## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-697/1995 od 26. lipnja 1996.

### NN 54/1996 (8.7.1996.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-697/1995 od 26. lipnja 1996.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dopredsjednik Zdravko Bartovčak,
te suci dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčilović, Ivan Marijan
Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući o prijedlozima za
pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti zakona, na sjednici održanoj dana
26. lipnja 1996. godine, donio je ovo

## **RJEŠENJE**

1. Pokreće se postupak za ocjenu ustavnosti odredaba članaka 2, 4, 9,
15, 16. (u dijelu koji se odnosi na dodani članak 50a), 20, 21, i 22. Zakona
o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko
pravo ("Narodne novine", broj 58/1995).

2. Ovo će se rješenje objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Ustavnom sudu podnijeto je 37 prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu
ustavnosti Zakona navedenog u izreci.

Osporene izmjene i dopune Zakona o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo ("Narodne novine", broj 43/92 - pročišćeni tekst, 69/92,
25/93, 48/93, 2/94, 44/94, 58/95, 103/95 i 11/96) odnose se na stanove
koji su u članku 15. tih izmjena i dopuna označeni kao državni stanovi.

Riječ je o stanovima koji su vlasništvom Republike Hrvatske postali
na temelju Uredbe o preuzimanju sredstava JNA i SSNO na teritoriju Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 52/91) i Uredbe o preuzimanju sredstava
bivše SFRJ u vlasništvo Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 68/91),
i za koje je u tom članku propisano da se "prodaju uz primjenu dodatnih
kriterija propisanih tim Zakonom", s tim da su - prema odredbi članka 15.
stavak 2. - od prodaje izuzeti oni državni stanovi koje će Vlada Republike
Hrvatske odrediti kao stanove za službene potrebe.

Dalje je riječ o stanovima koje je zakonodavac u ovom Zakonu također
izdvojio u posebnu grupu: to su stanovi navedeni u članku 3. stavak 1,
točke 4. i 5. Zakona (stanovi koji se nalaze u poslovnim zgradama koje
se koriste za obavljanje djelatnosti državne uprave, zdravstva, odgoja
i obrazovanja, kulture, energetike, prometa i veza i objektima od interesa
za Republiku; zatim stanovi koji su u samostojećim ili dvojnim zgradama
- vilama, visine prizemlje plus dva kata, s pripadajućim okolnim zemljištem,
a nalaze se u atraktivnim zonama).

Nositeljima stanarskog prava na tim stanovima, kao i na stanovima koje
Vlada Republike Hrvatske odredi kao stanove za službene potrebe, koji podnesu
zahtjev za kupnju tih stanova, davatelj stana na korištenje dužan je do
31. prosinca 2000. godine osigurati drugi odgovarajući prazan stan kojeg
nositelj stanarskog prava može kupiti pod uvjetima iz ovog Zakona, u roku
tri mjeseca od dana kada mu je stan ponuđen.

Odgovarajućim stanom u smislu citirane zakonske odredbe (odnosno odgovarajućim
državnim stanom) smatra se stan u istoj općini ili gradu, veličine jedna
osoba jedna soba površine do 17 m2 time da broj soba u tom stanu ne može
biti veći od broja soba koji se napušta, a kod sadašnje prodaje državnih
stanova ako je državni stan veći od tako određenog odgovarajućeg stana,
višak u površini soba otkupljuje se prema cijeni koja odgovara građevinskoj
vrijednosti etalonskog objekta uvećanoj za vrijednost koja proizlazi iz
položajne pogodnosti stana.

Za usporedbu, kupci stanova na koje se dodatni kriteriji ne odnose uopće
nisu podlijegali kriteriju odgovarajućeg stana, ni u pogledu broja soba,
ni u pogledu površine koja se priznaje osobi, dakle kupovali su stanove
neovisno o broju članova domaćinstva.

Ostali dodatni kriteriji o kojima govori članak 15. stavak 1. Zakona
odnose se:

- na priznavanje prava na kupnju stana samo nositelju stanarskog prava,
i to samo ako on u propisanom roku prodavatelju osobno i neposredno donese
zahtjev za kupnju tog stana.

Za usporedbu, kad se radi o osobama na koje se ovi dodatni kriteriji
ne odnose, stan ima pravo kupiti stanar, a uz njegovu suglasnost i članovi
njegova obiteljskog domaćinstva; posebno ako je riječ o supružnicima oni
mogu stan kupiti zajednički, a jedan od njih uz suglasnost drugoga; ti
nositelji stanarskog prava, osim toga, nisu bili dužni osobno i neposredno
podnijeti svoje zahtjeve za kupnju stana;

- na ograničenje prava na korištenje kupljenog stana kad ga takav nositelj
stanarskog prava i ostvari, a koje se sastoji u tome da osoba koja koristi
njegov stan - kad se radi o hrvatskom vojnom invalidu iz Domovinskog rata,
te supružniku, roditeljima i djeci, usvojenicima, pastorčadi, očuhu, maćehi
i usvojitelju poginulih, zatočenih ili nestalih branitelja Domovinskog
rata - ne može biti iseljena iz stana dok joj se u istoj općini ili gradu
ne osigura drugi smještaj, dakle bez roka do kojeg taj drugi smještaj treba
osigurati;

- na cijenu viška u površini soba koji se otkupljuju prema cijeni koja
odgovara građevinskoj vrijednosti etalonskog objekta uvećanoj za vrijednost
koja proizlazi iz položajne pogodnosti stana;

- na nepriznavanje prava na kupnju stana osobama koje su nositelji stanarskog
prava na tzv. državnim stanovima kad te osobe u istom mjestu imaju u vlasništvu
useljivu kuću ili stan.

Za usporedbu, ovakav eliminacijski kriterij za kupnju stana ne važi
za kupce na koje se dodatni kriteriji uvedeni osporenim Zakonom ne odnose;

- na nepriznavanje prava na kupnju stana članovima obitelji osoba koje
su navedene u članku 50a, stavak 3. alineje 1, 2, 3, 4, 5, 6, i 8;

- na kratkoću roka u kojem nositelj stanarskog prava na državnom stanu
mora podnijeti zahtjev sa potrebnom dokumentacijom za kupnju državnog stana;
taj rok iznosi 60 dana od dana stupanja na snagu Zakona, a nakon njegova
proteka podnositelj zahtjeva gubi pravo na kupnju stana.

Za usporedbu, nositeljima stanarskog prava na koje se ovi dodatni kriteriji
ne odnose, bio je za podnošenje zahtjeva određen rok od godine dana od
stupanja Zakona na snagu, a sklapanje ugovora o kupoprodaji stana morali
su zatražiti u roku od dvije godine od dana podnošenja zahtjeva; za njih
je kasnijim izmjenama i dopunama Zakona iz ožujka 1993. rok bio pomaknut
do 30. lipnja 1994; izmjenama iz svibnja 1994. rok za podnošenje zahtjeva
pomaknut je do 31. prosinca 1995, s tim da se sklapanje ugovora mora zatražiti
u roku od šest mjeseci od podnošenja zahtjeva. Što se tiče kupnje stanova
na oslobođenim područjima, na privremeno okupiranim područjima i stanova
čiji vlasnik je pravna osoba koja zbog primjene Zakona o zabrani raspolaganja
i preuzimanja sredstava određenih pravnih osoba na teritoriju Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) stan ne može prodati bez dopuštenja
Vlade Republike Hrvatske, za tu je kupnju taj rok pomaknut do 31. prosinca
1996. godine.

Podnositelji prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti
ovih zakonskih odredaba osporavaju njihovu ustavnost u prvom redu sa stajališta
načela jednakosti, smatrajući da su i u pogledu uvjeta za kupnju stana
i u pogledu cijene stana stavljeni u neravnopravan položaj u odnosu na
ostale nositelje stanarskog prava, za što smatraju da nema razloga jer
su svi nositelji stanarskih prava stjecali ta prava temeljem istih zakonskih
propisa, pod istim uvjetima, a postojao je samo jedan oblik stanarskog
prava, neovisno o tome tko je bio davatelj stana na korištenje. Daljnji
razlog osporavanja je nerazrađenost zakonskih odredaba; podnositelji prijedloga
smtraju da je sam Zakon morao odrediti, primjerice, kriterije o tome što
se smatra stanom za službene potrebe, a ne prepustiti to isključivo Vladi.

Ustavni sud Republike Hrvatske prihvatio je prijedloge za pokretanje
postupka koji se odnose na ovdje navedene prigovore, smatrajući da se osnovano
može dovesti u pitanje jednakost nositelja stanarskog prava kad kupuju
stan prema dodatnim kriterijima uspostavljenim ovim izmjenama i dopunama
Zakona o prodaji stanova u usporedbi s onim nositeljima stanarskog prava
koji tim kriterijima nisu podlijegali.

U nastavku postupka valja ispitati jesu li razlike među nositeljima
stanarskog prava pri kupnji stanova takve da se mogu uklopiti u sadržaj
načela jednakosti koja prema članku 3. Ustava spada u najviše vrednote
ustavnog poretka Republike Hrvatske, i da li se mogu uklopiti u sadržaj
odredaba članka 14. Ustava Republike Hrvatske prema kojima je jednakost
jedno od temeljnih sloboda i prava čovjeka i građanina u smislu da građani
Republike Hrvatske imaju sva prava i slobode neovisno o njihovoj rasi,
boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom
ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju
ili drugim osobinama, te da su svi pred zakonom jednaki.

Stajalište je ovog Suda da se ove ustavne odredbe ne mogu tumačiti na
način da zakonodavac za sve ljude u istom položaju - primjerice, za sve
prodavatelje stanova i za sve nositelje stanarskog prava koji hoće kupiti
stanove u kojima stanuju - mora propisati jednake uvjete i načine na koji
će to ostvariti, ali kad zakonodavac uspostavlja razlike među subjektima
u istom položaju onda to moraju biti razlike koje su objektivno ustanovljive
i prihvatljive sa stajališta Ustava. Zato će se u nastavku postupka ispitati
je li zakonodavac državu kao prodavatelja stanova i nositelje stanarskog
prava u stanovima označenim kao državni mogao staviti u položaj toliko
različit od položaja ostalih prodavatelja stanova i nositelja stanarskog
prava na stanovima koji su pripadali drugim subjektima društvenog vlasništva.

S tog stajališta gledano u nastavku postupka će se ispitati i suglasnost
osporene regulacije sa stajališta ustavnih odredaba o vlasništvu, jer Ustav
poznaje samo vlasništvo kao takvo, pa se postavlja pitanje čime se država
u pogledu stanova iz osporenog Zakona razlikuje od drugih subjekata bivšeg
društvenog vlasništva.

Prijedlozima za pokretanje postupka obuhvaćene su i odredbe članka 1,
5, 7, 8, 18. i 23. u izreci navedenog Zakona.

Prema tim odredbama u Zakonu se omogućuje kupnja stana izrijekom navedenim
osobama koje su taj stan dobile na privremeno korištenje, odnosno u najam,
ako je nositelju stanarskog prava na tom stanu prestalo stanarsko pravo;
briše se pravo na popuste kod kupnje garaže u slučaju plaćanja konvertibilnim
devizama; propisuje se da se stanovi koji se nalaze na privremeno okupiranim
ili na već oslobođenim područjima otkupljuju prema uvjetima koji su važili
na dan 30. svibnja 1995. godine; dalje se propisuje da se cijena stana
utvrđena ugovorom može platiti kunama i konvertibilnim devizama, s tim
da se za jednokratnu uplatu cijene stana gotovinskim plaćanjem kupcu odobrava
dodatni popust od 20%; daje ovlast Vladi Republike Hrvatske da može prema
potrebi produžiti određeni rok utvrđen tim Zakonom; i, na kraju, stavlja
se izvan snage odredba članka 13. stavak 1. alineja 1. Zakona o pretvaranju
deviznih depozita građana u javni dug Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 106/93). (Ta je odredba omogućavala da se obveznicama dobivenim u
zamjenu za deviznu štednju po viđenju, pretvorenu u oročeni depozit, po
njihovoj nominalnoj vrijednosti, pretvorenoj u domaću valutu po tečaju
na dan kupnje, kupuju stanovi u skladu s propisima o prodaji stanova na
kojima postoji stanarsko pravo.)

Ustavni sud je u svezi s ovim odredbama ocijenio da razlozi kojima se
one osporavaju, u dosad podnesenim prijedlozima za pokretanje postupka,
ne dovode osnovano u sumnju njihovu usuglašenost s Ustavom.

Više podnositelja prijedloga tražilo je i to da Sud odmah donese privremenu
mjeru obustave primjene cijelog osporenog Zakona.

Tu ovlast, međutim, Ustavni sud nema. Prema odredbi članka 18. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/1991)
Ustavni sud može, do donošenja konačne odluke, privremeno obustaviti samo
izvršenje pojedinačnih akata ili radnji koje se poduzimaju na osnovi zakona
ustavnost kojeg se ocjenjuje, a ne primjenu cijelog zakona.

Temeljem odredbe članka 40. stavak 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 1994) ovo se rješenje dostavlja sudionicima
u postupku.

Objava ovog rješenja zasniva se na odredbi članka 45. stavak 3. Poslovnika.

Broj: U-I-697/1995

Zagreb, 26. lipnja 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik**Zdravko Bartovčak,** v. r.

Rješenje, NN 54/1996-1065