## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8162/2010-8 od 3. studenoga 2010.

### NN 7/2011 (17.1.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8162/2010-8 od 3. studenoga 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

153

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Ljiljane Karlovčan-Đurović kao predsjednice vijeća, Ane Berlengi Fellner i mr. sc. Ivice Kujundžića kao članova vijeća, te sudske savjetnice Marine Katanec kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., Zagreb, kojeg zastupa Maja Mandić, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-03/09-01/297, urbroj: 376-12-09-13 od 16. lipnja 2010., u predmetu radi rješavanja spora između korisnika i operatera javnih komunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 3. studenoga 2010.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom usvojen je prigovor korisnika Zdravka Hodže iz Novog Marofa na račun za HALO usluge broj: 5006383054-13-5 za siječanj 2009. za pretplatnički broj 042/612086 izdan od strane tužitelja, te je točkom 2. tužitelju naloženo da u roku od 15 dana pretplatniku DEM-HAM u vlasništvu Zdravka Hodže izda novi račun za obavljene javne komunikacijske usluge za HALO usluge za siječnja 2009. umanjen za iznos od 1.080,00 kn + PDV, odnosno ukoliko je račun plaćen u cijelosti da pretplatniku vrati više zaračunati iznos.

U pravodobno podnesenoj tužbi tužitelj osporava zakonitost odluke te u bitnome navodi da osporavanu odluku pobija iz svih razloga navedenih u članku 10. Zakona o upravnim sporovima. Tužitelj navodi da je 2. lipnja 2009. godine zaprimio dopis tuženog tijela od 27. svibnja 2009. godine, kojim je zatraženo očitovanje na prigovor korisnika na dio računa za telekomunikacijske usluge koje se odnose na usluge s dodanom vrijednosti. Tužitelj navodi da je 13. veljače 2009. zaprimio pisani prigovor korisnika na dio računa za siječanj 2009. godine, koji se odnosi na obračun usluga s dodanom vrijednosti. Tužitelj je nakon izvršene administrativno-tehničke provjere navedeni prigovor proslijedio mrežnom operatoru Optima telekomu d.d., koji je nakon svoje administrativno tehničke provjere isti prigovor proslijedio operatoru Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. koji je trebao postupiti s prigovorom sukladno odredbama članka 49. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama i članka 20. stavka 6. Dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Tužitelj smatra da je Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. jedini mogao usvojiti prigovor korisnika. Tužitelj smatra da tuženo tijelo nije moglo naložiti tužitelju da umanjuje iznos koji se odnosi na obračun usluge s dodanom vrijednosti u računu korisnika. Tužitelj smatra da je pogrešan stav tuženog tijela da je pravna osnova za određivanje obveze tužitelju članak 22. stavak 10. Pravilnika, te smatra da je time tuženo tijelo povrijedilo odredbu članka 209. Zakona o općem upravnom postupku. Tužitelj se slaže da međusobni odnosi među operatorima nisu bili predmet konkretnog upravnog postupka, međutim, predmet postupka je nesumnjivo bio obračun usluga s dodanom vrijednosti u čijem pružanju sudjeluju sva tri operatora. Tužitelj je stoga na provedenoj usmenoj raspravi izričito tražio od tuženog tijela da kao stranku pozove i operatora Mag-D.R.I.V.E. d.o.o.. Tužitelj smatra da je svakim pozivom korisnika prema telefonskom broju 060, na kojem je operator Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. pružao usluge s dodanom vrijednosti, nastao poseban ugovorni odnos između korisnika i navedenog operatora. Tužitelj smatra da je tuženo tijelo omogućilo navedenom operatoru da izbjegne odgovornost koju ima prema krajnjem korisniku. Nadalje, tužitelj navodi da je tuženo tijelo prekoračilo rok od 4 mjeseca od dana podnošenja zahtjeva pretplatnika do rješavanja spora te je stoga tuženo tijelo trebalo obrazložiti razloge zbog kojih je taj rok prekoračen. Nadalje, tužitelj smatra da je propust pozivanja operatora Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. na usmenu raspravu doveo do povrede načela materijalne istine, pa ističe da tužitelj u konkretnom slučaju ni na koji način nije mogao biti sudionik u pružanju protuzakonite usluge od strane navedenog operatora, jer je kao pristupni operator u cijelosti ispunio svoj zakonske i ugovorne obveze prema pretplatniku i drugim operatorima, te mu omogućio pozivanje brojeva na kojima se pružaju usluge s dodanom vrijednosti. Tužitelj smatra da je tuženo tijelo povrijedilo i odredbu članka 135. stavak 1. i članka 136. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku.

Predlaže da Sud tužbu uvaži, te poništi osporavanu odluku.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu prigovara svim navodima iz tužbe te u bitnome navodi da tužitelj ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga s korisnikom, te korisnik putem mreže tužitelja ostvaruje pristup javno dostupnim komunikacijskim uslugama za koje mu onda tužitelj izdaje račun. S druge strane, da bi pružalo usluge s dodanom vrijednosti trgovačko društvo Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. iz Zagreba, kao operator usluga s dodanom vrijednošću, putem mreže OT Optima Telekom d.d., svog pristupnog operatora, spaja se na javnu komunikacijsku mrežu. Tuženo tijelo ne pronalazi ništa sporno u činjenici da mu se korisnik obratio sa zahtjevom za rješavanje spora. To iz razloga što je zakonodavac korisniku omogućio dodatnu zaštitu putem Hrvatske agencije za elektroničke komunikacije kao nacionalne neovisne regulatorne agencije nadležne, između ostalog, za rješavanje sporova između korisnika operatora na način propisan člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama i odredbama Pravilnika. Tuženo tijelo navodi da je korisniku nakon što je iskoristio svoje pravo pred operatorima u svezi prigovora na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu u skladu s odredbama članka 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama, ostala mogućnost da se obrati Agenciji. Agencija je postupala u skladu s odredbama mjerodavnih zakona i propisa donesenih na temelju istih, te je poštujući pravila postupka zatražila očitovanje svih operatora uključenih u proces pružanja i korištenja usluge, dakle, očitovanja tužitelja, Optima Telekoma d.d. i Meg-D.R.I.V.E. d.o.o. Tuženo tijelo navodi da je na temelju svih činjenica iznesenih u postupku utvrdilo da se radi o nezakonitoj usluzi, samim time i obračunu i naplati nezakonite usluge. Uzimajući u obzir da u konkretnom slučaju nitko ne osporava da je došlo do utvrđenih nezakonitosti, te uzimajući u obzir činjenicu da je tužitelj ovlašteni operator s kojim korisnik ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih komunikacijskih usluga, te da tužitelj izdaje račun korisniku za obavljene usluge, to je tuženo tijelo je tužitelja obvezalo korisniku otpisati navedeni sporni iznos računa, odnosno, ako je račun već podmiren obvezalo ga je izvršiti povrat novca korisniku. Tuženo tijelo ističe da je tužitelj jedini operator koji u nastaloj situaciji pravno gledajući može u skladu s člankom 22. stavkom 10. Pravilnika ispraviti račun na kojem je došlo do obračuna i naplate nezakonite usluge. Također, tuženo tijelo ističe da je tužitelj taj koji će ako korisnik ne podmiri račun, jedini izvršavati prisilnu naplatu. Tuženo tijelo ističe da su odredbom članka 22. Pravilnika propisane obveze operatora u slučajevima prigovora i traženja naknade, obveza operatora na administrativnu provjeru zaduženog iznosa, detaljnu provjeru tehničke ispravnosti mreže i opreme, te provjeru dostupnosti pretplatničke linije po prigovoru korisnika. Tuženo tijelo u odnosu na prigovor tužitelja za uključivanje Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. u postupak, je smatralo da za isto nije bilo osnove, obzirom da je nesporno utvrđeno postojanje nepravilnosti koja se može ispraviti jedino na način da izdavatelj računa, tužitelj, kao sudionik u pružanju protuzakonite usluge isti ispravi. Tuženo tijelo ističe da tužitelj ima pravo sva potraživanja, koja ne ostvaruje zbog nezakonitog postupanja druge ugovorene strane, u ovom slučaju Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. zahtijevati u posebnom postupku pred nadležnim tijelima, jer pravni odnos između tužitelja i drugih operatora uređenih njihovim međusobnim ugovorom nije predmet ovog postupka. Tuženo tijelo isto tako ističe da nije isključeno pravo tužitelja da pokrene regulatorni spor pred Agencijom u smislu odredbe članka 20. Zakona o elektroničkoj komunikaciji. Nadalje, tuženo tijelo osporava prigovor tužitelja o dugotrajnosti vođenja postupka ističući da su navedene tvrdnje paušalne i neutemeljene pogotovo što je tuženo tijelo poduzelo sve radnje koje se odnose na utvrđivanje činjenica i okolnosti koje su bile važne za rješavanje upravne stvari. Isto tako tuženo tijelo osporava navode tužitelja da je činjenično stanje nepotpuno i nepravilno utvrđeno.

Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba je neosnovana.

Odredbom članka 49. stavkom 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08) propisano je da ako pretplatnik podnesene prigovor operatoru javno dostupnih telefonskih usluga na iznos kojim je zadužen za pružanje usluge s dodanom vrijednosti, ili prigovor na kakvoću pružene usluge u skladu s člankom 50. ovog Zakona, operator javno dostupnih telefonskih usluga će prigovor pretplatnika nakon provjere, proslijediti operatoru usluga s dodanom vrijednosti, u roku od 15 dana od dana zaprimanja tog prigovora. Stavkom 5. navedenog članka Zakona propisano je da u slučaju iz stavka 4. ovog članka operator javno dostupnih telefonskih usluga mora dostaviti operatoru usluga s dodanom vrijednosti ime i prezime i adresu, naziv i sjedište pretplatnika, te provjerene podatke o spornom računu ili usluzi. Stavkom 6. navedenog članka Zakona propisano je da operator usluga s dodanom vrijednosti mora prigovor iz stavka 4. ovog članka riješiti u skladu s člankom 50. ovog Zakona. Stavkom 7. navedenog članka Zakona propisano je da primjena obveze iz stavka 4. i 5. ovog članka pobliže se uređuje međusobnim ugovorom koji sklapaju operatori javno dostupnih telefonskih usluga i operator usluga s dodanom vrijednošću. Osnovne odredbe tog ugovora sastavni su dio općih uvjeta poslovanja operatora javno dostupnih telefonskih usluga.

Odredbom članka 22. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj: 154/08) propisane su obveze operatora javnih komunikacijskih usluga u svezi s prigovorom i traženjem naknade od strane pretplatnika.

Stavkom 7. navedenog članka Pravilnika propisano je da u slučaju podnošenja prigovora iz stavka 1. ovoga članka, a kad se prigovor odnosi na usluge čiji davatelj je operator različit od operatora koji je izdao račun, operator izdavatelj računa je dužan postupiti u skladu sa stavcima 3. i 4. ovoga članka, te ako utvrdi da ne postoji administrativna ili tehnička pogreška na njegovoj strani, prigovor pretplatnika s potpunom dokumentacijom proslijediti operatoru koji je pružao uslugu na koju se navedeni prigovor odnosi. Nakon zaprimljenog prigovora operator koji je pružio spornu uslugu dužan je postupiti u skladu s ovim Pravilnikom, te o provedenom postupku obavijestiti podnositelja prigovora i operatora koji je izdao račun. Stavkom 10. navedenog članka Pravilnika propisano je da pretplatniku koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovog članka operator izdaje novi račun za obavljene usluge ako se provjerom utvrdi da je u razdoblju, na koje se odnosi prigovor, postojala tehnička ili koja druga neispravnost, prijevara ili zlouporaba za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje. Ako je račun već plaćen u cijelosti, pretplatniku se vraća više zaračunati iznos, ili se za taj iznos umanjuje račun za prvo sljedeće razdoblje.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da je pretplatnik, korisnik usluge, naveo da je prilikom pozivanja spornog broja došlo do zlouporabe, obzirom da mu je prilikom pozivanja spornog broja davan signal zauzeća linije, te da nije ostvario poziv ali mu je isti unatoč tome naplaćen. Korisnik je priložio sporni račun za navedenu uslugu i ispis poziva za 1. mjesec 2009. Tuženo tijelo je uvidom u sporni račun utvrdilo da je obračunato 360 poziva prema spornom broj, odnosno usluga s dodanom vrijednosti. Radi navedenoga tuženo tijelo je tražilo očitovanje od operatora u vezi članka 49. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te člankom 7. stavkom 1. i 2. Dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Na traženje tuženog tijela Optima Telekom d.d. je 21. prosinca 2009. dostavio zatraženi ispis između kojih i za sporni broj, te je tuženo tijelo utvrdilo da za svih 360 poziva na navedeni broj nije dana najavna poruka, odnosno najmanje 2 sekunde od najavne poruke, mogućnost pretplatniku da prekine liniju. Tuženo tijelo je sukladno odredbama Pravilnika utvrdilo da se tako registrirani pozivi ne smatraju ostvarenim pozivima i nisu smjeli biti naplaćeni pretplatniku. Tuženo tijelo je nakon provedene usmene rasprave ispitalo sve činjenice u postupku i ocijenilo, te utvrdilo da su međusobni odnosi tužitelja Optima Telekoma d.d. i Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. u vezi s plaćanjem naknade za korištenje javne komunikacijske mreže uređeni njihovim međusobnim ugovorima, što nije predmet navedenog postupka i ako se u konkretnom slučaju za pružanje i korištenje usluge s dodanom vrijednosti radi o sudjelovanju više operatora koji svoje međusobne odnose reguliraju svojim međusobnim ugovorima a s obzirom da je utvrđeno da je usluga s dodanom vrijednosti pružena suprotno pozitivnim propisima, svaki sudionik u pružanju protuzakonite usluge je dužan snositi svoju odgovornost. Na kraju tuženo tijelo je zaključilo da tužitelj ima pravo svoja potraživanja, koja ne ostvaruje zbog nezakonitog postupanja druge ugovorne strane u konkretnom slučaju Mag-D.R.I.V.E. d.o.o. zahtijevati u posebnom postupku pred nadležnim tijelima. S druge strane tuženo tijelo je utvrdilo da je tužitelj jedini operator koji pravno gledajući može u skladu s člankom 22. stavkom 10. Pravilnika ispraviti račun na kojem je došlo do obračuna i naplate nezakonite usluge jer je isti izdao račun.

Slijedom citiranih zakonskih propisa i sadržaja spisa predmeta nedvojbeno proizlazi da je tuženo tijelo u provedenom postupku utvrdilo da operator usluga s dodanom vrijednosti nije postupio sukladno članku 7. dodatka 5. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga jer nije osigurao da se na početku svakog poziva, a prije početka pružanja usluge najavi cijena poziva i početak naplate, nije omogućio prekid poziva nakon najave iz prethodnog stavka, u roku od najmanje dvije sekunde, a prije početka naplate poziva, kako bi korisnik mogao pravovremeno odustati od uporabe usluge, te je za 360 poziva koji su trajali duže od 3 sekunde dao tonsku signalizaciju zauzeća linije čime su registrirani pozivi i isti naplaćeni. Nakon takvog utvrđenja zlouporabe, za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje pretplatniku, tuženo tijelo je pravilno utvrdilo da tužitelj sukladno odredbi članka 22. stavka 10. Pravilnika je dužan izdati novi račun za obavljanje javne komunikacijske usluge umanjen za navedene pozive koji su proizašli iz zlouporabe, odnosno postupanja suprotnog članku 7. dodatka 5. Pravilnika.

Dakle, tuženo tijelo je prilikom donošenja osporavane odluke pravilno primijenilo zakon i propise utemeljene na zakonu, potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje, te osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Prigovori tužitelja izneseni u tužbi su iz naprijed navedenih razloga potpuno neosnovani.

Stoga je temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužba odbijena kao neosnovana.

Odluka pod točkom II. ove presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-8162/2010-8
Zagreb, 3. studenoga 2010.

Predsjednica vijeća
Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.

Presuda, NN 7/2011-153