## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-350/2006 od 20. svibnja 2008.

### NN 66/2008 (6.6.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-350/2006 od 20. svibnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2222**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Ivan Matija i Jasna Omejec, članovi Vijeća, u
postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. Ž. iz G., kojeg zastupa B. U.,
odvjetnik iz I., na sjednici održanoj 20. svibnja 2008. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Splitu broj: Gž-3075/05 od 7. listopada 2005.
godine i
– presuda Općinskog suda u Imotskom broj: P-727/02 od 10. ožujka 2005. godine.
III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Imotskom na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Splitu broj: Gž-3075/05
od 7. listopada 2005. godine, kojim je odbijena žalba podnositelja (tužitelja u
parničnom postupku) i potvrđena presuda Općinskog suda u Imotskom broj: P-727/02
od 10. ožujka 2005. godine.
Prvostupanjskom presudom odbijen je tužbeni zahtjev radi naknade štete zbog
gubitka zarade.
2. Podnositelj u ustavnoj tužbi u bitnome navodi kako smatra pogrešnim pravno
stajalište sudova prema kojem je parnični sud vezan razlozima navedenim u
obrazloženju pravomoćnog upravnog akta, te kako je prvostupanjski sud protivno
obveznoj uputi drugostupanjskog suda propustio izvesti dokaze.
Ističe kako su mu osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena
člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske a iz sadržaja ustavne
tužbe proizlazi da je usljed »arbitrarnog pravnog shvaćanja« u pobijanoj odluci
došlo i do povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.
3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u
Imotskom broj: P-727/02.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
5. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom utvrđeno je:
5.1. Podnositelj je tužbom od 21. rujna 1998. godine pred Općinskim sudom u
Imotskom kao prvostupanjskim sudom pokrenuo odštetnu parnicu protiv Hrvatskog
ureda za osiguranje iz Z. kao tuženika radi naknade štete pretrpljene u
prometnoj nezgodi 13. listopada 1995. godine. Prvostupanjski sud je izveo dokaz
vještačenjem radi razjašnjenja uzročno posljedične veze između nastupa
invalidnosti podnositelja uslijed ranjavanja 1993. godine u Domovinskom ratu i
štetnih posljedica prometne nezgode iz 1995. godine te prema nalazu i mišljenju
stalnog sudskog vještaka za područje ortopedije, traumatologije i rehabilitacije
ocijenio da ranjavanje u ratu nije rezultiralo trajnim posljedicama na
lokomotorni sustav podnositelja, ali da je prometna nesreća iz 1995. godine
nanijela podnositelju vrlo teške i po život opasne ozljede pa je zaključio da iz
toga osnova podnositelju pripada i pravo na naknadu nematerijalne štete. No u
pitanje toga prava se nije upustio već je prihvaćanjem podnositeljeva tužbenog
zahtjeva, tuženika u presudi od 27. rujna 1999. obvezao da podnositelju naknadi
samo štetu usljed izgubljene zarade.
5.2. Povodom žalbe tuženika drugostupanjski sud je ukinuo tu presudu i
prvostupanjskom sudu naredio da uzme u obzir činjenicu što je podnositelju
rješenjem RF MIORH od 1. srpnja 1997. kao vojnom osiguraniku priznato pravo na
invalidsku mirovinu. U ponovljenom postupku to je prvostupanjski sud učinio,
utvrdivši da je tim rješenjem podnositelj »umirovljen zbog invalidnosti koja je
uzrokovana ranjavanjem u ratu« a ne »zbog ozljeđivanja u prometnoj nezgodi« te
da je takvim rješenjem »parnični sud vezan kao prethodnim pitanjem«. Zbog toga
je presudom odbio tužbeni zahtjev podnositelja u cijelosti i obvezao ga da
tuženiku naknadi dio parničnih troškova. Tu je presudu drugostupanjski sud
potvrdio, odbivši svojom presudom od 7. listopada 2005. žalbu podnositelja u
cijelosti. Prema ocjeni drugostupanjskog suda pravomoćnost zahvaća izreku, a ne
obrazloženje upravnog akta, ali je prvostupanjski sud u razlozima presude jasno
naveo koje činjenice je temeljem kojih dokaza utvrdio.
6. U ustavnoj tužbi istaknuta je povreda ustavnog prava na jednakost pred
zakonom, počinjena neprihvatljivim pravnim stajalištem o vezanosti parničnog
suda na rješenja prejudicijelnih pitanja od strane upravnih tijela u svezi sa
povredom ustavnog prava na pravični postupak u odlučivanju suda o pravima i
obvezama.
Prema stajalištu Ustavnog suda, sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 14.
stavkom 2. Ustava ograničen je na ustavnopravno prihvatljivo tumačenje i
primjenu mjerodavnog prava.
6.1. U konkretnom slučaju, iz spisa predmeta razvidno je kako je prvostupanjski
sud, najprije, na prvom suđenju, ocijenio da postoje činjenice uzročno
posljedične veze između štetnih događaja i nastupa invalidnosti podnositelja na
temelju relevantnog nalaza i mišljenja sudskog vještaka za područje ortopedije,
traumatologije i rehabilitacije od 8. kolovoza 1999. godine u prilog
podnositeljeva tužbenog zahtjeva da bi potom, nakon ukidnog rješenja
drugostupanjskog suda, na drugom suđenju, na temelju rješenja o priznanju prava
na invalidsku mirovinu od 1. srpnja 1997. godine – dakle starije odluke
utemeljene na medicinskim ispravama o ranjavanju koje su bile poznate sudskom
vještaku i neprijeporno su u spisu vidljive iz njegova »zaključnog mišljenja«–
ocijenio da te činjenice ne postoje, jer da je vezan činjeničnim utvrđenjima iz
rješenja o umirovljenju podnositelja zbog invalidnosti kao odlukom upravnog
tijela u prethodnom pitanju.
6.2. Premda je parnični sud na temelju odredbe članka 12. stavka 1. Zakona o
parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01.,
117/03. i 88/05.) vezan ne samo za odluku upravnog tijela u granicama njezine
pravomoćnosti nego i za činjenična utvrđenja u toj odluci koja supstanciraju
sadržaj izreke te odluke, prvostupanjski sud je u konkretnom slučaju bio
slobodan u rješavanju pitanja uzročne veze između ozljeda pretrpljenih u
prometnoj nezgodi i štete uslijed izgubljene zarade. Svojom odlukom naime, on ne
bi rješavao nešto inkopatibilno s onim što je već odlučilo nadležno upravno
tijelo budući da u ovom predmetu nema identiteta predmeta odlučivanja u ranijem
upravnom postupku i predmeta parničnog postupka kojeg je kasnije pokrenuo
podnositelj: u prvome je predmet odlučivanja bilo umirovljenje podnositelja radi
utvrđene invalidnosti zadobivene ranjavanjem na ratištu a u drugom je bila
odšteta umirovljenom invalidu Domovinskog rata, koji je uslijed ozljeda u
kasnijoj prometnoj nesreći pretrpio štetu uslijed izgubljene zarade.
6.3. S obzirom na navedeno, parnični sudovi su pogrešnim tumačenjem odredbe
članka 12. stavka 1. Zakona o parničnom postupku utvrdili svoju vezanost na
odluku upravnog tijela i činjeničnu podlogu te odluke koja međutim, nije
relevantna za ocjenu o postojanju odlučnih činjenica nastupa invalidnosti
podnositelja nakon pretrpljene prometne nezgode. Takvim tumačenjem, koje
predstavlja ustavnopravno neprihvatljivu primjenu mjerodavnog prava, sudovi su
na štetu podnositelja ujedno neosnovano ograničili procesnu građu u pogledu
utvrđivanja činjenica uzročno posljedične veze između štetnog događaja i nastupa
invalidnosti pa tako podnositelju povrijedili njegovo ustavno pravo na pravični
postupak u sudskom odlučivanju o pravima i obvezama nastalim u prometnoj
nezgodi.
7. Odredba članka 26. Ustava na koju se podnositelj u ustavnoj tužbi poziva, a
kojom je propisano da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki
pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, nije
mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj:
U-III-884/2004 »Narodne novine«, broj 2/05.).
8. Slijedom iznijetog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je
kao u izreci.
9. Odluka o objavi (točka IV. izreke ove odluke) temelji se na članku 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-350/2006
Zagreb, 20. svibnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 66/2008-2222
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)