## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2767/2007 od 31. ožujka 2009.

### NN 51/2009 (27.4.2009.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2767/2007 od 31. ožujka 2009.

51 27.04.2009 Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2767/2007 od 31. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1207

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu sudac Aldo Radolović, zamjenik predsjednice Suda, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Mario Jelušić, Mario Kos, Ivan Matija, Željko Potočnjak, Agata Račan, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlogu za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 31. ožujka 2009. godine, donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 74. stavaka 7. i 8. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 150/05., 16/07. i 113/08.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Maja Vidović iz Šišljavića podnijela je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 74. stavaka 7. i 8. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05., 16/07. i 113/08., u nastavku: ZS).

Osporene odredbe članka 74. stavaka 7. i 8. ZS-a glase:

7) Prilikom imenovanja sudaca mora se voditi računa o zastupljenosti sudaca pripadnika nacionalnih manjina, sukladno odredbama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina.

(8) Kada pripadnici nacionalnih manjina podnose prijavu na objavljeno slobodno sudačko mjesto, imaju se pravo pozivati na ostvarivanje prava koja im pripadaju sukladno odredbama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina.

2. Predlagateljica je prijedlog podnijela povodom odluke Državnog sudbenog vijeća Republike Hrvatske broj: IS-33/06 od 14. lipnja 2007. (u nastavku: odluka DSV).

Tom je odlukom, navodi predlagateljica, za suca Općinskog suda u Karlovcu imenovan Ninko Mirić, dipl. pravnik iz Vojnića, uz obrazloženje da mu se dala prednost u odnosu na druge kandidate kao pripadniku nacionalne manjine, a suglasno odredbama članka 22. stavaka 2., 3. i 4. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina (»Narodne novine« broj 155/02.).

Predlagateljica smatra da se, u konkretnom slučaju, radi o tzv. pozitivnoj diskriminaciji, koja je ipak po svojoj definiciji diskriminacija pa slijedom toga istim podneskom osporava navedenu odluku DSV-a, predlaže ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 22. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, članka 18. stavka 4. Zakona o državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 129/00.), kao i osporenih odredaba članka 74. ZS-a.

Sud napominje da je o dijelu podneska kojim se osporava navedena odluka DSV-a odlučio svojim rješenjem pod brojem: U-III-2765/2007 od 25. listopada 2007., o dijelu podneska kojim predlaže ocjenu suglasnosti s Ustavom Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina odlučio je rješenjem broj: U-I-402/2003 i U-I-2812/2007 od 30. travnja 2008. (»Narodne novine« broj 70/08.), a da je dio podneska predlagateljice, kojim predlaže ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 18. stavka 4. Zakona o državnom sudbenom vijeću, izdvojen u zaseban predmet koji se kod ovog Suda vodi po brojem: U-I-2766/2007.

Dakle, predmetom ovog rješenja je dio prijedloga podnositeljice koji se odnosi na ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenih odredaba članka 74. ZS-a.

Predlagateljica dalje navodi da, koliko god zakonodavac bio dobronamjeran u donošenju osporenih odredaba navedenih zakona, njihova primjena rezultirala je diskriminacijom po osnovi nacionalne pripadnosti te se potencijalno ta diskriminacija može javljati i ubuduće.

Osporene odredbe članka 74. ZS-a smatra nesuglasnim odredbama članaka 3., 14. stavka 2. i 15. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske pa s tim u svezi zaključuje:

Na sljedećem natječaju na ovu odredbu može se pozivati pripadnik na primjer romske manjine, pa pripadnik slovenske manjine i tako redom dok god u Hrvatskoj Hrvati ne postanu manjina, pa će zakonodavac tada možda zaključiti da i Hrvati imaju jednaka prava kao i svi drugi građani, pa jednaka prava ne treba posebnim odredbama zakona posebno zaštićivati.

Predlaže usvajanje prijedloga i ukidanje osporenih odredaba stavaka 7. i 8. članka 74. ZS-a.

Prijedlog nije osnovan.

3. Za ocjenu suglasnosti osporenih odredaba članka 74. ZS-a mjerodavne su odredbe članaka 3., 14., 15. stavci 1. i 2. i 140. Ustava, kao i odredba članka 22. stavka 2. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina.

Razmatrajući, dakle, navode iz prijedloga, Ustavni sud je pošao od navedenih odredbi Ustava i međunarodnih ugovora koje su mjerodavne za ocjenu ustavnosti osporenih odredbi ZS-a.

Člankom 3. Ustava propisano je da su jednakost, poštivanje prava čovjeka i vladavina prava najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.

Člankom 14. Ustava propisana je zabrana diskriminacije po bilo kojoj osnovi, odnosno određeno je da svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o socijalnom podrijetlu, imovini, naobrazbi i drugim osobinama te se jamči jednakost svih pred zakonom.

Člankom 15. stavcima 1. i 2. Ustava jamči se ravnopravnost pripadnicima svih nacionalnih manjina te propisuje da se ravnopravnost i zaštita prava nacionalnih manjina uređuje ustavnim zakonom, koji se donosi po postupku za donošenje organskih zakona.

Odredbom članka 140. Ustava propisano je da međunarodni ugovori koji su valjano sklopljeni, potvrđeni, objavljeni i koji su na snazi čine dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske, a po pravnoj su snazi iznad zakona.

Među međunarodnim ugovorima, koji su dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske, je Okvirna konvencija za zaštitu nacionalnih manjina (Zakon o ratifikaciji, »Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 14/97., stupio na snagu 17. listopada 1997., nastavno: Okvirna konvencija).

Prema članku 1. Okvirne konvencije, zaštita nacionalnih manjina te zaštita prava i sloboda pripadnika manjina čini sastavni dio međunarodne zaštite ljudskih prava i kao takva spada u područje međunarodne suradnje. U članku 4. stavcima 2. i 3. Okvirne konvencije za zaštitu nacionalnih manjina propisano je:

2. Stranke se obvezuju da će po potrebi usvojiti odgovarajuće mjere s ciljem promicanja pune i učinkovite jednakosti između pripadnika nacionalne manjine i pripadnika većinskog pučanstva u svim područjima gospodarskog, društvenog, političkog i kulturnog života. U svezi s tim stranke će na odgovarajući način uzeti u obzir specifične uvjete pripadnika nacionalnih manjina.

3. Mjere usvojene u skladu sa stavkom 2. ne smatraju se činom diskriminacije.

Člankom 15. Okvirne konvencije propisano je da će stranke stvoriti uvjete za učinkovito sudjelovanje osoba koje pripadaju nacionalnim manjinama i u javnim poslovima, posebice onima koji se tiču njih samih.

Odredbom članka 22. stavaka 2. i 4. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, propisano je:

(2) Pripadnicima nacionalnih manjina osigurava se zastupljenost u tijelima državne uprave i pravosudnim tijelima sukladno odredbama posebnog zakona, vodeći računa o sudjelovanju pripadnika nacionalnih manjina u ukupnom stanovništvu na razini na kojoj je ustrojeno tijelo državne uprave ili pravosudno tijelo i stečenim pravima.

(4) U popunjavanju mjesta iz stavka 2. i 3. ovoga članka, prednost pod istim uvjetima imaju predstavnici nacionalnih manjina.

4. Polazeći, dakle, od navedenih odredaba Ustava, Okvirne konvencije, Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina zakonodavac je, temeljem ovlasti propisane člankom 2. stavkom 4. alinejom 1. Ustava, a razrađujući svoju ustavnu ovlast za uređenje gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj, bio ovlašten propisati pravo pripadnicima nacionalnih manjina na njihovu zastupljenost i u pravosudnim tijelima.

Naime, provodeći ustavno opredjeljenje i preuzete međunarodne obveze osporenim odredbama članka 74. ZS-a, pripadnicima nacionalnih manjina osigurava se zastupljenost u pravosudnim tijelima na razini na kojoj je ustrojeno pravosudno tijelo, a prednost pod istim uvjetima u popunjavanju mjesta u navedenom tijelu imaju predstavnici nacionalnih manjina.

Navedena prednost predstavlja posebnu pozitivnu mjeru, koja podrazumijeva namjerno davanje prednosti određenoj skupini ili skupinama (etnička, spolna, socijalna, politička, dobna i dr.) s ciljem otklanjanja stvarne nejednakosti i razlikovanja osoba po navedenim i drugim osobinama te se na taj način sprječavaju različiti oblici otvorene (direktne) ili prikrivene (indirektne) diskriminacije ako zakonodavac utvrdi da je ona prisutna u odnosu na njih.

Propisana prednost pri zapošljavanju pripadnika nacionalnih manjina, u konkretnom slučaju, međutim, nije automatska i bezuvjetna i primjenjuje se samo uz ispunjavanje propisanih uvjeta, a njezinom primjenom osigurava se ravnomjernost u zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u pravosudnim tijelima, na način kojim se osigurava njihov ravnopravan položaj s ostalim građanima Republike Hrvatske.

Stoga, prednost pri zapošljavanju, kako je to propisano osporenim odredbama stavaka 7. i 8. članka 74. ZS-a, valja promatrati kao posebnu pozitivnu mjeru u korist pripadnika nacionalnih manjina, s ciljem da se pripadnicima nacionalnih manjina (manjinske skupine) omogući učinkovito sudjelovanje u javnim poslovima kroz zapošljavanje i u pravosudnim tijelima, u smislu članka 4. stavaka 2. i 3. i članka 15. Okvirne konvencije.

Propisivanje navedene pozitivne mjere pri zapošljavanju pripadnika nacionalnih manjina ulazi u područje slobodne prosudbe zakonodavca i ima se smatrati opravdanom i dopuštenom sve dok traju razlozi zbog kojih je uvedena, o čemu u prvom redu odlučuje zakonodavac, odnosno sve dok se njome ne vrijeđa načelo razmjernosti, propisano člankom 16. Ustava, što je u prvom redu predmet ustavnosudske kontrole.

Stoga, sve dok se pozitivna mjera, propisana člankom 22. Ustavnog zakona, može ocijeniti opravdanom, dopuštenom i razmjernom, ona se neće smatrati diskriminacijom zabranjenom člankom 14. stavkom 2. Ustava, kako to pogrešno shvaća predlagateljica.

5. Slijedom navedenog, a promatrano s aspekta mjerodavnih ustavnih odredbi i odredbi mjerodavnih međunarodnih ugovora, Ustavni sud je neosnovanim ocijenio navode iz prijedloga predlagateljice, kojima se obrazlažu tvrdnje o neustavnosti osporenih odredbi stavaka 7. i 8. članka 74. ZS-a, te nije našao razloge ili okolnosti koji bi, neovisno o razlozima predlagateljice, upućivali na nesuglasnost osporenih odredbi ZS-a s Ustavom.

6. Stoga je, temeljem članka 43. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), riješeno kao u izreci.

7. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-2767/2007

Zagreb, 31. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Zamjenik predsjednice Suda
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Rješenje, NN 51/2009-1207