## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1527/2003 od 28. lipnja 2006.

### NN 87/2006 (31.7.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1527/2003 od 28. lipnja 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2091**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević
i Milan Vuković, odlučujući u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. N. iz
O., kojega zastupaju N. R. i D. R., odvjetnici iz Zajedničkog odvjetničkog ureda
u O., na sjednici održanoj 28. lipnja 2006. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:
– presuda Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-2324/01-2 od 21. studenoga 2002. i
– presuda Općinskog suda u Osijeku broj: P-1718/00 od 6. ožujka 2001.
II. Predmet se vraća Općinskom sudu u Osijeku na ponovni postupak.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-2324/01-2
od 21. studenoga 2002. godine, kojom je odbijena žalba podnositelja i potvrđena
presuda Općinskog suda u Osijeku broj: P-1718/00 od 6. ožujka 2001. godine.
Navedenom presudom Općinskog suda u Osijeku odbijen je podnositelj s tužbenim
zahtjevom kojim je zahtijevao utvrđenje ništavim ugovora o prodaji stana u O.,
S., sklopljenog između Grada Osijeka kao prodavatelja i B. B. kao kupca. Ujedno
odbijen je podnositelj i s dijelom tužbenog zahtjeva kojim je zahtijevao
donošenje presude koja će zamijeniti ugovor o prodaji spornog stana.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj ponavlja navode istaknute u postupcima koji su
prethodili postupku pred ovim Sudom.
Smatra da su nadležni sudovi, na temelju utvrđenoga činjeničnog stanja, pogrešno
protumačili i primijenili mjerodavne odred­be Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 112/99. i 88/01.).
Ističe da su osporenim presudama nadležnih sudova povrijeđena ustavna prava
propisana odredbama članka 17., članka 18., članka 19., članka 26. i članka 48.
Ustava Republike Hrvatske.
Ustavna tužba je osnovana.
3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu.
Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
podnositelja došlo do nedopuštenog posizanja u Ustavom zaštićena ljudska prava i
temeljne slobode.
4. U parničnom postupku podnositelj je zahtijevao utvrđenje ništavosti ugovora o
prodaji spornog stana sklopljenog između Grada Osijeka i treće osobe, a koja je
u smislu odredbe članka 1a. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine« broj 58/95.) stekla
pravo vlasništva nad tim stanom. Ujedno, podnositelj je zahtijevao da mu se
sporni stan preda u posjed i da se u sudskom postupku donese presuda koja
zamjenjuje Ugovor o prodaji tog stana podnositelju.
5. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi
ocjena o povredi ustavnog prava. Tijekom ustavnosudskog postupka izvršen je uvid
u predmet Općinskog suda u Osijeku broj: P-1718/00 iz kojeg je razvidno da je u
dokaznom postupku izvršen uvid u predmet istog suda broj: P-909/00 (ranije broj:
P-588/92), iz kojeg je utvrđeno:
– da je Grad Osijek tužbom zahtijevao usvajanje otkaza stanarskog prava s
iseljenjem podnositelja iz stana u O., S., te da je podnositelja (iz razloga
nepoznatog boravišta) zastupao staratelj za poseban slučaj, a presudom broj:
P-588/92 od 18. studenoga 1992. godine usvojen je otkaz stanarskog prava
podnositelja na tom stanu,
– 12. listopada 1998. godine podnositelj je podnio prijedlog za ponavljanje
postupka u predmetu broj: P-588/92 i rješenjem Općinskog suda u Osijeku od 11.
travnja 2000. godine dopušteno je ponavljanje postupka te je ukinuta presuda
Općinskog suda u Osijeku broj: P-588/92 od 18. studenoga 1992. godine,
– u ponovljenom postupku broj: P-909/00 (ranije broj: P-588/92) prvostupanjski
sud zakazuje ročište i upućuje poziv Gradu Osijeku kao tužitelju, 17. ožujka
2000. godine (u predmetu se nalazi dokaz o urednoj dostavi poziva),
– presudom Općinskog suda u Osijeku broj: P-909/00-30 od 6. srpnja 2000. godine
odbijen je tužbeni zahtjev Grada Osijeka za usvajanje otkaza stanarskog prava
podnositelja na stanu u O., S., a navedena presuda pravomoćna je od 19. rujna
2000. godine,
– u konkretnom slučaju, dakle, uvidom u predmet Općinskog suda u Osijeku broj:
P-909/00 (ranije broj: P-588/92), prvostupanjski sud je utvrdio da podnositelju
ustavne tužbe nije utvrđen otkaz stanarskog prava na spornom stanu, u smislu
odredbe članka 99. stavka 2. Zakona o stambenim odnosima (»Narodne novine«broj
51/85.),
– tijekom cijelog postupka vođenog u povodu prijedloga za ponavljanje postupka u
predmetu broj: P-909/00 (ranije broj: P-588/92), Grad Osijek kao tužitelj »ne
čeka« utvrđenje pravno relevantnih činjenica (donošenjem presude u tom predmetu)
kako bi mogao na zakonit način raspolagati spornim stanom, nego 8. listopada
1999. godine zaključuje ugovor o najmu spornog stana s B. B., a 21. ožujka 2000.
godine prodaje taj stan B. B., premda na spornom stanu nije utvrđen otkaz
stanarskog prava podnositelju ustavne tužbe,
– isto tako, tijekom cijelog postupka vođenog u povodu prijedloga za ponavljanje
postupka, Grad Osijek ustraje i dalje kod svog tužbenog zahtjeva za usvajanje
otkaza stanarskog prava podnositelju ustavne tužbe i »prešućuje« da je sporni
stan već prodao trećoj osobi, kao i činjenicu da više nema aktivnu legitimaciju
za tužbu u tom postupku,
– na temelju presude Općinskog suda u Osijeku broj: P-909/00-30 od 6. srpnja
2000. godine (pravomoćne od 19. rujna 2000. godine), podnositelj ustavne tužbe
pisano traži od Grada Osijek predaju u posjed stana u O., S., i zaključenje
ugovora o kupnji tog stana na kojem ima stanarsko pravo,
– Grad Osijek odbija podnositelja s njegovim zahtjevom, te pod­nositelj 27.
rujna 2000. godine podnosi tužbu protiv Grada Osijeka radi donošenja presude
koja zamjenjuje ugovor o prodaji tog stana na kojem je zadržao stanarsko pravo,
– u tijeku postupka Grad Osijek obrazlaže da ne može udovoljiti zahtjevu
podnositelja jer je u međuvremenu sporni stan prodan trećoj osobi,
– u tijeku postupka, nakon saznanja o prodaji stana, podnositelj ustavne tužbe
11. prosinca 2000. godine dopunjuje tužbeni zahtjev na način da zahtijeva
utvrđenje ništavosti ugovora o prodaji spornog stana trećoj osobi.
6. Tužbeni zahtjev podnositelja odbijen je presudom Općinskog suda u Osijeku
broj: P-1718/00 od 6. ožujka 2001. godine uz obrazloženje da je: *»(...) Nesporno
utvrđeno da je tužitelju bilo otkazano stanarsko pravo na predmetnom stanu u
vrijeme kada su tuženik i B. B. zaključili ugovor o otkupu predmetnog stana
(...) Slijedom navedenog ne postoje zakonske pretpostavke iz članka 103. stavka
1. Zakona o obveznim odnosima, za utvrđenje ništavim ugovora o prodaji
predmetnog stana (...)«.*
7. Odlučujući u žalbenom postupku, Županijski sud u Osijeku presudom broj: Gž-2324/01-2
od 21. studenoga 2002. godine u cijelosti prihvaća pravna stajališta i tumačenja
prvostupanjskog suda uz navođenje: »... da nisu ispunjene pretpostavke propisane
iz članka 103. stavka 1. Zakona o obveznim odnosima i na ovo ne može utjecati
kasnija presuda kojom je odbijen tužbeni zahtjev vlasnika stana za otkaz
stanarskog prava tužitelju«.
8. Polazeći od utvrđenja iz točke 5. obrazloženja ove odluke, kao i osporenih
presuda nadležnih sudova, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelju povrijeđena
jednakost svih pred zakonom, zajamčena odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.
U osporenim presudama nadležni sudovi pogrešno su tumačili i primijenili odredbu
članka 1a. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima
postoji stanarsko pravo.
Naime, za pravilnu primjenu odredbe članka 1a. Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, u smislu koje su
hrvatski vojni invalidi iz domovinskog rata, odnosno njihovi supružnici,
roditelji i djeca, usvojenici i pastorčad, očuh, maćeha i usvojitelj poginulih,
zatočenih ili nestalih branitelja domovinskog rata imali pravo pod uvjetima
propisanim tim zakonom kupiti stan, kumulativno su morala biti ispunjena dva
uvjeta; prvi – da su stan dobili na privremeno korištenje ili u najam u smislu
odredbi Zakona o privremenom korištenju stanova i Zakona o pravima hrvatskih
branitelja iz domovinskog rata i drugi –da je dosadašnjem nositelju stanarskog
prava na tom stanu prestalo stanarsko pravo.
Odbijajući tužbeni zahtjev podnositelja za utvrđenje ništavim ugovora o prodaji
stana u O., S., sklopljenog između Grada Osijeka kao prodavatelja i B. B. kao
kupca, Općinski sud u Osijeku (a što prihvaća i Županijski sud u Osijeku)
propustio je utvrditi odlučne činjenice iz točke 5. obrazloženja ove Odluke, te
ocijeniti je li došlo do ispunjenja pretpostavki za utvrđenje ništavosti ugovora
o prodaji spornog stana trećoj osobi, u smislu odredbe članka 103. stavka 1.
Zakona o obveznim odnosima.
Ustavni sud ocjenjuje da je u konkretnom slučaju Grad Osijek u vrijeme
raspolaganja predmetnim stanom i sklapanja ugovora o prodaji stana trećoj osobi
znao: da je tužitelj u postupku otkaza stanarskog prava predlagatelju, da mu je
poziv za ročište u tom postupku uručen 17. ožujka 2000. godine, da je stan
prodao 21. ožujka 2000. godine, da kao tužitelj ustraje u tužbi za otkaz
stanarskog prava, da prešućuje činjenicu da je predmetni stan prodao trećoj
osobi, te samim time i činjenicu da od trenutka prodaje stana više nema aktivnu
legitimaciju.
Članak 103. stavak 1. Zakona o obveznim odnosima glasi:
*Ugovor, koji je protivan Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima te
moralu društva, ništav je ako cilj povrijeđenog pravila ne upućuje na neku drugu
sankciju ili ako zakon o određenom slučaju ne propisuje što drugo.*
Protivnost Ustavu Republike Hrvatske, protivnost je ustavnim načelima kao i
protivnost pojedinim ustavnim odredbama. Najviše ustavne vrednote ustavnog
poretka Republike Hrvatske izražene su u članku 3. Ustava, među kojima su:
jednakost, vladavina prava i poštivanje prava čovjeka.
Načelo vladavine prava posebno je izraženo u članku 5. stavku 2. Ustava:
*Svatko je dužan držati se Ustava i zakona i poštivati pravni poredak Republike
Hrvatske.*
Protivnost prisilnim propisima treba prosuđivati sukladno Zakonu o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo i Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona
o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, koji u članku 1a. pravo na
kupnju stana daje trećim osobama samo u slučaju ako je nositelju stanarskog
prava na tom stanu prestalo stanarsko pravo, koji se u konkretnom slučaju treba
smatrati prisilnim propisom.
Protivnost moralu društva treba procjenjivati je li neko ponašanje u pravnom
prometu moralno ili nemoralno, odnosno u konkretnom slučaju jesu li sudionici u
pravnom poslu kupoprodaje stana na kojemu postoji stanarsko pravo postupali na
dolozan način.
Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da su pravna stajališta u osporenim
presudama nadležnih sudova, u pogledu primjene mjerodavnog materijalnog prava,
pogrešna zbog čega je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo jednakost svih pred
zakonom zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.
9. Povrede ostalih ustavnih odredaba na koje podnositelj upućuje u svojoj
ustavnoj tužbi, iz članka 17., članka 18., članka 19., članka 26. i članka 48.
Ustava, ovaj Sud nije posebno razmatrao, jer povreda članka 14. stavka 2.
predstavlja dovoljan razlog za donošenje ovakve odluke.
10. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u
točkama I. i II. izreke, a odluka iz točke III. izreke temelji se na odredbi
članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1527/2003
Zagreb, 28. lipnja 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 87/2006-2091
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)