## Odluka o statističkoj klasifikaciji institucionalnih sektora

### NN 146/2011 (16.12.2011.), Odluka o statističkoj klasifikaciji institucionalnih sektora

DRŽAVNI ZAVOD ZA STATISTIKU

2965

Na temelju članka 43. Zakona o službenoj statistici (»Narodne novine«, br. 103/03. i 75/09.) Državni zavod za statistiku (u daljnjem tekstu: DZS) donosi

ODLUKU

O STATISTIČKOJ KLASIFIKACIJI INSTITUCIONALNIH SEKTORA

Članak 1.

Statistička klasifikacija institucionalnih sektora (u daljnjem tekstu: SKIS) je obvezan nacionalni standard koji se upotrebljava pri evidentiranju, prikupljanju, obradi, analizi, davanju na korištenje i objavi statističkih podataka važnih za statističko praćenje gospodarskih kretanja u zemlji.

Glavna namjena SKIS-a jest sastavljanje nacionalnih računa Republike Hrvatske.

Članak 2.

SKIS se temelji na trećem izdanju Europskog sustava nacionalnih računa (European System of National Accounts –ESA 1995; u daljnjem tekstu: ESA 1995) koji predstavlja obvezni statistički standard Europske unije te je usklađen s temeljnim međunarodnim statističkim standardom Sustavom nacionalnih računa (System of National Accounts – SNA 1993; u daljnjem tekstu: SNA 1993).

Članak 3.

SKIS se koristi kao nacionalni standard za standardizaciju definicija s područja sektorske strukture gospodarstva i za razvrstavanje institucionalnih jedinica u institucionalne sektore, podsektore i skupine jedinica koje predstavljaju ukupno gospodarstvo države za potrebe različitih službenih i administrativnih podataka te za potrebe statistike i analitike te poradi unutarnje i međunarodne usporedivosti.

Članak 4.

SKIS razlikuje rezidentne jedinice koje čine gospodarstvo države od nerezidentnih jedinica koje predstavljaju inozemstvo.

SKIS raščlanjuje gospodarstvo države na pojedine skupine institucionalnih jedinica:

– institucionalne sektore (nefinancijska poduzeća, financijska poduzeća, država, neprofitne ustanove koje služe kućanstvima i kućanstva),

– institucionalne podsektore,

– skupine institucionalnih jedinica.

Šifre institucionalnih sektora, institucionalnih podsektora i skupina institucionalnih jedinica u SKIS-u usklađene su sa međunarodnim standardima iz članka 2. Odluke.

Institucionalni sektori označeni su dvoznamenkastom šifrom.

Institucionalni podsektori označeni su troznamenkastom šifrom s izuzetkom podsektora države označenih četveroznamenkastom šifrom.

Skupine institucionalnih jedinica označene su peteroznamenkastom šifrom s izuzetkom skupina institucionalnih jedinica unutar sektora kućanstava koje su označene četveroznamenkastom šifrom.

SKIS je usklađen sa međunarodnim standardima iz članka 2. ove Odluke u smislu definicije institucionalne jedinice, koja je predmet grupiranja u institucionalne sektore, institucionalne podsektore i skupine institucionalnih jedinica, u smislu korištenja kriterija za definiranje sektora, podsektora i skupina jedinica te u smislu drugih koncepata i definicija.

Članak 5.

Institucionalna jedinica je temeljni centar za donošenje ekonomskih odluka i obilježena je jednoobraznim ponašanjem i samostalnošću u odlučivanju u provođenju svojih glavnih funkcija. Institucionalna jedinica jest jedinica koja ima samostalnost u odlučivanju s obzirom na svoju glavnu funkciju te ili vodi potpuni skup računa ili je moguće i korisno, s ekonomskog i zakonskog stajališta, sastaviti potpuni skup računa ako se on bude zahtijevao.

Članak 6.

Institucionalne jedinice grupiraju se u institucionalne sektore na osnovi vrste proizvodnje i ovisno o njihovoj glavnoj aktivnosti i funkciji, za koje se smatra da su značajne za njihovo ekonomsko ponašanje.

Institucionalni sektori se dalje se dijele na podsektore i skupine institucionalnih jedinica prema kriterijima značajnim za taj sektor što omogućava precizniji opis ekonomskog ponašanja jedinica.

Članak 7.

SKIS sa šiframa i nazivima institucionalnih sektora, podsektora i skupina jedinica sastavni je dio ove Odluke (Dodatak I.).

Članak 8.

Detaljna pojašnjenja SKIS-a pod naslovom »Metodologija statističke klasifikacije institucionalnih sektora“ sastavni je dio ove Odluke (Dodatak II).

Članak 9.

DZS će usklađivati SKIS s relevantnim međunarodnim standardima ESA i SNA.

DZS će sve promjene pojedinih postavki SKIS-a uvoditi dopunama priloga iz članka 8. ove klasifikacije.

Članak 10.

Podaci o sektorskoj pripadnosti rezidentnih poslovnih subjekta utvrđuju se i vode u Statističkom poslovnom registru Državnog zavoda za statistiku (u daljnjem tekstu: SPR).

SPR predstavlja okvir iz kojega se institucionalne jedinice razvrstavaju po institucionalnim sektorima, podsektorima i skupinama jedinica.

U svrhu određenja sektorske pripadnosti poslovnog subjekta, koriste se pored podataka SPR-a te podataka drugih registara i evidencija državnih institucija također i svi podaci dobiveni iz istraživanja koja se provode na temelju Programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske odnosno Godišnjeg provedbenog plana statističkih aktivnosti Republike Hrvatske.

Poslovni subjekti dužni su za potrebe sektorske klasifikacije, a na zahtjev DZS-a, pružiti dodatne podatke relevantne za sektorsku klasifikaciju jedinice kako je utvrđeno u članku 8. ove Odluke.

Članak 11.

Podaci o klasifikaciji institucionalnih jedinica po SKIS-u su javni.

Članak 12.

Ova Odluka zajedno sa dodacima I. i II. objavljuje se u »Narodnim novinama«.

Članak 13.

Ova Odluka stupa na snagu osmog dana od dana objave u »Narodnim novinama«.

Klasa: 950-03/10-01/17

Urbroj: 555-10-04-10-1

Zagreb, 21. studenoga 2011.

Ravnatelj
dr. sc. Ivan Kovač, v. r.

**DODATAK I.**

STATISTIČKA KLASIFIKACIJA INSTITUCIONALNIH SEKTORA

S.1 Gospodarstvo Republike Hrvatske

S.11 Nefinancijska poduzeća

S.11001 Javna nefinancijska poduzeća

S.11002 Nacionalna privatna nefinancijska poduzeća

S.11003 Inozemno kontrolirana nefinancijska poduzeća

S.12 Financijska poduzeća

S.121 Središnja banka

S.122 Ostale monetarne financijske institucije

S.12201 Javne ostale monetarne financijske institucije

S.12202 Nacionalne privatne ostale monetarne financijske institucije

S.12203 Inozemno kontrolirane ostale monetarne financijske institucije

S.123 Ostali financijski posrednici, osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova

S.12301 Javni ostali financijski posrednici

S.12302 Nacionalni privatni ostali financijski posrednici

S.12303 Inozemno kontrolirani ostali financijski posrednici

S.124 Financijske pomoćne institucije

S.12401 Javne financijske pomoćne institucije

S.12402 Nacionalne privatne financijske pomoćne institucije

S.12403 Inozemno kontrolirane financijske pomoćne institucije

S.125 Osiguravajuća društva i mirovinski fondovi

S.12501 Javna osiguravajuća društva i mirovinski fondovi

S.12502 Nacionalna privatna osiguravajuća društva i mirovinski fondovi

S.12503 Inozemno kontrolirana osiguravajuća društva i mirovinski fondovi

S.13 Ukupna država

S.1311 Središnja država

S.1312 Državna uprava

S.1313 Lokalna država

S.1314 Fondovi socijalne sigurnosti

S.14 Kućanstva

S.141 Poslodavci

S.142 Samozaposleni

S.143 Zaposlenici

S.1441 Primanja dohodaka od vlasništva

S.1442 Primanja od mirovina

S.1443 Primanja od ostalih transfernih dohodaka

S.145 Ostalo

S.15 Neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (NPUSK)

S.2 Inozemstvo

S.21 Europska unija

S.211 Zemlje članice EU

S.212 Institucije EU

S.22 Treće zemlje i međunarodne organizacije

**DODATAK II.**

METODOLOGIJA STATISTIČKE KLASIFIKACIJE INSTITUCIONALNIH SEKTORA\*

\* Metodologija statističke klasifikacije institucionalnih sektora sadrži paragrafe europske regulative »Europski sustav nacionalnih računa – ESA 1995« koji se odnose na statističku klasifikaciju institucionalnih sektora. Tekst metodologije jest službeno objavljeni prijevod drugog i trećeg poglavlja ESA 1995 što predstavlja temeljnu metodologiju SKIS-a.

**JEDINICE I GRUPIRANJE JEDINICA**

(2.011) Gospodarstvo zemlje rezultat je aktivnosti velikog broja jedinica koje obavljaju brojne transakcije različitih vrsta u svrhe proizvodnje, financija, osiguranja, preraspodjele i potrošnje.

(2.02) Jedinice i grupiranje jedinica koje se koristi u nacionalnim računima moraju se odrediti s obzirom na vrstu ekonomske analize za koju će se koristiti, a ne s obzirom na vrste jedinica koje se obično koriste u statističkim upitnicima. Te jedinice (poduzeća, holding poduzeća, jedinice prema obliku aktivnosti, lokalne jedinice, državne jedinice, neprofitne ustanove, kućanstva, itd.) nisu uvijek dovoljne za potrebe nacionalnih računa, budući da se općenito osnivaju na tradicionalnim kriterijima pravne, administrativne ili računovodstvene prirode.

Statističari bi trebali uzeti u obzir definicije jedinica analize koje se koriste u ESA-i, u cilju da osiguraju da se u istraživanjima u kojima se prikupljaju stvarni podaci, svi elementi informacije potrebni za prikupljanje podataka koji se osnivaju na jedinicama analize koje se koriste u ESA-i, postepeno uvode.

(2.03) Značajka sustava je korištenje tri vrste jedinica koje odgovaraju dvama vrlo različitim načinima podjele gospodarstva. Za analizu procesa proizvodnje, nužno je izabrati jedinice koje otkrivaju veze tehničko-ekonomske prirode; za analiziranje tokova koji utječu na dohodak, kapitalne i financijske transakcije i bilance stanja, nužno je izabrati jedinice koje omogućavaju istraživanje odnosa ponašanja između različitih ekonomskih subjekata.

Uz ta dva cilja, institucionalne jedinice prikladne za analizu ekonomskog ponašanja, lokalne jedinice prema obliku aktivnosti i jedinice homogene proizvodnje prikladne za analizu tehničko-ekonomskih odnosa definirane su kasnije u ovom poglavlju. U praksi su te tri vrste jedinica stvorene kombiniranjem ili podpodjelom osnovnih jedinica statističkih upitnika ili su preuzete izravno iz statističkih upitnika. Prije nego što se daju detaljne definicije tih triju vrsta jedinica koje se koriste u ESA-i, potrebno je definirati granice nacionalnog gospodarstva.

**GRANICE NACIONALNOG GOSPODARSTVA**

(2.04) Jedinice, bez obzira da li su institucionalne, lokalne poslovne jedinice ili jedinice homogene proizvodnje, koje čine gospodarstvo zemlje i čije se transakcije bilježe u ESA-i, su one koje imaju centar ekonomskog interesa na ekonomskom području te zemlje. Te jedinice, poznate kao rezidentne jedinice mogu, ali i ne moraju imati nacionalnost te zemlje, mogu ali i ne moraju biti pravni subjekti, te mogu ali i ne moraju biti nazočni na ekonomskom području zemlje u trenutku obavljanja transakcije. Definirajući granice nacionalnog gospodarstva pomoću rezidentnih jedinica, potrebno je definirati i značenje pojmova ekonomsko područje i centar ekonomskog interesa.

(2.05) Pojam ekonomsko područje znači:

a) zemljopisno područje kojim upravlja vlada i unutar kojeg se osobe, dobra, usluge i kapital slobodno kreću;

b) sve slobodne zone, uključujući carinska skladišta i tvornice pod carinskom kontrolom;

c) nacionalni zračni prostor, teritorijalne vode i teritorijalno more međunarodnih voda, nad kojim zemlja uživa ekskluzivna prava[[1]](#footnote-29081-1);

d) teritorijalne enklave tj. zemljopisna područja smještena u ostatku svijeta i koja koriste, prema međunarodnim ugovorima ili sporazumima između država, opće državne agencije zemlje (veleposlanstva, konzulati, vojne baze, istraživačke baze, itd.);

e) depoziti nafte, prirodnog plina, itd. u međunarodnim vodama izvan teritorijalnog mora zemlje, kojima upravljaju jedinice rezidenti na području kao što je definirano u prethodnom pod-paragrafu.

(2.06) Ekonomsko područje ne uključuje ekstrateritorijalne enklave (tj. dijelove državnog zemljopisnog područja kojeg koriste opće državne agencije drugih zemalja, institucije Europske unije ili međunarodne organizacije u skladu s međunarodnim ugovorima ili sporazumima između država[[2]](#footnote-29081-2)).

(2.07) Pojam centar ekonomskog interesa ukazuje na činjenicu da postoje neke lokacije unutar ekonomskog područja, na kojem ili s kojeg jedinica sudjeluje i namjerava i dalje sudjelovati u ekonomskim aktivnostima i transakcijama u znatnom obujmu, bilo neograničeno, ili tijekom ograničenog ali dugog vremenskog razdoblja (godina ili duže). Proizlazi da se za jedinicu koja obavlja takve transakcije na ekonomskom području nekoliko zemalja smatra da centar ekonomskog interesa ima u svakoj od njih. Vlasništvo zemljišta i zgrada unutar ekonomskog područja samo po sebi smatra se dovoljnim da vlasnik ondje ima centar ekonomskog interesa.

(2.08) Na osnovi tih definicija, jedinice koje se smatraju rezidentima u zemlji mogu se podijeliti u:

a) jedinice koje su uglavnom uključene u proizvodnju, financije, osiguranje ili preraspodjelu, s obzirom na sve njihove transakcije osim onih koje se odnose na vlasništvo zemljišta i zgrada;

b) jedinice koje su uglavnom uključene u potrošnju[[3]](#footnote-29081-3), s obzirom na sve njihove transakcije osim onih koje se odnose na vlasništvo zemljišta i zgrada;

c) sve jedinice u svojstvu vlasnika zemljišta i zgrada s iznimkom vlasnika ekstrateritorijalnih enklava koje su dijelovi ekonomskog područja drugih zemalja ili država sui generis (pogledajte paragraf 2.06.).

(2.09) U slučaju jedinica koje su uglavnom uključene u proizvodnju, financije, osiguranje ili preraspodjelu, s obzirom na sve njihove transakcije osim onih koje se odnose na vlasništvo zemljišta i zgrada, mogu se razlikovati dva sljedeća slučaja:

a) aktivnost koja se isključivo provodi na ekonomskom području zemlje: jedinice koje obavljaju takvu aktivnost rezidentne su jedinice te zemlje;

b) aktivnost koja se godinu ili dulje provodi na ekonomskom području nekoliko zemalja: samo dio jedinice koja ima centar ekonomskog interesa na ekonomskog području zemlje smatra se rezidentnom jedinicom. To može biti:

(1) institucionalna rezidentna jedinica (pogledajte paragraf 2.12.) čije su aktivnosti, koje se godinu ili dulje provode u inozemstvu, isključene i tretirane odvojeno [[4]](#footnote-29081-4) ili

(2) uvjetno rezidentna jedinica (pogledajte paragraf 2.15.), s obzirom na aktivnost koju u zemlji jednu godinu ili dulje provodi jedinica koja je rezidentna u drugoj zemlji4.

(2.10) U slučaju jedinica koje su uglavnom uključene u potrošnju, osim u njihovom svojstvu vlasnika zemljišta i zgrada, kućanstva koja imaju cenar ekonomskog interesa u zemlji smatraju se rezidentnim jedinicama, iako na kraće razdoblje (manje od jedne godine) odlaze u inozemstvo. One uključuju sljedeće:

a) radnike u malograničnom prometu, tj. osobe koje dnevno prelaze granicu da bi radili u susjednoj zemlji;

b) sezonske radnike, tj. osobe koje žive u određenoj zemlji nekoliko mjeseci, ali kraće od jedne godine, da bi radili u sektorima u kojima je periodično potrebna dodatna radna snaga;

c) turiste, pacijente, studente[[5]](#footnote-29081-5), inozemne dužnosnike, poslovne ljude, trgovce, umjetnike i članove posade koji putuju u inozemstvo;

d) lokalno osoblje koje radi u ekstrateritorijalnim enklavama stranih vlada;

e) osoblje institucija Europske unije, te osoblje civilnih i vojnih međunarodnih organizacija koja imaju sjedišta u ekstrateritorijalnim enklavama;

f) službenike, civilne ili vojne predstavnike vlade zemlje (uključujući njihova kućanstva) osnovane u teritorijalnim enklavama.

(2.11) Sve jedinice u njihovom svojstvu vlasnika zemljišta i/ili zgrada koje čine ekonomsko područje smatraju se rezidentnim jedinicama ili uvjetno rezidentnim jedinicama (pogledajte paragraf 2.15.) zemlje u kojoj su predmetno zemljište i zgrade smještene.

**INSTITUCIONALNE JEDINICE**

(2.12) Definicija:

Institucionalna jedinica je temeljni centar za donošenje ekonomskih odluka i obilježena je jednoobraznim ponašanjem i samostalnošću u odlučivanju u provođenju svojih glavnih funkcija. Rezidentna jedinica smatra se institucionalnom jedinicom ako ima samostalnost u odlučivanju s obzirom na svoje glavne funkcije ili ako vodi potpuni skup računa ili je moguće i korisno, s ekonomskog i zakonskog stajališta, sastaviti potpuni skup računa ako se on bude zahtijevao.

Da bi se moglo reći da jedinica ima samostalnost odlučivanja s obzirom na svoju glavnu funkciju, jedinica mora:

a) imati pravo posjedovati dobra ili aktivu na svoje vlastito ime; stoga će biti u mogućnosti razmjenjivati vlasništvo dobara ili aktive u transakcijama s drugim institucionalnim jedinicama;

b) biti u mogućnosti donositi ekonomske odluke i obavljati ekonomske aktivnosti za koje se smatra da je izravno odgovorna pred zakonom;

c) biti u mogućnosti stvarati obveze za svoj vlastiti račun, preuzimati druge ili buduće obveze i ulaziti u ugovorne odnose.

Da bi se moglo reći da vodi potpuni skup računa, jedinica mora voditi računovodstvene zapise koji pokrivaju sve njezine ekonomske i financijske transakcije koje je obavila tijekom računovodstvenog razdoblja, kao i račun aktive i obveza.

(2.13) Sljedeća se načela primjenjuju uvijek kada subjekti jasno ne pokazuju obje karakteristike institucionalne jedinice:

a) kućanstva uvijek uživaju samostalnost u odlučivanju s obzirom na njihovu glavnu funkciju i stoga moraju biti institucionalne jedinice, iako ne vode potpuni skup računa;

b) subjekti koji ne vode potpuni skup računa i za koje nije moguće ili korisno sastaviti potpuni skup računa ako se to traži, spojene su s institucionalnim jedinicama u čije su račune integrirani njihovi djelomični računi;

c) subjekti koji, iako vode potpuni skup računa, nemaju samostalnost odlučivanja u provođenju njihove glavne funkcije, spojeni su s jedinicama koje ih kontroliraju;

d) subjekti koji udovoljavaju definiciji institucionalne jedinice tretiraju se tako, čak iako ne objavljuju svoje račune;

e) subjekti koji čine dio grupe jedinica uključenih u proizvodnju i vođenje potpunog skupa računa smatraju se institucionalnim jedinicama iako su djelomično predali svoju samostalnost odlučivanja središnjem tijelu (holding poduzeću) odgovornom za opće usmjeravanje grupe; holding poduzeće se samo po sebi smatra institucionalnom jedinicom različitom od jedinica koje kontrolira, osim u slučaju kada se b) primjenjuje.

f) kvazipoduzeća vode potpuni skup računa i nemaju neovisni pravni status. Međutim, ona se ekonomski i financijski ponašaju drugačije od njihovih vlasnika, a slično poduzećima. Stoga se smatra da imaju samostalnost u odlučivanju i smatraju se posebnim institucionalnim jedinicama.

(2.14) Holding poduzeća su institucionalne jedinice čija je osnovna funkcija kontrolirati i upravljati grupom podružnica.

(2.15) Uvjetno rezidentne jedinice definiraju se kao:

a) oni dijelovi nerezidentnih jedinica koji centar ekonomskog interesa (u većini slučajeva to su jedinice uključene u ekonomske transakcije jednu godinu ili dulje, ili one koje obavljaju građevinsku aktivnost u razdoblju kraćem od jedne godine, ako proizvod građevinske aktivnosti čini investiciju u bruto fiksni kapital) imaju na ekonomskom području zemlje;

b) nerezidentne jedinice u svojstvu vlasnika zemljišta ili zgrada na ekonomskom području zemlje, ali samo u odnosu na transakcije koje utječu na to zemljište ili zgrade.

Uvjetno rezidentne jedinice, iako vode samo djelomične račune i ne uživaju uvijek samostalnost u odlučivanju, tretiraju se kao institucionalne jedinice.

(2.16) U zaključku, sljedeće se jedinice smatraju institucionalnim jedinicama:

a) jedinice koje imaju potpuni skup računa i samostalnost u odlučivanju:

(1) privatna i javna poduzeća;

(2) zadruge ili partnerstva priznate kao neovisni pravni subjekti;

(3) javni proizvođači koji su posebnom regulativom priznati kao neovisni pravni subjekti;

(4) neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti;

(5) agencije ukupne države.

b) jedinice koje imaju potpuni skup računa i za koje se smatra da imaju samostalnost u odlučivanju:

kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.13.f);

c) jedinice koje nužno ne vode potpuni skup računa, ali za koje se dogovorno smatra da imaju samostalnost u odlučivanju:

(1) kućanstva;

(2) uvjetno rezidentne jedinice (pogledajte paragraf 2.15.).

**INSTITUCIONALNI SEKTORI**

(2.17) Potreba za agregiranjem znači da je nemoguće pojedinačne institucionalne jedinice razmatrati odvojeno; moraju biti grupirane u grupe, koje se nazivaju institucionalni sektori ili jednostavno sektori, od kojih su neki podijeljeni u podsektore.

(2.18) Svaki od sektora i podsektora grupira zajedno institucionalne jedinice koje se ekonomski slično ponašaju.

Institucionalne jedinice grupirane su u sektore na osnovi vrste proizvodnje i ovisno o njihovoj glavnoj aktivnosti i funkciji, za koje se smatra da su značajne za njihovo ekonomsko ponašanje. Sektor je podijeljen u podsektore prema kriterijima značajnim za taj sektor; to dozvoljava precizniji opis ekonomskog ponašanja jedinica.

Tablica 2.1 Sektori i podsektori

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sektori i podsektori |  | Javni | Nacionalni  Privatni | Inozemno kontolirani |
| Nefinancijska poduzeća | S.11 | S.11001 | S.11002 | S.11003 |
| Financijska poduzeća  Središnja banka  Ostale monetarne financijske institucije  Ostali financijski posrednici, osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova  Financijske pomoćne institucije  Osiguravajuća društva i mirovinski fondovi | S.12  S.121  S.122  S.123  S.124  S.125 | S.12201  S.12301  S.12401  S.12501 | S.12202  S.12302  S.12402  S.12502 | S.12203 S.12303  S.12403  S.12503 |
| Ukupna država  Središnja uprava  Državna uprava  Lokalna uprava  Fondovi socijalne sigurnosti | S.13  S.1311  S.1312  S.1313  S.1314 |  |  |  |
| Kućanstva  Poslodavci (uključujući radnike za vlastiti račun)  Zaposlenici  Primanja od dohotka od vlasništva  Primanja od mirovina  Primanja od ostalih transfernih dohodaka  Ostalo | S.14  S.141+S.142  S.143  S.1441  S.1442  S.1443  S.145 |  |  |  |
| Neprofitne ustanove koje služe kućanstvima | S.15 |  |  |  |
| Inozemstvo  Europska unija  Zemlje članice EU  Institucije EU  Treće zemlje i međunarodne organizacije | S.2  S.21  S.211  S.212  S.22 |  |  |  |

Računi sektora i podsektora bilježe sve aktivnosti, bilo glavne ili sekundarne, institucionalnih jedinica svrstanih u sektor.

Svaka institucionalna jedinica pripada u samo jedan sektor ili podsektor.

(2.19) Kada je glavna aktivnost institucionalne jedinice proizvodnja dobara i usluga, prilikom odlučivanja u koji će se sektor razvrstati najprije je nužno razlikovati vrstu proizvođača kojem pripada.

U ESA-i se razlikuju tri vrste proizvođača:

a) privatni i javni tržišni proizvođači (pogledajte paragraf 3.24. i tablicu 3.1 poglavlja 3.);

b) privatni proizvođači za vlastitu finalnu uporabu (pogledajte paragraf 3.25. i tablicu 3.1 poglavlja 3.);

c) privatni i javni ostali netržišni proizvođači (pogledajte paragraf 3.26. i tablicu 3.1 poglavlja 3.).

Institucionalne jedinice koje su tržišni proizvođači razvrstane su u sektore nefinancijskih poduzeća (S.11), financijskih poduzeća (S.12) ili kućanstava (S.14).

Institucionalne jedinice koje su privatni proizvođači za vlastitu finalnu uporabu razvrstani su u sektor kućanstva (S.14) zajedno s neinkorporiranim poduzećima u vlasništvu kućanstava (pogledajte paragraf 3.30.).

Institucionalne jedinice koje su ostali netržišni proizvođači razvrstane su u sektor ukupne države (S.13) ili neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (S.15).

(2.20) Tablica 2.2 pokazuje vrste proizvođača, glavne aktivnosti i funkcije koje su karakteristične za svaki sektor.

Ostatak svijeta (S.2) je grupiranje institucionalnih jedinica (pogledajte paragraf 2.89.) koje nije okarakterizirano sličnim ciljevima i vrstama ponašanja; sektor grupira zajedno nerezidentne institucionalne jedinice ukoliko obavljaju transakcije i rezidentne institucionalne jedinice.

Nefinancijska poduzeća (S.11)

(2.21) Definicija:

Sektor nefinancijskih poduzeća (S.11) sastoji se od institucionalnih jedinica čije se distributivne i financijske transakcije razlikuju od onih njihovih vlasnika i koje su tržišni proizvođači (pogledajte paragrafe 3.31., 3.32. i 3.37) i čija je glavna aktivnost proizvodnja dobara i nefinancijskih usluga[[6]](#footnote-29081-6).

(2.22) Sektor nefinancijskih poduzeća također uključuje nefinancijska kvazipoduzeća.

Tablica 2.2 Vrste proizvođača, glavne aktivnosti i funkcije razvrstane po sektorima

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Sektor | Vrsta proizvođača | Osnovna aktivnost i funkcije |
| Nefinancijska poduzeća (S.11)  (pogledajte paragraf 2.21.) | Tržišni proizvođač | Proizvodnja dobara za tržište i nefinancijskih usluga |
| Financijska poduzeća (S.12)  (pogledajte paragraf 2.32) | Tržišni proizvođač | Financijsko posredovanje uključujući osiguranje  Pomoćne financijske aktivnosti |
| Ukupna država (S.13)  (pogledajte paragraf 2.68.) | Javni ostali netržišni proizvođač | Proizvodnja i ponuda ostalog netržišnog outputa za zajedničku i individualnu potrošnju i obavljanje transakcija namijenjenih redistribuciji nacionalnog dohotka i bogatstva |
| Kućanstva (S.14)  – kao potrošači  – kao poduzetnici  (pogledajte paragraf 2.75.) | Tržišni proizvođač ili privatni proizvođač za vlastitu finalnu uporabu | Potrošnja  Proizvodnja tržišnog outputa i outputa za vlastitu finalnu uporabu |
| Neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (S.15)  (pogledajte paragraf 2.87.) | Privatni ostali netržišni proizvođač | Proizvodnja i ponuda ostalog netržišnog outputa za individualnu potrošnju |

(2.23) Pojam »nefinancijskih poduzeća« označava sva tijela priznata kao neovisni pravni subjekti koji su tržišni proizvođači i čija je glavna aktivnost proizvodnja dobara i nefinancijskih usluga.

Obuhvaćene su sljedeće institucionalne jedinice:

a) privatna i javna poduzeća koja su tržišni proizvođači uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga;

b) zadruge i partnerstva priznate kao neovisni pravni subjekti koji su tržišni proizvođači uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga;

c) javni proizvođači koji su posebnom regulativom priznati kao neovisni pravni subjekti i koji su tržišni proizvođači uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga;

d) neprofitne ustanove ili udruženja koja služe nefinancijskim poduzećima, koje su priznate kao neovisni pravni subjekti i koji su tržišni proizvođači uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga[[7]](#footnote-29081-7);

e) holding poduzeća kontroliraju (pogledajte paragraf 2.26.) grupu poduzeća koja su tržišni proizvođači, ako je dominantna vrsta aktivnosti grupe poduzeća kao cjeline – mjerene na osnovi dodane vrijednosti – proizvodnja dobara i nefinancijskih usluga;

f) privatna i javna kvazipoduzeća koja su tržišni proizvođači uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga.

(2.24) Pojam »nefinancijska kvazipoduzeća »označava sva tijela bez neovisnog pravnog statusa koja su tržišni proizvođači uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga i koje udovoljavaju uvjetima koji ih kvalificiraju kao kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.13.f).

Kvazipoduzeća moraju voditi potpuni skup računa i poslovati kao da su poduzeća. Stvarni odnos prema vlasnicima je kao odnos poduzeća i dioničara.

Stoga se nefinancijska kvazipoduzeća u vlasništvu kućanstava, državnih jedinica ili neprofitnih ustanova grupiraju s nefinancijskim poduzećima u sektor nefinancijskih poduzeća.

Postojanje potpunog skupa računa, uključujući bilance, nije dovoljan uvjet da bi se tržišni proizvođači tretirali kao kvazipoduzeća. Stoga, partnerstva i javni proizvođači, osim onih uključenih pod 2.23. a, b, c i f i poduzeća u pojedinačnom vlasništvu čak i ako vode potpuni skup računa – u pravilu nisu posebne institucionalne jedinice jer ne uživaju samostalnost u odlučivanju, njihovo upravljanje je pod kontrolom kućanstava, neprofitnih ustanova ili državnih jedinica u čijem su vlasništvu.

(2.25) Sektor nefinancijskih poduzeća također uključuje sve uvjetne rezidentne jedinice (pogledajte paragraf 2.15.) koje se dogovorno tretiraju kao da su kvazipoduzeća.

(2.26) Kontrola nad poduzećem definira se kao sposobnost određivanje opće politike poduzeća izborom odgovarajućih direktora, ako je potrebno.

Sama institucionalna jedinica (drugo poduzeće, kućanstvo ili državna jedinica) osigurava kontrolu nad poduzećem posjedovanjem više od polovine glasačkih dionica ili drugačije kontrolirajući više od polovine glasačke snage dioničara. Uz to, država osigurava kontrolu nad poduzećem kao rezultat posebne zakonske odredbe ili pravila koji ovlašćuju državu da određuje politiku poduzeća ili imenuje direktore.

U cilju kontroliranja više od polovine glasačke snage dioničara, institucionalna jedinica ne mora sama posjedovati glasačke dionice. Poduzeće C može biti podružnica drugog poduzeća B u kojem treće poduzeće A ima većinu glasačkih dionica.

Za poduzeće C kaže se da je podružnica poduzeća B kada: ili poduzeće B kontrolira više od polovine glasačke snage dioničara u poduzeću C ili je poduzeće B dioničar u C s pravom imenovanja ili razrješenja većine direktora u C.

(2.27) Sektor nefinancijskih poduzeća podijeljen je u tri podsektora:

a) javna nefinancijska poduzeća (S.11001);

b) nacionalna privatna nefinancijska poduzeća (S.11002);

c) inozemno kontrolirana nefinancijska poduzeća (S.11003);

Podsektor: Javna nefinancijska poduzeća (S.11001)

(2.28) Definicija:

Podsektor javnih nefinancijskih poduzeća sastoji se od svih nefinancijskih poduzeća i kvazipoduzeća koja su podložna kontroli (pogledajte paragraf 2.26.) državnih jedinica.

(2.29) Javna kvazipoduzeća su kvazipoduzeća koja su u izravnom vlasništvu državnih jedinica.

Podsektor: Nacionalna privatna nefinancijska poduzeća (S.11002)

(2.30) Definicija:

Podsektor nacionalnih privatnih nefinancijskih poduzeća sastoji se od svih nefinancijskih poduzeća i kvazipoduzeća koja ne kontroliraju državne ili nerezidentne institucionalne jedinice. Taj podsektor uključuje sve neprofitne ustanove koje su uključene u sektor nefinancijskih poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.d).

Ovaj podsektor uključuje poduzeća i kvazipoduzeća izravnog inozemnog ulaganja (pogledajte paragraf 4.65.) koja nisu razvrstana u podsektor inozemno kontroliranih nefinancijskih poduzeća (S.11003).

Podsektor: Inozemno kontrolirana nefinancijska poduzeća (S.11003)

(2.31) Definicija:

Podsektor inozemno kontroliranih nefinancijskih poduzeća sastoji se od svih nefinancijskih poduzeća i kvazipoduzeća koja kontroliraju (pogledajte paragraf 2.26.) nerezidentne institucionalne jedinice.

Taj podsektor uključuje:

a) sve podružnice nerezidentnih poduzeća;

b) sva poduzeća koja kontroliraju nerezidentne institucionalne jedinice koje same nisu poduzeća: na primjer, poduzeće koje kontrolira inozemna državna jedinica; ono uključuje poduzeća koja kontrolira grupa nerezidentnih jedinica koje djeluju usuglašeno;

c) sve grane ili druge neinkorporirane agencije nerezidentnih poduzeća ili neinkorporiranih proizvođača, koji su uvjetne rezidentne jedinice, trebaju se tretirati kao nefinancijska kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.25.).

Financijska poduzeća (S.12)

(2.32) Definicija:

Sektor financijskih poduzeća (S.12) sastoji se od svih poduzeća i kvazipoduzeća koja su uglavnom uključena u financijsko posredovanje (financijski posrednici) i/ili pomoćne financijske aktivnosti[[8]](#footnote-29081-8).

Financijsko posredovanje je aktivnost u kojem institucionalna jedinica pribavlja financijsku aktivu i u isto vrijeme stvara obveze (pogledajte paragraf 2.34.) za svoj vlastiti račun (pogledajte paragraf 2.33.) uključivanjem u financijske transakcije na tržištu (pogledajte paragraf 2.37.-2.38.). Aktiva i obveze financijskih posrednika imaju različite karakteristike, uključujući to da su sredstva transformirana ili preoblikovana s obzirom na dospijeće, iznos, rizik i slično u procesu financijskog posredovanja.

Pomoćne financijske aktivnosti su aktivnosti blisko povezane s financijskim posredovanjem, ali koje same nisu financijsko posredovanje (pogledajte paragraf 2.39.).

(2.33) Procesom financijskog posredovanja sredstva se usmjeravaju između trećih strana s viškom na jednoj strani i onih s pomanjkanjem sredstava na drugoj. Financijski posrednik ne djeluje samo kao agent za te druge institucionalne jedinice nego i sebe izlaže riziku pribavljanjem financijske aktive i stvaranjem obveza za svoj vlastiti račun.

(2.34) U procesu financijskog posredovanja, mogu biti uključene sve kategorije obveza s izuzetkom kategorije ostalih računa obveza (AF.7).

Financijska aktiva uključena u proces financijskog posredovanja može se razvrstati u bilo koju kategoriju s izuzetkom kategorije osiguranja tehničkih rezervi (AF.6) ali uključujući kategoriju ostalih računa potraživanja (faktoriranja). Uz to, financijski posrednici mogu investirati svoja sredstva u nefinancijsku aktivu uključujući nekretnine. Međutim, da bi se smatralo financijskim posrednikom, poduzeće mora, uz to, stvarati obveze na tržištu i transformirati sredstva. Stoga su isključena i poduzeća koja trguju nekretninama (NACE. Rev. 1 odjeljak 70).

(2.35) Osnovna funkcija osiguravajućih društava i mirovinskih fondova sastoji se od udruživanja rizika. Osnovna obveza tih institucija je osiguranje tehničkih rezervi (AF.6). Pandani rezervi su investicije osiguravajućih društava i mirovinski fondovi, koji stoga djeluju kao financijski posrednici.

(2.36) Uzajamni fondovi obveze stvaraju prvenstveno izdavanjem dionica (AF.52). Oni transformiraju ta sredstva pribavljanjem financijske aktive i/ili nekretnina. Stoga su uzajamni fondovi svrstani kao financijski posrednici. Kao i kod drugih poduzeća, bilo koja promjena u vrijednosti njihove aktive i obveza osim njihovih vlastitih dionica odražava se u njihovim vlastitim sredstvima (pogledajte paragraf 7.05.). Kako je iznos vlastitih sredstava redovno jednak vrijednosti dionica uzajamnog fonda, bilo koja promjena u vrijednosti aktive i obveza fonda odrazit će se u tržišnoj vrijednosti njihovih dionica.

Uzajamni fondovi koji investiraju samo u nekretnine također se smatraju financijskim posrednicima.

(2.37) Financijsko posredovanje, općenito, ograničeno je na financijske transakcije na tržištu. Drugim riječima, pribavljanje aktive i stvaranje obveza trebalo bi biti s najširom javnosti ili s njihovim određenim i relativno velikim podgrupama. Kada je aktivnost ograničena na male grupe osoba ili obitelji, općenito, ne govori se o financijskom posredništvu. Određenije, financijsko posredovanje ne uključuje institucionalne jedinice koje pružaju financijske usluge grupi poduzeća. Te institucionalne jedinice razvrstane su u sektor prema dominantnoj funkciji grupe poduzeća unutar ekonomskog područja. Međutim, u slučajevima kada je institucionalna jedinica koja pruža financijske usluge podložna financijskom nadzoru, svrstana je u sektor financijskih poduzeća, po konvenciji.

(2.38) Od općeg ograničenja financijskog posredovanja prema financijskim transakcijama na tržištu mogu postojati iznimke. Primjeri su gradske kreditne banke i štedionice, koje umnogome ovise o municipalitetu, ili poduzeća financijskog najma koja u pribavljanju sredstava ili investiranju ovise o nadređenoj grupi poduzeća. Međutim, prilikom njihovog raspoređivanja kao financijskih posrednika njihovo uzajmljivanje ili prihvaćanje štednje treba biti neovisno od uključenog municipaliteta ili nadređene grupe.

(2.39) Pomoćne financijske aktivnosti obuhvaćaju pomoćne aktivnosti za ostvarivanje transakcija u financijskoj aktivi i obvezama ili transformaciju ili preoblikovanje sredstava. Jedinice koje obavljaju pomoćne financijske aktivnosti ne izlažu sebe riziku pribavljanjem financijske aktive ili stvaranjem obveza. One samo omogućavaju financijsko posredovanje.

(2.40) Institucionalne jedinice uključene u sektor financijskih poduzeća (S.12) su sljedeće:

a) privatna ili javna poduzeća koja su uglavnom uključena u financijsko posredovanje i/ili pomoćne financijske aktivnosti;

b) zadruge i partnerstva priznati kao neovisni pravni subjekti koji su uglavnom uključeni u financijsko posredništvo i/ili pomoćne financijske aktivnosti;

c) javni proizvođači, koji su posebnom regulativom priznati kao neovisni pravni subjekti, koji su uglavnom uključeni u financijsko posredovanje i/ili pomoćne financijske aktivnosti;

d) neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti koji su uglavnom uključeni u financijsko posredovanje i/ili pomoćne financijske aktivnosti ili koji služe financijskim poduzećima;

e) holding poduzeća (pogledajte paragraf 2.14.) ako je grupa podružnica unutar ekonomskog područja, kao cjelina, uglavnom uključena u financijsko posredovanje i/ili u pomoćne financijske aktivnosti;

f) neinkorporirani uzajamni fondovi koji obuhvaćaju investicijski portfolio u vlasništvu grupe sudionika, i kojima u pravilu upravljaju druga financijska poduzeća. Ti fondovi su institucionalne jedinice, dogovorno odvojene od financijskog poduzeća koje njima upravlja;

g) financijska kvazipoduzeća:

(1) za neinkorporirane jedinice uglavnom uključene u financijsko posredovanje i podložne pravilima i nadzoru (u većini slučajeva razvrstane u podsektor ostalih monetarnih financijskih institucija ili podsektor osiguravajućih društava i mirovinskih fondova) smatra se da uživaju samostalnost odlučivanja i da imaju samostalnu upravu neovisnu od njihovih vlasnika. Njihovo ekonomsko i financijsko ponašanje slično je ponašanju financijskih poduzeća. Stoga se smatraju posebnim institucionalnim jedinicama. Primjeri su grane nerezidentnih financijskih poduzeća;

(2) ostale neinkorporirane jedinice uglavnom uključene u financijsko posredovanje, ali koje nisu podložne pravilima i nadzoru samo se smatraju financijskim kvazipoduzećima ako udovoljavaju uvjetima koji ih kvalificiraju kao kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.13.f);

(3) neinkorporirane jedinice uglavnom uključene u pomoćne financijske aktivnosti smatraju se financijskim kvazipoduzećima ako udovoljavaju uvjetima koji ih kvalificiraju kao kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.13.f);

(2.41) Sektor financijskih poduzeća podijeljen je u pet podsektora:

a) središnja banka (S.121);

b) ostale monetarne financijske institucije (S.122);

c) ostali financijski posrednici, osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova (S.123);

d) financijske pomoćne institucije (S.124);

e) osiguravajuća društva i mirovinski fondovi (S.125).

Podsektor ostalih monetarnih financijskih institucija smatra se ekvivalentom podsektoru ostalih depozitarnih poduzeća kao što je definirano u 1993 SNA 4.88-4.94. I dok definicija podsektora ostalih monetarnih financijskih institucija (pogledajte paragraf 2.48.) namjerava uključiti one financijske posrednike kroz koje se učinci monetarne politike središnje banke prenose na druge subjekte u gospodarstvu, podsektor ostalih depozitarnih poduzeća definiran je u 1993 SNA s obzirom na koncept šire definiranog novca. Kombinirani podsektori S.121 i S.122 poklapaju se s monetarnim financijskim institucijama za statističke potrebe kao što je definirao EMI (pogledajte paragraf 2.49.).

(2.42) S iznimkom podsektora S.121, svaki podsektor može biti dalje podijeljen u:

a) javna financijska poduzeća;

b) nacionalna privatna financijska poduzeća;

c) inozemno kontrolirana financijska poduzeća.

Kriteriji za podjelu isti su kao i za nefinancijska poduzeća (pogledajte paragrafe 2.26.-2.31.).

(2.43) Holding poduzeća koja samo kontroliraju i usmjeravaju grupu podružnica uglavnom uključenih u financijsko posredovanje i/ili u pomoćne financijske aktivnosti razvrstani su u podsektor ostalih financijskih posrednika osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova (S.123)[[9]](#footnote-29081-9). Međutim, holding poduzeća koja su sama financijska poduzeća trebaju se razvrstati u podsektor u skladu s osnovnom vrstom financijske aktivnosti.

(2.44) Neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti koje služe financijskim poduzećima, ali nisu uključene u financijsko posredovanje ili pomoćne financijske aktivnosti razvrstane su u podsektor financijskih pomoćnih aktivnosti (S.124).

Podsektor: središnja banka (S.121)

(2.45) Definicija:

Podsektor središnje banke (S.121) sastoji se od svih financijskih poduzeća i kvazipoduzeća čija je glavna funkcija izdavanje novca, održavanje unutarnje i vanjske vrijednosti valute i držanje svih dijelova međunarodnih rezervi zemlje.

(2.46) Slijedeći financijski posrednici su svrstani u podsektor S.121:

a) nacionalna središnja banka, također u slučaju kada je dio Europskog sustava središnjih banaka;

b) središnja monetarna agencija javnog porijekla (na pr. agencija koja vodi inozemnu valutu ili emitira novčanice) koja vodi potpuni skup računa i uživa samostalnost u odlučivanju u odnosu na središnju upravu. Većina tih aktivnosti provodi se ili unutar središnje uprave ili središnje banke. U tim slučajevima ne postoje odvojene institucionalne jedinice.

(2.47) Podsektor S.121 ne uključuje agencije i tijela, osim središnje banke, koji reguliraju ili nadgledaju financijska poduzeća ili financijska tržišta. Oni su svrstani u podsektor S.124 (pogledajte paragraf 2.58.g)[[10]](#footnote-29081-10).

Podsektor: ostale monetarne financijske institucije (S.122)

(2.48) Definicija:

Podsektor ostalih monetarnih financijskih institucija (S.122) sastoji se od svih financijskih poduzeća i kvazipoduzeća, osim onih svrstanih u podsektor središnje banke, koja su uglavnom uključena u financijsko posredovanje i čiji je posao primanje depozita i/ili bliskih supstituta za depozite od institucionalnih jedinica osim monetarnih financijskih institucija i za svoj vlastiti račun odobravati zajmove i/ili investirati u vrijednosnice.

(2.49) Monetarne financijske institucije (MFI) obuhvaćaju podsektor središnje banke (S.121) i podsektor ostalih monetarnih financijskih institucija (S.122), i poklapaju se s monetarnim financijskim institucijama za statističke potrebe kao što je to definirao EMI (pogledajte paragraf 2.41.).

(2.50) MFI se ne mogu opisati jednostavno kao »banke« jer mogu uključivati neka financijska poduzeća koja sebe ne nazivaju bankama, i neka kojima to ne bi bilo dopušteno u nekim zemljama, dok neka druga financijska poduzeća koja sebe opisuju kao banke u stvari ne moraju biti MFI. Općenito, slijedeći financijski posrednici svrstani su u podsektor S.122:

a) poslovne banke, »univerzalne« banke, »svenamjenske« banke;

b) štedionice (uključujući povjereničke institucije, štedionice i kreditne zadruge);

c) poštanske žiro institucije, poštanske banke i žiro banke;

d) ruralne kreditne banke, poljoprivredne kreditne banke;

e) zadružne kreditne banke, kreditne zadruge;

f) specijalizirane banke (na pr. trgovačke banke, osiguravajuće kuće, privatne banke).

(2.51) Sljedeći financijski posrednici također se mogu svrstati u podsektor S.122 gdje je njihov posao primanje sredstava plaćanja od stanovništva bilo u obliku depozita ili u drugim oblicima pogodnim da se nastavi izdavanje obveznica i drugih usporedivih vrijednosnica. Inače bi se trebali svrstati u podsektor S.123:

a) poduzeća uključena u odobravanje hipoteka (uključujući građevinske zadruge, hipotekarne banke i hipotekarne kreditne institucije);

b) uzajamni fondovi (uključujući investicijske fondove, unit trustove i druge zajedničke investicijske planove, kao zajedničko investiranje u prenosive vrijednosnice – UCITS);

c) municipalne kreditne institucije.

(2.52) Podsektor S.122 ne uključuje:

a) holding poduzeća koja samo kontroliraju i usmjeravaju grupu koja se pretežno sastoji od ostalih monetarnih financijskih institucija, ali koje same nisu ostale monetarne financijske institucije. Ona su svrstana u podsektor S.123 (pogledajte paragraf 2.43.).

b) neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti koje služe ostalim monetarnim financijskim institucijama, ali nisu uključene u financijsko posredovanje. One su svrstane u podsektor S.124 (pogledajte paragraf 2.44.).

Podsektor: Ostali financijski posrednici, osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova (S.123)

(2.53) Definicija:

Podsektor ostalih financijskih posrednika osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova (S.123) sastoji se od svih financijskih poduzeća i kvazipoduzeća koja su uglavnom uključena u financijsko posredovanje stvarajući obveze u oblicima drugačijim od gotovine, depozita i/ili bliskih supstituta za depozite od institucionalnih jedinica osim monetarnih financijskih institucija ili osiguranja tehničkih rezervi.

(2.54) Podsektor S.123 uključuje različite vrste financijskih posrednika naročito onih koji su pretežno uključeni u dugoročno financiranje. U većini slučajeva takvo dominantno dospijeće čini osnovu za razlikovanje od podsektora ostalih monetarnih financijskih institucija. Osnovano na nepostojanju obveza u obliku osiguranja tehničkih rezervi, može se odrediti granica s podsektorom osiguravajućih društava i mirovinskih fondova.

(2.55) Sljedeća financijska poduzeća i kvazipoduzeća svrstana su u podsektor S.123 ukoliko nisu MFI:

a) poduzeća uključena u financijski leasing;

b) poduzeća uključena u potrošačke kredite i pružanje osobnih ili poslovnih financija;

c) poduzeća uključena u faktoriranje;

d) brokere vrijednosnicama i financijskim izvedenicama (za vlastiti račun);

e) specijalizirana financijska poduzeća poput poduzeća zajedničkog i razvojnog kapitala, izvozno/uvozna financijska poduzeća;

f) premosna financijska poduzeća stvorena da drže sekuritiziranu aktivu;

g) financijski posrednici koji primaju depozite i/ili bliske supstitute samo za depozite od MFI;

h) holding poduzeća koja samo kontroliraju i usmjeravaju grupu podružnica uglavnom uključenih u financijsko posredovanje i/ili pomoćne financijske aktivnosti, ali koja nisu sama financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.43.).

(2.56) Podsektor S.123 ne uključuje neprofitne ustanove priznate kao neovisne pravne subjekte koje služe drugim financijskim posrednicima osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova, ali koji nisu uključeni u financijsko posredništvo. One su raspoređene u podsektor S.124 (pogledajte paragraf 2.44.).

Podsektor: Financijske pomoćne institucije (S.124)

(2.57) Definicija:

Podsektor financijskih pomoćnih institucija (S.124) sastoji se od svih financijskih poduzeća i kvazipoduzeća koja su uglavnom uključena u pomoćne financijske aktivnosti, aktivnosti usko povezane s financijskim posredovanjem, ali koje same nisu financijsko posredovanje (pogledajte paragraf 2.39.).

(2.58) Sljedeća financijska poduzeća i kvazipoduzeća svrstana su u podsektor S.124:

a) agenti osiguravajućih društava, administratori pomorskog osiguranja, savjetnici za poslove osiguranja i mirovina, itd.;

b) brokeri zajmovima, vrijednosnicama i investicijski savjetnici, itd.;

c) poduzeća koja upravljaju izdavanjem vrijednosnica;

d) poduzeća čija je glavna funkcija garantirati, po odobrenju, kratkoročne zadužnice i slične instrumente;

e) poduzeća koja sređuju izvedenice, hedging instrumente, poput zamjena, opcija i terminskih ugovora (bez da ih izdaju);

f) poduzeća koja pribavljaju infrastrukturu za financijska tržišta;

g) središnji nadzorni autoritet financijskih posrednika i financijskih tržišta kada su odvojene institucionalne jedinice;

h) upravitelje mirovinskih fondova, zajedničkih fondova, itd.;

i) poduzeća koja pružaju burzovne usluge i usluge osiguranja protiv tečajnog rizika;

j) neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti koji služe financijskim poduzećima, ali koje nisu uključene u financijsko posredništvo ili pomoćne financijske aktivnosti (pogledajte paragraf 2.44.).

(2.59) Podsektor S.124 ne uključuje holding poduzeća koja samo kontroliraju i upravljaju grupom podružnica uglavnom uključenih u pomoćne financijske aktivnosti, ali koje same nisu financijske pomoćne institucije. One su raspoređene u podsektor S.123 (pogledajte paragraf 2.43.).

Podsektor: Osiguravajuća društva i mirovinski fondovi (S.125)

(2.60) Definicija:

Podsektor osiguravajućih društava i mirovinskih fondova (S.125) sastoji se od svih financijskih poduzeća i kvazipoduzeća koja su uglavnom uključena u financijsko posredovanje kao posljedice udruživanja rizika (pogledajte paragraf 2.35.).

(2.61) Izvršavanje ugovora o osiguranju može se odnositi na pojedince i/ili grupe, u jednom i u drugom slučaju sudjelovanje rezultira iz opće obveze nametnute od strane uprave. Nadalje, ugovori o socijalnom osiguranju (pogledajte paragrafe 4.83.-4.91.) ponekad su značajan dio izvršenih ugovora.

(2.62) Podsektor S.125 uključuje i društva za osiguranje i reosiguranje.

(2.63) Podsektor S.125 ne uključuje:

a) institucionalne jedinice koje ispunjavaju svaki od dva kriterija navedena u paragrafu 2.74. One su razvrstane u podsektor S.1314;

b) holding poduzeća koja samo kontroliraju i usmjeravaju grupu koja se pretežno sastoji od osiguravajućih društava i mirovinskih fondova, ali koja sama nisu osiguravajuća društva i mirovinski fondovi. Ona su razvrstana u podsektor S.123 (pogledajte paragraf 2.43.);

c) neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti koje služe osiguravajućim društvima i mirovinskim fondovima, ali koje nisu uključene u financijsko posredovanje. One su razvrstane u podsektor S.124 (pogledajte paragraf 2.44.).

(2.64) Podsektor osiguravajućih društava i mirovinskih fondova može se podijeliti u:

a) osiguravajuća društva;

b) (samostalne) mirovinske fondove.

Samostalni mirovinski fondovi su mirovinski fondovi koji imaju samostalnost u odlučivanju i koji vode potpuni skup računa. Oni su stoga institucionalne jedinice. Nesamostalni mirovinski fondovi nisu institucionalne jedinice i ostaju dio institucionalne jedinice koja ih je osnovala.

(2.65) Rizici pojedinaca ili grupa mogu biti uključeni u aktivnosti osiguravajućih društava koja se bave životnim i drugim vrstama osiguranja. Neka osiguravajuća društva svoje aktivnosti mogu ograničiti samo na grupne ugovore. Tim je poduzećima dopušteno da osiguravaju svaku grupu.

(2.66) Mirovinski fondovi mogu se opisati kao institucije koje osiguravaju grupne rizike koji se odnose na društvene rizike i potrebe (pogledajte paragraf 4.84.) osiguranih osoba. Tipična grupa sudionika u takvim situacijama uključuje zaposlenike jednog poduzeća ili grupe poduzeća, zaposlenike grane ili djelatnosti i osobe koje imaju isto zanimanje. Koristi uključene u ugovor o osigranju mogu obuhvatiti koristi koje su isplaćene poslije smrti osiguranika udovici (udovcu) i djeci (uglavnom smrt na dužnosti), koristi koje se isplaćuju nakon umirovljenja i koristi koje se isplaćuju nakon što osiguranik postane onesposobljen.

(2.67) U nekim se zemljama sve te vrste rizika mogu osigurati jednako dobro kod osiguravajućih društava koja se bave životnim osiguranjem ili kod mirovinskih fondova. U drugim zemljama neke od tih vrsta rizika trebaju se osigurati kroz osiguravajuća društva koja se bave životnim osiguranjem. Za razliku od osiguravajućih društava koja se bave životnim osiguranjem mirovinski fondovi ograničeni su (zakonom) za određene grupe zaposlenika i samozaposlenika.

Ukupna država (S.13)

(2.68) Definicija:

Sektor ukupne države (S.13) uključuje sve institucionalne jedinice koje su ili netržišni proizvođači (pogledajte paragraf 3.26.) čija je proizvodnja namijenjena pojedinačnoj i zajedničkoj potrošnji i koji su uglavnom financirani obveznim plaćanjima jedinica koje pripadaju drugim sektorima i/ili sve institucionalne jedinice uglavnom uključene u preraspodjelu nacionalnog dohotka i bogatstva.

(2.69) Institucionalne jedinice uključene u sektor S.13 su sljedeće:

a) subjekti ukupne države (isključujući javne proizvođače organizirane kao javna poduzeća ili prema posebnom zakonu, priznate kao neovisni pravni subjekti, ili kvazipoduzeća, kada su neki od njih razvrstani u nefinancijski ili financijski sektor) koji upravljaju i financiraju grupu aktivnosti, uglavnom pružajući netržišna dobra i usluge namijenjene koristi zajednice[[11]](#footnote-29081-11);

b) neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti koje su ostali netržišni proizvođači i koje kontrolira i uglavnom financira ukupna država;

c) samostalni mirovinski fondovi ako su ispunjena dva zahtjeva iz paragrafa 2.74.

(2.70) Sektor ukupne države podijeljen je u četiri podsektora:

a) središnja država (S.1311);

b) državna uprava (S.1312);

c) lokalna uprava (S.1313);

d) fondovi socijalne sigurnosti (S.1314).

Podsektor: središnja država (S.1311)

(2.71) Definicija:

Podsektor središnje države uključuje sve administrativne odjele državnih i ostalih središnjih agencija čija se nadležnost proteže nad cijelim ekonomskim područjem, osim upravljanja fondovima socijalne sigurnosti.

U podsektor S.1311 uključene su one neprofitne ustanove koje kontrolira i uglavnom financira središnja država i čija se nadležnost proteže nad cijelim ekonomskim područjem.

Podsektor: državna uprava (S.1312)

(2.72) Definicija:

Podsektor državne uprave sastoji se od državnih uprava koje su posebne institucionalne jedinice koje obavljaju neke od funkcija uprave na razini ispod središnje države i iznad državnih institucionalnih jedinica koje postoje na lokalnoj razini, osim upravljanja fondovima socijalne sigurnosti.

U podsektor S.1312 uključene su one neprofitne ustanove koje kontrolira i uglavnom financira državna uprava i čija je nadležnost ograničena na ekonomsko područje države.

Podsektor: lokalna uprava (S.1313)

(2.73) Definicija:

Podsektor lokalne uprave uključuje one vrste javne administracije čije se ovlasti protežu nad lokalnim dijelom ekonomskog područja, osim lokalnih agencija fondova socijalne sigurnosti.

U podsektor S.1313 uključene su one neprofitne ustanove koje kontrolira i uglavnom financira lokalna uprava i čija je nadležnost ograničena na ekonomsko područje lokalne uprave.

Podsektor: Fondovi socijalne sigurnosti (S.1314)

(2.74) Definicija:

Podsektor fondova socijalne sigurnosti uključuje sve središnje, državne i lokalne institucionalne jedinice čija je osnovna aktivnost pružanje socijalnih koristi koje ispunjavaju svaki od sljedeća dva kriterija:

a) prema zakonu ili uredbi određene grupe stanovništva obvezne su sudjelovati u planovima ili plaćati doprinose;

b) ukupna je država odgovorna za upravljanje institucijom s obzirom na namirenje ili odobrenje doprinosa ili koristi neovisno od njezine uloge kao nadzornog tijela ili poslodavca (pogledajte paragraf 4.89.).

Obično ne postoji izravna veza između iznosa doprinosa kojeg plaća pojedinac i rizika kojem je taj pojedinac izložen.

Kućanstva (S.14)

(2.75) Definicija:

Sektor kućanstava (S.14) uključuje pojedince ili grupe pojedinaca kao potrošače, a moguće također i kao poduzetnike koji proizvode tržišna dobra i nefinancijske i financijske usluge (tržišni proizvođači) pod uvjetom da, u drugom slučaju, korespondentne aktivnosti nisu aktivnosti odvojenih subjekata koji se tretiraju kao kvazipoduzeća. Također uključuje pojedince ili grupe pojedinaca kao proizvođače dobara i nefinancijskih usluga za isključivo vlastitu finalnu uporabu (pogledajte paragrafe 3.20., 3.25. i 3.30.).

Kućanstva kao potrošači mogu se definirati kao male grupe osoba koje dijele isti životni smještaj, koji dijele određeni dio ili sav dohodak i bogatstvo i koji troše određene vrste dobara i proizvoda zajednički, uglavnom na stanovanje i hranu. Tome se može pridodati kriterij obiteljskih ili emocionalnih veza.

Glavni izvori tih jedinica izvedeni su iz naknada zaposlenicima, vlasničkih dohodaka, transfera iz ostalih sektora ili primanja od raspolaganja tržišnim proizvodima ili imputiranim primanjima od proizvodnje proizvoda za njihovu finalnu uporabu.

(2.76) Sektor kućanstava uključuje:

a) pojedince ili grupe pojedinaca čija je osnovna funkcija potrošnja;

b) osobe koje trajno žive u ustanovama i koje imaju malo ili uopće nemaju samostalnost u djelovanju ili u odlukama ekonomske naravi (npr. članovi vjerskih redova koji žive u samostanima, pacijenti koji dugoročno borave u bolnicama, zatvorenici s dugotrajnim odsluženjima, starije osobe koje trajno žive u domovima umirovljenika). Takvi ljudi se tretiraju kao da zajedno tvore jednu institucionalnu jedinicu, tj. jedno kućanstvo.

c) pojedinci ili grupe pojedinaca čija je osnovna funkcija potrošnja i koji proizvode dobra i nefinancijske usluge za isključivo vlastitu finalnu uporabu; samo dvije kategorije usluga koje se proizvode za vlastitu finalnu uporabu uključene su u sustav: usluge stambenih zgrada nastanjenih samim vlasnicima i domaće usluge koje pružaju plaćeni zaposlenici;

d) individualna vlasništva i partnerstva bez neovisnog pravnog statusa – osim onih koji se tretiraju kao kvazipoduzeća – koja su tržišni proizvođači;

e) neprofitne ustanove koje služe kućanstvima, koje nemaju neovisni pravni status ili one koje imaju, ali su manje značajne (pogledajte paragraf 2.88.).

(2.77) Sektor kućanstava podijeljen je u šest podsektora:

a) poslodavci (uključujući radnike za vlastiti račun) (S.141 + S.142);

b) zaposlenike (S.143);

c) primaoce vlasničkog dohotka (S.1441);

d) primaoce mirovina (S.1442);

e) primaoce ostalih transfernih dohodaka (S.1443);

f) ostalo (S.145).

(2.78) Kućanstva su raspoređena u podsektore prema kategoriji najvećeg dohotka (dohodak poslodavca, naknada zaposlenicima, itd.) kućanstva kao cjeline. Kada se unutar istog kućanstva prima dohodak od više nego jedne kategorije, klasifikacija se mora osnivati na ukupnom dohotku kućanstva unutar svake kategorije.

Podsektor: Poslodavci (uključujući radnike za vlastiti račun) (S.141 + S.142)

(2.79) Definicija:

Podsektor poslodavci (uključujući radnike za vlastiti račun) sastoji se od grupe kućanstava za koju su (mješoviti) dohoci (B.3) koji nastaju vlasnicima neinkorporiranih poduzeća kućanstva iz njihove aktivnosti proizvođača tržišnih dobara i usluga sa, ili bez plaćenih zaposlenika, najveći izvor dohotka kućanstva kao cjeline, iako uvijek ne čine više od polovine ukupnog dohotka kućanstva.

Podsektor: Zaposlenici (S.143)

(2.80) Definicija:

Podsektor zaposlenici sastoji se od grupe kućanstava za koju je dohodak koji nastaje iz naknade zaposlenicima (D.1) najveći izvor dohotka za kućanstvo kao cjelinu.

Podsektor: Primaoci vlasničkih dohodaka (S.1441)

(2.81) Definicija:

Podsektor primaoca vlasničkih dohodaka sastoji se od grupe kućanstava za koju je vlasnički dohodak (D.4) najveći izvor dohotka za kućanstvo kao cjelinu.

Podsektor: Primaoci mirovina (S.1442)

(2.82) Definicija:

Podsektor primaoca mirovina sastoji se od grupe kućanstava za koju je dohodak koji nastaje iz mirovina najveći izvor dohotka za kućanstvo kao cjelinu.

Umirovljenička kućanstva su kućanstva čiji se najveći dohodak sastoji od mirovina, uključujući mirovine od prethodnih poslodavaca.

Podsektor: Primaoci ostalih transfernih dohodaka (S.1443)

(2.83) Definicija:

Podsektor primaoca ostalih transfernih dohodaka sastoji se od grupe kućanstava za koju je dohodak koji nastaje iz ostalih tekućih transfera najveći izvor dohotka za kućanstvo kao cjelinu.

Ostali tekući transferi su svi tekući transferi osim vlasničkog dohotka, mirovina i dohodaka osoba koji trajno žive u ustanovama.

Podsektor: Ostalo (S.145)

(2.84) Definicija:

Podsektor ostalo sastoji se od osoba koje trajno žive u ustanovama.

Osobe koje trajno žive u ustanovama raspoređene su posebno zbog toga što kriterij najvećeg izvora dohotka ne dopušta raspoređivanje tih osoba u jedan od prethodno navedenih podsektora.

(2.85) Ako glavni izvor dohotka kućanstva kao cjeline nije raspoloživ za potrebe sektoriranja dohodak referentne osobe predstavlja drugu najbolju karakteristiku za korištenje za potrebe klasificiranja. Referentna osoba kućanstva je obično osoba s najvećim dohotkom. Ako ova informacija nije dostupna, dohodak osobe koja za sebe tvrdi da je on/ona referentna osoba može se koristiti za podsektoriranje kućanstva.

(2.86) Međutim, drugi kriteriji mogu biti prikladni i potrebne za različite vrste analize ili kao osnove za vođenje politike, tj. raščlanjivanje kućanstava kao poduzetnika po aktivnosti: poljoprivredna kućanstva; nepoljoprivredna kućanstva (industrija; usluge).

Neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (S.15)

(2.87) Definicija:

Sektor neprofitnih ustanova koje služe kućanstvima (NPUSK) (S.15) sastoji se od neprofitnih ustanova koje su odvojeni pravni subjekti, koji služe kućanstvima i koje su privatni ostali netržišni proizvođači (pogledajte paragraf 3.32.). Njihovi glavni izvori, osim onih izvedenih iz povremenih prodaja, su oni izvedeni iz dobrovoljnih doprinosa u gotovini ili naturi iz kućanstava u njihovom svojstvu potrošača, iz plaćanja ostvarenih od strane ukupne države[[12]](#footnote-29081-12) i iz vlasničkog dohotka.

(2.88) Kada te ustanove nisu vrlo značajne, one nisu uključene u taj sektor i njihove transakcije su pomiješane s transakcijama kućanstava (S.14).

Sektor NPUSK uključuje sljedeće glavne vrste NPUSK koje pružaju netržišna dobra i usluge kućanstvima:

a) sindikati, profesionalna ili školska društva, potrošačka udruženja, političke stranke, crkve ili vjerska udruženja (uključujući one koje financira, ali ne kontrolira država), i društvene, kulturne, rekreativne i sportske klubove;

b) karitativne organizacije, organizacije za pružanje pomoći koje su financirane iz dobrovoljnih transfera u gotovini ili u naturi od ostalih institucionalnih jedinica.

Sektor 5.15 uključuje karitativne organizacije ili agencije za pružanje pomoći koje služe nerezidentnim jedinicama i isključuju subjekte čije članstvo daje pravo na unaprijed određeni skup dobara i usluga.

Inozemstvo (S.2)

(2.89) Definicija:

Sektor inozemstva (S.2) grupira jedinice bez bilo kakve karakteristične funkcije ili izvora; sastoji se od nerezidentnih jedinica[[13]](#footnote-29081-13) tako dugo dok su uključene u transakcije s rezidentnim institucionalnim jedinicama, ili imaju druge ekonomske veze s rezidentnim jedinicama. Njihovi računi pružaju opći pregled ekonomskih odnosa povezujući nacionalno gospodarstvo s ostatkom svijeta.

(2.90) Inozemstvo nije sektor za koje se mora voditi potpuni skup računa, iako je često prikladno opisivati inozemstvo kao da je sektor. Sektori se dobijaju dezagregiranjem ukupnog gospodarstva kako bi se dobile homogenije grupe rezidentnih institucionalnih jedinica, koje su slične s obzirom na njihovo ekonomsko ponašanje, njihove ciljeve i funkcije. To nije slučaj sa sektorom inozemstva: bilježe se transakcije i drugi tokovi nefinancijskih i financijskih poduzeća, neprofitnih ustanova, kućanstava i ukupne države s nerezidentnim institucionalnim jedinicama i drugi ekonomski odnosi između rezidenata i nerezidenata, tj. potraživanja rezidenata prema nerezidentima.

(2.91) Treba primijetiti da je pravilo, kojim računi za inozemstvo uključuju samo transakcije provedene između rezidentnih institucionalnih jedinica i nerezidentnih jedinica, podložno slijedećim iznimkama:

a) usluge prijevoza (do granice zemlje izvoznice) koje pružaju rezidentne jedinice s obzirom da je uvezena roba prikazana u računima za inozemstvo s f.o.b. uvoz, iako je proizvode rezidentne jedinice (pogledajte paragraf 3.144.);

b) transakcije u inozemnoj aktivi između rezidenata koji pripadaju različitim sektorima prikazane su u detaljnim financijskim računima za inozemstvo, iako one ne utječu za financijsku poziciju zemlje prema inozemstvu, one utječu na financijske odnose pojedinih sektora s inozemstvom;

c) transakcije obvezama države između nerezidenata koji pripadaju različitim zemljopisnim područjima prikazani su u zemljopisnom raščlanjivanju računa inozemstva. Iako te transakcije ne utječu na opće obveze zemlje prema inozemstvu, one utječu na njezine obveze prema različitim dijelovima svijeta.

(2.92) Sektor inozemstvo (S.2) podijeljen je u:

a) Europska unija (S.21);

(1) zemlje članice EU (S.211);

(2) institucije EU (S.212);

b) treće zemlje i međunarodne organizacije (S.22).

(2.93) Sljedeći pregled i paragrafi 2.94 – 2.101. ukratko prikazuju načela koja se primjenjuju pri razvrstavanju proizvođačkih jedinica u sektore, koristeći standardnu terminologiju za opisivanje osnovnih vrsta ustanova.

Tablica 2.3 Sektorsko razvrstavanje proizvođačkih jedinica za osnovne standardne pravne oblike vlasništva

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Standardni pravni opis | | Tržišni proizvođači | | Ostali netržišni proizvođači | |
|  | | UGLAVNOM UKLJUČENI U PROIZVODNJU DOBARA I NEFINANCIJSKIH USLUGA | UGLAVNOM UKLJUČENI U FINANCIJSKO POSREDOVANJE | JAVNI PROIZVO-ĐAČI (pogledajte paragraf 3.28.) | PRIVATNI PROIZVOĐAČI (pogledajte paragraf 3.29.). |
| Privatna i javna poduzeća | | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.a) | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragrafe 2.40.a i 2.40.f) |  |  |
| Zadruge i partnerstva priznati kao neovisni pravni subjekti | | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.b) | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.b) |  |  |
| Javni proizvođači koji su posebnim zakonima priznati kao neovisni pravni subjekti | | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.c) | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.c) |  |  |
| Javni proizvođači koji nisu priznati kao neovisni pravni subjekti | oni s  karakteristikama kvazipoduzeća | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.f) | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.g) |  |  |
|  | ostalo |  |  | S.13 ukupna država (pogledajte paragraf 2.69 a) |  |
| Neprofitne ustanove priznate kao neovisni pravni subjekti | | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.d) | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.d) | S.13 ukupna država (pogledajte paragraf 2.69 b) | S.15 neprofitne ustanove koje služe kućanstvima\* (pogledajte paragraf 2.87.). |
| Partnerstva koja nisu priznata kao neovisni pravni subjekti Prava na vlasništvo | ona s  karakteristikama kvazipoduzeća | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.f) | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.g) |  |  |
| ostalo | S.14. kućanstva (pogledajte paragraf 2.75.) | S.14. kućanstva (pogledajte paragraf 2.75.) |  |  |
| Holding poduzeća čiji je dominantni tip aktivnosti grupe poduzeća koja ih kontroliraju proizvodnja | dobara i  nefinancijskih usluga | S.11 nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.e) |  |  |  |
| financijske usluge |  | S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf  2.40. e) |  |  |

\* S izuzetkom neprofitnih ustanova od manjeg značenja (pogledajte paragraf 2.88.).

(2.94) Privatna i javna poduzeća koja su tržišni proizvođači razvrstana su kako slijedi:

a) ona koja su uglavnom uključena u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga: u sektor S.11, nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.a.);

b) ona uglavnom uključena u financijsko posredovanje i pomoćne financijske aktivnosti: u sektor S.12, financijska poduzeća (pogledajte paragrafe 2.40. a i 2.40.f).

(2.95) Zadruge i partnerstva priznati kao neovisni pravni subjekti i koji su tržišni proizvođači raspoređeni su kako slijedi:

a) oni uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga: u sektor S.11, nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.b);

b) oni uglavnom uključeni u financijsko posredovanje i pomoćne financijske aktivnosti: u sektor S.12, financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.b).

(2.96) Javni proizvođači koji su prema posebnim zakonima priznati kao neovisni pravni subjekti i koji su tržišni proizvođači raspoređeni su kako slijedi:

a) oni uglavnom uključeni u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga: u sektor S.11, nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.c);

b) oni uglavnom uključeni u financijsko posredovanje i pomoćne financijske aktivnosti: u sektor S.12, financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.c).

(2.97) Javni proizvođači koji nisu priznati kao neovisni pravni subjekti i koji su tržišni proizvođači razvrstani su kako slijedi:

a) ako su kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.13.f):

(1) ona uglavnom uključena u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga: u sektor S.11, nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.f);

(2) ona uglavnom uključena u financijsko posredovanje i financijske pomoćne aktivnosti: u sektor S.12, financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.g).

b) ako nisu kvazipoduzeća: u sektor S.13, ukupna država, budući da ostaju sastavni dio jedinica koje ih kontroliraju (pogledajte paragraf 2.69.a).

(2.98) Neprofitne ustanove (udruženja, zaklade) priznate kao neovisni pravni subjekti raspoređeni su kako slijedi:

a) one koje su tržišni proizvođači i uglavnom uključene u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga: u sektor S.11, nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.d);

b) one uglavnom uključene u financijsko posredovanje i pomoćne financijske aktivnosti: u sektor S.12, financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.d);

c) one koje nisu tržišni proizvođači:

(1) u sektor S.13, ukupna država, ako su javni proizvođači koje kontrolira i uglavnom financira ukupna država (pogledajte paragraf 2.69.b);

(2) u sektor S.15, neprofitne ustanove koje služe kućanstvima, ako su privatni proizvođači (pogledajte paragraf 2.87.).

(2.99) Poduzeća u pojedinačnom vlasništvu i partnerstva koja nisu priznata kao neovisni pravni subjekti i koji su tržišni proizvođači raspoređeni su kako slijedi:

a) ako su kvazipoduzeća (pogledajte paragraf 2.13.f):

(1) ona uglavnom uključena u proizvodnju dobara i nefinancijskih usluga: u sektor S.11, nefinancijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.23.f);

(2) ona uglavnom uključena u financijsko posredovanje i financijske pomoćne aktivnosti u sektor S.12 financijska poduzeća (pogledajte paragraf 2.40.g).

b) ako nisu kvazipoduzeća, raspoređena su u sektor S.14, kućanstva (pogledajte paragraf 2.75.).

(2.100) Holding poduzeća (tj. poduzeća koja usmjeravaju grupu poduzeća) razvrstana su kako slijedi:

a) u sektor S.11, nefinancijska poduzeća ako je dominantna vrsta aktivnosti grupe poduzeća, koje su tržišni proizvođači, kao cjeline proizvodnja dobara i nefinancijskih usluga (pogledajte paragraf 2.23.e);

b) u sektor S.12, financijska poduzeća, ako je dominantna vrsta aktivnosti grupe poduzeća kao cjeline financijsko posredovanje (pogledajte paragraf 2.40.e).

(2.101) Tablica 2.3 u shematskom obliku prikazuje različite, prethodno navedene slučajeve.

**TRANSAKCIJE PROIZVODIMA**

Output (proizvodnja) (P.1)

(3.14) Definicija:

Output se sastoji od proizvoda stvorenih tijekom obračunskog razdoblja.

Posebni obuhvaćeni slučajevi su:

a) dobra i usluge koje jedna lokalna poslovna jedinica isporučuje drugoj lokalnoj poslovnoj jedinici koja pripada istoj institucionalnoj jedinici;

b) dobra koja proizvede neka lokalna poslovna jedinica, a koja ostaju na zalihama na kraju razdoblja u kojem su proizvedena bez obzira na njihovu kasniju uporabu.

Međutim, dobra ili usluge koje se proizvode i troše u istom obračunskom razdoblju i unutar iste lokalne poslovne jedinice ne prikazuju se odvojeno. Stoga se ne bilježe kao dio outputa, a ni kao intermedijarna potrošnja te lokalne poslovne jedinice.

(3.15) Kada se neka institucionalna jedinica sastoji od više od jedne lokalne poslovne jedinice, tada je output institucionalne jedinice jednak zbroju outputa sastavnih lokalnih poslovnih jedinica, uključujući i proizvode koji su bili isporučeni između sastavnih lokalnih poslovnih jedinica.

(3.16) Tri se vrste proizvodnje razlikuju u ESA-i:

a) tržišna proizvodnja (P.11);

b) proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu (P.12);

c) ostala netržišna proizvodnja (P.13).

Ta se distinkcija također primjenjuje kod lokalnih poslovnih jedinica i institucionalnih jedinica, pa se razlikuju:

a) tržišni proizvođači;

b) proizvođači za vlastitu finalnu uporabu;

c) ostali netržišni proizvođači.

Razlika između tržišnih proizvođača, proizvođača za vlastitu finalnu uporabu i ostalih netržišnih proizvođača vrlo je bitna zbog toga što su njome određena načela vrednovanja outputa: tržišna proizvodnja, proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu, kao i ukupna proizvodnja tržišnih proizvođača i proizvođača za vlastitu finalnu uporabu vrednuje se po bazičnim cijenama, dok se ukupna proizvodnja ostalih netržišnih proizvođača (lokalnih poslovnih jedinica) vrednuje prema troškovnoj strani. Ukupna proizvodnja neke institucionalne jedinice vrednuje se kao zbroj ukupne proizvodnje sastavnih lokalnih poslovnih jedinica, a samim time ovisi i o razlici između tržišne proizvodnje, proizvodnje za vlastitu finalnu uporabu i ostale netržišne proizvodnje (pogledajte paragrafe 3.54.-3.56.). Nadalje, ta se distinkcija koristi i kod klasifikacije institucionalnih sektora (pogledajte paragrafe 3.27.-3.37.).

Definicija razlike vrši se odozgo nadolje, tj. razlika se prvo definira za institucionalne jedinice, zatim za lokalne poslovne jedinice, a tek tada za njihov output. Kao posljedica toga, točno značenje razlike na razini proizvoda (tj. definicija pojma tržišna proizvodnja, proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu i ostala netržišna proizvodnja) može se razumjeti jedino ako se razmatraju sve karakteristike institucionalne jedinice i lokalne poslovne jedinice koja proizvodi taj output.

Nakon opće definicije svih triju vrsta proizvodnje i svih triju vrsta proizvođača (pogledajte paragrafe 3.17.-3.26.), daje se razlika između tržišne proizvodnje, proizvodnje za vlastiti račun i ostale netržišne proizvodnje upravo na taj način odozgo nadolje.

(3.17) Definicija:

Tržišna proizvodnja sastoji se od proizvodnje isporučene tržištu (pogledajte paragraf 3.18.) i proizvodnje čija je namjena isporuka na tržištu.

(3.18) U tržišnu proizvodnju ubrajaju se:

a) proizvodi prodani po ekonomski značajnim cijenama;

b) zamijenjeni proizvodi;

c) proizvodi korišteni za plaćanja u naturi (uključujući naknade zaposlenicima u naturi i mješoviti dohodak u naturi);

d) proizvodi koje jedna lokalna poslovna jedinica isporučuje drugoj jedinici koja pripada istoj institucionalnoj jedinici kako bi je ova upotrijebila kao intermedijarni input ili za finalnu uporabu;

e) proizvodi stavljeni na zalihe gotovih proizvoda ili nedovršena proizvodnja čija je namjena jedna od gore navedenih uporaba (uključujući prirodni rast životinja i biljnih proizvoda, te nedovršenih građevina za koje je kupac nepoznat).

(3.19) Definicija:

U ESA-i se ekonomski značajna cijena proizvoda definira dijelom vezano uz institucionalnu jedinicu i lokalnu poslovnu jedinicu koja je proizvela output (pogledajte paragrafe 3.27.-3.40). Na primjer, prema dogovoru sva proizvodnja neinkorporiranih poduzeća u vlasništvu kućanstava prodana drugim institucionalnim jedinicama, smatra se prodanom po ekonomskim značajnim cijenama, tj. smatra se tržišnom proizvodnjom. Kod proizvodnje nekih drugih institucionalnih jedinica, smatra se da je proizvodnja prodana po ekonomski značajnim cijenama samo kada je više od 50% troškova proizvodnje pokriveno prodajom.

(3.20) Definicija:

Output proizveden za vlastitu finalnu uporabu sastoji se od dobara ili usluga koje su zadržane ili za vlastitu finalnu potrošnju iste institucionalne jedinice ili za bruto investicije u fiksni kapital iste institucionalne jedinice.

(3.21) Proizvodi zadržani za vlastitu finalnu potrošnju mogu biti proizvedeni jedino u sektoru kućanstava. Tipični primjeri su:

a) poljoprivredni proizvodi koje zadržavaju farmeri;

b) stambene usluge koje proizvode vlasnici-stanari;

c) kućne usluge koje proizvodi plaćeno osoblje.

(3.22) Proizvode koji se koriste za vlastite bruto investicije u fiksni kapital mogu proizvoditi svi sektori. Primjeri su:

a) specijalni strojni alati koje proizvode poduzeća za strojogradnju;

b) stanovi, ili proširenje stambenog prostora što izvode kućanstva;

c) izgradnja za vlastiti račun, čime je obuhvaćena komunalna izgradnja što je provodi skupina kućanstava.

(3.23) Definicija:

Ostala netržišna proizvodnja obuhvaća proizvodnju koja se isporučuje drugim jedinicama besplatno ili po cijenama koje nisu ekonomski značajne.

Tablica 3.1 Razlika između tržišnih proizvođača, proizvođača za vlastitu finalnu uporabu i ostalih netržišnih proizvođača za institucionalne jedinice

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vrsta institucionalne jedinice | | | | Klasifikacija |  |
| Privatna ili javna? |  | NPU ili ne? | Prodaja pokriva više od 50% troškova proizvodnje | Vrsta proizvođača | Sektor(i) |
| 1. Privatni proizvođači | 1.1 Neinkorporirana poduzeća u vlasništvu kućanstava (isključujući kvazipoduzeća u vlasništvu kućanstava |  |  | 1.1 = Tržišni ili za vlastitu finalnu uporabu | Kućanstva |
| 1.2 Ostali privatni proizvođači (uključujući kvazipoduzeća u vlasništvu kućanstava) | 1.2.1 Privatne NPU  1.2.2 Ostali privatni proizvođači koji nisu NPU | 1.2.1.1 Da  1.2.1.2 Ne | 1.2.1.1 = Tržišni  1.2.1.2 = Ostali netržišni  1.2.2 = Tržišni | Poduzeća  NPUSK  Poduzeća |
| 2. Javni proizvođači | | | 2.1 Da  2.2 Ne | 2.1 Tržišni  2.2 = Ostali netržišni | Poduzeća  Ukupna država |

(3.24) Definicija:

Tržišni proizvođači su lokalne poslovne jedinice ili institucionalne jedinice kod kojih je najveći dio proizvodnje tržišna proizvodnja.

Treba naglasiti da ukoliko je lokalna poslovna jedinica ili institucionalna jedinica tržišni proizvođač tada je njen glavni output po definiciji tržišna proizvodnja, budući da je pojam tržišna proizvodnja definiran nakon što je već ranije primijenjena distinkcija između tržišta, vlastite finalne uporabe i ostale netržišne proizvodnje na lokalne poslovne jedinice i institucionalne jedinice koje su proizvele taj output.

(3.25) Definicija:

Proizvođači za vlastitu finalnu uporabu su lokalne poslovne jedinice ili institucionalne jedinice kod kojih je najveći dio proizvodnje proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu iste institucionalne jedinice.

(3.26) Definicija:

Ostali netržišni proizvođači su lokalne poslovne jedinice ili institucionalne jedinice koje najveći dio proizvodnje isporučuju besplatno ili po cijenama koje nisu ekonomski značajne.

(3.27) U tablici 3.1. sumirana je distinkcija između institucionalnih jedinica koje u svojstvu proizvođača mogu biti tržišni proizvođači, proizvođači za vlastitu finalnu uporabu ili ostale netržišne jedinice. Također su prikazane i implikacije za sektorizaciju.

Tablica pokazuje da kako bi se neku institucionalnu jedinicu klasificiralo kao tržišnog proizvođača, proizvođača za vlastitu finalnu uporabu ili ostalog netržišnog proizvođača treba primijeniti nekoliko distinkcija zaredom.

(3.28) Prva razlika koju treba primijeniti je razlikovanje privatnih i javnih proizvođača. Javni proizvođači su oni proizvođači koje kontrolira država. U slučaju NPU-a, javni proizvođač je ona NPU koju kontrolira i većim dijelom financira država na bilo kojoj razini. Svi ostali proizvođači su privatni proizvođači. Pod kontrolom se smatra mogućnost određivanja opće politike (poduzeća) ili programa institucionalne jedinice, a to se postiže putem određivanja odgovarajućih direktora ili upravljača ukoliko se za to ukaže potreba. Vlasništvo više od polovice udjela u poduzeću je dovoljan, ali ne i neophodan uvjet za kontrolu (pogledajte paragraf 2.26.).

(3.29) Kao što prikazuje tablica 3.1, privatni se proizvođači nalaze u svim sektorima osim sektora ukupne države. Obratno, javni proizvođači mogu se naći jedino u sektoru poduzeća (financijskih ustanova i nefinancijskih poduzeća) i u sektoru ukupne države.

Bazična cijena objašnjena je u paragrafu 3.48 ESA.

(3.48) Definicija:

Bazična cijena je cijena koju prima proizvođač od kupca za jedinicu dobra ili usluge koju je proizveo kao output umanjena za cjelokupan porez na tu jedinicu koji se obračunava kao posljedica proizvodnje ili prodaje (tj. porez na proizvode), te uvećana za cjelokupni iznos subvencija na tu jedinicu, a koje su rezultat proizvodnje ili prodaje (tj. subvencije na proizvode). Transportna usluga za koju proizvođač izdaje zaseban račun ne ulazi u bazičnu cijenu. Uključuje se transportna usluga koju proizvođač naplaćuje istim računom, čak i ako je iskazana kao zasebna stavka na računu.

(3.30) Specifična kategorija privatnih proizvođača neinkorporirana su poduzeća u vlasništvu kućanstava. To su uvijek tržišni proizvođači ili proizvođači za vlastitu finalnu uporabu. Potonji se slučaj javlja pri proizvodnji stambenih usluga vlasnika-stanara i proizvodnji dobara za vlastiti račun. Sva neinkorporirana poduzeća u vlasništvu kućanstava klasificiraju se u sektor kućanstava. Jedino u slučaju kvazipoduzeća u vlasništvu kućanstava treba načiniti iznimku. To su tržišni proizvođači koji se klasificiraju u sektor nefinancijskih poduzeća ili financijskih ustanova.

(3.31) Kod ostalih privatnih proizvođača treba se učiniti distinkcija između privatnih neprofitnih institucija i ostalih privatnih proizvođača.

Definicija:

NPU se definira kao pravni ili društveni entitet koji je stvoren s namjenom proizvodnje dobara i usluga, a kojima status ne dopušta da budu izvor dohotka, dobiti ili drugih financijskih dobitaka za jedinice koje ih osnivaju, kontroliraju ili financiraju. U praksi, njihovim produktivnim aktivnostima mogu se stvarati i viškovi i manjkovi, ali sav višak koji eventualno nastane ne može prisvojiti ni jedna druga institucionalna jedinica.

Svi ostali privatni proizvođači koji nisu neprofitne ustanove su tržišni proizvođači. Oni se svrstavaju u sektor nefinancijskih poduzeća ili financijskih ustanova.

(3.32) Kako bi se utvrdila vrsta proizvođača i sektora kod privatnih NPU-ova treba primijeniti kriterij od 50%.

a) ukoliko je prodajom pokriveno više od 50% troškova proizvodnje institucionalna jedinica je tržišni proizvođač i svrstava se u sektor nefinancijskih poduzeća ili financijskih ustanova;

b) ukoliko je manje od 50% troškova proizvodnje pokriveno prodajom, tada je institucionalna jedinica ostali netržišni proizvođač i svrstava se u sektor NPUSK. Ali ostale netržišne NPU koje kontrolira i najvećim dijelom financira država svrstavaju se u sektor ukupne države.

(3.33) Pri razlikovanju tržišnih i netržišnih proizvođača putem kriterija od 50%, prodaja i troškovi proizvodnje definirani su na sljedeći način:

a) prodaja obuhvaća prodaju isključujući poreze na proizvode, ali uključujući sva plaćanja koje država ili institucije Europske unije vrše prema bilo kojem proizvođaču koji se bavi tom vrstom aktivnosti, tj. uključuju se sva plaćanja vezana uz obujam ili vrijednost outputa, osim plaćanja za pokriće ukupnog deficita.

Ova definicija prodaje odgovara definiciji proizvodnje po bazičnim cijenama osim što:

(1) proizvodnja po bazičnim cijenama definirana je nakon što je već ranije donesena odluka o tome da li je to tržišna proizvodnja ili ostala netržišna proizvodnja: prodaja se koristi samo kod vrednovanja tržišne proizvodnje; ostala netržišna proizvodnja vrednuje se prema troškovima;

(2) plaćanja države za pokriće cjelokupnog deficita javnih poduzeća i kvazipoduzeća dio su ostalih subvencija na proizvode kako su one definirane u paragrafu 4.35. c. Kao posljedica toga, tržišna proizvodnja po bazičnim cijenama također uključuje plaćanje države za pokriće cjelokupnog deficita.

b) troškovi proizvodnje su zbroj intermedijarne potrošnje, naknade zaposlenicima, potrošnje fiksnog kapitala i ostalih poreza na proizvodnju. Pri korištenju ovog kriterija ne odbijaju se ostale subvencije na proizvodnju. Da bi se osigurala konzistentnost koncepata prodaje i troškova proizvodnje pri primijeni kriterija 50%, iz troškova proizvodnje treba isključiti sve troškove nastale investicijama za vlastiti račun.

Kriterij 50% treba primijeniti kontrolom kroz nekoliko godina: mora se striktno primijeniti samo ukoliko vrijedi za nekoliko godina ili pak vrijedi u tekućoj godini, a očekuje se i u bliskoj budućnosti. Manje fluktuacije u obujmu prodaje iz godine u godinu nisu dovoljan razlog za reklasifikaciju institucionalne jedinice (kao i njezinih lokalnih poslovnih jedinica i proizvodnje).

(3.34) Prodaja se može sastojati od različitih elemenata. Na primjer, u slučaju usluga zdravstvene skrbi koje pružaju bolnice, prodaja se može odnositi na:

a) kupovinu poslodavaca koja se treba zabilježiti kao dohodak u naturi što ga poslodavci plaćaju svojim zaposlenicima, te kao izdatak za finalnu potrošnju zaposlenika;

b) kupovinu privatnih osiguravajućih društava;

c) kupovinu fondova socijalnog osiguranja i sektora države što se treba klasificirati kao naknada u naturi;

d) kupovina kućanstava bez povrata sredstava (izdaci za finalnu potrošnju).

Samo se ostale subvencije na proizvodnju i primljeni pokloni (npr. od dobrotvornih ustanova) ne smatraju prodajom.

Isto tako, kada neko poduzeće prodaje transportne usluge to se može odnositi na intermedijarnu potrošnju proizvođača, dohodak u naturi koji pruža poslodavac, socijalna naknada u naturi od države, kao i kupovina kućanstava bez povrata sredstava.

(3.35) Privatne neprofitne ustanove koje uslužuju kućanstva predstavljaju poseban slučaj. One su obično financirane doprinosima ili članarinama skupine zainteresiranih poslovnih subjekata. Članarine se ne smatraju transferima već plaćanjem iznajmljene usluge, tj. bilježe se kao prodaja. Te se neprofitne ustanove stoga smatraju tržišnim proizvođačima i svrstavaju se u sektor nefinancijskih poduzeća ili financijskih ustanova.

(3.36) Primjena kriterija 50% pri prodaji i troškovima proizvodnje privatnih i javnih NPU-ova može u specifičnim slučajevima dovesti do pogrešnog zaključka ako se u prodaju uključe sva plaćanja vezana uz količinu proizvodnje. Takav može biti slučaj kod, na primjer, financiranja privatnih i javnih škola: plaćanje državnog sektora može se dovesti u vezu s brojem učenika, ali je to predmet pregovora s državnim organima. U takvim slučajevima, ta se plaćanja ne trebaju smatrati prodajom premda imaju jasnu vezu sa količinom proizvodnje, npr. sa brojem učenika. To znači da škole koje su najvećim dijelom financirane na taj način spadaju u ostale netržišne proizvođače. Kada je neka škola javni proizvođač, tj. kada je uglavnom financira i kontrolira država, tada se ona svrstava u sektor ukupne države. Ako je škola privatni ostali netržišni proizvođač treba se klasificirati u sektor NPUSK.

(3.37) Javni proizvođači mogu biti tržišni proizvođači ili ostali netržišni proizvođači. Ukoliko kriterij 50% ukazuje na to da se institucionalna jedinica treba smatrati tržišnim proizvođačem, tada se svrstava u sektor nefinancijskih poduzeća ili financijskih ustanova. Taj kriterij također određuje treba li državnu jedinicu smatrati kvazipoduzećem u vlasništvu države: jedinicu koja će predstavljati kvazipoduzeće treba stvoriti jedino ukoliko je zadovoljen kriterij 50%. Ukoliko je institucionalna jedinica jedan od ostalih netržišnih proizvođača, svrstava se u sektor ukupne države. Razlika između NPU-a i ostalih proizvođača time postaje nevažna za svrstavanje javnih proizvođača.

(3.38) Nakon što se na institucionalne jedinice primijeni razlika tržišni proizvođači, proizvođači za vlastitu finalnu uporabu i ostali tržišni proizvođači, ista distinkcija može se primijeniti na lokalne poslovne jedinice i njihovu proizvodnju. Taj je odnos prikazan tablicom 3.2.

(3.39) U slučaju institucionalne jedinice koja je tržišni proizvođač, i glavna je lokalna poslovna jedinica naravno tržišni proizvođač. Sekundarna lokalna poslovna jedinica može biti tržišni proizvođač, ali također i proizvođač za vlastitu finalnu uporabu. Međutim, sekundarna lokalna poslovna jedinica prema konvenciji ne može biti ostali netržišni proizvođač. To znači da su sve (sekundarne) lokalne poslovne jedinice u sektoru nefinancijskih poduzeća i financijskih ustanova ili tržišni proizvođači ili proizvođači za vlastitu finalnu uporabu.

(3.40) U slučaju institucionalne jedinice koja je ostali netržišni proizvođač, i glavna je lokalna poslovna jedinica ostali netržišni proizvođač. Sekundarna lokalna poslovna jedinica može biti tržišni proizvođač ili ostali netržišni proizvođač. To znači da sektor ukupne države i sektor NPUSK može sadržavati neke (sekundarne) poslovne jedinice koje su tržišni proizvođači (premda su sve institucionalne jedinice u tim sektorima ostali netržišni proizvođači). Kako bi se odredilo je li lokalna poslovna jedinica tržišni proizvođač ili ostali netržišni proizvođač treba primijeniti kriterij 50%.

(3.41) Nakon što je distinkcija na tržišne proizvođače, proizvođače za vlastitu finalnu uporabu i ostale netržišne proizvođače primijenjena na institucionalne jedinice i njihove lokalne poslovne jedinice, ista razlika može se primijeniti na proizvodnju lokalnih poslovnih jedinica. Taj je odnos prikazan tablicom 3.3.

(42.42) Prema dogovoru, lokalna jedinica koja je tržišni proizvođač ili proizvođač za vlastitu finalnu uporabu ne može isporučivati ostalu netržišnu proizvodnju. Njezina se proizvodnja tako može bilježiti jedino kao tržišna proizvodnja ili proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu i shodno tome vrednovati na taj način (pogledajte paragrafe 3.46.-3.52.).

Tablica 3.2 Institucionalne jedinice, lokalne poslovne jedinice, proizvodnja i distinkcija između tržišne proizvodnje, proizvodnje za vlastitu finalnu uporabu i ostale netržišne proizvodnje

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Institucionalna jedinica | Glavna lokalna | Sekundarna lokalna poslovna jedinica | Glavna proizvodnja glavne lokalne poslovne jedinice | Sekundarna proizvodnja glavne lokalne poslovne jedinice | Glavna proizvodnja sekundarne lokalne poslovne jedinice | Sekundarna proizvodnja sekundarne lokalne poslovne jedinice |
| Tržišni proizvođač | Tržišni proizvođač |  | Tržišna proizvodnja | Tržišna proizvodnja |  |  |
|  |  |  |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu |  |  |
|  |  | Tržišni proizvođač |  |  | Tržišna proizvodnja | Tržišna proizvodnja |
|  |  |  |  |  |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu |
|  |  | Proizvođači za vlastitu finalnu uporabu |  |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu | Tržišna proizvodnja |
| Proizvođač za vlastitu finalnu uporabu | Proizvođač za vlastitu finalnu uporabu |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu | Tržišna proizvodnja |  |  |
| Ostali netržišni proizvođači | Ostali netržišni proizvođači |  | Ostala netržišna proizvodnja | Tržišna proizvodnja |  |  |
|  |  |  |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu |  |  |
|  |  |  |  | Ostala netržišna proizvodnja |  |  |
|  |  | Tržišni proizvođači |  |  | Tržišna proizvodnja | Tržišna proizvodnja |
|  |  |  |  |  |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu |
|  |  | Ostali netržišni proizvođači |  |  | Ostala netržišna proizvodnja | Tržišna proizvodnja |
|  |  |  |  |  |  | Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu |
|  |  |  |  |  |  | Ostala netržišna proizvodnja |

(3.43) Lokalne poslovne jedinice koje su ostali netržišni proizvođači mogu isporučivati kao sekundarnu proizvodnju tržišnu proizvodnju i proizvodnju za vlastitu finalnu uporabu. Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu sastoji se od investicija za vlastiti račun. Pojava tržišne proizvodnje trebala bi se u načelu određivati primjenom kriterija 50% na pojedinačne proizvode: tržišna proizvodnja je ona proizvodnja čija prodaja pokriva najmanje 50% troškova proizvodnje. To bi na primjer mogao biti slučaj kada državne bolnice naplaćuju ekonomski značajnu cijenu za neke od usluga koje pružaju. Drugi primjeri odnose se na prodaju kopija iz državnih muzeja ili prodaju vremenskih prognoza od strane meteoroloških zavoda.

(3.44) U statističkoj praksi, može biti teško povući jasnu granicu između različitih proizvoda lokalnih poslovnih jedinica koje pripadaju državnim institucijama i NPUSK-ovima. Štoviše, to vrijedi i za troškove proizvodnje u odnosu na različite proizvode. U tom slučaju, jednostavno je rješenje da se svi primici ostalih netržišnih proizvođača koji su rezultat njihovih sekundarnih aktivnosti smatraju primicima od neke vrste tržišne proizvodnje. To vrijedi primjerice kod prihoda muzeja od prodaje razglednica i postera[[14]](#footnote-29081-14).

Tablica 3.3 Razlika između tržišnih proizvođača, proizvođača za vlastitu finalnu uporabu i ostalih netržišnih proizvođača za lokalne poslovne jedinice i njihovu proizvodnju

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Tržišni proizvođači | Proizvođači za vlastitu finalnu uporabu | Ostali netržišni proizvođači | Ukupno |
| Tržišna proizvodnja | X | x | x | Ukupna tržišna proizvodnja |
| Proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu | x | X | x | Ukupna proizvodnja za vlastitu finalnu uporabu |
| Ostala netržišna proizvodnja | 0 | 0 | X | Ukupna ostala netržišna proizvodnja |
| Ukupno | Ukupna proizvodnja tržišnih proizvođača | Ukupna proizvodnja proizvođača za vlastitu finalnu uporabu | Ukupna proizvodnja ostalih netržišnih proizvođača | Ukupna proizvodnja |

X = proizvodnja u većim količinama; x = proizvodnja u manjim količinama; 0 = nema proizvodnje (prema dogovoru)

(3.45) Ostali netržišni proizvođači mogu također imati prihode od prodaje njihove ostale netržišne proizvodnje po cijenama koje nisu ekonomski značajne, npr. prihodi muzeja od prodaje ulaznica. Ti prihodi su sastavni dio ostale netržišne proizvodnje. Međutim, ukoliko je ove dvije vrste prihoda (prihode od ulaznica i prihode od prodaje razglednica i postera) teško razlikovati, tada se ukupan iznos može smatrati bilo kao prihod od tržišne proizvodnje, bilo kao prihod od ostale netržišne proizvodnje. Izbor između ova dva alternativna načina bilježenja ovisit će o pretpostavljenoj relativnoj važnosti obaju vrsta prihoda (od ulaznica nasuprot onom od prodaje razglednica i postera).

[[1](#footnote-29081-1-backlink)]Ribarske brodice, ostali brodovi, plutajuće platforme i letjelice u ESA-i se tretiraju kao bilo koja druga mobilna sredstva, bez obzira jesu li u vlasništvu ili njima upravljaju rezidentne jedinice u zemlji, ili su u vlasništvu nerezidenata, a njima upravljaju rezidentne jedinice. Transakcije koje uključuju vlasništvo (bruto investicije u fiksni kapital) i korištenje (iznajmljivanje, osiguranje, itd.) te vrste opreme pripisuju se gospodarstvu zemlje u kojem su vlasnik i/ili operator rezidenti. U slučajevima financijskog leasinga pretpostavlja se promjena vlasništva.

[[2](#footnote-29081-2-backlink)] Područja koja koriste institucije Europske unije i međunarodnih organizacija tvore stoga područja država sui generis. Značajka je takvih država da su jedini rezidenti same institucije (pogledajte paragraf 2.10.e).

[[3](#footnote-29081-3-backlink)]Potrošnja nije jedina moguća aktivnost kućanstava. Kućanstva se kao poduzeća mogu uključiti u bilo koju vrstu ekonomske aktivnosti.

[[4](#footnote-29081-4-backlink)] Samo u slučajevima kada se takva aktivnost obavlja kraće od jedne godine ne bi se trebala odvajati od aktivnosti proizvođačke institucionalne jedinice. To se također može učiniti kada je aktivnost, iako se obavlja jednu godinu ili dulje, beznačajna, kao i u svim okolnostima postavljanja opreme u inozemstvu. Ali za jedinicu koja je rezidentna u drugoj zemlji i koja obavlja građevinsku aktivnost u zemlji u razdoblju kraćem od jedne godine, smatra se da centar ekonomske aktivnosti ima na ekonomskom području zemlje ako proizvod građevinske aktivnosti čini investiciju u bruto fiksni kapital. Takva se jedinica stoga treba smatrati apstraktnom rezidentnom jedinicom.

[[5](#footnote-29081-5-backlink)]Studenti se uvijek smatraju rezidentima, bez obzira koliko dugo studiraju u inozemstvu.

[[6](#footnote-29081-6-backlink)] Prema konvenciji, tržišne regulatorne agencije čija je jedina ili glavna aktivnost kupovati, držati i prodati poljoprivredne i druge prehrambene proizvode, svrstane su pod S.11 {pogledajte paragraf 2.69. bilješka (11)}.

[[7](#footnote-29081-7-backlink)]Uključuje institucije koje su financirane dobrovoljnim prilozima kvazifiskalne prirode, koje od proizvođača ubiru jedinice čija je glavna aktivnost pružanje usluga u zamjenu. Ti se prilozi smatraju kupovinama tržišnih usluga.

[[8](#footnote-29081-8-backlink)] Dogovorno, sektor S.12 uključuje holding poduzeća koja samo kontroliraju i usmjeravaju grupu podružnica prvenstveno uključenih u financijsko posredovanje i/ili pomoćne financijske aktivnosti (pogledajte paragraf 2.43.) i neprofitne institucije koje su priznate kao neovisni pravni subjekti koji služe financijskim poduzećima (pogledajte paragraf 2.44.).

[[9](#footnote-29081-9-backlink)]Razvrstavanje holding poduzeća unutar sektora financijskih poduzeća odstupa od 1993 SNA 4.100 kako bi se održala dosljednost s monetarnim financijskim institucijama za statističke potrebe kao što je definirao EMI i sa službenim statistikama osiguravajućih društava.

[[10](#footnote-29081-10-backlink)] To je odstupanje od 1993 SNA 4.86. i 4.101. u cilju održavanja dosljednosti s monetarnim financijskim institucijama za statističke potrebe kao što je definirao EMI.

[[11](#footnote-29081-11-backlink)]Prema konvenciji, tržišne regulatorne organizacije koje su ili isključivi ili glavni distributeri subvencija razvrstani su u S.13, podsektor središnja država S.1311. Međutim, one organizacije koje su isključivo ili uglavnom uključene u kupovinu, držanje i prodaju poljoprivrednih ili prehrambenih proizvoda svrstane su u S.11 {pogledajte paragraf 2.21., bilješka (6)}.

[[12](#footnote-29081-12-backlink)]NPU koje kontrolira i uglavnom financira ukupna država raspoređene su u sektor ukupne države (pogledajte paragraf 2.69.b.).

[[13](#footnote-29081-13-backlink)]Uključene su institucije EU i međunarodnih organizacija (pogledajte također paragraf 2.06).

[[14](#footnote-29081-14-backlink)]Premda ti prihodi možda nisu dovoljni za pokriće 50% svih troškova proizvodnje prodavaonice u muzeju, npr. zbog toga što tu ulaze i naknade zaposlenicima koje predstavlja osoblje prodavaonice u muzeju.

Odluka, NN 146/2011-2965