## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1572/2006 i U-I-3796/2007 od 19. svibnja 2010.

### NN 72/2010 (11.6.2010.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1572/2006 i U-I-3796/2007 od 19. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2172

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 19. svibnja 2010., donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 82. dijela stavka 2. te članaka 120. i 122. Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 114/01., 100/04., 107/07. i 152/08.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 82. dijela stavka 2. te članaka 120. i 122. Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 114/01., 100/04., 107/07. i 152/08., u daljnjem tekstu: ZZK) podnijeli su Rene Hollos iz Zagreba (U-I-1572/2006) i Marko Klarić iz Zagreba (U-I-3796/2007).

2. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), od Ministarstva pravosuđa pribavljeno je očitovanje o navodima predlagatelja.

3. Predlagatelj Marko Klarić (U-I-3796/2007) osporava članak 82. dio stavka 2. ZZK-a kojim je propisana ovlast drugog tijela pred kojim se vodi postupak da naredi upis zabilježbe spora. Smatra da je ta ovlast suprotna članku 117. stavcima 2. i 3. Ustava jer sudovi ne sude na temelju naredbe drugih tijela, već na temelju Ustava i zakona. Ističe da ne može biti ni govora o samostalnosti i neovisnosti sudbene vlasti, kad se osporenim člankom ostavlja mogućnost tijelu koje vodi postupak da rješenjem naredi sudu provedbu zabilježbe spora.

Članak 117. stavci 2. i 3. Ustava glase:

Sudbena vlast je samostalna i neovisna.

Sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Članak 82. stavak 2. ZZK-a glasi:

(2) Zabilježbu spora kojom se čini vidljivim da se pred drugim nadležnim tijelom vodi postupak iz članka 81. stavka 1. ovoga Zakona može zahtijevati svaki sudionik postupka koji za to ima pravni interes, ako dokaže da se taj postupak vodi. Zabilježbu može na prijedlog rješenjem dopustiti zemljišnoknjižni sud, a po službenoj je dužnosti može rješenjem narediti i tijelo pred kojim se vodi postupak.

Prijedlog nije osnovan.

4. Zakon o zemljišnim knjigama uređuje funkcionalnu vezu između zemljišne knjige i katastra zemljišta, sastav zemljišnih knjiga (kao javnih knjiga), njihove funkcije, obilježja, sastav, te postupak upisa nekretnina i prava na nekretninama te učinke tih upisa. ZZK-a se temelji i proizlazi iz Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima (»Narodne novine« broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 114/01., 79/06., 141/06. i 146/08.), kao općeg zakona kojim se uređuje pravo vlasništva i druga stvarna prava, njihovo stjecanje, ograničenja, zaštita i prestanak.

Stvarna prava djeluju apsolutno, a da bi djelovala apsolutno, moraju biti vanjski vidljiva. Stvarna će prava biti vanjski vidljiva kad je svima poznato da na nekoj stvari (pokretnini ili nekretnini) postoje nečija stvarna prava, a njihova vanjska vidljivost ostvaruje se njihovim objavljivanjem prema svim trećima osobama.

Stoga zemljišnoknjižno pravo predstavlja skup pravnih normi građanskog prava koja uređuju upisivanje nekretnina i prava na njima u zemljišne knjige. Pravilima zemljišnoknjižnog prava uređeno je objavljivanje (publiciranje) pravnog stanja nekretnina mjerodavnog za pravni promet upisivanjem nekretnina i prava na njima u zemljišne knjige.

Polazeći od navedenog, člankom 3. ZZK-a propisano je da se u zemljišne knjige upisuju stvarna prava na zemljištima, druga prava, kao i druge činjenice važne za pravni promet za koje je to zakonom određeno.

5. Osporenim člankom 82. ZZK-a propisan je upis zabilježbe spora kojom se čini vidljivim da se glede knjižnog prava vodi pred sudom ili drugim nadležnim tijelom postupak čiji bi ishod mogao utjecati na uknjižbu, pripadanje, postojanje, opseg, sadržaj ili opterećenje tog prava.

Pravni učinci zabilježbe spora sastoje se u davanju vanjske vidljivosti prema svim trećim osobama činjenice da se glede nekog upisanog knjižnog prava vodi neki postupak pred sudom ili drugim nadležnim tijelom o čijem ishodu ovisi promjena nositelja knjižnog prava, promjena, prestanak ili ograničenje knjižnog prava. Nakon njezine provedbe u zemljišne knjige nitko se ne može pravdati da nije znao odnosno da nije mogao znati da se glede određenog knjižnog prava vodi takav postupak. Stoga je svrha osporene odredbe zaštititi prava mogućih zainteresiranih trećih osoba i time doprinijeti pravnoj sigurnosti u prometu nekretninama.

Prema tome u provedbi članka 82. stavka 2. ZZK-a ne sudi se, ne donosi se odluka o nečijem pravu ili obvezi, već se (samo) čini vidljivim postojanje spora o tom pravu ili obvezi, odlučivanje o kojem je u nadležnosti drugog suda ili tijela.

Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da osporeni članak 82. dio stavka 2. ZZK-a nije nesuglasan s člankom 117. stavcima 2. i 3. Ustava.

6. Predlagatelj Rene Hollos (U-I-1572/2006) osporava ustavnost članaka 120. i 122. ZZK-a. Smatra da su u suprotnosti s temeljnim odrednicama na kojima počiva pravni sustav u Republici Hrvatskoj jer je »općenito, načelno propisano da niti jedan zaključak, odluka, rješenje ili presuda bilo kojega državnoga tijela ili tijela koja imaju javne ovlasti ne može proizvesti pravne posljedice, dok ne stekne svojstvo pravomoćnosti...«. Ističe da je člankom 120. stavkom 2. ZZK-a povrijeđeno pravo stranaka da pravodobno izjave žalbu, prigovor ili nekim drugim pravnim lijekom upozore na neku nepravilnost, moguću protuzakonitost ili nezakonitost u postupku, odnosno zaštite svoja vlasnička i druga prava. Stoga pravne posljedice nastupaju prije nego rješenje o stjecanju knjižnog prava novoga vlasnika postane pravomoćno, dakle suprotno načelu pravovaljanosti službene isprave izdane od državnih tijela ili tijela koja imaju javne ovlasti. Prema stajalištu predlagatelja, člankom 122. ZZK-a oduzima se pravo stranci odnosno oštećeniku na osporavanje valjanosti knjižnoga upisa. Naprotiv, dopušta se onome koji za sebe izvodi prava ili oslobođenje od obveze postupanje po učinku uknjižbe, a da se ne mora dokazivati da je protustranci izvršena dostava.

Stoga su, prema ocjeni predlagatelja, navedeni članci svojim sadržajem i smislom u suprotnosti s Ustavom. Smatra da se protuustavnost osporenih članaka ZZK-a ne otklanja ni institutom brisovne tužbe propisane člankom 129. ZZK-a.

6.1. Osporeni članci ZZK-a glase:

Članak 120.

(1) Rješenje u zemljišnoknjižnom postupku dostavit će se predlagatelju, odnosno njegovu opunomoćeniku i osobama na čijoj se nekretnini stječe knjižno pravo i čija se knjižna prava prenose, opterećuju, ograničavaju ili ukidaju, kao i osobi protiv koje je provedena zabilježba.

(2) Rješenje o upisu dostavlja se tek nakon njegove provedbe.

(3) Rješenja u zemljišnoknjižnom postupku dostavljaju se osobno.

Članak 122.

Činjenica da dostava nije uredno ili nije uopće izvršena ne daje prava osporavati valjanost knjižnoga upisa. Onaj koji iz knjižnoga upisa za sebe izvodi prava ili oslobođenja od obveze nije dužan dokazivati da je dostava izvršena.

Polazeći od sadržaja prijedloga, Ustavni sud utvrđuje da je za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenih članaka ZZK-a mjerodavan članak 18. stavak 1. Ustava.

Članak 18. stavak 1. Ustava glasi:

Jamči se pravo na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom.

Prijedlog nije osnovan.

7. Zemljišnoknjižni postupak je strogo formalan postupak u kojem je nastupanje pravnih učinaka zemljišnoknjižnog upisa uvjetovano ispunjenjem određenih pretpostavki. Za dozvolu i provedbu zemljišnoknjižnog upisa, te za nastupanje pravnih učinaka tog upisa moraju se ispuniti određene opće i posebne pretpostavke upisa. U opće pretpostavke upisa spadaju one koje moraju biti ispunjene za provedbu svakog zemljišnoknjižnog upisa, neovisno o tome što je predmet upisa i koja se vrsta upisa provodi (uknjižba, predbilježba ili zabilježba). Opće pretpostavke upisa dijele se na materijalne (utvrđenje postojanja knjižnog prednika i tabularne isprave) i postupovne pretpostavke upisa.

Stoga je za provedbu zemljišnoknjižnog upisa potrebno zemljišnoknjižnom sudu, uz prijedlog za upis, priložiti ili predočiti tabularnu ispravu – ispravu odgovarajućeg oblika i sadržaja koja je prikladna za provedbu određenog zemljišnoknjižnog upisa. Prilaganje isprave na temelju koje se zahtijeva upis nužna je pretpostavka za odlučivanje o dopuštenosti i provedivosti zemljišnoknjižnog upisa.

Zemljišnoknjižni sud o osnovanosti prijedloga za upis odlučuje isključivo na temelju uvida u zemljišne knjige, prijedloga za upis te njegove priloge tj. isprave na temelju kojih se upis zahtijeva.

Zemljišnoknjižni sud o prijedlogu za upis odlučuje po pravilima izvanparničnog postupka bez rasprave, saslušanja stranaka i bez izvođenja nekih drugih dokaza. Za sve što je zemljišnoknjižni sud dužan ispitati pri odlučivanju o upisu mjerodavno je ono što je sadržano u zemljišnoj knjizi, prijedlogu i njegovim prilozima. Za utvrđenje nekih od podataka mjerodavnih za donošenje odluke o upisu jedini je izvor upravo tabularna isprava. Bez tabularne isprave zemljišnoknjižni sud ne bi ni mogao odlučivati o prijedlogu za upis, jer ne bi mogao utvrditi sve okolnosti odlučne za donošenje odluke o osnovanosti prijedloga za upis.

7.1. Osporenim člancima 120. i 122. ZZK-a uređen je način dostave rješenja donesenih u zemljišnoknjižnom postupku. Međutim, polazeći od navoda predlagatelja u kojima, između ostalog, ističe da je člankom 120. stavkom 2. ZZK-a povrijeđeno pravo stranaka da pravodobno izjave žalbu, i tako zaštite svoja knjižna prava, Ustavni sud utvrđuje da je ocjenu osnovanosti navoda predlagatelja potrebno sagledati i u kontekstu odredbi ZZK-a kojima su propisani pravni lijekovi.

Pravni lijekovi uređeni su člancima 123. do 128. ZZK-a. Tako je člankom 123. stavkom 1. ZZK-a propisano da je protiv rješenja donesenih u zemljišnoknjižnom postupku dopuštena žalba kao redovni pravni lijek. Žalba je dopuštena protiv svakog rješenja donesenog u zemljišnoknjižnom postupku, osim kad je izričito određeno da žalba nije dopuštena.

Žalbom se pobijaju netočna, nezakonita, nedopuštena rješenja donesena u zemljišnoknjižnom postupku. Navodi se da je pobijano rješenje nepravilno, jer je s obzirom na zemljišnoknjižno stanje, prijedlog, njegove priloge i ostale spise dopušten upis za koji nisu bile ispunjene sve materijalne i postupovne pretpostavke određene odredbama zemljišnoknjižnog prava.

Stoga će žalba biti osnovana kad se, s obzirom na zemljišnoknjižno stanje, prijedlog za upis te priložene isprave, dopustio i proveo upis za koji nisu bile ispunjene sve materijalne i postupovne pretpostavke određene zemljišnoknjižnim pravom odnosno kad je odbijen prijedlog za upis, iako su za njegovu provedbu bile ispunjene sve pretpostavke određene pravilima zemljišnoknjižnog prava.

Člankom 124. stavkom 1. ZZK-a propisano je da žalba protiv rješenja o upisu ne odgađa provedbu upisa, dok je člankom 120. stavkom 2. ZZK-a propisano da se rješenje o upisu dostavlja tek nakon njegove provedbe.

Međutim, u odnosu na navode predlagatelja, to ne znači da je time zainteresiranim osobama onemogućeno da pravodobno podnesu žalbu. Žalba je, kao što je već rečeno, redovni pravni lijek i u pravilu je dopuštena. Prema tome, sama činjenica da se žalba dostavlja strankama nakon provedbe upisa odnosno da žalba ne odgađa provedbu upisa ne znači da su zainteresirane osobe uskraćene u pravu na njezino podnošenje. Pravna osnova stjecanja zemljišnoknjižnog prava nije (pravomoćno) rješenje o upisu. Ono ima karakter provedbenog rješenja kojim se dopušta upis zbog toga što je drugom ispravom, kao tabularnom ispravom, stjecatelj stekao valjani naslov za upis prava vlasništva ili nekog drugog stvarnog prava. Prema tome, pravomoćnost rješenja o upisu nije od utjecaja na valjanost isprave (privatne ili javne) na temelju koje je upis dopušten.

Svrha žalbe u zemljišnoknjižnom postupku jest otkloniti posljedice pogrešno provedenog upisa (u žalbi se, između ostaloga, može tvrditi da su pri upisu povrijeđena pravila o ispravama na osnovi kojih je proveden upis).

Upravo stoga, ukoliko drugostupanjski sud utvrdi da je žalba protiv rješenja o upisu osnovana, jer je prvostupanjski sud dopustio upis za čiju provedbu nisu bile ispunjene sve pretpostavke, taj sud će donijeti rješenje kojim usvaja žalbu i preinačuje prvostupanjsko rješenje na način da se odbija prijedlog za upis i nalaže uspostava zemljišnoknjižnog stanja kakvo je bilo prije provedbe upisa. Proizlazi, dakle, da se postupak vraća u stanje kakvo je bilo prije provedbe tog upisa. Stoga samom činjenicom da žalba ne odgađa provedbu upisa, za predlagatelja i druge zainteresirane osobe ne mogu nastati (neotklonjive) štetne posljedice.

U pogledu navoda predlagatelja, o mogućnosti izjavljivanja žalbe neovisno o tome je li dostava rješenja o upisu izvršena, Ustavni sud ističe da je člankom 120. stavkom 1. ZZK-a propisano da se rješenje u zemljišnoknjižnom postupku dostavlja predlagatelju, odnosno njegovom punomoćniku i osobama na čijoj se nekretnini stječe knjižno pravo i čija se knjižna prava prenose, opterećuju, ograničavaju ili ukidaju kao i osobi protiv koje je provedena zabilježba. Dakle, dostavlja se svim osobama čija bi prava upisom mogla biti povrijeđena.

Međutim, polazeći od značaja zemljišnih knjiga kao javnih isprava te činjenice da se upis provodi prije dostave, i neovisno o dostavi rješenja o upisu predlagatelju upisa i drugim osobama iz članka 120. stavka 1. ZZK-a, osporenim člankom ZZK-a propisano je da sama činjenica što dostava nekoj od navedenih osoba nije obavljena ili je neuredno obavljena ne utječe na valjanost upisa. Slijedom navedenog, osoba koja iz provedenog upisa izvodi neko pravo ili oslobođenje od obveze nije dužna dokazivati da je dostava uredno obavljena.

Prema tome, ta osoba ima pravo na podnošenje žalbe, neovisno o tome je li joj uopće odnosno je li joj dostava uredno izvršena. Stoga se, suprotno navodima predlagatelja, tim osobama kao zainteresiranim osobama omogućuje, a ne uskraćuje pravo na žalbu, ne čineći je pri tome ovisnom o prethodnoj dostavi rješenja o upisu.

Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje neosnovanim navode predlagatelja o nesuglasnosti članaka 120. i 122. ZZK-a s člankom 18. stavkom 1. Ustava.

8. Utvrdivši da prijedlozi za pokretanje postupka ocjene suglasnosti osporenih članaka ZZK-a nisu osnovani, na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I. izreke. Točka II. izreke temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-1572/2006

U-I-3796/2007

Zagreb, 19. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 72/2010-2172