## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2413/2003 od 12. ožujka 2004.

### NN 44/2004 (6.4.2004.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2413/2003 od 12. ožujka 2004.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1073

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću za rješavanje postupovnih pretpostavki za
odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik
Vijeća, te suci Ivan Matija i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, rješavajući o
ustavnoj tužbi P.U., S.U. i S.U.B., svi iz Z., na sjednici održanoj dana 12.
ožujka 2004. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I.
Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je temeljem odredbe članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), zbog povrede odredaba
članaka 18., 29. stav­ka 1., 26. i 35. Ustava Republike Hrvatske.

2. Podnositelji smatraju da Općinski sud u Supetru, u
postupku koji se vodi pod brojem: I-225/96, ne postupa u razumnom roku, odnosno
da svojim nepostupanjem grubo vrijeđa prava pod­nositelja, čime trpe
nesagledivu moralnu i materijalnu štetu. S obzirom na okolnosti i složenost
slučaja, predlažu da Ustavni sud usvoji tužbu te da Općinskom sudu u Supetru
odredi rok u kojem će žalbu od 26. lipnja 2002. godine dostaviti na Županijski
sud, zatim prigovor za odgodu – prigovor treće osobe, žalbu na rješenje od 4.
listopada 2002. godine, prijedlog za podizanje zahtjeva za zaštitu zakonitosti
od 21. ožujka 2003. godine, a protiv rješenja Županijskog suda u Splitu broj:
Gž-3568/01 od 30. studenoga 2002. godine, te da se odredi rok za donošenje
meritorne odluke u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Supetru pod
brojem: I-41/93.

3. Zbog nerazumljivosti sadržaja ustavne tužbe i u
njemu istaknutog zahtjeva podnositelja za postupanje Ustavnog suda, Ustavni sud
je svojim dopisom od 15. prosinca 2003. godine zatražio od podnositelja
sastavljanje ustavne tužbe na način koji bi omogućavao pokretanje
ustavnosudskog postupka.

Svojim podneskom od 12. siječnja 2004. godine,
podnositelji detaljno izlažu tijek postupaka u kojima pokušavaju zaštititi ili
ostvariti svoja prava te razloge zbog kojih smatraju da su nadležni sudovi
neaktivni. U bitnome, podnositelji smatraju da se nedostavljanje njihovih
prijedloga na nadležno rješavanje ne može smatrati okolnošću koja bi
opravdavala dugotrajnost postupka.

Stoga
predlažu da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, odredi rok za donošenje meritorne
odluke u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Supetru pod brojem:
I-41/93, da se prijedlog za podizanje zahtjeva za zaštitu zakonitosti od 21.
ožujka 2002. godine dostavi na nadležno rješavanje, da predsjedniku Županijskog
suda u Splitu odredi rok za donošenje odluke povodom prijedloga za izuzeće od
8. rujna 2002. godine, te od 11. rujna 2003. godine, da predsjedniku
Županijskog suda u Splitu odredi rok za donošenje meritorne odluke povodom
žalbe na zapisnik o predaji nekretnina od 10. rujna 2003. godine, te da se
Zemljišno-knjižnom odjelu Općinskog suda u Supetru odredi rok za postupanje po
prijedlogu za zemljišno-knjižni ispravni postupak od 5. rujna 2003. godine.

*Ustavni
sud nije nadležan za odlučivanje.*

4.
Ustavni sud Republike Hrvatske, u okviru svoje nadležnosti, utvrđene člankom
128. Ustava Republike Hrvatske, a razrađene odredbama Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 40/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), između ostalog, pruža zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom kroz ustavnosudski
postupak pokrenut ustavnom tužbom.

Odredbe članka 62. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona
propisuju:

»(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili prav­ne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi
prav­ni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni put
iscrpljen«.

Sukladno tome, samo odluka kojom je nadležni sud
meritorno odlučio o biti stvari, odnosno o pravu ili obvezi ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela podnositelja, jest pojedinačni akt u smislu članka
62. stavka 1. Ustavnog zakona u povodu kojega je Ustavni sud Republike
Hrvatske, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, nadležan pružati zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda podnositelja, zajamčenih Ustavom.

5. Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je da će Ustavni sud pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no
što je iscrpljen pravni put u slučaju kad o pravima i obvezama stranke ili o
sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela nije u razumnom roku odlučio sud ili u
slučaju kad se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a
potpuno je razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja
ustavne tužbe mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

Ustavni
sud će pokrenuti ustavnosudski postupak temeljem odredbe članka 63. stavka 1.
samo u slučajevima kada sud u razumnom roku nije rješavao o pravima i obvezama
podnositelja koji su predmet pojedinačnog akta u smislu članka 62. stavka 1. Us­tav­nog
zakona.

6. Iz
privitaka priloženih uz ustavnu tužbu, razvidno je da je pravomoćnim rješenjem
Općinskog suda u Supetru, broj: I-41/93 od 30. travnja 1993. godine, temeljem
ugovora o zajmu, uknji­ženo založno pravo na nekretninama prednika podnositelja
ustavne tužbe. Temeljem tog rješenja, 29. siječnja 1997. godine, doneseno je
rješenje o izvršenju broj: I-225/96, koje je potvrđeno rješenjem Županijskog
suda u Splitu broj: Gž-3907/01 od 30. studenoga 2001. godine. Tim rješenjem
određeno je izvršenje na nekretninama prednika podnositelja radi naplate
potraživanja vjerovnika.

Iz
navedenog slijedi da je rješenjem broj: I-225/96 od 29. siječnja 1997. godine
meritorno odlučeno o pravima i obvezama prednika podnositelja, a time i
podnositelja ustavne tužbe te da je rješenje pravomoćno. U tom smislu, ne
postoje pretpostavke za postupanje Ustavnog suda u smislu odredbe članka 63.
stavka 1. Ustavnog zakona, jer je ustavna tužba podnesena tek 3. srpnja 2003.
godine, nekoliko godina nakon donošenja rješenja broj: I-225/96.

Nadalje,
kako podnositelji u pretežitom dijelu ustavne tužbe predlažu da Ustavni sud
odredi rokove, odnosno naloži postupanje nadležnim sudbenim i državnim tijelima
za dostavljanje njihovih prijedloga drugim sudbenim i državnim tijelima i
trećim osobama protiv pojedinačnih akata koji nisu odluke u smislu članka 62.
stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud utvrđuje da nije nadležan za odlučivanje
o zahtjevima sadržanim u ustavnoj tužbi ni po osnovi članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona.

7.
Slijedom navedenoga, na temelju odredbe članka 72. stav­ka 1. Ustavnog zakona,
riješeno je kao u točki I. izreke, a točka II. izreke donesena je u smislu
odredbe članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2413/2003

Zagreb,
12. ožujka 2004.

Predsjednik Vijeća
**Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 44/2004-1073