njenu imovinu post mortem. Stoga bi iskazi tih svjedoka, prema mišljenju podnositeljice, pokazali da su tuženi propustili pružiti joj primjerenu njegu i stoga propustili ispuniti svoje ugovorne obveze, što je pak temelj podnositeljici zahtjeva za traženje raskida spornog ugovora.

(...)

25. Imajući na umu navedena razmatranja, Sud je utvrdio kako podnositeljica u ovom slučaju nije imala pravično suđenje utoliko što je sud odbio saslušati ijednog od šest svjedoka koje je podnositeljica predložila na način koji je proturječan argumentima kojima je taj isti sud ipak dopustio saslušanje dodatna četiri svjedoka tuženih. Stoga je došlo do povrede članka 6.«

7.2. Članak 35. Ustava svakome jamči štovanje njegova obiteljskog života, a članak 8. Konvencije jamči poštovanje obiteljskog života. Temeljna svrha tog ustavnog i konvencijskog jamstva jest zaštita pojedinaca od neosnovanog miješanja države u njihovo pravo na nesmetan obiteljski život.

Ustavni sud podsjeća da u odnosu na poštovanje obiteljskog života država ima negativne i pozitivne obveze.

Negativne obveze obuhvaćaju dužnost države da se suzdrži od miješanja u obiteljski život pojedinaca, osim u slučajevima propisanim zakonom (članak 61. stavak 2. Ustava) i u skladu s načelom razmjernosti (članak 16. Ustava), razmatranim u svjetlu pravila koja vrijede u demokratskoj državi (članak 1. stavak 1. Ustava).

Pozitivne obveze obuhvaćaju dužnost države da aktivno djeluje radi ostvarivanja pretpostavki za poštovanje i djelotvornu zaštitu obiteljskog života svojih građana, pa i onda kada to pretpostavlja uređivanje privatnih odnosa među njima. Te su obveze izrijekom propisane u člancima Ustava koje uređuju socijalna prava. Oni glase:

»Članak 61.

Obitelj je pod osobitom zaštitom države.

(...)«

»Članak 62.

Država štiti materinstvo, djecu i mladež te stvara socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan život.«

Kad je riječ o pozitivnim obvezama države Ustavni sud primjećuje, međutim, da je ustavni pojam »štovanja« obiteljskog života neodređen. Stoga se uvijek mora voditi računa da se tumačenja obveze države na »štovanje« tog života mogu razlikovati od slučaja do slučaja. Ustavni sud smatra da država ima široko područje slobode prosudbe pri uređivanju tog pitanja odnosno pri odlučivanju o tome koje aktivnosti ili mjere treba poduzeti radi ostvarivanja ustavnog jamstva iz članka 35. Ustava, pri čemu se uvažavaju i postojeće mogućnosti društvene zajednice i njezinih pojedinaca.

Pozitivne obveze države na temelju članka 8. Konvencije, između ostalog, uključuju sve što je usmjereno ka ostvarivanju prava roditelja na ostvarenje obiteljske zajednice sa svojim djetetom, odnosno mjere koje će im, u okviru realnih mogućnosti, omogućiti »sjedinjenje« sa svojim djetetom (vidi predmet Johansen protiv Norveške, presuda, 7. kolovoza 1996., zahtjev br. 17383/90). Međutim, obveza domaćih vlasti na poduzimanje takvih mjera nije apsolutna. Priroda i opseg mjera ovisit će o okolnostima svakog slučaja uz obvezu vođenja računa o pravima i interesima svih uključenih, a posebice o najboljim interesima djeteta i ostvarivanju njegovih prava.

Konačno, Ustavni sud smatra da u svim postupcima koji se odnose na skrb o djeci središnje mjesto moraju imati najbolji interesi djeteta. Stoga se uključivanje djeteta u sustav socijalne skrbi države uvijek mora promatrati kao privremena mjera koja će biti obustavljena čim to okolnosti budu dopuštale ili će se smatrati privremenom sve do onog trenutka kad se osnovano zaključi da ne postoji alternativno rješenje koje bi bilo u najboljem interesu djeteta.

8. U nastavku obrazloženja ove odluke Ustavni sud će primijeniti prethodno izložena načelna stajališta na konkretni slučaj.

8.1. Ustavni sud uvodno smatra potrebnim ponoviti svoje utvrđenje da je Općinski sud u Zaprešiću 6. prosinca 2013. (jedanaest dana prije isteka važenja tada aktualne mjere za zaštitu prava i dobrobiti mldb. djece), kao jedinu radnju, na jednom ročištu proveo (i zaključio) glavnu raspravu. Na tom je ročištu CZSS, kao stranka u postupku, u spis predao svoje »izvješće« (koje sud naziva očitovanjem), sastavljeno na sam dan ročišta te je isto na ročištu predano drugim strankama. Stranke su na ročištu iznijele svoja stajališta o potrebi ponovnog određivanja predmetne mjere obiteljskopravne zaštite te međusobno oponirale tim navodima, ali nije proveden nikakav dokazni postupak. Na toj je glavnoj raspravi punomoćnica podnositeljice A. B. predložila, među ostalim, »pribaviti mišljenje mlt. djece, očitovanje Centra za socijalnu skrb Z. ... mišljenje liječnika pedijatra koji skrbi o zdravstvenom stanju mlt. djece dr. M. B. iz Doma zdravlja B. ... mišljenje ... osnovne škole koju pohađaju mlt. djeca, očitovanje Udruge B. pod čijim je okriljem majka mlt. djece polazila tretmane koji su se odvijali u suradnji s Centrom za socijalnu skrb, i to najprije kod gđe. S. S. R. a sada kod gđe. J. H.«. Nadalje je predložila »da se izvede dokaz saslušanjem majke mlt. djece i to na okolnost dobrobiti mlt. djece, njihova zdravstvenog stanja, kao i adaptiranosti mlt. djece na socijalnu sredinu u kojoj ona žive i borave« (točka 3.3. obrazloženja ove odluke). Općinski sud u Zaprešiću odbio je sve njezine dokazne prijedloge ne navodeći u raspravnom zapisniku razlog(e) za to (točka 3.3.1. obrazloženja ove odluke).

Razloge njihovog odbijanja taj sud je obrazložio u osporenom prvostupanjskom rješenju navodeći »da se njihovim izvođenjem ne bi utvrđivale činjenice važne za donošenje odluke ... i da su iznijeti samo radi odugovlačenja ... postupka«. Također je naveo da »je ponovno pregledao cjelokupnu dokumentaciju o zdravstvenom, socijalnom i obrazovnom stanju mlt. djece ... (list 965-992, 1004-1036 spisa) i ponovo došao do istoga zaključka, to jest da se radi o materijalnim dokazima koji sami za sebe ne utječu na drukčiju odluku suda, jer su, ili naručeni od strane tužiteljice i fabricirani izvan ovog sudskog postupka i bez sudjelovanja tuženika ili su pak nevažni za utvrđivanje onih činjenica o kojima ovisi meritorno rješavanje ove pravne stvari«. Naveo je i to da »izrečena mjera obiteljskopravne zaštite još uvijek nije realizirana ... iz čega slijedi ponovno isti zaključak da se okolnosti konkretnog slučaja nisu u međuvremenu nimalo promijenile«. Također je naveo da iz pisanog očitovanja CZSS-a od 6. prosinca 2013. »proizlazi da se u zadnjih godinu dana situacija u obitelji ... nije promijenila i da se odnosi između stranaka nisu poboljšali, da je nakon neuspjele ovrhe Centar kroz sva svoja postupanja nastojao da mlt. djeca ostvare kontakt s ocem koji ih nije vidio zadnje dvije godine, da je njihov susret održan tek dana 03. prosinca 2013. godine (što je po ocjeni ovoga suda inspirirano jedino razlozima vođenja ovog postupka) kada su dogovoreni daljnji koraci, da su roditelji mlt. djece opterećeni rješavanjem međusobnih problema financijske naravi i da je majka fokusirana na neriješene partnerske procese i imovinska pitanja s kojima upoznaje mlt. djecu, koja su pak na taj način uključena u konfliktan odnos između roditelja« (točka 3.3.2. obrazloženja ove odluke).

8.2. Ustavni sud načelno ne dovodi u pitanje obvezu svih da poštuju pravomoćne odluke nadležnih tijela kojima se određuju mjere za zaštitu prava djece te važnost susreta i druženja mldb. djece s roditeljem s kojim ne žive. Međutim, Ustavni sud ocjenjuje da je pri preispitivanju tih mjera, s aspekta zaštite najboljeg interesa djece, u specifičnim okolnostima konkretnog slučaja neprihvatljiv apriorni formalistički zaključak sudova da se okolnosti konkretnog slučaja nisu u međuvremenu nimalo promijenile »samo« zbog iznimno oskudnog održavanja susreta i druženja mldb. podnositelja s ocem te toga što izrečena mjera obiteljskopravne zaštite još uvijek nije realizirana. Naime, predmetna mjera obiteljskopravne zaštite izrečena je još presudom Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09 od 21. prosinca 2011. To znači da je od njezinog prvotnog izricanja pa do glavne rasprave zaključene 6. prosinca 2013. prošlo gotovo pune dvije godine unutar kojih ta mjera nije realizirana.

Pri navedenome se Općinski sud u Zaprešiću poziva i na to da »je ponovno pregledao cjelokupnu dokumentaciju o zdravstvenom, socijalnom i obrazovnom stanju mlt. djece ... (list 965-992, 1004-1036 spisa)«. Međutim, Ustavni utvrđuje da navedena dokumentacija datira iz razdoblja koje zaključno obuhvaća podnesak podnositeljice A. B. od 18. prosinca 2012. (kojem je priložila određenu dokumentaciju). Ta dokumentacija je, dakle, stara praktički godinu dana u trenutku kada je Općinski sud u Zaprešiću 6. prosinca 2013., kao jedinu radnju, na jednom ročištu proveo (i zaključio) glavnu raspravu bez provođenja ikakvog dokaznog postupka. Štoviše, ta je dokumentacija predana u spis dan nakon donošenja prethodnog rješenja Općinskog suda u Zaprešiću broj: P-897/09-258 od 17. prosinca 2012. (točka 3.2. obrazloženja ove odluke). Ustavni sud vezano uz navedeno napominje da se, na temelju članka 113. stavaka 3. i 6. ObZ/03, predmetna mjera obiteljskopravne zaštite i preispituje u jednogodišnjim razdobljima. To znači da praktički u cijelom razdoblju koje je predmet razmatranja nema nove dokumentacije koja bi govorila o aktualnim prilikama mldb. djece nakon proteka godine dana od donošenja ranijeg rješenja. Usprkos navedenog vremenskog konteksta iz kojeg potječe dokumentacija na koju se poziva, Općinski sud u Zaprešiću je odbio sve dokazne prijedloge podnositeljice A. B. usmjerene k dokazivanju aktualnog stanja mldb. djece.

8.3. No, posve neovisno o prethodno navedenom vremenskom kontekstu, Ustavni sud utvrđuje da je Općinski sud u Zaprešiću takvim postupanjem drugu godinu uzastopno odbio sve dokazne prijedloge podnositeljice A. B., uz izuzetak toga što je u prethodnom postupku preispitivanja predmetne mjere obiteljskopravne zaštite na ročištu od 7. prosinca 2012. proveo dokaz njezinim saslušanjem. Naime, podnositeljica A. B. je, pri prvotnom (jednogodišnjem) preispitivanju izrečene mjere, na ročištu održanom 7. prosinca 2012. nakon saslušanja predložila da sud sasluša i »dr. sc. J. H., koja psihološki prati mldb. djecu, te da sasluša mldb. djecu, kao i susjede M. Ć. ... M. Ć. ... Z. P. ... razrednika mdlb. djece T. C. ... učiteljicu B. Z. iz iste škole ... pedijatricu mldb. djece S. M., I. Š. iz Obiteljskog centra g. Z., također i dr. D., ime nepoznato, sve na okolnost psihofizičkog i zdravstvenog stanja mldb. djece«. Predstavnik CZSS-a je pak predložio eventualno »kontaktirati ponovno vještake koji su provodili posljednje vještačenje u parnici«. Općinski sud u Zaprešiću odbio je sve podnositeljičine dokazne prijedloge i prijedlog CZSS-a ne navodeći u raspravnom zapisniku razlog(e) za to (točka 3.2.3. obrazloženja ove odluke).

Razloge odbijanja dokaznih prijedloga podnositeljice A. B. taj sud je obrazložio u rješenju broj: P-897/09-258 od 17. prosinca 2012. navodeći da se »njihovim izvođenjem ne bi utvrđivale činjenice važne za donošenje odluke u ovom postupku i da su iznijeti samo radi odugovlačenja ovog postupka«. Nalaze i mišljenja psihologa i specijalista za dječje bolesti nije prihvatio »jer su naručeni od strane tužiteljice i dani izvan sudskog postupka i bez sudjelovanja tuženika, dok je ... neosnovan prijedlog Centra za socijalnu skrb Z. da se ponovno saslušaju dr. D. K. H. i prof. S. M., budući da bi njihovo ponovno saslušanje bilo opravdano samo u slučaju da se izrečena mjera obiteljskopravne zaštite provodi, što još uvijek nije slučaj« (točka 3.2.4. obrazloženja ove odluke).

8.4. Što se tiče prethodno navedenog posljednjeg vještačenja u predmetu, Ustavni sud utvrđuje da je ono provedeno 2010. (točka 5. obrazloženja odluke broj: U-III-2671/2012 od 13. lipnja 2012.), što ga nedvojbeno smješta u udaljeni vremenski kontekst u odnosu na aktualne prilike mldb. djece i njihovih roditelja u trenutku posljednjeg preispitivanja mjere obiteljskopravne zaštite. No Ustavni sud, povrh toga, upućuje na činjenicu da je u točki 6.2. obrazloženja svoje prethodno spomenute odluke naveo:

»6.2. Što se tiče navoda ustavne tužbe da je vještakinja K. H. prethodno (tijekom 2008. godine) bila terapeut G. H., koji je kod nje odlazio u privatnom aranžmanu (na vlastitu inicijativu i plaćanje), što dovodi u pitanje njezinu sposobnost za provođenje objektivnog vještačenja, Ustavni sud ukazuje na činjenicu da podnositeljica u žalbi protiv prvostupanjske presude, podnesenoj po svojoj punomoćnici 10. siječnja 2012., nije navela taj žalbeni razlog pa ga ne može isticati niti u postupku koji se povodom ustavne tužbe vodi pred Ustavnim sudom jer u pogledu njega nije iscrpila dopušteni pravni put.«

Međutim, ovaj put je podnositeljica A. B. iscrpila dopušteni pravni put, navevši taj prigovor i u žalbi (točka 3.3.3. obrazloženja ove odluke). Osim u žalbi, podnositeljica je taj prigovor iznijela u očitovanju od 21. prosinca 2010. na vještački nalaz i mišljenje (list 681 spisa). Ustavni sud utvrđuje da na taj prigovor nije dobila nikakav odgovor od postupajućih sudova tijekom svih prethodno spomenutih sudskih postupaka. Ustavni sud nadalje utvrđuje da se u spisu (list 395) nalazi preslika povijesti bolesti za G. H. od 13. veljače 2008., koju je izdala Poliklinika K. H., u kojoj se, među ostalim, navodi kako G. H. »po drugi puta dolazi u ovu ambulantu sada sa svoje dvoje djece«. Tu povijest bolesti priložio je u spis punomoćnik samog G. H. na ročištu održanom 13. svibnja 2008. (list 373 spisa).

8.5. S druge strane, podnositeljica A. B. je u žalbi od 31. prosinca 2012. (točka 3.2.5. obrazloženja ove odluke) navela da za nalaze i mišljenja dr. sc. J. H. sud navodi da iste nije prihvatio jer su naručeni od nje izvan sudskog postupka i bez sudjelovanja G. H. (točka 3.2.4. obrazloženja ove odluke). Naglasila je da je »dr. sc. J. H., koja prati psihološki razvoj mlt. djece, stalni sudski vještak i stručnjak na području psihologije te kao takva odgovara za svoje nalaze i mišljenja ... zbog čega je ... navod suda, bez saslušavanja iste odnosno uopće utvrđivanja tvrdnji koje ... u svom mišljenju iznosi, a koji su u najmanju ruku alarmantni, nedopustiv«. Ustavni sud utvrđuje da podnositeljica A. B. na taj prigovor nije dobila nikakav odgovor drugostupanjskog suda. Ustavni sud, ne ulazeći u točnost i ispravnost navoda i zaključaka spomenute stručnjakinje od 4. travnja i 17. srpnja 2012., utvrđuje da su oni znatno »svježiji« od vještačenja i vrlo ozbiljni s aspekta zaštite najboljeg interesa mldb. djece (točka 3.2.2. obrazloženja ove odluke).

8.6. Ustavni sud nadalje utvrđuje da je u postupku koji je prethodio donošenju osporenih rješenja posebna (kolizijska) skrbnica mldb. djece bila djelatnica (diplomirana pravnica) CZSS-a, koji je kao stranka u postupku predlagao produljenje predmetne mjere obiteljskopravne zaštite. Naime, na temelju članka 113. stavka 4. ObZ/03 postupak za izricanje mjere iz njegovog članka 111. pokreće sud po službenoj dužnosti, na prijedlog centra za socijalnu skrb ili djeteta. Dakle, CZSS je u tom postupku predlagatelj. Na temelju članka 113. stavka 4. ObZ/03 sud će prije isteka roka iz stavka 1. ovog članka ispitati sve okolnosti slučaja, te radi dobrobiti djeteta novom odlukom ponovno izreći istu ili drugu mjeru za zaštitu djeteta. Pri tomu, po prirodi stvari, centar za socijalnu skrb zadržava stranačku poziciju »predlagatelja« iako sud postupak preispitivanja predmetne mjere pokreće po službenoj dužnosti bez ikakvog prijedloga centra za socijalnu skrb.

Na temelju članka 175. točke 3. ObZ/03 skrbnik ne može biti osoba čiji su interesi u suprotnosti s interesima štićenika, a na temelju članka 174. stavka 2. ObZ/03 centar za socijalnu skrb može, ako to zahtijevaju okolnosti slučaja i dobrobit štićenika, odlučiti da neposredno obavlja dužnost skrbnika i u tu svrhu imenuje osobu zaposlenu u tom centru. Vezano uz navedeno, Ustavni sud ocjenjuje da dobrobit mldb. štićenika ne dopušta da im u predmetnom postupku posebni (kolizijski) skrbnik bude djelatnik CZSS-a, kao stranke u postupku koja predlaže produljenje razmatrane mjere obiteljskopravne zaštite. Naime, djelatnik CZSS-a je u potencijalnoj koliziji interesa s obzirom na mogući konflikt lojalnosti (lojalnosti interesima mldb. djece s jedne strane te lojalnosti poslodavcu s druge strane).

Iako je prethodno navedeno stajalište načelne prirode, Ustavni sud primjećuje da je ono dobilo svoju punu potvrdu u okolnostima konkretnog slučaja. Ustavni sud u tom smislu ističe da je prije donošenja osporenog prvostupanjskog rješenja na ročištu za glavnu raspravu održanom 6. prosinca 2013. posebna skrbnica mldb. djece navela da je »njezina dužnost štititi prava i interese mlt. djece kroz ovaj postupak, a da izvan ovog postupka nije razgovarala s mlt. djecom jer je to u domeni stručnog tima Centra« (točka 3.3.1. obrazloženja ove odluke). Iz navedenog je nedvojbeno da je posebna skrbnica mldb. djece u konkretnom postupku sebe (prvenstveno) shvaćala kao djelatnicu CZSS-a, a ne skrbnicu mldb. djece. To je posebno vidljivo kada se uzme u obzir da je skrbnik, na temelju članka 174. stavaka 1. i 2. ObZ/03 dužan savjesno se brinuti o osobi, pravima, obvezama i dobrobiti štićenika te da je prije poduzimanja važnijih mjera zaštite osobe štićenika dužan razmotriti njegovo mišljenje, želje i osjećaje.

Osim toga, posebna skrbnica mldb. djece je na prethodno navedenom ročištu izjavila da predlaže da sud ima u vidu dobrobit mldb. djece »i da prema rezultatima raspravljanja donese odluku koja će biti u njihovom najboljem interesu«. Također je izjavila da je iz (na tom ročištu uručenog) očitovanja CZSS-a razvidno kako majka mldb. djece više nije sustavno uključena u terapijski rad, kao i da roditelji mldb. djece nisu uključenu u zajedničku obiteljsku terapiju te da je ocu mldb. djece onemogućeno da aktivno sudjeluje u njihovom psihofizičkom razvoju, uključujući susrete i druženja s mldb. djecom. Iz navedenog je razvidno da posebna skrbnica mldb. djece ne samo da nije predložila nikakve dokaze nego nije čak ni izrazila eksplicitno stajalište o tomu što je u najboljem interesu djece, već je prepustila sudu da donese odluku uvažavajući taj interes djece. U prethodnom se postupku preispitivanja predmetne mjere obiteljskopravne zaštite u tom pogledu priklonila navodima predstavnika CZSS-a (točka 3.2.3. obrazloženja ove odluke).

Na ročištu za glavnu raspravu od 7. prosinca 2012., koje je održano jer je Općinski sud u Zaprešiću dopustio povrat u prijašnje stanje zbog toga što je podnositeljica A. B. propustila ročište, posebna skrbnica je izjavila da se protivi izvođenju dokaznih prijedloga podnositeljice A. B., dok sama nije imala nikakvih dokaznih prijedloga (točka 3.2.3. obrazloženja ove odluke). Iz navedenog proizlazi da posebna skrbnica mldb. djece u dva uzastopna postupka nije imala nikakvih dokaznih prijedloga. U tom kontekstu valja istaknuti da posebna skrbnica mldb. djece (kao uostalom ni CZSS) nije za shodno našla čak ni provjeriti i po potrebi problematizirati navode podnositeljice A. B. da je G. H. prethodno već bio u privatnom tretmanu jedne od vještakinja u predmetu, na temelju čijeg nalaza i mišljenja je utemeljena predmetna mjera obiteljskopravne zaštite. Štoviše, osim što je to isticala podnositeljica A. B., o tomu u spisu postoji dokaz u obliku preslike bolesti, koju je u spis predala punomoćnica samog G. H. Osim toga, Ustavni sud je, povodom prethodne ustavne tužbe istih podnositelja, tu činjenicu odbio razmotriti samo zato jer u pogledu nje nije bio iscrpljen dopušteni pravni put (točka 8.4. obrazloženja ove odluke).

8.7. Konačno, ne samo da posebna skrbnica nije razmotrila mišljenje, želje i osjećaje mldb. djece (u dvanaestoj odnosno četrnaestoj godini života), već je prekršen i članak 269. stavak 2. ObZ/03 koji propisuje da će sud »omogućiti djetetu u skladu s njegovom dobi, zrelosti i dobrobiti da radi ostvarenja svojih prava i interesa u statusnim stvarima izrazi svoje mišljenje pred centrom za socijalnu skrb ili pred sudom.« Naime, ni u postupku koji je prethodio donošenju osporenog prvostupanjskog rješenja ni u postupku koji se vodio povodom prethodnog preispitivanja predmetne mjere obiteljskopravne zaštite, sud nije smatrao potrebnim pribaviti i razmotriti mišljenje mldb. djece, što, osim članka 269. stavka 2. ObZ/03, zahtijeva i članak 12. Konvencije o pravima djeteta.

9. Ustavni sud smatra kako je predmet ovog ustavnosudskog postupka iznimno složen i osjetljiv s aspekta prava na poštovanje obiteljskog života podnositelja, ali i s aspekta obveza države da u konkretnoj situaciji osigura ostvarivanje najboljih interesa djeteta, a posebno s aspekta ravnoteže između njihovih pojedinačnih interesa i interesa društvene zajednice (zaštita najboljih interesa djeteta). Ustavni sud ocjenjuje da su sudovi, s obzirom na navedeno, pri preispitivanju predmetne mjere obiteljskopravne zaštite morali provesti test opravdanosti miješanja u pravo podnositelja na poštovanje njihovog obiteljskog života. U tom su smislu morali utvrditi je li sporno miješanje u obiteljski život u skladu sa zakonom, ima li predmetna mjera obiteljskopravne zaštite legitimni cilj te je li ona nužna u demokratskom društvu. Međutim, usprkos tomu, Općinski sud u Zaprešiću nije prije donošenja osporenog prvostupanjskog rješenja proveo nikakav dokazni postupak iako su navodi stranaka u pogledu činjeničnog stanja bili proturječni.

Zadaća Ustavnog suda nije da zamijeni nadležna tijela državne vlasti u izvršavanju njihovih obveza vezanih uz uređenje socijalne skrbi za djecu i uz prava roditelja čija su djeca dana na skrb, već da kontrolira odluke koje su ta tijela donijela u izvršavanju svojih ovlasti zasnovanih na njihovu pravu prosudbe relevantnih činjenica i okolnosti u svakom konkretnom slučaju. Ustavni sud ponavlja i to da, u pravilu, nije njegova zadaća upuštati se u ispitivanje činjenica odnosno baviti se pogreškama o činjenicama ili o pravu koje počine tijela državne i javne vlasti. Međutim, ako te pogreške, u mjeri koja je s ustavnopravnog gledišta neprihvatljiva, vrijeđaju ustavna prava podnositelja ustavnih tužbi, tada je obveza Ustavnog suda da na njih ukaže i da pojedinačni akt kojim su povrede počinjene ukloni iz pravnog poretka.

9.1. Ustavni sud na temelju navedenog ocjenjuje da je aktualno stanje mldb. djece u vrijeme preispitivanja predmetne mjere obiteljskopravne zaštite činjenica koja je odlučna za donošenje odluke o (ne)utemeljenosti produljivanja te mjere. Tu su činjenicu sudovi tijekom postupka trebali utvrditi, ali su to propustili učiniti. Zbog navedenog razloga došlo je, po ocjeni Ustavnog suda, do povrede postupovnog aspekta ustavnog jamstva na štovanje obiteljskog života podnositelja zajamčenog člankom 35. Ustava. Do povrede tog prava u postupovnom aspektu došlo je i zbog ostalih povreda prava na pravično suđenje, o kojima će biti riječi u daljnjem dijelu obrazloženja ove odluke.

9.2. Naime, Ustavni sud ocjenjuje i to da su sudovi, odbivši u postupku koji je prethodio donošenju osporenih rješenja sve dokazne prijedloge podnositeljice A. B. radi utvrđivanja spomenute odlučne činjenice, podnositeljici onemogućili da iznese dokaze kojima bi potkrijepila (utvrdila) svoje navode. Takvim postupanjem sudovi su izrazili svoju naklonost tvrdnjama drugih stranaka (CZSS-a i »tuženika«) te su, zanemarivanjem načela jednakosti oružja, podnositeljicu stavili u nepovoljniju postupovnu poziciju od njih i time joj povrijedili pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni sud nadalje ocjenjuje da je zbog načina zastupanja mldb. djece po posebnom (kolizijskom) skrbniku u predmetnom postupku (točka 8.6. obrazloženja ove odluke) – koje zastupanje je pozitivna obveza države u zaštiti (obiteljskog života) mldb. djece – i mldb. podnositeljima C. i E. F. povrijeđeno, zanemarivanjem načela jednakosti oružja, pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava. Ta povreda potencirana je činjenicom što postupajući sudovi nisu smatrali da je potrebno pribaviti i razmotriti mišljenje mldb. djece o predmetnoj stvari.

Ustavni sud posebno napominje da ovom odlukom ne dovodi u pitanje načelo slobodne ocjene dokaza suda iz članka 8. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01., 117/03., 88/05., 96/08., 123/08., 57/11., 148/11. i 25/13.), koje vrijedi i u izvanparničnom postupku, te da nije na Ustavnom sudu ocjenjivati koje odlučne činjenice redovni sudovi trebaju utvrđivati niti koje dokazne prijedloge stranaka moraju prihvaćati ili odbijati. Međutim, Ustavni sud napominje da je obveza sudova da, u cilju osiguranja pravičnog suđenja o pravima i obvezama stranaka, svakoj stranci u postupku omoguće da iznosi dokaze kojima bi potkrijepila odnosno utvrdila svoje navode, a pogotovo one od kojih ovisi meritorno rješavanje spora.

9.3. Ustavni sud u prethodno navedenom kontekstu također ocjenjuje da sudovi moraju imati jednak pristup vjerodostojnosti dokaza opterećenih istovrsnim prigovorima stranaka (u konkretnom slučaju prigovora prethodnog privatnog angažmana vještaka odnosno stručnog svjedoka u stvari). Dijametralno suprotno tretiranje takvih dokaza (točke 8.4. i 8.5. obrazloženja ove odluke), a da za to nije pruženo valjano obrazloženje, po ocjeni Ustavnog suda sadrži bitne nedostatke u obrazlaganju zauzetih pravnih stajališta i upućuje na zaključak o arbitrarnosti tako donesenih odluka u postupovnom i/ili materijalnopravnom smislu. Ustavni sud stoga ocjenjuje da sudovi i zbog tog razloga nisu proveli postupak, donijeli odluke i obrazložili svoja pravna stajališta na način koji bi otklonio sumnju u arbitrarnost postupanja i odlučivanja, odnosno na način koji bi činio nedvojbenim utemeljenost donesenih odluka na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog postupovnog i materijalnog prava, čime je također došlo do povrede prava podnositelja na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

10. Što se tiče navoda da sud nije uzeo u obzir dosadašnji građanski odgoj djece koja bi u slučaju odlaska u K. s. J. za n. d. bila izložena potencijalnoj povredi članaka 9. i 10. Konvencije, Ustavni sud utvrđuje da podnositelji navedeni prigovor nisu istaknuli u žalbi pa ga ne mogu isticati niti u postupku koji se povodom ustavne tužbe vodi pred Ustavnim sudom jer u pogledu njega nisu iscrpili dopušteni pravni put.

11. Ustavni sud utvrdio je da prigovori podnositelja vezani uz članak 14. Konvencije, na način kako su postavljeni u ustavnoj tužbi te u mjeri u kojoj bi u okolnostima konkretnog slučaja osporena rješenja mogla utjecati na ostvarivanje sadržaja te konvencijske norme, ne upućuju na mogućnost povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Konvencijom.

12. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73., 74. i 76. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst) odlučeno je kao u izreci odluke (točke I., II. i III.).

Budući da je ustavna tužba usvojena, nije posebno odlučivano o prijedlogu podnositelja za odgodu ovrhe.

13. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-2182/2014

Zagreb, 17. lipnja 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 108/2014-2097