## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4339/2011 od 30. listopada 2014.

### NN 139/2014 (26.11.2014.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4339/2011 od 30. listopada 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2633

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija i Duška Šarin, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Luka Komesarović iz Drenovaca, kojeg zastupa Krunoslav Gloković, odvjetnik u Županji, na sjednici održanoj 30. listopada 2014. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-11527/2010-4 od 19. svibnja 2011.

III. Predmet se vraća Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je Luka Komesarović, državljanin Republike Hrvatske iz Drenovaca, V. Šor 121, kojeg u postupku pred Ustavnim sudom zastupa Krunoslav Gloković, odvjetnik u Županji, Veliki Kraj 50.

Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu presudom Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-11527/2010-4 od 19. svibnja 2011. (u daljnjem tekstu: osporena presuda) povrijeđena: pravo na jednakost pred zakonom zajamčeno člankom 14. stavkom 2., pravo na jednakost pred sudovima zajamčeno člankom 26. i pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10 i 5/14.).

Osporenom presudom Upravnog suda odbijena je podnositeljeva tužba podnesena protiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Središnje službe u Zagrebu klasa: 140-03/10-01, urbroj: 341-99-05/3-10-7692 od 15. rujna 2010. (u daljnjem tekstu: osporeno drugostupanjsko rješenje) kojim je odbijena žalba podnositelja i Veronike Komesarović podnesena protiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Područne službe u Vukovaru klasa: 140-03/08-01/OB: 03364889528, urbroj: 341-22-05/3-08-020623 od 10. rujna 2009. (u daljnjem tekstu: osporeno prvostupanjsko rješenje).

Osporenim prvostupanjskim rješenjem odbijen je zahtjev podnositelja i Veronike Komesarović za priznanje prava na obiteljsku mirovinu članovima obitelji druge osobe smrtno stradale u obrani suvereniteta Republike Hrvatske.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Područne službe u Vukovaru (u daljnjem tekstu: prvostupanjsko upravno tijelo), klasa: 140-03/08-01/OB: 03364889528, urbroj: 341-22-05/3-08-020623.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. Iz spisa predmeta razvidno je da su podnositelj i njegova supruga Veronika Komesarović 28. srpnja 1998. podnijeli prvostupanjskom upravnom tijelu zahtjev za priznanje prava na obiteljsku mirovinu nakon smrti njihove kćeri Nade Komesarović – mobilizirane pripadnice Civilne zaštite.

Zahtjevu je između ostaloga priložena preslika potvrde o stradavanju broj: 511-15-09/824/98 od 11. lipnja 1998. izdana od Ministarstva unutarnjih poslova, Policijske uprave Vukovarsko-srijemske, Odjela zaštite od požara i civilne zaštite, iz koje je razvidno da je Nada Komesarović (mobilizirana pripadnica Civilne zaštite Vukovar), prilikom obavljanja službenog zadatka zbrinjavanja i spašavanja 21. rujna 1991. u Vukovaru smrtno stradala od direktnog udara granate u sklonište.

3.1. U upravnom i upravnosudskom postupku, povodom navedenog zahtjeva podnositelja i njegove supruge, donesena su tri prvostupanjska i pet drugostupanjskih rješenja te tri presude Upravnog suda.

a) Upravni i upravnosudski postupak te odluke donesene prije ustavnom tužbom osporenih odluka

3.2. Prvostupanjsko upravno tijelo je rješenjem broj: HV-MO-356111 od 11. prosinca 1998., odbilo zahtjev jer pripadnici Civilne zaštite nisu hrvatski branitelji iz Domovinskog rata – sukladno Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (»Narodne novine« broj 108/96. i 23/01.).

Upravni sud je presudom broj: Us-3080/1999-4 od 31. siječnja 2002. poništio rješenje Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Središnje službe (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko upravno tijelo) klasa: 140-18/99-01, urbroj: 341-99-03/1-99-2657 od 23. veljače 1999., kojim je odbijena žalba podnositelja i njegove supruge podnesena protiv prvostupanjskog rješenja od 11. prosinca 1998.

U toj presudi Upravni sud izrazio je shvaćanje da u konkretnom slučaju nije odlučno što je kći podnositelja poginula kao pripadnica Civilne zaštite, nego je li stradala prilikom obavljanja vojnih ili drugih dužnosti i zadataka izvan sastava oružanih snaga Republike Hrvatske. Stoga, pravo na obiteljsku mirovinu nakon smrti hrvatskog branitelja mogu ostvariti i članovi obitelji pripadnika Civilne zaštite koji je smrtno stradao u obrani suvereniteta Republike Hrvatske.

Drugostupanjsko upravno tijelo je rješenjem klasa: 140-18/02-01/OB, urbroj: 341-99-03/1-02/14303 od 16. rujna 2002. poništilo rješenje prvostupanjskog upravnog tijela od 11. prosinca 1998. i predmet vratilo prvostupanjskom upravnom tijelu.

3.3. Potom je prvostupanjsko upravno tijelo rješenjem klasa: 140-03/03-01/03364889528 od 16. listopada 2003. ponovno odbilo zahtjev podnositelja i njegove supruge jer Ministarstvo unutarnjih poslova, Policijska uprava Vukovarsko-srijemska ne raspolaže podacima o plaći kćeri podnositelja, a Ministarstvo obrane se oglasilo nenadležnim za izdavanje podataka o plaći kćeri podnositelja.

Upravni sud je presudom broj: Us-4999/2004-4 od 6. prosinca 2007. poništio rješenje drugostupanjskog upravnog tijela klasa: 140-03/04-01/OB-03364889528, urbroj: 341-99-03/1-04/2636 od 4. ožujka 2004., kojim je odbijena žalba podnositelja i njegove supruge podnesena protiv prvostupanjskog rješenja.

Utvrđeno je da prvostupanjsko upravno tijelo nije postupilo sukladno stajalištu i uputi iz presude Upravnog suda od 31. siječnja 2002., te je Upravni sud naložio drugostupanjskom upravnom tijelu da odluči o žalbi podnesenoj protiv prvostupanjskog rješenja nakon što, u skladu s tom uputom utvrdi sve činjenice odlučne za donošenje zakonitog i pravilnog rješenja.

Drugostupanjsko upravno tijelo je rješenjem klasa: 140-03-08-02/OB, urbroj: 341-99-05/3-08/6607 od 24. travnja 2008. poništilo prvostupanjsko rješenje od 16. listopada 2003. i predmet vratilo prvostupanjskom upravnom tijelu radi donošenja novog rješenja.

b) Upravni i upravnosudski postupak te odluke koje se osporavaju u ovom ustavnosudskom postupku

3.4. Prvostupanjsko upravno tijelo je dopisom od 15. prosinca 2008. zatražilo od podnositelja i njegove supruge dostavu rješenja kojim im je priznat status člana obitelji smrtno stradalog hrvatskog branitelja te je dopisom od 13. ožujka 2009. od Ministarstva unutarnjih poslova, Policijske uprave vukovarsko-srijemske, odnosno dopisom od 27. srpnja 2009. od Državne uprave za zaštitu i spašavanje zatražilo podatke o plaći kćeri podnositelja.

Podnositelj je 16. siječnja 2009. ponovno dostavio (već prethodno zahtjevu priloženu) presliku rješenja Ministarstva hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata, Odjela hrvatskih branitelja i članova njihovih obitelji, Županije vukovarsko-srijemske, Područne jedinice Županja klasa: UP/I-562-02/93-01/207, urbroj: 519-100-98-1 od 26. lipnja 1998., kojim je podnositelju i njegovoj supruzi priznato pravo na obiteljsku invalidninu kao roditeljima poginulog pripadnika Civilne zaštite.

Ministarstvo unutarnjih poslova je dopisom broj: 511-15-05/3-2138/2009 od 7. travnja 2009. odgovorilo da ne raspolaže podacima o plaći kćeri podnositelja, jer 1991. godine Civilna zaštita nije bila u njegovom sastavu, a Državna uprava za zaštitu i spašavanje je dopisom klasa: 034-04/09-01/49, urbroj: 543-19-01-09-2 od 17. kolovoza 2009. odgovorila da za mobilizirane pripadnike Civilne zaštite ne raspolaže podacima o plaći.

Ured državne uprave u Vukovarsko-srijemskoj županiji, Služba za društvene djelatnosti je 15. lipnja 2010. dostavio prvostupanjskom upravnom tijelu potvrde klasa: 034-04/10-13/17, urbroj: 2196-01-06-03/2-09-3 od 11. lipnja 2010. i klasa: 034-04/10-13/16., urbroj: 2196-01-06-03/2-09-3 od 11. lipnja 2010., kojima potvrđuje da su Veronika Komesarović i podnositelj majka odnosno otac Nade Komesarović – smrtno stradale pripadnice Civilne zaštite.

3.5. Prvostupanjsko upravno tijelo je osporenim prvostupanjskim rješenjem ponovno odbilo zahtjev podnositelja.

U obrazloženju osporenog prvostupanjskog rješenja istaknuto je:

»– da je pokojna Nada Komesarović rođ. 02.09.1969. bila pripadnik CZ od 01.09.1991. do 21.09.1991. kada je poginula, a prema potvrdi Policijske uprave Vukovarsko srijemske od 11.06.1998.

(...)

– da se Ministarstvo unutarnjih poslova PU Vukovarsko srijemska, Odjel pravnih, financijskih i tehničkih poslova dopisom od 07.04.2009., broj 511-15-05/3-21/38/2009. očitovalo da ne posjeduje podatke o plaći u prosincu 1991. budući da CZ 1991. nije bila u sastavu MUP-a ...

– da se Državna uprava za zaštitu i spašavanje Područni ured za zaštitu i spašavanje Vukovar dopisom od 17.08.2009. očitovao da za mobilizirane pripadnike CZ iz Domovinskog rata ne raspolaže podacima o plaći.

Slijedom navedenog utvrđeno je da kao nadležni organ nismo u mogućnosti postupiti po zahtjevu ...«

Osporenim drugostupanjskim rješenjem odbijena je žalba podnositelja podnesena protiv osporenog prvostupanjskog rješenja.

Osporenom presudom Upravnog suda odbijena je tužba podnositelja podnesena protiv osporenog drugostupanjskog rješenja.

U obrazloženju osporene presude Upravnog suda istaknuto je:

»Iz presude ovog Suda Us-4999/2004 od 6. prosinca 2007. kojom je uvažena tužba tužitelja i poništeno drugostupanjsko rješenje Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Središnje službe u Zagrebu od 4. ožujka 2004. proizlazi da je dana uputa tuženom tijelu da treba utvrditi i ocijeniti dokaze radi utvrđivanja okolnosti stradavanja kćeri tužitelja pok. Nade Komesarović odnosno da se utvrdi pod kojim okolnostima je poginula kćer tužitelja kao pripadnika Civilne zaštite.

Tuženo je tijelo nakon presude Suda pribavilo podatke od MUP-a PU Vukovarsko-srijemske, Odjela za financijske i tehničke poslove i iz potvrde od 7. travnja 2009. iz kojih proizlazi da ne posjeduju podatke o plaći u prosincu 1991. jer Civilna zaštita nije bila u sastavu MUP-a, a iz dopisa Državne uprave za zaštitu i spašavanje Područni ured za zaštitu i spašavanje Vukovar od 17. kolovoza 2009. utvrđeno je da za mobilizirane pripadnike civilne zaštite iz Domovinskog rata ne raspolažu s podacima o plaći. S obzirom da nema dokaza o stradavanju kćeri tužitelja odbijeni su sa zahtjevom za priznanje prava na obiteljsku mirovinu prema Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji.

Prema stanju spisa proizlazi da je tuženo tijelo pribavilo podatke, no nema podatka nadležnih tijela niti su to tužitelji do sada u postupku dokazali niti dokaza, koji bi ukazivali da je kćerka tužitelja stradala u obrani suvereniteta Republike Hrvatske sukladno članku 2. Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (Narodne novine, broj 174/04., 92/05., 2/07., 107/07., 65/09., 137/09., 121/10).«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi:

»... priložene potvrde kao javne isprave upravo suprotno dokazuju da je prednica tužitelja smrtno nastradala kao mobilizirani pripadnik CZ Vukovar i to od posljedica direktnog udara granate, a prilikom zbrinjavanja i spašavanja!!

Upravni sud RH je iz neobjašnjivih razloga promijenio stajališta iskazana u ranijim presudama Upravnog suda RH, posl.br. Us-3080/1999-4, od 31.01.2001. i posl.br.Us-11631/2001-6 od 09.05.2002.?? (...)

Niti u jednom dijelu nisu poštovane odluke Upravnog suda RH (ukupno njih 3!!), jer su sve odlučne činjenice na koje je opetovano ukazivao Upravni sud RH naprosto ignorirane, odnosno uopće nisu utvrđivane, zatim uopće nije niti uvažavano jasno određeno pravno stajalište u primjeni mjerodavne odredbe, jer da jeste, njegova odluka ne bi bila potpuno suprotna jasno izraženim uputama ili stavovima Upravnog suda RH sadržano u ranijim odlukama!! (...) jer se u osporenoj odluci odstupilo od svih ranijih odluka, a i zaključak Upravnog suda RH u osporenoj presudi ne počiva na priloženim dokazima.«

IV. MJERODAVNO PRAVO

5. Člankom 3. stavkom 2. i člankom 158. stavkom 2. Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (»Narodne novine« broj 174/04., 92/05., 2/07., 107/07., 65/09., 137/09. i 146/10. – u tekstu vremenski mjerodavnom u konkretnom slučaju), propisano je:

»Članak 3.

(…)

(2) Smrtno stradalim osobama u obrani suvereniteta Republike Hrvatske smatraju se i pripadnici medicinskog osoblja, ratni izvjestitelji, pripadnici vatrogasnih postrojbi, pomorci, članovi posada brodova trgovačke mornarice i druge osobe koje su po nalogu nadležnih tijela državne vlasti Republike Hrvatske u Domovinskom ratu u obavljanju vojnih ili drugih dužnosti u obrani suvereniteta Republike Hrvatske poginule, ubijeni prilikom zatočenja ili u neprijateljskom logoru ili umrli od posljedica rane ili ozljede zadobivene pri obavljanju tih dužnosti.«

»Članak 158.

(…)

(2) Postupci započeti prema propisima koji su važili do stupanja na snagu ovoga Zakona, a nisu okončani pravomoćnim rješenjem okončat će se po odredbama ovoga Zakona ako je to hrvatskom branitelju iz Domovinskog rata povoljnije.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. Ustavni sud utvrđuje da izneseni prigovori podnositelja otvaraju pitanje povrede prava na pravično suđenje u zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da ... sud pravično ... odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(…)«

6.1. Ustavni sud utvrđuje da, s obzirom na razloge i navode istaknute u ustavnoj tužbi te činjenice i okolnosti konkretne pravne stvari, postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari u konkretnom slučaju.

6.2. Ustavni sud podsjeća da je Upravni sud u presudi od 31. siječnja 2002. (prvoj presudi donesenoj u ovoj upravnoj stvari) iznio pravno stajalište prema kojemu nije odlučno da je kći podnositelja poginula kao pripadnica Civilne zaštite, nego je li smrtno stradala prilikom obavljanja vojnih ili drugih dužnosti i zadataka izvan sastava oružanih snaga Republike Hrvatske (vidi točku 3.2. obrazloženja ove odluke).

Iz podataka spisa predmeta razvidno je da je, u smislu dokazivanja te činjenice (okolnosti), podnositelj dva puta (kao prilog zahtjevu – vidi točku 3. obrazloženja ove odluke – i žalbi protiv prvostupanjskog rješenja od 11. prosinca 1998.) dostavio presliku potvrde o stradavanju broj: 511-15-09/824/98 od 11. lipnja 1998. izdane od Ministarstva unutarnjih poslova, Policijske uprave vukovarsko-srijemske, Odjela zaštite od požara i civilne zaštite, u kojoj su navedene okolnosti pod kojima je smrtno stradala njegova kći.

Podnositelj je dva puta (kao prilog zahtjevu i udovoljavajući pozivu prvostupanjskog upravnog tijela od 15. prosinca 2008.) dostavio i presliku rješenja Ministarstva hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata, Odjela hrvatskih branitelja i članova njihovih obitelji, Županije vukovarsko-srijemske, Područne jedinice Županja klasa: UP/I-562-02/93-01/207, urbroj: 519-100-98-1 od 26. lipnja 1998., kojim je podnositelju i njegovoj supruzi priznato pravo na obiteljsku invalidninu kao roditeljima poginulog pripadnika Civilne zaštite.

6.3. Unatoč navedenim podacima, koji nesporno proizlaze iz stanja spisa, Upravni sud u svojoj trećoj presudi donesenoj u ovoj upravnoj stvari utvrđuje da »prema stanju spisa proizlazi da je tuženo tijelo pribavilo podatke no nema podatka nadležnih tijela niti su to tužitelji do sada u postupku dokazali niti dokaza, koji bi ukazivali da je kćerka tužitelja stradala u obrani suvereniteta Republike Hrvatske ...« (vidi točku 3.5. obrazloženja ove odluke).

Stvar je slobodne ocjene dokaza hoće li sud pribaviti ili provesti neki dokaz ili ne i tako određenu činjenicu smatrati dokazanom, ali u ovom ustavnosudskom postupku osnovano se postavlja pitanje kako su upravna tijela i Upravni sud došli do zaključka da podnositelj nije uopće dostavio dokaz o stradanju svoje kćeri, kraj činjenice da je podnositelj dva puta dostavio tražene potvrde.

Ustavni sud ponavlja da nadležna upravna tijela i sud, u okviru slobodne ocjene dokaza, samostalno odlučuju hoće li ili ne nekom dokazu pokloniti vjeru, ali u konkretnom slučaju nisu smjela previdjeti činjenicu da je stranka postupila po nalogu nadležnih tijela i dostavila traženu ispravu. Nije na Ustavnom sudu upuštati se u procjenu je li »spornu« činjenicu – okolnosti stradanja u Domovinskom ratu kćeri podnositelja (za koju je sam Upravni sud u svojoj prvoj presudi od 31. siječnja 2002. utvrdio da je jedina pravno relevantna za ocjenu osnovanosti zahtjeva podnositelja pa je i u svojoj drugoj presudi od 4. ožujka 2004. uputio upravna tijela da postupe po toj uputi) – upravnim tijelima bilo moguće pribaviti službenim putem. Međutim, kad to već nisu smatrali svrhovitim, svakako su bili dužni izjasniti se o vjerodostojnosti i relevantnosti isprava o okolnostima stradavanja koje je dostavio podnositelj.

Navedeni propust (presuda) Upravnog suda doveo je do povrede prava podnositelja na pravično suđenje.

Stoga, sagledavajući postupak koji je prethodio ustavnosudskom kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je osporenom presudom u konkretnom slučaju podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

6.4. Ustavni sud utvrdio je da prigovori podnositelja vezani uz članak 14. stavak 2. i članak 26. Ustava, na način kako su postavljeni u ustavnoj tužbi te u mjeri u kojoj bi u okolnostima konkretnog slučaja osporene odluke mogle utjecati na ostvarivanje sadržaja tih ustavnih normi, ne upućuju na mogućnost povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom.

7. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci (točke I., II. i III.).

8. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-4339/2011

Zagreb, 30. listopada 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 139/2014-2633