## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIVs-3126/2008 od 5. ožujka 2009.

### NN 38/2009 (27.3.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIVs-3126/2008 od 5. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

869

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Snježana Bagić, Mario Jelušić, Ivan Matija, Željko Potočnjak i Aldo Radolović, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnijela D. I. iz R., na sjednici održanoj 5. ožujka 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzp-132/08-10 od 30. svibnja 2008. te se predmet vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

III. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je donijeti novo rješenje u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od trideset (30) dana, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnositeljica je 8. srpnja 2008. podnijela pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzp-132/08-10 od 30. svibnja 2008., kojim je odbijen njezin zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

Podnositeljica smatra kako joj je osporenim rješenjem povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, članka 6. stavka 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija) te članka 4. stavka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 150/05., 16/07. i 113/08.).

Navodi, u bitnome, kako je pri odlučivanju o povredi njezinog prava na suđenje u razumnom roku pogrešno uzeto u obzir samo trajanje ovršnog postupka, bez parničnog postupka koji mu je prethodio, a ta dva postupka zajedno traju preko petnaest godina. Pritom se poziva na to da je u presudama Europskog suda za ljudska prava u predmetima: Hornsby protiv Grčke od 19. ožujka 1997. i Estima Jorge protiv Portugala od 21. travnja 2008. izraženo stajalište da se parnični i ovršni postupak moraju promatrati kao jedinstvena cjelina pri odlučivanju o povredi prava na suđenje u razumnom roku. Posebno ističe da u konkretnom slučaju pri odlučivanju o povredi njezinog prava na suđenje u razumnom roku treba voditi računa i o iznimnom značaju predmeta za nju.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, na temelju navoda ustavne tužbe te uvida u spis Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzp-132/08 i spise Općinskog suda u Rabu broj: Ovr-55/04 (na koji je spojen spis istog Suda broj: Ovr-80/06) i P-287/03, utvrdio pravno relevantne činjenice za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

2.1. PARNIČNI I OVRŠNI POSTUPAK

Podnositeljica je 3. ožujka 1993. Općinskom sudu u Rijeci podnijela tužbu radi razvoda braka i uzdržavanja. Nakon promjene nadležnosti suda brak je pravomoćno razveden presudom Općinskog suda u Rabu broj: P-40/94 od 29. rujna 1995. godine. Tom presudom je, između ostalog, odlučeno i o uzdržavanju podnositeljice, no presudom Županijskog suda u Rijeci broj: Gž-90/96 od 13. ožujka 1996. taj je dio presude ukinut. Presude o uzdržavanju podnositeljice su još dvaput ukidane povodom žalbi (brojevi: P-37/96 od 28. kolovoza 1998. i P-39/02 od 24. ožujka 2003.). Tek je presuda Općinskog suda u Rabu broj: P-287/03 od 2. studenoga 2004. postala pravomoćna 14. prosinca 2005., kada je presudom Županijskog suda u Rijeci broj: Gž-98/05-2 odbijena tuženikova žalba protiv nje. Podnositeljici je navedena drugostupanjska presuda dostavljena 10. ožujka 2006.

Podnositeljica je 30. ožujka 2006. podnijela ovršni prijedlog protiv bivšeg supruga kao ovršenika radi neplaćanja uzdržavanja određenog citiranom pravomoćnom presudom Općinskog suda u Rabu. Rješenjem tog Suda broj: Ovr-55/04-66 od 12. listopada 2007. obustavljen je ovršni postupak jer je sud smatrao da je ovrha dovršena. Međutim, povodom žalbe podnositeljice, Županijski sud u Rijeci je svojim rješenjem Gž-6052/07-2 od 7. veljače 2008. ukinuo prvostupanjsko rješenje i vratio predmet prvostupanjskom sudu na ponovni postupak, koji je u trenutku donošenja odluke o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i dalje bio u tijeku.

2.2. POSTUPAK ZA ZAŠTITU PRAVA NA SUĐENJE U
RAZUMNOM ROKU (VOĐEN PRED VRHOVNIM SUDOM
REPUBLIKE HRVATSKE)

Podnositeljica je, na temelju odredbe članka 27. stavka 1. Zakona o sudovima, 24. siječnja 2008. podnijela Vrhovnom sudu Republike Hrvatske zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u predmetu Općinskog suda u Rabu broj: Ovr-55/04, tražeći da se pri izračunavanju pravno relevantnog razdoblja u konkretnom slučaju ovršni postupak i parnični postupak koji mu je prethodio promatraju kao jedinstvena cjelina.

Vrhovni sud Republike Hrvatske je u rješenju broj: Gzp-132/08-10 od 30. svibnja 2008. zauzeo stajalište da se u konkretnom slučaju u pravno relevantno razdoblje uračunava samo trajanje ovršnog postupka, a ne i parničnog koji mu je prethodio, navodeći kako je parnični postupak pravomoćno okončan prije podnošenja zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Primjenjujući navedeni kriterij, Vrhovni sud je zaključio da je od podnošenja ovršnog prijedloga do donošenja odluke o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku proteklo dvije (2) godine i dva (2) mjeseca, što se ne može smatrati prekoračenjem razumnog roka i povredom prava na suđenje u razumnom roku.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Mjerodavno pravo sadržano je u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Ustavni sud svoju odluku obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. Ustavni sud je stajalište da se parnični i ovršni postupak sagledavaju kao jedinstvena cjelina izrazio u svojoj odluci broj: U-IIIA-324/2005 od 23. studenoga 2006. (www.usud.hr), kojom je odbio ustavnu tužbu podnositeljice imajući u konkretnom slučaju u vidu ukupnu duljinu tako sagledavanog postupka, učinkovito postupanje sudova te okolnost da je postupak pravomoćno okončan nakon podnesene ustavne tužbe.

4.2. Da bi se ovršni postupak i parnični postupak koji mu je prethodio sagledavali kao jedinstvena cjelina, Ustavni sud ocjenjuje da je nužno da to zahtjeva sam podnositelj te da ovršni postupak bude pokrenut unutar prihvatljivog razdoblja nakon stjecanja mogućnosti za njegovo pokretanje.

Ukoliko su ispunjeni ti preduvjeti, Ustavni sud nadalje smatra da se razumnost duljine svakog sudskog postupka – pa i onda kada se dva odvojena postupka u pogledu razumnog roka sagledavaju kao jedinstvena cjelina – mora ocijeniti u svjetlu okolnosti svakog konkretnog slučaja, uzimajući u obzir kriterije utvrđene praksom Ustavnog suda, a to su, posebice: duljina sudskog postupka, složenost tog postupka, ponašanje podnositelja, postupanje nadležnih sudova te važnost predmeta spora za podnositelja. Pri utvrđivanju postojanja eventualne povrede prava na suđenje u razumnom roku potrebno je ocijeniti svaki kriterij posebno, te zatim sve zajedno.

Osim toga, duljina postupka uzima se u obzir od 5. studenoga 1997. kada je Zakonom o potvrđivanju Konvencija stupila na snagu u odnosu na Republiku Hrvatsku.

4.3. Primjenjujući kriterije navedene u točki 4.2. ovog obrazloženja Ustavni sud prije svega ocjenjuje da stajalište Vrhovnog suda Republike Hrvatske izneseno u osporenom rješenju – da se u pravno relevantno razdoblje pri ispitivanju povrede prava na suđenje u razumnom roku uračunava samo trajanje ovršnog postupka, a ne i parničnog koji mu je prethodio – nije u skladu s Ustavom zajamčenim pravom na suđenje u razumnom roku na način kako ga tumači Ustavni sud.

Nadalje, jedinstveno sagledavani postupak trajao je u konkretnom slučaju ukupno preko petnaest (15) godina i dva (2) mjeseca, a u pravno relevantnom razdoblju preko deset (10) godina i šest (6) mjeseci. Od toga je parnični postupak radi uzdržavanja podnositeljice trajao ukupno preko trinaest (13) godina, a u pravno relevantnom razdoblju preko osam (8) godina i četiri (4) mjeseca. Ovršni, koji se neposredno nadovezao na njega, te se smatra drugim stadijem jedinstveno sagledavanog postupka, trajao je u pravno relevantnom razdoblju dvije (2) godine i dva (2) mjeseca, s time da je u trenutku donošenja odluke o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i dalje bio u tijeku jer je drugostupanjski sud ukinuo prvostupanjsko rješenje (kojim je obustavljen ovršni postupak jer je prvostupanjski sud smatrao da je ovrha dovršena) i vratio predmet prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

U konkretnom slučaju radi se o postupku radi ostvarenja prava podnositeljice na uzdržavanje, koji po prirodi stvari ima izniman značaj za nju. U tom postupku su u više navrata povodom žalbi ukidane presude parničnog suda (dva puta u pravno relevantnom razdoblju, tri puta ukupno), kao i rješenje o obustavi ovršnog postupka. Sagledavajući ovršni postupak i parnični koji mu je prethodio kao jedinstvenu cjelinu, ukidanje rješenja o obustavi ovršnog postupka predstavlja treće ukidanje u pravno relevantnom razdoblju, a četvrto ukupno. Ustavni sud zbog navedenog smatra da niti (relativna) složenost postupka niti eventualni doprinos podnositeljice trajanju istoga ne mogu u konkretnom slučaju opravdati njegovu spomenutu dugotrajnost, već samo, eventualno, utjecati na visinu primjerene naknade podnositeljici zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Stoga Ustavni sud ocjenjuje da je podnositeljici osporenim rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske povrijeđeno ustavno i konvencijsko pravo na suđenje u razumnom roku, pri tome posebno naglašavajući da iz prethodno navedenog proizlazi da se ne radi o mehaničkom zbrajanju trajanja ovršnog postupka i parničnog postupka koji mu je prethodio, već o jedinstvenom sagledavanju ta dva postupka u svjetlu posebnih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

5. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke, a na temelju odredaba članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točki III. izreke.

6. Objava odluke (točka IV. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

7. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme rješenja u roku od osam (8) dana od dana njegove otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki III. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIVs-3126/2008

Zagreb, 5. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Agata Račan, v. r.

Odluka, NN 38/2009-869