## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-500/2004 od 11. srpnja 2007.

### NN 82/2007 (8.8.2007.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-500/2004 od 11. srpnja 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2610**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Davor Krapac, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i
Vice Vukojević, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 11. srpnja 2007. godine,
donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom članaka 3., 15. stavka 1., 16. stavka 1., 21. stavka 1., 22., 23. stavka
3., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 34. stavka 2. i 40. stavka 3. Zakona o
sudskim pristojbama (»Narodne novine«, broj 74/95., 57/96. i 137/02.) te
tarifnog broja 3. točke 1., 2. i 4. Tarife sudskih pristojbi, koja je sastavni
dio Zakona o sudskim pristojbama.
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Franjo Zubović iz Fažane podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom članaka 3., 15. stavka 1., 16. stavka 1., 21. stavka 1.,
22., 23. stavka 3., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 34. stavka 2. i 40.
stavka 3. Zakona o sudskim pristojbama (»Narodne novine«, broj 74/95., 57/96. i
137/02.) te tarifnog broja 3. točke 1., 2. i 4. Tarife sudskih pristojbi, koja
je sastavni dio Zakona o sudskim pristojbama.
2. Člankom 3. Zakona o sudskim pristojbama propisano je:
*Pristojbe propisane ovim Zakonom dužna je platiti osoba na čiji se zahtjev ili u
čijem se interesu poduzimaju radnje propisane zakonom.
Pristojbu za podneske ili zapisnike koji ih zamjenjuju, dužna je platiti osoba
koja ih podnosi ili osoba na čiji se zahtjev sastavlja zapisnik.
Za odluke prvostupanjskog suda pristojbu je dužan platiti tužitelj ili
predlagatelj, a za sudsku nagodbu obje stranke, osim ako se drukčije ne
dogovore.
Kada su prema ovom Zakonu dvije ili više osoba obvezne zajedno platiti
pristojbu, njihova obveza je solidarna.*
Obrazlažući nesuglasnost navedenih odredbi s člancima 3., 31., 48. stavkom 1. i
50. stavkom 1. Ustava predlagatelj, u bitnome, ukazuje na eventualne probleme i
»nepravde« prilikom primjene Zakona. Smatra, naime, da se tim odredbama Zakona o
sudskim pristojbama uvodi pravna nesigurnost jer se stranci nameće obveza
plaćanja pristojbe unaprijed, a još se ne zna hoće li je biti duž­na platiti, s
obzirom da, prema odredbama Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj
53/91., 91/92., 112/99., 88/01., 117/03., 88/05. i 2/07.), stranka koja izgubi
spor plaća sudske troškove, uključujući i pristojbe. Predlagatelj smatra da je
stranka, koja je »unaprijed« platila sudske pristojbe i dobije spor, u
»faktičnoj« nesigurnost hoće li novac koji je uplatila za sudske pristojbe ikada
dobiti natrag.
Što se tiče solidarne obveze plaćanja pristojbe, predlagatelj smatra da
»solidarni« dužnik, kojeg po svojoj »volji« izabere sudac da plati pristojbu,
nije u jednakom pravnom položaju s onim umjesto kojeg je morao platiti pristojbu
jer postoji mogućnost da se neće moći naplatiti.
3. Člankom 15. stavkom 1. Zakona o sudskim pristojbama propisano je:
*Sud će osloboditi od plaćanja sudskih pristojbi stranku koja prema svom općem
imovnom stanju ne može podmiriti sudsku pristojbu bez štetnih posljedica za
nužno uzdržavanje sebe i svoje obitelji.*
Predlagatelj smatra da ova odredba nije u suglasnosti s člancima 3. i 14.
stavkom 2. Ustava jer je prepušteno sudu da sam odlučuje što je opće imovno
stanje, nužno uzdržavanje i što su štetne posljedice te građani nikada ne znaju
kad imaju pravo na oslobođenje od plaćanja sudskih pristojbi. Smatra da su
građani u nejednakom položaju jer suci imaju različite kriterije.
4. Predlagatelj smatra da članci 21. do 30. Zakona o sudskim pristojbama (kojima
je propisano utvrđivanje vrijednosti predmeta spora radi naplate pristojbe u
parničnom postupku) također dovode do nejednakosti; ista pristojba plaća se bez
obzira na gospodarske mogućnosti; jednaku pristojbu plaćaju oni koji traže
uzdržavanje za tri mjeseca i oni koji isto traže za kraće razdoblje; u »lošijem«
položaju su oni koji podnesu više zahtjeva istodobno; plaćanje pristojbe prema
tržišnoj vrijednosti nekretnine u mjestu gdje se nekretnine nalaze dovodi do
nejednakosti zbog različitih tržišnih vrijednosti nekretnina.
5. Članak 31. Zakona o sudskim pristojbama propisuje:
*Sud će rješenjem odrediti vrijednost radi naplate pristojbe kada tuženik
prigovori previsoko naznačenoj vrijednosti predmeta spora u tužbi.
Tuženik može podnijeti prigovor iz stavka 1. ovoga članka najkasnije na
pripremnom ročištu ili ako pripremno ročište nije održano, na prvom ročištu za
glavnu raspravu prije početka raspravljanja o glavnoj stvari.
Sud će i po službenoj dužnosti najkasnije na pripremnom ročištu ili ako
pripremno ročište nije održano, na prvom ročištu za glavnu raspravu prije
početka raspravljanja o glavnoj stvari, na brz i prikladan način ispitati
pravilnost vrijednosti predmeta spora naznačene u tužbi i ako posumnja da je
stranka prenisko naznačila vrijednost predmeta spora zbog izbjegavanja plaćanja
pravilne pristojbe, sud će rješenjem utvrditi pravu vrijednost predmeta spora.
Protiv rješenja suda o određivanju vrijednosti predmeta spora radi naplate
pristojbe nije dopuštena posebna žalba.*
Predlagatelj smatra da nisu jednaki građani kod kojih u nekom sporu tuženik
prigovori previsoko naznačenoj vrijednosti predmeta spora u odnosu na građane u
nekom sporu u kojemu tuženik to ne prigovori, odnosno kod kojih sud »posumnja« u
naznačenu vrijednost predmeta spora u odnosu na građane kod kojih sud to ne
»posumnja«.
6. Članak 34. Zakona o sudskim pristojbama (kojim je propisano plaćanje
pristojbe u upravnim sporovima) u stavku 2. propisuje:
*Sud odlučuje prema slobodnoj ocjeni, je li vrijednost predmeta spora procjenjiva
ili neprocjenjiva.*
Predlagatelj smatra da se ne može prepustiti sudu da ocjenjuje nešto po svojoj
slobodnoj volji. Budući da osporenom odredbom nisu određene granice slobodne
ocjene suca, predlagatelj smatra da to dovodi do pravne nesigurnosti građana.

*Prijedlog nije osnovan.*

7. Obrazlažući nesuglasnost s Ustavom navedenih odredbi Zakona o sudskim
pristojbama predlagatelj, u bitnome, ukazuje na eventualne probleme koji mogu
nastati primjenom tog Zakona, odnosno ukazuje na nejednakost među građanima do
koje može dovesti primjena Zakona od strane suda u pojedinim slučajevima.
Ustavni sud je ocjenjivao suglasnost Zakona o sudskim pristojbama u cijelosti te
u rješenju broj: U-I-949/1995 od 23. studenoga 2005. (www.usud.hr) utvrdio
postojanje ustavne ovlasti zakonodavca da propiše obvezu plaćanja sudske
pristojbe, vezano uz podnošenje određenog zahtjeva pred sudom ili poduzimanje
određenih radnji u sudskom postupku. U tom rješenju Ustavni sud je utvrdio da od
Zakonom o sudskim pristojbama propisanog sustava plaćanja sudskih pristojbi
(koji prema ocjeni Suda sam po sebi ne predstavlja ograničenje prava na pristup
sudu) treba razlikovati točno određenu visinu pristojbe koja u primjeni Zakona
na konkretan slučaj može dovesti do ograničenja prava na pristup sudu (ali i do
povrede drugih ustavnih prava). No, vezano uz primjenu Zakona, Ustavni sud je u
navedenom rješenju ponovio svoje stajalište da primjena zakona ili pojedinih
njegovih odredbi može biti predmetom ispitivanja samo u postupku koji se pred
Ustavnim sudom pokreće ustavnom tužbom. Ustavni sud, u postupku tzv. apstraktne
kontrole suglasnosti zakona s Ustavom, nije nadležan ocjenjivati njegovu
primjenu u postupcima pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju
javne ovlasti.
Navedeno stajalište Ustavni sud je izrazio primjerice u rješenju broj:
U-I-1455/2001 od 24. studenoga 2004. (»Narodne novine«, broj 175/04.).
Vezano uz navode predlagatelja o nejednakosti do koje može dovesti primjena
Zakona o sudskim pristojbama u pojedinačnim slučajevima, Ustavni sud ističe da
(ne)plaćanje pristojbe i njezina visina ovise o okolnostima konkretnog slučaja,
koje je za svaki pojedini slučaj ovlašten utvrditi sud. Zakonitost i ustavnost
odluke suda o pristojbi u pojedinačnom slučaju, odnosno ocjena suda kojim
utvrđuje okolnosti važne za utvrđivanje plaćanja sudske pristojbe u pojedinom
konkretnom slučaju, podložna je kontroli kroz zakonima predviđene pravne
lijekove, a ustavnosudskoj kontroli u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.
8. U članku 16. stavku 1. Zakona o sudskim pristojbama navedene su osobe koje su
ex lege oslobođene od plaćanja sudskih pristojbi (primjerice: invalidi
Domovinskog rata, radnici i namještenici u radnim sporovima, tužitelji u
parnicama o pravu na zakonsko uzdržavanje, tužitelji u parnicama o priznanju
materinstva i očinstva).
Predlagatelj smatra da je ta odredba u suprotnosti s člankom 26. Ustava. Smatra
da nema jednakosti građana i stranaca ako jedni u istom sporu moraju platiti
sudsku pristojbu, a drugi ne moraju, odnosno uživaju povlasticu oslobađanja od
plaćanja sudskih pristojbi. Pritom se poziva na odluku Ustavnog suda broj:
U-I-747/1996 od 1. ožujka 2000. (»Narodne novine«, broj 30/02.). U »posebno«
nejednakom položaju, prema mišljenju predlagatelja, građani su i stranci u sporu
u kojemu je protivna strana Republika Hrvatska i tijela državne vlasti te osobe
i tijela u obavljaju javnih ovlasti. Smatra, naime, da se time omogućava
»činovnicima« tih tijela pokretanje i vođenje postupaka bez ikakve kontrole i
zaštite od njihove »samovolje«.

*Prijedlog nije osnovan.*
9. Članak 26. Ustava propisuje:
*Svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki su pred sudovima i drugim
državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.*Ta Ustavom zajamčena procesna garancija, koju Ustav ustanovljava u korist
stranaka, obvezuje nadležna tijela da u sudskim, upravnim ili u postupcima pred
drugim tijelima koja imaju javne ovlasti prema strankama postupaju jednako,
neovisno o njihovoj državljanskoj pripadnosti (stajalište Ustavnog suda izraženo
u odluci broj: U-III-884/2004 od 16. prosinca 2004., »Narodne novine«, broj
2/05.).
U odluci, na koju se poziva predlagatelj, Ustavni sud je ukinuo dio odredbe
tarifnog broja 12. Tarife upravnih pristojbi, koja je sastavnim dijelom Zakona o
upravnim pristojbama (»Narodne novine«, broj 8/96, Uredba... 77/96, 131/97,
68/98, Uredba... 66/99, Uredba...145/99), i to u dijelu koji glasi: *»Pristojbu
iz točke 2. ovoga tarifnog broja u postupku stjecanja hrvatskog državljanstva ne
plaća pripadnik hrvatskog naroda koji nema hrvatsko državljanstvo«*. Ustav­ni sud
je, naime, utvrdio da je ta odredba u suprotnosti s člancima 14. stavkom 1. i
26. Ustava budući da je tom odredbom uspostav­ljena razlika u plaćanju pristojbe
isključivo prema nacionalnom podrijetlu.
Ustavni sud utvrđuje da se niti jednom odredbom članka 16. Zakona o sudovima ne
uspostavlja razlika u plaćanju pristojbe prema državljanskoj pripadnosti.
Polazeći od sadržaja članka 26. Ustava i stajališta Suda izraženog u rješenju
U-II-1830/2001 od 18. prosinca 2002. (www.usud.hr), vezano uz mjerodavnost tog
članka u postupku tzv. apstraktne kontrole, a imajući u vidu osporenu odredbu i
navode predlagatelja kojima obrazlaže nesuglasnost te odredbe s člankom 26.
Ustava, Ustavni sud je prijedlog ocijenio neosnovanim.
10. Člankom 40. stavkom 3. Zakona o sudskim pristojbama propisano je:
*Nakon što primi obavijest, nadležna ispostava iz stavka 1. ovoga članka donijet
će rješenje kojim će pristojbenom obvezniku narediti da u roku osam dana od dana
primitka rješenja plati dužnu pristojbu. Ako pristojbeni obveznik u ovom roku ne
plati pristojbu, pristupit će se prisilnoj naplati dužne pristojbe. Pristojbe se
prisilno naplaćuju po propisima o prisilnoj naplati poreza.*
Predlagatelj smatra da je ova odredba u suprotnosti s člancima 3., 14. stavkom
2., 18. stavkom 1. i 29. stavkom 1. Ustava jer stranci nije dana mogućnost da
sudjeluje u postupku donošenja rješenja o naredbi, da bude saslušana i iznese
činjenice i predlaže dokaze.

*Prijedlog nije osnovan.*

11. Odredbama Zakona o sudskim pristojbama propisan je postupak utvrđivanja
pristojbe (kojeg čine utvrđivanje vrijednosti predmeta spora i postojanja
okolnosti za oslobođenje od plaćanja pristojbe, u čemu stranke mogu aktivno
sudjelovati, ovisno o vrsti spora).
Zakonom je propisan i postupak radi naplate neplaćene pristojbe. Prema članku
39. stavku 1. Zakona o sudskim pristojbama, sud će upozoriti stranku koja je
nazočna sudskoj radnji za koju treba platiti pristojbu, a pristojbu nije odmah
platila, da u roku od tri dana plati pristojbu. U upozorenju skrenut će
pozornost stranci na posljedice neplaćanja pristojbe u tom roku (članak 40.). Na
sudskom spisu naznačit će se da je dano upozorenje.
Ukoliko stranka nije bila nazočna sudskoj radnji za koju mora platiti pristojbu,
sud će joj poslati nalog da u roku od osam dana od dostave naloga plati dužnu
pristojbu i upozoriti je na posljedice (članak 39. stavak 2.).
Kad putem pošte primi podnesak za koji pristojba nije plaćena ili nije dostatno
plaćena, sud će pozvati podnositelja podneska pisanom opomenom da u roku od osam
dana od dana dostave opomene plati pristojbu te će ga upozoriti na posljedice
(članak 39. stavak 4.).
Prema članku 39a. Zakona o sudskim pristojbama, protiv upozorenja, naloga,
odnosno opomene da plati pristojbu stranka može u roku od tri dana od dana kad
su joj oni priopćeni, odnosno dostavljeni,podnijeti prigovor prvostupanjskom
sudu.
Prvostupanjski sud mora u roku od tri dana dostaviti stranci rješenje o
prigovoru, a protiv tog rješenja može se izjaviti žalba u roku od tri dana.
Drugostupanjski sud mora u roku od osam dana od dana kad je primio žalbu
dostaviti prvostupanjskom sudu rješenje o žalbi.
Ako je stranka podnijela prigovor, rok za plaćanje pristojbe počinje teći od
dana pravomoćnosti rješenja o prigovoru (stavak 7. članka 39a.).
Kad pristojbeni obveznik ne plati pristojbu u roku propisanom u članku 39.
Zakona o sudskim pristojbama, sud će u daljnjem roku od osam dana obavijestiti o
neplaćenoj pristojbi ispostavu Područnog ureda, Porezne uprave, Ministarstva
financija na čijem je području prebivalište, odnosno sjedište pristojbenog
obveznika radi naplate pristojbe prisilnim putem i naznačiti u čiju korist i na
koji račun treba uplatiti pristojbu. Sud će navedenu obavijest istodobno
dostaviti i pristojbenom obvezniku (članak 40. stavak 1.).
Ustavni sud utvrđuje, polazeći od članaka 39. i 39a. Zakona o sudskim
pristojbama propisane zaštite u postupku radi naplate neplaćene pristojbe, da,
unatoč tome što strankama nije osigurano sudjelovanje i u postupku donošenja
rješenja nadležne ispostave porezne uprave, osporena odredba nije u
nesuglasnosti s ustavnim odredbama koje navodi predlagatelj.
12. Predlagatelj osporava i tarifni broj 3. točke 1., 2. i 4. Tarife sudskih
pristojbi, koja je sastavni dio Zakona o sudskim pristojbama. Tim tarifnim
brojem određena je visina pristojbe za izjavljene pravne lijekove.
Predlagatelj smatra da se radi o »kazni« zbog nezakonitog i nestručnog rada
suca, bez obzira što zakon daje mogućnost »refundiranja« plaćene pristojbe od
stranke koja izgubi spor. Predlagatelj, naime, smatra da je nametanje plaćanja
pristojbe na pravne lijekove, ne vodeći računa o tome je li žalba ili revizija
usvojena, suprotno člancima 3., 31. stavku 1., 50. stavku 1. i 51. Ustava.
Prijedlog nije osnovan.
13. Obvezu plaćanja pristojbe za pravne lijekove, u trenutku kad se predaju (a
za podneske dane na zapisnik kad je zapisnik dovršen) propisuje članak 4. Zakona
o sudskim pristojbama. Dužnost da pristojbu plati osoba na čiji se zahtjev ili u
čijem se interesu poduzimaju radnje propisane zakonom utvrđena je člankom 3.
Zakona o sudskim pristojbama.
Tarifom, koja je sastavni dio Zakona o sudskim pristojbama, osporenim tarifnim
brojem 3. propisana je visina pristojbe koja se plaća na podnijeti pravni lijek.
Polazeći od navedenog, a imajući u vidu razloge koje navodi predlagatelj te
stajalište Suda navedeno u točki 7. obrazloženja ovog rješenja (o postojanju
ustavne ovlasti zakonodavca da propiše obvezu plaćanja sudske pristojbe, vezano
uz podnošenje određenog zahtjeva pred sudom ili poduzimanje određenih radnji u
sudskom postupku), Ustavni sud utvrđuje da osporeni tarifni broj 3., točke 1.,
2. i 4. Tarife sudskih pristojbi, nije u nesuglasju s odredbama Ustava koje
navodi predlagatelj.
14. Slijedom navedenog, na temelju odredbe članka 43. Ustav­nog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske, riješeno je kao u izreci.
Rješenje o objavi iz točke II. izreke rješenja temelji se na članku 29. stavku
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-500/2004
Zagreb, 11. srpnja 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 82/2007-2610
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)