## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-544/1996. od 16

### NN 26/1999 (17.3.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-544/1996. od 16

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o ustavnoj tužbi B. P. iz R., zastupanog
od odvjetnika u R. mr. N. V., na sjednici održanoj dana 16. veljače 1999.
godine, donio je sljedeću

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

**Obrazloženje**

Ustavna tužba podnijeta je u povodu presude Županijskog suda R., broj:
Kž-334/95 od 15. svibnja 1996. godine, donijete u krivičnom predmetu oštećenika
kao tužitelja B. P. protiv okrivljenika S. U. Navedenom presudom odbijena
je kao neosnovna žalba B. P. te je potvrđena presuda suda prvog stupnja
kojom je S. U. oslobođen od optužbe da bi počinio krivično djelo protiv
sigurnosti javnog prometa, teško djelo protiv sigurnosti javnog prometa
iz članka 161. stavka 3. u svezi s člankom 156. stavcima 1. i 3. Krivičnog
zakona Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 32/93, 38/93, 16/96, 28/96).

Podnositelj ustavne tužbe B. P. smatra da su navedenom presudom povrijeđena
ustavna načela i prava: u svezi s člankom 3. vladavina prava i poštivanje
prava čovjeka; u svezi s člankom 5. odredba njegova stavka 2. prema kojoj
je svatko dužan držati se Ustava i zakona i poštivati pravni poredak Republike
Hrvatske; u svezi s člankom 14. odredba njegova stavka 2. prema kojem su
svi pred zakonom jednaki; u svezi s člankom 19. odredba njegova stavka
2. prema kojoj se zajamčuje sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata
upravnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti, te odredba članka 26.
prema kojoj su svi građani i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim
i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.

Ustavna tužba nije osnovana.

Argumentacija ustavne tužbe iscrpljuje se u opisu činjeničnog stanja,
kako u pogledu prikaza djela, tako i u pogledu primjene materijalnog prava,
sa zaključkom da je S. U. ušao u raskrižje uz crveno upaljeno svjetlo te
da je on jedini i isključivi krivac nesreće o kojoj je u predmetu riječ.

Međutim, kad Ustavni sud, postupajući na temelju odredaba članka 28.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", br.
13/91) pruža zaštitu ustavnih prava, onda eventualno postojanje povrede
ustavnih prava, u pravilu, cijeni na podlozi činjenica koje su utvrđene
u pravomoćno okončanom postupku. Iznimno, u slučaju kada bi postojala osnovana
sumnja kako je zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja
došlo do povrede ustavnih prava, Ustavni sud bio bi ovlašten utvrđivati
i odlučne činjenice i zatim postupiti u skladu s odredbama navedenog Ustavnog
zakona.

U konkretnom slučaju, međutim, analizom predmeta ovaj Sud došao je do
zaključka da ne postoji osnovana sumnja da su sudovi, koji su utvrđivali
činjenično stanje i sudili na temelju utvrđenog činjeničnog stanja, navedenom
presudom povrijedili u ustavnoj tužbi navedena ustavna načela i prava.

U skladu s iznijetim odlučeno je kao u izreci.

Ova se odluka temelji na odredbama članka 19. Ustavnog zakona o ustavnom
sudu Republike Hrvatske te članaka 59. i 61. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", br. 29/94), a njezina objava na odredbi članka
20. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-544/1996
Zagreb, 16. veljače 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

**\*\*\***

IZDVOJENO MIŠLJENJE
u predmetu Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-544/1996 od 16.
veljače 1999.

I.

Smatramo da je ustavnu tužbu podnijetu u povodu presude Županijskog
suda u R., broj Kž-334/95 od 15. svibnja 1996. trebalo djelomično odbiti
ali ne iz razloga navedenih u obrazloženju Odluke Suda broj: U-III-544/1996
od 16. veljače 1999.

Uvidom u spise kaznenog (krivičnog) postupka može se utvrditi da je
optužnim aktom Općinskog državnog odvjetnika u R. optužen U. S. za kazneno
djelo iz čl. 168. stavak 3. u svezi čl. 163. st. 1. i 3. KZRH. Tijekom
kaznenog postupka, našavši da nema dokaza da bi okrivljenik počinio kazneno
djelo koje mu se stavlja na teret, zamjenica Općinskog državnog odvjetnika
izvijestila je Sud da odustaje od optužbe. Nakon toga oštećenik je izvijestio
sud da preuzima progon te da u cijelosti ostaje pri podignutoj optužbi.

Kazneni progon je zatim nastavljen u skladu sa odredbama Zakona o krivičnom
postupku ("Narodne novine" broj 51/91 i 91/92 - dalje: ZKP) tijekom kojeg
je oštećenik kao tužitelj (supsidijarni tužitelj) zastupao državni interes
kaznenog progona te se koristio pravima koja pripadaju državnom odvjetniku,
uključivši i pravo na podnošenje žalbe protiv prvostupanjske presude kojom
se okrivljenik oslobađa od optužbe jer nije dokazano da bi počinio djelo
za koje se optužuje - čl. 350. tč. 3. ZKP-a (čl. 340. tč. 3. ZKP - pročišćeni
tekst - "Narodne novine" broj 34/93).

Vidljivo je iz navednog da je podnositelju ustavne tužbe tijekom predmetnog
kaznenog postupka omogućeno da preuzme kazneni progon te da se koristi
pravima supsidijarnog tužitelja u skladu s odredbama ZKP-a.

Radi toga osporenim presudama sudova nisu povrijeđena ustavna načela
odnosno ustavna prava kako to navodi podnositelj ustavne tužbe.

II.

Ustavni sud Republike Hrvatske (dalje: Sud), međutim, pogrešno smatra
da supsidijarni tužitelj može podnijeti ustavnu tužbu i zbog razloga što
okrivljenik (optuženik) nije oglašen krivim za djelo za koje se optužuje.

Ustavnu tužbu u smislu čl. 28. st. 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu,
može podnijeti svatko ako smatra da mu je odlukom sudbene vlasti povrijeđeno
jedno od Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.

Kao što je već pod I. istaknuto, oštećenik kao tužitelj zastupa državni
interes kaznenog progona kada državni odvjetnik nađe da nema osnova za
kazneni progon (čl. 55. ZKP-a). U tom svojstvu oštećenik kao tužitelj ima
ista prava koja ima državni odvjetnik, osim onih koja državnom odvjetniku
pripadaju kao državnom tijelu (čl. 58. st. 1. ZKP-a).

Zbog toga, u svojstvu supsidijarnog tužitelja oštećenik ima pravo podnijeti
žalbu protiv presude donesene u prvom stupnju, bez ograničenja koja ima
oštećenik u postupku u kojem sudjeluje državni odvjetnik (čl. 350. st.
4. ZKP-a). Državni odvjetnik nema pravo na podnošenje ustavne tužbe (kao
ni oštećenik u postupku u kome sudjeluje državni odvjetnik) pa takovo pravo
ne može imati ni supsidijarni tužitelj.

Nositelji Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina jesu
ljudi i građani a ne državna tijela koja obnašaju državnu vlast. Ustavom
utvrđene slobode i prava čovjeka i građanina regulirana su baš zato da
bi se temeljna civilizacijska prava i slobode zaštitile (prije svega) od
državnih tijela.

Država kao cjelina nesumnjivo ima interes da se počinitelju kaznenog
djela izrekne kazna ili druga mjera uz istovremeni interes da se osigura
da nitko nedužan ne bude osuđen (čl. 1. ZKP-a). Taj interes se ostvaruje
uz uvjete koje predviđa zakon (materijalni i postupovni). No, taj interes
se ne može izjednačiti sa subjektivnim (ustavnim) pravom iz čl. 28. st.
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu, taj interes ne spada u Ustavom utvrđene
slobode i prava čovjeka i građanina.

Zbog toga je temeljem čl. 26. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu trebalo
odbaciti ustavnu tužbu u dijelu kojim se tvrdi da su osporenim kaznenim
presudama povrijeđena (u tužbi) navedena ustavna prava, jer ne postoje
pretpostavke za odlučivanje o biti stvari (tužitelj nije procesno legitimirana
osoba) budući se ustavnom tužbom osporava presuda kojom se optuženik oslobađa
optužbe jer nije dokazano da bi počinio djelo za koje se optužuje.

Konačno valja istaći da je podnositelj ustavne tužbe mogao/može svoja
imovinska prava ostvariti u redovnom (građanskom) sudskom postupku.

Zauzimajući stajalište da supsidijarni tužitelj može podnijeti ustavnu
tužbu protiv pravomoćne presude kojom se optuženik oslobađa optužbe, Ustavni
sud daje pravo supsidijarnom tužitelju kakovo nema ni državni odvjetnik
ni oštećenik pa niti oštećenik od koga je državni odvjetnik preuzeo progon.
Time se protuustavno i protuzakonito favorizira supsidijarni tužitelj iako
on nema subjektivno ustavno pravo da netko bude osuđen za kazneno djelo.

Suci
Ustavnog suda Republike Hrvatske
**mr. Vojislav Kučeković,** v. r.
**Mladen Žuvela,** v. r.

Odluka, NN 26/1999-544