## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-191/2001 od 30. ožujka 2010.

### NN 47/2010 (19.4.2010.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-191/2001 od 30. ožujka 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1188

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Ivan Matija, Antun Palarić, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 30. ožujka 2010., donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 11., članka 14. stavka 3. i članka 17. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 129/00.).

II. Obustavlja se postupak u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom članka 2., članka 8. stavka 5., članka 13., članka 16. i članka 24. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 129/00.).

III. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. U. h. s. iz Z., zastupana po tadašnjem predsjedniku V. G., sada po predsjedniku Đ. S. (u daljnjem tekstu: predlagateljica), podnijela je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom pojedinih odredaba Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 129/00.), te članka 2., članka 8. stavka 5., članka 11., članka 13., članka 14. stavka 3., članka 16., članka 17. i članka 24. stavka 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 129/00.; u nastavku: ZID ZDSV/00).

Dio prijedloga kojim se osporava ustavnost pojedinih odredaba Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima bio je izdvojen u zaseban predmet broj: U-I-190/2001, o kojem je Ustavni sud odlučio rješenjem broj: U-I-659/1994 i dr. od 8. veljače 2006., objavljenim u »Narodnim novinama« broj 24/06.

Predmetom razmatranja u ovom ustavnosudskom postupku dio je prijedloga kojim se osporava ustavnost u izreci odluke i rješenja navedenih članaka ZID ZDSV-a/00.

2. Obrazlažući svoj prijedlog u odnosu na članke ZID ZDSV-a/00 navedene u izreci rješenja, a smatrajući da su oni u nesuglasnosti s člankom 3., člankom 4. stavkom 1., člankom 5. stavkom 1. i člankom 115. stavkom 2. (sada članak 117. stavak 2.) Ustava, predlagateljica ističe:

U čl. 11. podst. 4. propisano je da u djelokrug DSV-a spada i obavljanje drugih poslova u skladu sa zakonom. Ova odredba je u suprotnosti s limitiranim djelokrugom DSV-a kako je propisan čl. 121. st. 1. Ustava (sada čl. 123. st. 1. Ustava, – op. Ustavnog suda), a koji se isključivo odnosi na imenovanja i razrješenja sudaca te odlučivanja o njihovoj stegovnoj odgovornosti. U prilog istaknutoj tezi o limitiranom djelokrugu DSV-a govori i argumentacija ustavnosudske odluke od 15. ožujka 2000. godine.

U odredbi iz čl. 14. st. 3. Zakona propisano je provođenje ponovnog imenovanja suca nakon proteka pokusnog roka od pet godina, ali je način zakonske regulacije suprotan načelu vladavine prava u dimenziji jasnoće i preciznosti propisa, zbog nedostatka detaljnih odredbi o rokovima odnosno vremenskom razdoblju odlučivanja odnosno donošenju odluka DSV-a. Ovdje se ističe da je nedostatak regulacije nemoguće ustavnopravno valjano sanirati potanjim odredbama Poslovnika. Ovo stoga, jer je način rada DSV-a propisan Zakonom, pa stoga nema mjesta autonomnoj regulativi postupovnih pitanja i tehnologije rada DSV-a podzakonskim propisom.

Odredbom čl. 17. instaliran je, mimo ustavne norme, djelokrug DSV-a u odnosu na poništavanje odluke o imenovanju sudaca, koja de facto znači analognu primjenu stanovitih odredaba upravnog postupka.

Time je povrijeđen Ustav jer DSV ima ovlast i dužnost, između ostaloga samo razrješavati suce, a to nikako ne uključuje pravo poništavanja odluke o imenovanju jer se radi o suštinski posve različitim pravnim kategorijama i institutima koji produciraju posve različite pravne posljedice. Sukladno Ustavu, jednom imenovani sudac na osnovi pojedinačnog akta DSV-a može biti, glede prestanka sudačke dužnosti, odnosno prestanka rada kao suca, samo razriješen odlukom DSV-a, te nikakvo poništavanje odluke o imenovanju, s posljedicom ex tunc ustavnopravno nije dopušteno.

Odredbom iz čl. 24. st. 2. regulirana je nedopustivost žalbe protiv odluke o suspenziji suca – u kontekstu situacije iz st. 1. istog članka, dakle kada je u svom zahtjevu za pokretanje stegovnog postupka, ovlašteni predlagatelj izrijekom predložio izricanje najstrože stegovne kazne. S obzirom na značajne reperkusije akta o udaljenju suca, koje trenutačno narušavaju sudački status, sucu bi sukladno odredbi čl. 18. st. 1. Ustava trebalo zajamčiti pravo na žalbu zbog grešaka »in iudicando« te »in procedendo«.

Zaključno, predlagateljica predlaže usvajanje prijedloga i ukidanje osporenih odredaba ZID ZDSV-a/00.

3. Za prosudbu osnovanosti prijedloga mjerodavni su članak 3., članak 4. stavak 1., članak 5. stavak 1., članak 122. stavak 2. i članak 123. stavci 1. i 7. Ustava koji glase:

Članak 3.

Sloboda, jednakost,(...) vladavina prava (...) najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.

Članak 4. stavak 1.

U Republici Hrvatskoj državna je vlast ustrojena na načelu diobe vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudbenu a ograničena je Ustavom zajamčenim pravom na lokalnu (regionalnu) samoupravu.

Članak 5. stavak 1.

U Republici Hrvatskoj zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi i s Ustavom i sa zakonom.

Članak 122. stavak 2.

Iznimno od odredbe stavka 1. ovog članka prigodom prvog imenovanja na sudačku dužnost suci će se imenovati na vrijeme od pet godina. Nakon ponovnog imenovanja sudac obavlja svoje dužnosti stalno.

Članak 123. stavci 1. i 7.

Suce u skladu s Ustavom i zakonom imenuje i razrješuje te o njihovoj stegovnoj odgovornosti odlučuje Državno sudbeno vijeće.

Djelokrug i način rada Državnog sudbenog vijeća uređuje se zakonom.

4. Na temelju članka 25. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), od Vlade Republike Hrvatske zatraženo je i dobiveno očitovanje o prijedlogu.

Prijedlog nije osnovan u odnosu na članak 11., 14. stavak 3., i članak 17. ZID ZDSV-a/00.

Pretpostavke za vođenje ustavnosudskog postupka prestale su postojati u odnosu na članak 2., članak 8. stavak 5., članak 13., članak 16. i članak 24. ZID ZDSV-a/00.

Obrazloženje točke I. izreke rješenja

5. Osporenim člankom 11. ZID ZDSV-a propisano je:

Članak 12. mijenja se i glasi:

»U djelokrug Vijeća spada:

– imenovanje sudaca,

– vođenje stegovnog postupka i odlučivanje o stegovnoj odgovornosti sudaca,

– odlučivanje o razrješenju sudaca,

– obavljanje i drugih poslova u skladu sa zakonom.«

5.1. Predlagateljica smatra da je člankom 11. ZID ZDSV/00 u dijelu kojim se dopunjuje članak 12. ZDSV alinejom 4. (pogrešno pritom navodeći da osporava članak 11. stavak 1. alineju 4. ZID ZDSV/00) zakonodavac proširio djelokrug DSV-a suprotno članku 121. stavku 1. Ustava (sada članak 123. Ustava) i protivno stajalištu Ustavnog suda izraženog u odluci i rješenju broj: U-I-659/1994 od 15. ožujka 2000. (»Narodne novine« broj 31/00.).

5.2. U odluci i rješenju broj: U-I-659/1994 od 15. ožujka 2000. na koju se predlagateljica poziva, Ustavni sud je, između ostalog, izrazio sljedeća stajališta:

12. Nadalje, Sud ističe da je načelo diobe vlasti iz članka 4. Ustava jedno od onih pravila za ustrojstvo državne vlasti koja su korisna utoliko ukoliko služe vladavini prava i brane je. Iako samo po sebi nema nezavisnu vrijednost, načelo diobe vlasti jedno je od elemenata vladavine prava, jer sprječava mogućnost koncentracije ovlaštenja i političke moći (samo) u jednom tijelu. Sud pri tom ističe da se odijeljenost triju vlasti ne treba tumačiti mehanički, jer su sve tri državne vlasti funkcionalno isprepletene i međusobno prožete mnoštvom najrazličitijih odnosa i međuutjecaja, s pretežitim ciljem uzajamnog nadzora.

13. Uvažavajući navedena polazišta, Sud utvrđuje da se Ustavom propisana razdioba nadležnosti između državnih vlasti najbolje štiti ako zakonodavcu nije dopušteno zakonima zadirati u Ustavom utvrđene ovlasti i dužnosti najviših tijela državne vlasti predviđenih Ustavom. U postupku ocjene ustavnosti Zakona o Državnom sudbenom vijeću, Sud je stoga zauzeo stajalište da ovlasti i dužnosti koje pripadaju najvišim Ustavom utvrđenim tijelima unutar svake od državnih vlasti – a koje su (ovlasti i dužnosti) također propisane Ustavom – ne mogu biti ni proširivane ni ograničavane zakonima, jer bi to moglo utjecati na njihov Ustavom utvrđeni položaj i na međusobne odnose među njima, a time i na temeljna obilježja ustavnopravnog poretka kakav je izvorno ustrojen Ustavom. (...)

5.3. Ustavni sud smatra potrebnim najprije spomenuti da je članak 121. Ustava (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97. i 8/98. – pročišćeni tekst) promijenjen 9. studenog 2000. godine, danom proglašenja Promjena Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 113/00.). Za ovaj ustavnosudski postupak od važnosti je dodani stavak 7. koji propisuje:

Djelokrug i način rada Državnog sudbenog vijeća uređuje se zakonom.

U pročišćenom tekstu Ustava (»Narodne novine« broj 124/00. od 11. prosinca 2000.) članak 121. postaje članak 124. Ustava. Promjenama Ustava Republike Hrvatske od 28. ožujka 2001. (»Narodne novine« broj 28/01.) članak 124. Ustava nije sadržajno mijenjan (promjene su bile vezane uz promjenu naziva Hrvatskog sabora). U pročišćenom tekstu Ustava (»Narodne novine« broj 41/00. od 7. svibnja 2001.) članak 124. Ustava postaje članak 123. Ustava.

ZID ZDVS/00 stupio je na snagu 30. prosinca 2000., a prijedlog za ocjenu suglasnosti podnesen je 26. siječnja 2001. godine.

5.4. Obrazlažući neustavnost članka 11. u dijelu kojim se članak 12. dopunjuje alinejom 4., predlagateljica polazi od pretpostavke da je Ustav u članku 123. stavku 1. taksativno utvrdio djelokrug Državnog sudbenog vijeća, odnosno da je tom odredbom taj djelokrug »limitiran« i nije ga dopušteno sužavati ni proširivati.

Člankom 123. stavkom 1. Ustav utvrđuje tijelo koje odlučuje o imenovanju i razrješenju sudaca te o njihovoj stegovnoj odgovornosti, Državno sudbeno vijeće.

O imenovanju, razrješenju i stegovnoj odgovornosti sudaca ovlašteno je, dakle, odlučivati jedino Državno sudbeno vijeće.

Ustav u stavku 7. članka 123. ovlašćuje zakonodavca da zakonom uredi djelokrug i način rada DSV-a. Stoga se utvrđenje u stavku 1. članka 123. Ustava, da DSV odlučuje o imenovanju i razrješenju te stegovnoj odgovornosti sudaca, ne može tumačiti na način da bi djelokrug DSV-a bio ograničen samo na odlučivanje o imenovanju, razrješenju i stegovnoj odgovornosti sudaca i ujedno lišen ostalih poslova koji su izravno povezani s tim Ustavom utvrđenim djelokrugom DSV-a.

Zakonodavac je na temelju izričite ustavne ovlasti ovlašten zakonom urediti djelokrug DSV-a, što znači i razraditi ga onim poslovima koji izravno, logički i smisleno proizlaze iz njegova Ustavom određenog djelokruga.

Dakle, propisivanje da u djelokrug DSV spada i obavljanje drugih poslova u skladu sa zakonom, ne znači neustavno širenje Ustavom određenog djelokruga DSV-a.

6. Osporeni članak 14. glasi:

U članku 16. stavak 1. mijenja se i glasi:

»Slobodno mjesto suca objavljuje ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa po službenoj dužnosti ili na prijedlog ovlaštenih osoba.«

U stavku 3. riječi: »predsjednik ili« brišu se.

Stavak 5. mijenja se i glasi:

»Ponovno imenovanje suca po proteku roka od pet godina Vijeće provodi po službenoj dužnosti, bez oglašavanja slobodnog mjesta suca.«

U svezi tvrdnji predlagateljice o nesuglasnosti članka 14. stavka 3. ZID ZDSV-a/00 s načelom vladavine prava koju, prema mišljenju predlagateljice, nije moguće sanirati ni Poslovnikom, kao autonomnim podzakonskim aktom DSV-a, Ustavni sud ocjenjuje da osporena odredba nije u nesuglasnosti s odredbama Ustava na koje ukazuje predlagateljica.

Zakonsko rješenje koje predlagateljica smatra ustavnopravno spornim, nije sadržano samo u osporenoj zakonskoj odredbi, već i u članku 122. stavku 2. Ustava koji glasi:

Iznimno od odredbe stavka 1. ovog članka prigodom prvog stupanja na sudačku dužnost suci će se imenovati na vrijeme od pet godina. Nakon ponovnog imenovanja sudac obavlja svoju dužnost stalno.

Slijedom navedenog, članak 14. stavak 3. ZID ZDSV-a/00 istovjetan je članku 122. stavku 2. Ustava, koji je u Ustav Republike Hrvatske unesen Promjenama Ustava iz 2000. godine.

Prema članku 128. alineji 1. Ustava, Ustavni sud odlučuje o suglasnosti zakona s Ustavom, a nema nadležnost odlučivati o ustavnosti promjena Ustava.

Stoga Ustavni sud taj dio prijedloga predlagateljice nije posebno razmatrao.

7. Osporeni članak 17. ZID ZDSV-a/00 izmijenjen je člankom 6. ZID ZDSV-a (»Narodne novine« broj 150/05.; u nastavku ZID ZDSV/05) koji glasi:

Članak 6.

Članak 18.a mijenja se i glasi:

»(1) Vijeće na zahtjev ministra pravosuđa, predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, sudačkog vijeća suda u kojem sudac obnaša sudačku dužnost, predsjednika suda ili predsjednika neposredno višeg suda ili po službenoj dužnosti pokreće postupak radi poništenja odluke o imenovanju.

(2) Vijeće će poništiti odluku o imenovanju ako utvrdi:

– da imenovani sudac nije ispunjavao uvjete za imenovanje,

– da je odluka utemeljena na neistinitim podacima i dokazima,

– da sudac bez opravdanog razloga nije niti u roku od šest mjeseci nakon imenovanja položio prisegu,

– da je do imenovanja došlo uslijed kaznenog djela kandidata utvrđenog pravomoćnom odlukom suda o postojanju kaznenog djela i kaznene odgovornosti.«

Citiranom izmjenom u odnosu na članak 17. ZID ZDSV-a/00 nije promijenjena nadležnost DSV-a u pogledu poništenja odluka o imenovanju sudaca u odnosu na utvrđenje okolnosti propisanih ranijim i važećim člankom 18a. stavkom 2. ZID ZDSV-a/05.

7.1. Predlagateljica smatra da je ovim člankom, protivno članku 123. stavku 1. Ustava, proširena nadležnost DSV-a. Predlagateljica naime, smatra da DSV ima ovlast i dužnost samo razrješavati suce, a ne i poništavati odluke o njihovom imenovanju.

Ocjenjujući suglasnost s Ustavom osporenog članka 17. ZID ZDSV/00, Ustavni sud polazi od stajališta navedenih u točki 5.4. obrazloženja ove odluke. Kako je već navedeno, zakonodavac je na temelju članka 123. stavka 7. Ustava ovlašten zakonom urediti djelokrug i način rada DSV-a, što znači razradu poslova koji su povezani s Ustavom utvrđenim djelokrugom DSV-a. Pritom zakonodavac ne smije priječi granice utvrđene Ustavom.

Naime, odredbe Ustava o imenovanju sudaca (članak 123. stavci 1. i 2. Ustava) impliciraju zakonito imenovanje sudaca, pa se propisivanje načina za saniranje nezakonitih imenovanja i njihovih posljedica ne može smatrati proširivanjem nadležnosti DSV-a, već njenom razradom. Riječ je, dakle, o mehanizmu putem kojeg DSV svoje Ustavom i zakonom propisane nadležnosti može stvarno i djelotvorno provoditi, čime je dodatno udovoljeno zahtjevima vladavine prava.

Kako odluka o poništenju, protiv koje je osigurana pravna zaštita, uključujući i zaštitu pred Ustavnim sudom, sadrži u sebi i akt (odluku) o razrješenju to se, prema stajalištu Ustavnog suda, ne može govoriti o zakonskom prekoračenju ustavne nadležnosti DSV-a.

8. Zbog navedenih razloga, temeljem članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud nije prihvatio prijedlog predlagateljice za pokretanjem postupka za ocjenu ustavnosti ZID ZDSV-a/00 navedenih u točki I. izreke ovog rješenja.

Obrazloženje točke II. izreke rješenja

9. Predlagateljica je osporila suglasnost s Ustavom i članaka 2., 8. stavka 5., 13., 16. i 24. ZID ZDSV-a/00, koji su u vrijeme podnošenja prijedloga, 26. siječnja 2001., glasili:

Članak 2.

Naslov Glave II. i članak 3. mijenjaju se i glase: »POSTUPAK ZA IZBOR ČLANOVA I PREDSJEDNIKA DRŽAVNOGA SUDBENOG VIJEĆA I PRESTANAK NJIHOVE DUŽNOSTI«.

Članak 3. mijenja se i glasi:

U postupku izbora članova Vijeća mjerodavni odbor Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora zatražit će od predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, predsjednika Hrvatske odvjetničke komore i dekana pravnih fakulteta pokretanje postupka kandidiranja za članove Vijeća.

Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske zatražit će od sudova da predlože kandidate iz reda sudaca. Na temelju prikupljenih prijedloga proširena opća sjednica Vrhovnog suda Republike Hrvatske utvrđuje kandidate i svoj prijedlog upućuje mjerodavnom odboru Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora.

Prijedlog kandidata iz reda sudaca mora osigurati zastupljenost kandidata iz sudova različite vrste i stupnja.

Kandidate iz reda odvjetnika utvrđuje na temelju prikupljenih prijedloga Skupština Hrvatske odvjetničke komore a kandidate iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti sjednica dekana pravnih fakulteta i upućuju ih mjerodavnom odboru Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora.

Za svako mjesto u Vijeću ovlašteni predlagatelj iz stavka 2. i 4. ovoga članka mora predložiti najmanje tri kandidata.

Mjerodavni odbor Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora zatražit će i od ministra nadležnog za poslove pravosuđa predlaganje osoba za koje smatra da mogu biti kandidati za člana Vijeća.

Mjerodavni odbor predložit će Zastupničkom domu Hrvatskoga sabora sve predložene kandidate koji ispunjavaju uvjete za imenovanje.

Članak 8.

U članku 9. stavku 1. riječi: »Predsjedniku ili članu« zamjenjuju se riječju: »Članu«.

Stavak 2. mijenja se i glasi:

»Ne smatra se prestankom dužnosti ako član Vijeća bude imenovan za suca u drugi sud ili bude izabran za nastavnika drugoga pravnog fakulteta.«

U stavku 3. riječi: »Predsjednik ili član« zamjenjuju se riječju: »Član«.

U stavku 4. riječi: »Predsjednik ili član« zamjenjuju se riječju: »Član«, a iza prve alineje dodaje se nova alineja koja glasi:

»- ako bude imenovan predsjednikom suda, danom stupanja na dužnost«.

Dosadašnje alineje 2., 3. i 4. postaju alineje 3., 4. i 5.

Stavak 5. mijenja se i glasi:

»Prijedlog za razrješenje dužnosti člana Vijeća prije isteka vremena na koje je izbran mogu podnijeti proširena opća sjednica Vrhovnog suda Republike Hrvatske. Skupština Hrvatske odvjetničke komore i sjednica dekana pravnih fakulteta, svaki u pogledu članova Vijeća koje su predložili u postupku utvrđivanja kandidata za članove Vijeća. Prijedlog za razrješenje mogu podnijeti mjerodavni odbor Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora i ministar nadležan za poslove pravosuđa.«

Stavak 6. mijenja se i glasi:

»Postojanje razloga za razrješenje člana Vijeća prije isteka vremena na koje je izabran utvrđuje mjerodavni odbor Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora, a razrješuje ih Zastupnički dom Hrvatskoga sabora.«

Članak 13.

U članku 14. stavku 2. riječi: »dvotrećinskom većinom glasova svih članova« zamjenjuju se riječima: »glasovima najmanje osam članova Vijeća«.

Članak 16.

Članak 18. mijenja se i glasi:

»U postupku imenovanja i razrješenja suca, Vijeće će pribaviti mišljenje od mjerodavnog odbora Zastupničkog doma Hrvatskoga sabora.

Prigodom donošenja odluke o imenovanju suca Vijeće će uzeti u obzir mišljenje sudačkog vijeća i odredbe članka 52. Zakona o sudovima.

Odluka o imenovanju objavljuje se u »Narodnim novinama«.

Odluka Vijeća s pisanim obrazloženjem dostavlja se svim kandidatima u roku od 15 dana od objavljivanja imenovanja.

Sudac je dužan stupiti na dužnost u roku koje odredi Vijeće, a najkasnije u roku od šest mjeseci od dana imenovanja.

Ako sudac ne stupi na dužnost u roku iz stavka 6. ovoga članka smatrat će se da nije ni imenovan.«

Članak 24.

U članku 26. stavak 1. mijenja se i glasi:

»Ako je ovlašteni predlagatelj u zahtjevu predložio izricanje stegovne kazne razrješenje od dužnosti, vijeće će bez odgode odlučiti o privremenom udaljenju od obnašanja dužnosti. Odluka o privremenom udaljenju mora biti u pisanom obliku i s obrazloženjem.«

Stavak 2. mijenja se i glasi:

»Protiv odluke o privremenom udaljenju žalba nije dopuštena.«

9.1. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj 29. studenoga 2005., donio je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 150/05.), u nastavku: ZID ZDSV/05.

Navedeni ZID ZDSV/05 objavljen je u "Narodnim novinama" broj 150. od 21. prosinca 2005., a stupio je na snagu 29. prosinca 2005.

Člankom 1. ZID ZDSV/05 izmijenjen je članak 2. ZID ZDSV-a/00, kojim je, pak, izmijenjen članak 3. Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 58/93., 49/99., 31/00., 107/00., 129/00. i 59/05.), te sada glasi:

Članak 1.

U Zakonu o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« br. 58/93., 49/99., 31/00., 107/00., 129/00. i 59/05.) članak 3. mijenja se i glasi:

»(1) U postupku izbora članova Vijeća Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora zatražit će od predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, predsjednika Hrvatske odvjetničke komore i dekana pravnih fakulteta pokretanje postupka kandidiranja za članove Vijeća.

(2) Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske zatražit će od sudova da predlože kandidate iz reda sudaca. Na temelju prikupljenih prijedloga Opća sjednica Vrhovnog suda Republike Hrvatske uz sudjelovanje po dva predstavnika Visokoga prekršajnog suda Republike Hrvatske, Visokoga trgovačkog suda Republike Hrvatske, Upravnog suda Republike Hrvatske, te po jednog predstavnika svakoga županijskog suda utvrđuje kandidate i svoj prijedlog upućuje Odboru za pravosuđe Hrvatskoga sabora.

(3) Prijedlog kandidata iz reda sudaca mora osigurati zastupljenost kandidata iz sudova različite vrste.

(4) Kandidate iz reda odvjetnika utvrđuje na temelju prikupljenih prijedloga Skupština Hrvatske odvjetničke komore, a kandidate iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti sjednica dekana pravnih fakulteta i upućuje ih Odboru za pravosuđe Hrvatskoga sabora.

(5) Za svako mjesto u Vijeću ovlašteni predlagatelj iz stavka 2. i 4. ovoga članka mora predložiti najmanje tri kandidata.

(6) Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora zatražit će i od ministra pravosuđa predlaganje osoba za koje smatra da mogu biti kandidati za člana Vijeća.

(7) Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora predložit će Hrvatskom saboru sve predložene kandidate koji ispunjavaju uvjete za imenovanje.«

Nadalje, člankom 2. ZID ZDSV-a/05 izmijenjen je članak 8. ZID ZDSV-a/00, a kojim je izmijenjen članak 9. ZDSV-a, tako da članak 9. ZDSV-a sada glasi:

Članak 2.

Članak 9. mijenja se i glasi:

»(1) Članu prestaje dužnost u Vijeću po sili zakona danom kad mu prestane dužnost koju je obavljao u vrijeme kada je izabran za predsjednika ili člana Vijeća.

(2) Ne smatra se prestankom dužnosti ako član Vijeća bude imenovan za suca u drugi sud.

(3) Član vijeća bit će razriješen dužnosti prije isteka vremena na koje je izabran zbog neurednog obavljanja dužnosti predsjednika ili člana Vijeća.

(4) Član Vijeća bit će razriješen dužnosti prije isteka vremena na koje je izabran:

– ako to sam zatraži,

– ako bude imenovan predsjednikom suda, danom stupanja na dužnost,

– ako bude osuđen na kaznu zatvora,

– ako trajno izgubi sposobnost obavljati svoju dužnost,

– ako izgubi hrvatsko državljanstvo.

(5) Prijedlog za razrješenje dužnosti člana Vijeća prije isteka vremena na koje je izabran može podnijeti opća sjednica Vrhovnog suda Republike Hrvatske uz sudjelovanje po dva predstavnika Visokoga prekršajnog suda Republike Hrvatske, Visokoga trgovačkog suda Republike Hrvatske, Upravnog suda Republike Hrvatske, te po jednog predstavnika svakoga županijskog suda, Skupština Hrvatske odvjetničke komore i sjednica dekana pravnih fakulteta, svaki u pogledu članova Vijeća koje su predložili u postupku utvrđivanja kandidata za članove Vijeća.

(6) Postojanje razloga za razrješenje člana Vijeća prije isteka vremena na koje je izabran utvrđuje Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora, a razrješuje ih Hrvatski sabor.«

Svojim podneskom od 23. ožujka 2009. predlagateljica je odustala od prijedloga za ocjenom suglasnosti s Ustavom članka 13. stavka 1. ZID ZDSV-a/00.

Članak 16. ZID ZDSV-a/00 kojim je izmijenjen članak 18. ZDSV-a (»Narodne novine« broj 58/93. i 49/99.) izmijenjen je, prvotno, člankom 5. ZID ZDSV-a/05, a potom člankom 4. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 153/09.), kojeg je Hrvatski sabor donio na sjednici od 11. prosinca 2009., tako da izmijenjeni članak 18. sada glasi:

Članak 4.

Članak 18. mijenja se i glasi:

»U postupku imenovanja i razrješenja sudaca Vijeće će pribaviti mišljenje Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora.

Odluka Vijeća o imenovanju s pisanim obrazloženjem dostavlja se svim kandidatima u roku od 15 dana od dana imenovanja.

Odluka o imenovanju objavljuje se u »Narodnim novinama« i internetskim stranicama Vijeća.

Protiv odluke o imenovanju kandidat ima pravo podnijeti u roku od 30 dana od primitka odluke tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske.

Sudac je dužan stupiti na dužnost u roku koji odredi Vijeće, a najkasnije u roku od 3 mjeseca od dana imenovanja.

Ako sudac ne stupi na dužnost u roku od 3 mjeseca, ili ne položi prisegu, smatrat će se da nije ni imenovan.«

Člankom 13. ZID ZDSV-a/05 brisan je članak 26. Zakona o Državnom sudbenom vijeću.

10. Stupanjem na snagu ZID ZDSV-a/05 i ZID ZDSV-a/09 prestali su važiti osporeni članci 2., 8. stavak 5. i 16. ZID ZDSV-a/00, dok je članak 26. Zakona o Državnom sudbenom vijeću na kojeg se odnosio osporeni članak 24. ZID ZDSVa/00, brisan.

Podneskom od 23. ožujka 2009. predlagateljica je odustala od prijedloga za ocjenom suglasnosti s Ustavom članka 13. stavka 1. ZID ZDSV-a/00.

11. Člankom 61. Ustavnog zakona propisano je da Ustavni sud može obustaviti postupak ako podnositelj zahtjeva odnosno prijedloga odustane, a mora u slučajevima kad prestanu postojati pretpostavke za vođenje postupka.

12. Stoga je, na temelju članka 61. Ustavnog zakona, riješeno kao u izreci rješenja pod točkom II.

13. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-191/2001

Zagreb, 30. ožujka 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 47/2010-1188