## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4592/2005 od 13. veljače 2008.

### NN 26/2008 (29.2.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4592/2005 od 13. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**891**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku kojeg su ustavnom tužbom pokrenuli I. M. i V. M., obojica iz
V., koje zastupaju odvjetnici Odvjetničkog društva K., H. & U. iz V., na
sjednici održanoj 13. veljače 2008., jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Varaždinu, broj:
Gž-737/05 od 8. rujna 2005., kojom je usvojena žalba tuženice u sporu, M. R. B.,
te je preinačena prvostupanjska presuda Općinskog suda u Varaždinu, broj:
P-179/03 od 23. studenoga 2004., na način da je tužbeni zahtjev tužitelja –
podnositelja ustavne tužbe, odbijen.
Navedenom prvostupanjskom presudom prethodno je bio usvojen tužbeni zahtjev
podnositelja, kojim su tražili utvrđenje nevaljanosti usmene oporuke pok. J. M.,
od 28. prosinca 2001., proglašene 19. veljače 2002. u ostavinskom predmetu
Općinskog suda u Varaždinu, broj: O-35/02.
2. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu da im je osporenom drugostupanjskom
presudom povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava.
U bitnome, podnositelji smatraju da je drugostupanjski sud, bez provođenja
glavne rasprave odnosno bez neposrednog izvođenja dokaza, a i bez uporišta u
dokazima izvedenim pred prvostupanjskim sudom, jednostavno »preocijenio«
izvedene dokaze, donio drugačije zaključke o činjenicama, suprotne zaključcima
prvostupanjskog suda, što je rezultiralo preinačenjem prvostupanjske presude
odnosno odbijanjem njihovog tužbenog zahtjeva koji je prvobitno bio usvojen.
Predlažu ukidanje osporene presude Županijskog suda u Varaždinu.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
Pritom se Ustavni sud, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela
pravilno i potpuno utvrdila činjenično stanje i ocijenila dokaze.
Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena
o povredi ustavnog prava, a eventualno postojanje povrede ustavnih prava Ustavni
sud, u pravilu, cijeni na podlozi činjenica koje su utvrđene u postupku
donošenja osporenog akta.
4. Uvidom u spis predmeta, prvostupanjsku presudu, kao i osporenu
drugostupanjsku presudu, Ustavni sud je utvrdio sljedeće:
Prvostupanjska je presuda donesena u ponovljenom postupku, nakon ukidnog
rješenja Županijskog suda u Varaždinu, broj: Gž-1166/02 od 16. siječnja 2003.,
kojim je bila ukinuta prethodno donesena prvostupanjska presuda Općinskog suda u
Varaždinu, broj: P-793/02 od 11. listopada 2002. (usvajanje tužbenog zahtjeva) i
predmet vraćen drugom vijeću istog prvostupanjskog suda na ponovni postupak, s
uputom da u nastavku postupka raspravi i provede dokaze na okolnost jesu li
postojale iznimne prilike koje bi opravdavale sastavljanje usmene oporuke pok.
ostaviteljice J. M.
Naime, podnositelji ustavne tužbe, kao zakonski nasljednici pok. J. M., u
ostavinskom postupku iza ostaviteljice upućeni su na pokretanje parničnog
postupka protiv oporučne nasljednice M. R. B., radi utvrđenja pravne
nevaljanosti usmene oporuke od 28. prosinca 2001.
Budući da je člankom 78. stavkom 1. mjerodavnog Zakona o nasljeđivanju (»Narodne
novine«, broj 52/71., 52/73., 47/78. i 56/00., u daljnjem tekstu: ZN) propisano
da oporučitelj može izjaviti svoju posljednju volju usmeno pred dva svjedoka
samo ako uslijed izuzetnih prilika nije u mogućnosti napraviti pisanu oporuku,
prvostupanjski sud je, sukladno uputi suda višeg stupnja, a radi utvrđivanja tih
okolnosti, saslušao troje svjedoka i tuženicu, izvršio uvid u medicinsku
dokumentaciju i proveo medicinsko vještačenje. S obzirom na rezultate provedenog
dokaznog postupka, prvostupanjski je sud, primijenivši odredbu članka 8. Zakona
o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i
117/03., u daljnjem tekstu: ZPP), u presudi detaljno izložio svoje zaključke na
temelju kojih je ocijenio da nisu postojale izuzetne prilike, u smislu članka
78. stavka 1. ZN-a, zbog kojih ostaviteljici nije bilo moguće sačiniti pisanu
oporuku, te da je stoga tužbeni zahtjev osnovan.
Drugostupanjski sud je u osporenoj presudi zauzeo stajalište da je
prvostupanjski sud pogrešno ocijenio provedene dokaze te je također iznio
razloge zbog kojih smatra da iste dokaze valja ocijeniti drugačije. Stoga je
zaključio da su izuzetne prilike postojale te da su pretpostavke pravne
valjanosti usmene oporuke ispunjene. Drugostupanjski je sud odbio tužbeni
zahtjev podnositelja.
5. Kako je već istaknuto u točki 3. ovog obrazloženja, Ustavni sud u pravilu se
ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela pravilno i potpuno utvrdila
činjenično stanje i ocijenila dokaze, već su za Ustavni sud relevantne samo one
činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava. Eventualno
postojanje povrede ustavnih prava Ustavni sud, u pravilu, cijeni na podlozi
činjenica koje su utvrđene u postupku donošenja osporenog akta.
U konkretnom slučaju, međutim, Ustavni sud smatra da, iznimno, ocjena o
postojanju povrede ustavnog prava izravno ovisi o tome je li u provedenom
parničnom postupku utvrđeno činjenično stanje odnosno kako su ocijenjeni dokazi.
Naime, nakon analize cjelokupnog spisa predmeta i donesenih odluka, Ustavni sud
smatra očiglednim kako u konkretnom parničnom postupku nisu dokazane ni
činjenice na koje se pozivaju podnositelji ustavne tužbe, kao tužitelji, kao
niti činjenice na koje se poziva tuženica. Prvostupanjskom sudu nije bilo moguće
na temelju izvedenih (ali jedinih raspoloživih) dokaza sa sigurnošću utvrditi
činjenice, a niti drugostupanjskom sudu, na temelju takvih dokaza, nije bilo
moguće sa sigurnošću ocijeniti točnost i potpunost utvrđenja prvostupanjskog
suda. Prvostupanjski sud u svojoj presudi i izričito navodi kako mu »nije bilo
moguće sa sigurnošću utvrditi zdravstveno stanje ostaviteljice, postojanje
izuzetnih prilika, kao niti sam sadržaj usmene oporuke«.
Člankom 221.a ZPP-a propisano je da će sud, kada na temelju izvedenih dokaza ne
može sa sigurnošću utvrditi neku činjenicu, o postojanju činjenice zaključiti
primjenom pravila o teretu dokazivanja.
Teret dokazivanja u parnici povodom tužbe na utvrđenje nevaljanosti usmene
oporuke leži na onome tko tvrdi da je oporuka nevaljana to jest na tužitelju, u
konkretnom slučaju na podnositeljima ustavne tužbe, a što prvostupanjski sud u
konkretnom slučaju očigledno nije uzeo u obzir. Naprotiv, unatoč vlastitom
navodu da nije uspio utvrditi relevantne činjenice, prvostupanjski je sud sudio
na način kao da su podnositelji (tužitelji) dokazali svoje tvrdnje.
Ustavni sud je, međutim, na temelju analize osporene drugostupanjske presude,
iako to u njoj nije i izrijekom navedeno, zaključio da je ona donesena kao
posljedica okolnosti da podnositelji, na kojima leži teret dokazivanja, svoju
tvrdnju o nevaljanosti oporuke nisu dokazali.
Prema tome, ocjena je Ustavnog suda da je osporena presuda donesena sukladno
pravilima o teretu dokazivanja, pa da stoga njome podnositelji nisu oštećeni u
svojim pravima.
6. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud,
ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje
eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na
temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li on
bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.
Ustavni sud je utvrdio da je u konkretnom slučaju drugostupanjski sud postupao i
odlučivao unutar svoje nadležnosti, da je podnositeljima prethodno omogućeno
sudjelovanje u postupku, predlaganje dokaza, ulaganje pravnog lijeka i
poduzimanje drugih zakonom dopuštenih postupovnih radnji, te da je osporena
presuda donesena u postupku koji je proveden sukladno mjerodavnim postupovnim
odredbama.
Stoga je Ustavni sud ocijenio da podnositeljima nije povrijeđeno ustavno pravo
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.
7. Zbog izloženog, a na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
donesena je odluka kao u točki I. izreke.
8. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na odredbama članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4592/2005
Zagreb, 13. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 26/2008-891
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)