## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-834/2002. od 10. listopada 2002.

### NN 126/2002 (30.10.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-834/2002. od 10. listopada 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2067

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku vođenom u povodu ustavne tužbe A. B. iz B. na C., zastupanog po
punomoćniku S. P., odvjetniku iz S., na sjednici Vijeća održanoj dana 10.
listopada 2002. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II.
Pretpostavke iz članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) nisu ispu­njene.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustav­ni zakon), podnio je dana 17. trav­nja 2002.
godine, ustavnu tužbu »zbog nedonoše­nja akta – sudske odluke u razumnom roku«,
smatrajući da mu je povrijeđeno ustavno pravo iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske.

U ustavnoj tužbi podnosite­lj zahtijeva da Ustavni
sud Repub­like Hrvatske odredi Općinskom sudu u O. rok od godine dana za donoše­nje
meritorne odluke u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod poslovnim brojem:
P-286/93, te da odredi primjerenu naknadu podnosite­lju u iznosu od 100.000,00
kuna zbog povrede ustavnog prava koju je Općinski sud u O. počinio ne odlučivši
o pravima i obvezama podnosite­lja u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje
su pravno relevantne za odlučiva­nje o povredi ustav­nog prava podnosite­lja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– dana 13. srp­nja 1993. godine podnosite­lj je
podnio tužbu Općinskom sudu u O., protiv tuženika »D.« d.d., Glavne filijale K.
i »S.« radne organizacije C., radi izgub­ljene zarade i tuđe pomoći i ­nje­ge.

– pripremno ročište određeno je za dan 27. prosinca
1993. godine, ali nije održano jer je dostava poziva tuženicima (sa sjedištem u
Saveznoj Republici Jugoslaviji), uslijed prekida komunikacija između Republike
Hrvatske i Savezne Republike Jugoslavije, bila onemogućena,

– rješe­njem suda, broj: P-286/93 od 3. siječ­nja
1994. godine, određen je prekid postupka, jer je uslijed ratnih okolnosti,
dostava pismena u zem­lje bivše Jugoslavije bila onemogućena,

– nakon uspostave diplomatskih odnosa sa Savznom
Repub­likom Jugoslavijom, određeno je ročište za dan 21. prosinca 1999. godine,
uz nalog da se tuženicima dostava poziva uz tužbu izvrši diplomatskim putem,

– dana 11. studenoga 1999. godine, Ministarstvo
pravosuđa Republike Hrvatske dostavilo je Općinskom sudu u O. dostavnicu za
drugotuženika na da­lj­nji postupak, dok za prvotuženika nije dostav­ljen dokaz
o uruče­nju poziva i tužbe, a niti izvješće o razlozima neuruče­nja,

– dana 21. prosinca 1999. godine održano je ročište
na kojemu je zamjenik punomoćnika tužite­lja predložio da se odredi novo
ročište, te da se tuženicima ponovno dostavi tužba uz poziv, pa je novo ročište
određeno za dan 5. prosinca 2000. godine,

– novo je ročište određeno za dan 4. prosinca 2001.
godine, jer dostava poziva tuženicima diplomatskim putem nije uredno iskazana,

– dana 2. siječ­nja 2001. godine, Općinski sud u O.
je Ministarstvu pravosuđa, uprave i lokalne samouprave Republike Hrvat­ske
dostavio tužbu, rješe­nje tog suda, broj: P-286/93 od 5. prosinca 2000. godine,
kojim su tuženici pozvani da u smislu odredbe članka 146. Zakona o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj: 53/91, 91/92 i 112/99), postave privremenog
zastupnika za prima­nje pismena, te pozive za ročište određeno za dan 4.
prosinca 2001. godine, uz zamolbu da ta pismena dostave diplomatskim putem
nadležnim sudovima u SR Jugoslaviji. Međutim, dostava ponovno nije uredno
iskazana niti je zaprim­ljeno izvješće o razlozima neuruče­nja,

– dana 10. prosinca 2001. godine, podnosite­lj je
Općinskom sudu u O. dostavio podnesak kojim je precizirao svoj tužbeni zahtjev,
tražeći naknadu iz istih osnova za razdob­lje od 1. siječ­nja 1992. godine do
31. prosinca 2001. godine, pa je sud od »D.« d.d. D. R., u stečaju te od
Hrvatskog zavoda za mirovinsko osigura­nje, zatražio potrebne podatke.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U O.

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio
je dana 13. svib­nja 2002. godine od Općinskog suda u O. da se u roku od 15
dana izjasni o navodima ustavne tužbe.

U
očitova­nju od 25. svib­nja 2002. godine Općinski sud u O. navodi koje je rad­nje
poduzimao u parničnom postupku koji se pred tim sudom vodi pod brojem:
P-286/93, a koje su uzrokovale takvu du­ljinu postupa­nja u konkretnom
predmetu.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI
POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvat­ske, propisano je s­ljedeće:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud (…) u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama
(…).«

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je s­ljedeće:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj
tužbi i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u slučaju kad o pravima i
obvezama stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud (…).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (…) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana
od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (…)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba nije osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatra­njem razloga ustavne tužbe podnosite­lja i
dostav­ljenog očitova­nja Općinskog suda u O., Ustavni sud utvrdio je da se u
ovom slučaju nisu ostvarile pretpostavke za ­nje­govo postupa­nje u smislu
odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski
parnični postupak započeo je 13. srp­nja 1993. godine, podnoše­njem tužbe
Općinskom sudu u O. Budući da je ustavna tužba podnesena dana 17. trav­nja
2002. godine, a do tog dana sudski postupak u prvom stup­nju nije bio okončan,
Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne tužbe prvostupa­nj­ski
postupak pred Općinskim sudom u O. trajao ukupno osam (8) godina, devet (9)
mjeseci i četiri (4) dana.

Zakon o
potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda i
protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih
sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na
snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije, odredbe Konvencije za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda Vijeća Europe (u da­lj­njem
tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka 140. Ustava Republike
Hrvatske, dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­g
pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka
1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između
ostaloga, propisuje s­ljedeće:

»Radi
utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske naravi (…) svatko ima pravo da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom roku ispita ­nje­gov
slučaj«.

Pravo
na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g pravnog
poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije (5. studenoga 1997.). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana
proglaše­nja Ustava). Ispitiva­nje razumnosti traja­nja sudskih postupaka prije
5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih
postupaka teme­ljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom
poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Podnosite­lj
je protiv tuženika »D.« d.d., Glavne filijale K. i »S.« radne organizacije C.
podnio tužbu Općinskom sudu u O., 3. srp­nja 1993. godine. Pripremno ročište
određeno je za dan 27. prosinca 1993. godine, ali nije održano, jer je dostava
poziva tuženicima bila nemoguća. S obzirom na či­njenicu da je uslijed ratnih
okolnosti, dostava pismena u zem­lje bivše Jugoslavije bila onemogućena, rješe­njem
Općinskog suda u O., broj: P-286/93 od 3. siječ­nja 1994. godine, određen je
prekid postupka.

Nakon
uspostave diplomatskih odnosa sa Saveznom Repub­likom Jugoslavijom, Općinski
sud je nastavio postupak:

–
određeno je ročište za dan 21. prosinca 1999. godine, uz nalog da se tuženicima
dostava poziva uz tužbu izvrši diplomat­skim putem,

– dana
21. prosinca 1999. godine, održano je ročište, a novo ročište određeno je za
dan 5. prosinca 2000. godine,

– novo
ročište određeno je za dan 4. prosinca 2001. godine,

– dana
2. siječ­nja 2001. godine, Općinski sud u O. je Ministarstvu pravosuđa, uprave
i lokalne samouprave Republike Hrvat­ske dostavio tužbu, rješe­nje tog suda,
broj: P-286/93 od 5. prosinca 2000. godine, kojim su tuženici pozvani da
postave privremenog zastupnika za prima­nje pismena, te pozive za ročište
određeno za dan 4. prosinca 2001. godine, uz zamolbu da ta pismena dostave
diplomatskim putem nadležnim sudovima u SR Jugoslaviji. Međutim, dostava
ponovno nije uredno iskazana niti je zaprim­ljeno izvješće o razlozima neuruče­nja,

– dana
10. prosinca 2001. godine, podnosite­lj je precizirao svoj tužbeni zahtjev, pa
je sud od »D.« d.d. D. R., u stečaju te od Hrvatskog zavoda za mirovinsko
osigura­nje, zatražio potrebne podatke.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom postupku, svojim ponaša­njem nije
pridonio du­ljini sudskog postupka, što u ovom slučaju nije bitno za ocjenu
povrede ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

S
obzirom na či­njenicu da konkretni sudski postupak nije došao u stadij rasprav­lja­nja
o osnovanosti tužbenog zahtjeva, o složenosti sudskog predmeta, kao eventualnom
opravdanom razlogu dugotrajnosti postupka, nije moguće govoriti.

6.
Ustavni sud utvrđuje da parnični postupak koji se pod poslovnim brojem:
P-286/93 vodi pred Općinskim sudom u O., traje preko osam godina, dok se pravno
relevantnim razdob­ljem s aspekta povrede prava na donoše­nje sudske odluke u
razumnom roku, smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997. godine, (dan stupa­nja
na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 17. trav­nja 2002. godine (dan
podnoše­nja ustavne tužbe), što ukupno iznosi četiri (4) godine, pet (5)
mjeseci i šest (6) dana.

Općinski
sud u O. je poduzimao rad­nje u postupku, pos­ljed­nju rad­nju je poduzeo 10.
prosinca 2001. godine, zatraživši od »D.« d.d. D. R., u stečaju i od Hrvatskog
zavoda za mirovinsko osigura­nje, potrebne podatke. Dugotrajnost postupka je
pos­ljedica objektivnih okolnosti koje se ne mogu propisati neaktivnosti suda
(ratno sta­nje uslijed koje­ga je došlo do prekida komunikacija između
Republike Hrvatske i Savezne Republike Jugoslavije u kojoj je sjedište
tuženika, a što je imalo za pos­ljedicu prekid postupka koji je trajao pet
godina). Stoga Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju nije povrijeđeno
ustavno pravo podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno
člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7.
Imajući u vidu sve navedene či­njenice i okolnosti, na teme­lju odredaba članka
73. i 75. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u izreci.

8.
Odluka o objavi (točka III. izreke) teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-834/2002
Zagreb, 10. listopada 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 126/2002-2067