## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-981/1999 od 13. studenoga 2002.

### NN 138/2002 (26.11.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-981/1999 od 13. studenoga 2002.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2253

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću
šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe M.I.
iz Z., na sjednici Vijeća održanoj dana 13. studenoga 2002. godine, jednoglasno
je donio

## ODLUKU

I.  Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

–
presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-9276/1998-4 od 2. lipnja
1999. godine i

–
rješenje Ministarstva prostornog uređenja, graditeljstva i stanovanja, klasa:
UP/II-361-03/98-02/05, urbroj: 531-06/1-98-6 od 27. kolovoza 1998. godine.

II.                           Predmet se vraća
Gradskom uredu za prostorno uređenje, graditeljstvo, stambene i komunalne
poslove G.Z. na ponovni postupak.

O b r a z l o ž e n j e

1. Ustavna tužba
podnesena je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj:
Us-9276/1998-4 od 2. lipnja 1999. godine, kojom je odbijena podnositeljeva
tužba protiv rješenja Ministarstva prostornog uređenja, graditeljstva i
stanovanja, Upra­ve za upravno-pravne poslove prostornog uređenja,
graditeljstva i stanovanja, klasa: UP/II-361-03/98-02/05 od 27. kolovoza 1998.
godine, u upravnom sporu radi poništenja građevne dozvole.

Navedenim je rješenjem,
u provođenju nadzora, temeljem odredbe članka 61. stavka 1. tada važećeg Zakona
o građenju (»Narodne novine«, broj 77/92 i 33/95), poništena dopuna građevne
dozvole G.Z., Gradskog ureda za graditeljstvo, komunalne i stambene poslove,
promet i veze, klasa: UP/I-361-03/96-01/350 od 26. svibnja 1997. godine.

Poništenom dopunom
građevne dozvole, dopunjena je građevna dozvola Gradskog sekretarijata za
graditeljstvo, komunalne i stambene poslove, promet i veze, klasa:
UP/I-360-03/94-01/78 od 29. svibnja 1995. godine, kojom je podnositelju ustavne
tužbe, kao investitoru, dozvoljena izgradnja zamjenskog uličnog objekta i
adaptacija dvorišnog objekta u poslovni prostor u Z., P. 41 i 41/2.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnom,
navodi da se i pobijana presuda i prethodeće rješenje temelje na pogrešno
utvrđenom činjeničnom stanju glede udaljenosti objekta od susjedne sjeverne
međe, jer da udaljenost objekta ne iznosi kao u pobijanim aktima 3m, već 5m, o
čemu prilaže i nalaz i mišljenje sudskog vještaka. Posebno napominje da je isto
Ministarstvo, rješenjem od 30. lipnja 1998. godine, poništilio prvostupanjsko
rješenje kojim je u cijelom ovom predmetu bilo dozvoljena obnova postupka,
poništena konačna dopuna iste građevne dozvole i odbijen zahtjev za dopunu i
izmjenu građevne dozvole, te je pred­met vraćen prvostupanjskom tijelu na
ponovni postupak.

Smatra da su mu osporavanom presudom povrijeđena
prava iz članka 14. stavka 2. i članka 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

Pedlaže usvojiti ustavnu tužbu i ukinuti
osporavanu presudu i prethodeće rješenje.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Ministarstvo prostornog uređenja,
graditeljstva i stanovanja je u provođenju nadzora utvrdilo da je dopuna
građevne dozvole izdana protivno odredbama članka 23. stavka 3. točke 8.,
članka 35. stavka 2. i članka 37. stavka 2. tada važećeg Zakona o građenju
(»Narodne novine«, broj 77/92, 82/92 i 33/95). Prema odredbi članka 23. stavka
3. točke 8. Zakona o građenju, glavni projekt mora sadržavati izvadak iz
katastarskog plana s ucrtanom situacijom garađevine, dok prema odredbi članka
35. stavka 2. toga Zakona glavni projekt mora biti usklađen s odredbama
posebnih zakona, odnosno s uvjetima propisanim tim zakonima i lokacijskom
dozvolom.

Osporavana presuda i prethodeće rješenje temelje
se na utvrđenju da na izvatku iz katastarskog plana nije kotirana površina na
kojoj se može razviti objekt, što nije točno, jer su u dva izvatka iz
katastarskog plana koji prileže glavnom projektu, kao sastavnom dijelu
poništene građevne dozvole, vidljive kote koje označuju da udaljenost objekta
od međe susjedne sjeverne čestice iznosi 5m.

Osim toga, rješenje o poništenju po pravu
nadzora od 27. kolovoza 1998. godine doneseno je dok je u tijeku bio ponovni
postupak na koji je taj predmet vraćen rješenjem istog Ministarstva od 30.
lipnja 1998. godine.

Ustavni sud ocjenjuje da Ministarstvo nije
smjelo pokrenuti i provesti postupak poništavanja rješenja po pravu nadzora,
kao osobitoga izvanrednog pravnog sredstva, dok je još uvijek trajao ponovni
postupak za izdavanje iste dopune građevne dozvole pred prvostupanjskim
tijelom, na koji je predmet vratilo isto Ministarstvo, temeljem odredbe članka
242. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91 i
103/96-odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske).

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je poništavanjem
predmetne dopune građevne dozvole, za vrijeme dok je pred prvostupanj­skim
upravnim tijelom u tijeku bio ponovni postupak rješavanja o zahtjevu za
izdavanje te iste dozvole, podnositelju povrijeđeno ustavno pravo jednakosti
svih pred zakonom.

U nastavku postupka prvostupanjsko će tijelo
točno i potpuno utvrditi činjenično stanje glede svih okolnosti koje su se u
ovom cijelom postupku pojavile kao sporne, te će nakon toga riješiti o zahtjevu
podnositelja od 4. lipnja 1996. godine za izdavanje dopune građevne dozvole.

4. Stoga je temeljem odredbe članka 76. stavka
1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 - pročišćeni tekst), odlučeno kao u izreci.

Broj: U-III-981/1999

Zagreb, 13. studenoga 2002.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsje2253dnik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 138/2002-2253