## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-911/2003 od 15. lipnja 2004. godine

### NN 90/2004 (2.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-911/2003 od 15. lipnja 2004. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1700

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi A. H. iz V. T., na
sjednici održanoj 15. lip­nja 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu
u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pr-3920/00 u najkraćem
mogućem roku, ali ne du­ljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvoga iduće­g
dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst) podnosite­ljici ustavne tužbe A. H. iz V. T., D. 98, određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu
od 6.150,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva podnosite­ljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za ­njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnosite­ljica ustavne tužbe podnijela je dana
10. ožujka 2003. godine, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
sudske odluke u razumnom roku. Smatra da je Općinski sud u Zagrebu, ne
odlučivši o ­njezinim pravima i obvezama u razumnom roku u predmetu koji se
pred tim sudom vodi pod brojem: Pr-3920/00 (ranije broj: Pn-749/91), povrijedio
­njezino ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.

ČINJENICE VAŽNE ZA
USTAVNOSUDSKI
POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u preslik spisa Općinskog suda u
Zagrebu, broj: Pr-3920/00, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno
relevantne za odlučiva­nje o povredi ustav­nog prava podnosite­ljice zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– J. H.
podnio je 23. kolovoza 1989. Osnovnom sudu udruženog rada u Zagrebu prijedlog
za naknadu štete zbog povrede na radu, koju je zadobio radeći na gradilištu
protustranke RO »T.« iz Z.;

–
glavne rasprave održane su 28. prosinca 1989., 8. ve­ljače 1990., 22. srpnja
1991., 30. rujna 1991., 11. prosinca 1991., 25. ve­ljače 1992., 12. prosinca
1992., 20. listopada 1993., 3. prosinca 1993. te 25. siječ­nja 1994. godine;

– dana
3. rujna 1990. i 8. siječ­nja 1993. provedena su medicinska vještače­nja;

– dana
25. siječ­nja 1994. Općinski sud u Zagrebu je donio djelomičnu presudu kojom je
odlučio o dijelu tužbenog zahtjeva koji se odnosi na naknadu nematerijalne
štete;

–
dopisima od 23. prosinca 1994. i 27. lipnja 1995. Županijski sud u Zagrebu je
vratio prvostupa­njskom sudu predmet bez odlučiva­nja o žalbama jer izvornik
presude nije bio potpisan po predsjedniku vijeća, odnosno nedostajao je
zapisnik o vijeća­nju i glasova­nju;

– rješe­njem
od 18. ve­ljače 1997. Županijski sud u Zagrebu ukinuo je djelomičnu presudu i
predmet vratio na ponovni postupak;

–
podnescima od 16. ožujka 1998. i 18. svib­nja 1998. tužite­lj požuruje zakaziva­nje
ročišta;

– rješe­njem
od 12. kolovoza 1998. prvostupa­njski sud je naložio tuženiku da dostavi adresu
svjedoka;

–
glavna rasprava održana je 20. listopada 1998. na kojoj su saslušani vještaci i
svjedok, a određeno je provođe­nje vještače­nja po vještaku inže­njeru zaštite
na radu;

– na
glavnoj raspravi 15. ve­ljače 1999. saslušan je tužite­lj, a tuženiku je dodije­ljen
da­lj­nji rok za uplatu predujma za vještače­nje;

–
vještak je nalaz i miš­lje­nje izradio 26. trav­nja 1999. godine;

–
podnescima od 20. srp­nja 1999. i 2. svib­nja 2000. tužite­lj požuruje zakaziva­nje
ročišta;

– rješe­njem
suda od 22. svib­nja 2000. tužite­lj je pozvan dostaviti urednu punomoć za
zastupa­nje, čemu je udovo­ljio 1. lip­nja 2000.;

– na
glavnoj raspravi 10. listopada 2000. sud je donio rješe­nje da će se predmet iz
dosadaš­nje signature »Pn« prenijeti u upisnik-signaturu »Pr«;

– s­ljedeća
rasprava održana je 20. ve­ljače 2001.; s obzirom na to da tuženik nije
postupio po raspravnom rješe­nju od 10. listopada 2000. i dostavio traženu
dokumentaciju, sud nije proveo dokaz dopunskog saslušanja vještaka;
opunomoćenik tužite­lja na istom ročištu izvijestio je sud da je tužite­lj u
međuvremenu umro te da povlači dio tužbenog zahtjeva koji se odnosi na naknadu
nematerijalne štete dok ostaje kod zahtjeva za isplatu izgub­ljene zarade od 1.
rujna 1989. do dana umirov­lje­nja, u svezi s čime predlaže provesti k­njigovodstveno
vještače­nje;

– k­njigovodstveni
vještak je sudu nalaz i miš­lje­nje dostavio 10. svib­nja 2001. godine;

–
podneskom od 12. ožujka 2001. podnosite­ljica je dostavila sudu rješe­nje o nas­ljeđiva­nju
kojim je proglašena nas­ljednikom iza svog supruga, tužite­lja u predmetnoj
parnici, koji je umro 30. studenoga 2000. godine;

–
podneskom od 22. svib­nja 2001. podnosite­ljica se očitovala na nalaz i miš­lje­nje
k­njigovodstvenog vještaka te precizirala tužbeni zahtjev;

– na
ročištu 6. studenoga 2001. sud je donio rješe­nje o provođe­nju novog vještače­nja
po drugom vještaku zaštite na radu te je tuženik pozvan uplatiti predujam;

– rješe­njem
od 21. prosinca 2001. tuženik je ponovo pozvan uplatiti predujam za provođe­nje
novog vještače­nja;

– na
raspravi 20. siječ­nja 2003. tuženik je odustao od prijedloga da se provede
novo vještače­nje po vještaku zaštite na radu, ali prigovara nalazu i mišlje­nju
k­njigovodstvenog vještaka i predlaže da vještak izradi novi nalaz i miš­lje­nje;
sud je donio rješe­nje da će o prijedlogu tuženika odlučiti izvanraspravnim
rješe­njem nakon konzultacije s vještakom;

– rješe­njem
od 17. ve­ljače 2003. podnosite­ljica je pozvana izvršiti uplatu predujma za
financijsko vještače­nje čemu je udovo­ljila pa je sud rješe­njem od 17. ožujka
2003. odredio provođe­nje financijskog vještače­nja po drugom financijskom
vještaku.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana
6. lip­nja 2003. godine zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

U
očitova­nju od 30. lip­nja 2003. godine uredujući sudac iznosi kronologiju rada
na predmetu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (…)«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi, i prije no što je iscrp­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (…) nije u razumnom roku
odlučio sud (…).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­­nje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (…) podnosite­­lja.
Rok za donoše­­nje akta poči­­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­­lju zbog povrede ­­nje­gova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnosite­­lja (…) nije odlučio u razumnom
roku.

Naknada
se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­­nja
zahtjeva stranke za ­­njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donoše­­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni
sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga pojedinog slučaja.

Razmatra­­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­­ljice, dostav­­ljenog očitova­­nja Općinskog
suda u Zagrebu, te uvida u preslik spisa parničnog predmeta, Ustavni sud
utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za ­­nje­govo postupa­­nje
u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­­ljedećim utvrđe­­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak započeo je 23. kolovoza 1989. podnoše­­njem prijedloga za naknadu štete
Osnovnom sudu udruženog rada u Zagrebu. Ustavna tužba podnesena je dana 10. ožujka
2003., do koje­ga dana sudski postupak u prvom stup­­nju nije bio okončan.
Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­­nja ustavne tužbe prvostupa­­njski
postupak pred Osnovnim sudom udruženog rada u Zagrebu (od 22. srp­­nja 1991.) i
Općinskim sudom u Zagrebu trajao ukupno trinaest (13) godina, šest (6) mjeseci
i petnaest (15) dana.

Ustavni
sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdob­­ljem, s
aspekta povrede prava na razumnu du­­ljinu traja­­nja sudskog postupka, smatra
razdob­­lje od 5. studenoga 1997., to jest od dana stupa­­nja na snagu Zakona o
potvrđiva­­nju Konvencije za zaštitu ­­ljudskih prava i teme­­ljnih sloboda i
protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­­ljudskih prava i teme­­ljnih
sloboda (»Narodne novine, Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni
tekst, 8/99 – ispravak, u da­­lj­­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­­nju
Konvencije), do 10. ožujka 2003., to jest do dana podnoše­­nja ustavne tužbe
podnosite­­lja, što ukupno iznosi pet (5) godina, četiri (4) mjeseca i pet (5)
dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom pravno relevantnom razdob­­lju, Općinski sud
u Zagrebu od rad­­nji koje su relevantne za meritorno odlučiva­­nje o tužbenom
zahtjevu podnosite­­ljice održao ukupno 6 ročišta za glavnu raspravu, te proveo
vještače­­nje po vještaku zaštite na radu i k­­njigovodstveno vještače­­nje.
Prije tog razdob­­lja održao je 10 ročišta, proveo dva medicinska vještače­­nja
te donio djelomičnu presudu koja je ukinuta.

Razmatrajući postupa­­nje suda u pravno relevantnom
razdob­­lju, Sud je utvrdio s­­ljedeća razdob­­lja potpune neaktivnosti suda:

– od 5. studenoga 1997. do 12. kolovoza 1998., što
iznosi devet (9) mjeseci i sedam (7) dana;

– od 26. trav­­nja 1999. do 22. svib­­nja 2000., što
iznosi jednu (1) godinu i dvadeset šest (26) dana;

– od 21. prosinca 2001. do 20. siječ­­nja 2003., što
iznosi jednu (1) godinu i dva (2) mjeseca.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­­ljica
ustavne tužbe, kao tužite­­ljica u sudskom postupku, prema utvrđe­­nju Ustavnog
suda, svojim ponaša­­njem nije pridonijela du­­ljini sudskog postupka. Dapače,
podnosite­­ljica se u više navrata pisanim podnescima obraćaea nadležnom sudu
požurujući postupak.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Iako
okolnosti konkretnog slučaja (provođe­­nje medicinskog, financijskog vještače­­nja
te vještače­­nja po vještaku zaštite na radu) ukazuju da se radi o složenijoj
sudskoj stvari, ocjena je Ustavnog suda da navedene okolnosti ne mogu opravdati
traja­­nje parničnog postupka preko trinaest godina u prvom stup­­nju suđe­­nja.

6.
Ustavni sud utvrđuje da postupak u predmetu, broj: Pr-3920/00 koji se vodi pred
Općinskim sudom u Zagrebu traje preko trinaest godina. Dugotrajnost postupka
pos­­ljedica je okolnosti koje se mogu pripisati neučinkovitom postupa­­nju
nadležnog suda. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je nerazumno dugim traja­­njem
sudskog postupka, koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem:
Pr-3920/00, povrijeđeno ustavno pravo podnosite­­ljice da zakonom ustanov­­ljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­­njezinim pravima ili
obvezama, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Iz tih razloga, na teme­­lju odredbi članka 63.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­­lje, uz iznimnu mogućnost uvažava­­nja nerazumno
dugog razdob­­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine,
što ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­­nju visine naknade, teme­­ljem članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
uz istodobno uvažava­­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, teme­­ljem članka
63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donoše­­nje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i
či­­njenica da je Općinskom sudu u Zagrebu, teme­­ljem točke II. izreke ove
odluke, određen kratak rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku o predmetu
broj: Pr-3920/00, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samoga
sudskog postupka.

Iznos pravične naknade, koju je podnosite­­ljica
zahtijevala u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđeni iznos u točki III.
izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-911/2003
Zagreb, 15. lip­­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 90/2004-1700