### NN 39/2015 (8.4.2015.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5656/2012 od 19. ožujka 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

815

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Miroslav Jovičić iz Splita, kojeg zastupaju Ivo Grga i Siniša Štimac, odvjetnici u Splitu, na sjednici održanoj 19. ožujka 2015. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Županijskog suda u Splitu broj: Kž-599/12 od 4. rujna 2012.

– presuda Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10 od 23. travnja 2012.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Splitu na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu podnio je Miroslav Jovičić iz Splita (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg zastupaju Ivo Grga i Siniša Štimac, odvjetnici u Splitu.

Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Splitu broj: Kž-599/12 od 4. rujna 2012., kojom je odbijena žalba podnositelja (privatnog tužitelja u kaznenom postupku protiv okrivljenika Momčila Rusića) te je potvrđena presuda Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10 od 23. travnja 2012., kojom je okrivljenik Momčilo Rusić oslobođen optužbe da je počinio kazneno djelo tjelesne ozljede iz članka 98. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispravak, 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05. – ispravak, 71/06., 110/07. i 152/08.; u daljnjem tekstu: KZ).

Podnositelj je u ustavnoj tužbi naveo da su mu sudskim odlukama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. i 29. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) te prava zajamčena člancima 6. i 14. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst; 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka, na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), pribavljen je spis Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

3. Uvidom u spis Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10 utvrđeno je sljedeće:

Presudom Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10 od 23. travnja 2012. okrivljenik Momčilo Rusić oslobođen je optužbe za počinjenje kaznenog djela tjelesne ozljede iz članka 98. KZ-a prema podnositelju, na način kako je to opisano u izreci presude.

Protiv presude Općinskog suda u Splitu podnositelj je podnio žalbu Županijskom sudu u Splitu.

Županijski sud u Splitu je svojom presudom broj: Kž-599/12 od 4. rujna 2012. odbio žalbu podnositelja i potvrdio navedenu prvostupanjsku presudu.

III. OSPORENI SUDSKI AKTI

1) Presuda Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10 od 23. travnja 2012.

4. Navedenom prvostupanjskom presudom okrivljenik Momčilo Rusić oslobođen je optužbe »da bi dana 14. prosinca 2009. u prostoriji Srpskog kulturnog društva 'Prosvjeta' u Splitu, Kroz Smrdečac 9, nakon kraće prepirke, najprije gurnuo drveni stol na privatnog tužitelja, a potom ga istim pritisnuo uza zid za koje vrijeme je tužitelj bio u sjedećem položaju, onemogućivši ga da ustane, a zatim ga u tom položaju snažno, najmanje 7 – 8 puta udario zatvorenim šakama u predjelu glave, a potom i stolicom koju je udario nogom nanijevši mu višestruka natučenja glave i lica kao i oteklinu područja desnog oka, natučenje desnog koljena, oštećenje medijalnog kolateralnog ligamenta i medijalnog menigsa desnog koljena, a koje povrede su lake naravi, dakle, da bi drugog tjelesno ozlijedio i narušio mu zdravlje, pa da bi time počinio kazneno djelo protiv života i tijela – tjelesne ozljede – označeno i kažnjivo po čl. 98. Kaznenog zakona«.

4.1. Naime, prvostupanjski sud je u postupku utvrdio da djelo za koje je okrivljenik Momčilo Rusić optužen nije kazneno djelo te ga je na temelju članka 354. točke 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 62/03. – pročišćeni tekst i 115/06.; u daljnjem tekstu: ZKP) oslobodio optužbe.

Sud je proveo dokazni postupak te je ispitao okrivljenika Momčila Rusića, podnositelja kao oštećenika, sedam svjedoka te medicinskog vještaka dr. Antonia Alujevića.

4.2. Relevantni dijelovi obrazloženja prvostupanjske presude, koji se odnose na ovaj dio izreke, glase:

»Nakon provedenog dokaznog postupka i svih naprijed navedenih dokaza sud je okrivljenika oslobodio od optužbe za predmetno kazneno djelo temeljem čl. 354. toč. 1. Zakona o kaznenom postupku jer djelo za koje je okrivljenik Momčilo Rusić optužen nije kazneno djelo.

Naime, predmetno kazneno djelo iz čl. 98. Kaznenog zakona inkriminira onoga tko drugoga tjelesno ozlijedi ili mu naruši zdravlje. Kazneno djelo tjelesne ozljede moguće je počiniti samo s namjerom pa je prema tome namjera bitno obilježje kaznenog djela te kao takva mora biti opisana u činjeničnom opisu kaznenog djela.

Međutim, iz činjeničnog opisa djela koje se okrivljeniku stavlja na teret privatnom tužbom ne proizlaze sva zakonska obilježja kaznenog djela iz čl. 98. Kaznenog zakona.

Činjenični opis inkriminiranog djela ne sadržava sve potrebne činjenice i okolnosti koje čine obilježja kaznenog djela budući da su izostali navodi o krivnji okrivljenika i to svjesnim i voljnim sastojcima krivnje. Pri tomu je potrebno istaknuti da u pojam obilježja kaznenog djela ne spadaju samo posebni elementi kaznenog djela kojima se određuje objektivni učin tog djela već u obilježja kaznenog djela spada i subjektivni odnos počinitelja prema djelu, koji u ovom slučaju nije sadržan u činjeničnom opisu djela za koje se okrivljenika tereti.

Ovaj sud nije mogao u činjenični opis djela unijeti činjenice koje predstavljaju obilježja kaznenog djela s obzirom da bi na taj način prekoračio optužbu, ali sud se upustio u raspravljanje i razjašnjavanje ponašanja okrivljenika inkriminirane prigode i time pružio priliku punomoćnicima privatnog tužitelja da urede činjenični opis tako da sadrži sva obilježja djela za koje se okrivljenik tereti, ali do čega nije došlo pa je sud okrivljenika oslobodio optužbe sukladno čl. 354. toč. 1. Zakona o kaznenom postupku.«

4.3. Nadalje, na temelju članka 132. stavka 3. ZKP-a, podnositelj je sa svojim imovinskopravnim zahtjevom upućen u parnicu.

4.4. Na temelju članka 123. stavka 3. ZKP-a podnositelj je obvezan naknaditi troškove kaznenog postupka koji se odnose na nužne izdatke okrivljenika te nužne izdatke i nagradu njegovog branitelja u iznosu od 9.062,50 kuna, kao i daljnji iznos od 3.750,00 kuna koji se odnosi na troškove izrade pisanog sudsko-medicinskog nalaza i mišljenja te pristup na glavnu raspravu stalnog sudskog vještaka dr. Antonija Alujevića.

2) Presuda Županijskog suda u Splitu broj: Kž-599/12 od 4. rujna 2012.

5. Županijski sud je odbio žalbu podnositelja te je potvrdio prvostupanjsku presudu, dajući pritom sljedeće razloge:

»Nije u pravu žalitelj ni kada pobija presudu zbog pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja s tvrdnjom da je sud pogriješio kada je presudom utvrdio da činjenični opis inkriminiranog djela ne sadržava sve potrebne činjenice i okolnosti koje čine obilježja kaznenog djela iz članka 98. KZ jer da su izostali navodi o krivnji okrivljenika i to svjesnim i voljnim sastojcima krivnje. Žalitelj smatra da iz samog činjeničnog opisa inkriminiranog djela proizlaze subjektivna i objektivna obilježja ovog kaznenog djela te da se u pogledu subjektivnog obilježja radi o očiglednom postupanju u namjeri da se drugog tjelesno ozlijedi, što je u konačnici i realizirano, budući da je privatni tužitelj napadnut od okrivljenika dok je sjedio za stolom i u tom sjedećem položaju onemogućen da ustane, a zatim najmanje 7-8 puta bio udaren zatvorenim šakama u predjelu glave i dr. pri čemu su mu nanesene tjelesne ozljede koje su opisane u činjeničnom opisu, a radi čega je bio i hospitaliziran. Žalitelj ističe kako se radi o uobičajenom činjeničnom opisu kakav je prihvatila dugogodišnja sudska praksa u svim sudovima Republike Hrvatske pa se tako uz žalbu prilaže i presuda Općinskog suda u Splitu broj II K-24/07 od 15. lipnja 2010. iz koje bi proizlazilo isto.

Ovakvim žalbenim navodima uz tvrdnju da nije bilo zakonskog razloga da se okrivljenik po članku 354. točka 1. ZKP oslobodi od optužbe, okrivljenik očigledno pobija presudu i zbog povrede kaznenog zakona iz članka 368. stavak 1. točka 1. ZKP u pitanju je li djelo za koje se okrivljenik progoni kazneno djelo.

Međutim, suprotno navodima u žalbi, sud prvog stupnja pravilno je utvrdio da djelo koje se okrivljeniku stavlja na teret po zakonu nije kazneno djelo.

Naime, iz činjeničnog opisa djela koje se okrivljeniku stavlja na teret proizlazi da bi okrivljenik u vrijeme i na mjestu navedenom u izreci pobijane presude 'nakon kraće prepirke, najprije gurnuo drveni stol na privatnog tužitelja, a potom ga istim pritisnuo uza zid za koje vrijeme je tužitelj bio u sjedećem položaju, onemogućivši ga da ustane, a zatim ga u tom položaju najmanje 3-7 puta udario zatvorenim šakama u predjelu glave, a potom i stolicom koju je udario nogom nanijevši mu višestruka natučenja glave i lica kao i oteklinu područja desnog oka, natučenje desnog koljena, oštećenje medijalnog kolateralnog ligamenta i medijalnog meniska desnog koljena, a koje povrede su lake naravi'.

Sud je pravilno zaključio da iz ovakvog činjeničnog opisa ne proizlaze sva zakonska obilježja kaznenog djela iz članka 98. KZ odnosno da su u cijelosti izostali navodi o krivnji okrivljenika odnosno o svjesnim i voljnim sastojcima krivnje.

Pri tom se u presudi ispravno navodi da u pojam obilježja kaznenog djela ne spadaju samo posebni elementi kaznenog djela kojima se određuje objektivni učin tog djela već u obilježja kaznenog djela spada i subjektivni odnos počinitelja prema djelu, koji u ovom slučaju nije sadržan u činjeničnom opisu djela za koje se okrivljenik tereti.

Kazneno djelo tjelesne ozljede iz članka 98. KZ može se počiniti samo sa namjerom, dok nanošenje tjelesne ozljede iz nehaja po zakonu nije kažnjivo. Stoga je nužno da činjenični opis djela koje se okrivljeniku stavlja na teret sadrži takvu namjeru počinitelja jer se namjera, tj. svijest i volja počinitelja da se drugoga tjelesno ozlijedi, ne može pretpostavljati niti se o njoj može zaključivati na temelju objektivnih obilježja koja su navedena u opisu djela.

S obzirom da u konkretnom slučaju u činjeničnom opisu djela nije navedena namjera počinitelja da privatnog tužitelja tjelesno ozlijedi ili mu naruši zdravlje, sud prvog stupnja pravilno je zaključio da takvo djelo po zakonu nije kazneno djelo iz članka 98. KZ, bez obzira na nesporno utvrđenje da je tužitelj objektivno zadobio opisane tjelesne ozljede.

Prema tome, sud je pravilno utvrdio činjenično stanje i potom izveo ispravan zaključak da djelo koje se okrivljeniku stavlja na teret nije kazneno djelo pa je ispravno postupio kada je na temelju članka 354. točka 1. ZKP okrivljenika oslobodio od optužbe.«

IV. PRIGOVORI PODNOSITELJA

6. Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama nadležnih sudova povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. i 29. Ustava. Istaknuo je i povrede prava zajamčenih člancima 6. i 14. Konvencije.

6.1. U ustavnoj tužbi podnositelj navodi:

»U konkretnom slučaju po mišljenju podnositelja radi se o očiglednom primjeru namjere da se ozljedi privatni tužitelj koji je detaljno opisan u činjeničnom supstratu izreke presude.

Na tu namjeru ni u kojem slučaju ne bi trebala utjecati činjenica da podnositelj nije naveo još i dodatno u činjeničnom supstratu 'u cilju da ga ozlijedi'.

Iz činjeničnog opisa detaljno proizlazi opis kaznenog djela u kojem su sadržani kako subjektivno obilježje, tako i objektivno obilježje kaznenog djela.

Radi se o očiglednom postupanju okrivljenika da ozlijedi privatnog tužitelja i iz tog opisa jasno i nedvojbeno proizlazi namjera: (cit.) 'najprije... gurnuo drveni stol na privatnog tužitelja, a potom ga istim pritisnuo uza zid za koje vrijeme je bio u sjedećem položaju, onemogućivši ga da ustane, a zatim ga u tom položaju snažno, najmanje 7-8 puta udarao zatvorenim šakama u predjelu glave, a potom i stolicom'. Tim prije što je to rezultiralo i tjelesnim ozljedama kao rezultat posebnog intenziteta napada i grubosti okrivljenika radi čega je privatni tužitelj bio i hospitaliziran.

Ovo se posebno navodi iz razloga jer se ovo kazneno djelo može počiniti samo iz namjere kako to proizlazi iz čl. 98. KZ-a.

Dakle, ovdje je bitno ono što je sadržajno opisano u izreci tj. u činjeničnom supstratu i da li se iz toga može zaključiti da se radi o namjeri, koja je implicitno sastavni dio kaznenog djela tjelesne ozljede iz čl. 98. KZ-a.

Manje je važno i formalno isticanje namjere kada ona jasno proizlazi iz činjeničnog opisa.

Tim prije što postoje drugačije sudske presude koje potvrđuju navode predlagatelja, a isto tako, činjenični opis prati i pravni opis, kao i kvalifikacija kaznenog djela.«

6.2. U prilog svojim prethodnim tvrdnjama podnositelj se pozvao na praksu Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud) u presudi broj: I Kž 103/07-6 od 17. travnja 2007. u kojoj je navedeno:

»Nije u pravu optuženi R. P. kada tvrdi da je počinjena bitna povreda odredaba kaznenog postupka time što sud u činjenični opis kaznenog djela pod točkom 1. izreke presude ne navodi svrhu radi koje su optuženici postupali na opisani način. Optuženi smatra da je za postojanje kaznenog djela silovanja nužno postojanje namjere 'koja mora biti usmjerena na zadovoljavanje spolnog nagona', koja namjera bi morala biti opisana u činjeničnom opisu kaznenog djela.

Međutim, suprotno takvom pogrešnom stavu optuženog R.P., činjenični opis kaznenog djela pod točkom 1. izreke prvostupanjske presude sadrži sve potrebne dijelove. Prvenstveno valja istaći da motiv postupanja neke osobe koja svojim radnjama ostvaruje obilježja kaznenog djela ne predstavljaju odlučnu činjenicu za utvrđenje postoji li ili ne postoji nedopušteno postupanje. Sam motiv može biti značajan tek radi boljeg razumijevanja nečijeg aktiviteta odnosno radi bolje individualizacije kazne, a nikako radi utvrđenja postojanja kaznenog djela.«

6.3. U ustavnoj tužbi je također navedeno:

»U protivnom, kako se prema pobijanim presudama ne radi o optužbi za kazneno djelo pozivanjem na čl. 354 točka 1 Zakona o kaznenom postupku, sud se dakle nije smio upustiti u raspravljanje već naložiti tužitelju da uredi privatnu tužbu, a u protivnom ako tako ne postupi u ostavljenom roku primijeniti sankcije predviđene ZKP-om odnosno odbaciti navodno nepotpuni optužni akt.

Nikako sud nije smio održati čitav niz rasprava sa svjedočenjima i vještačenjem ozljeda, te ovakvim postupanjem izazvati trošak privatnom tužitelju, obrazlažući to time da je pružio priliku punomoćnicima privatnog tužitelja da urede činjenični opis tako da sadrži sva obilježja kaznenog djela za koje se tereti, a da nije dao nalog u tom pravcu.

Očito se radilo o povredi procesnih odredbi čime je privatnom tužitelju i dodatno nanesena šteta, tj. da uz to što je ozlijeđen postupanjem okrivljenika što je neprijeporno dokazano u kaznenom postupku, treba još snositi i enormne troškove kaznenog postupka.

Dakle, prvostupanjski sud trebao je dati nalog privatnom tužitelju da sukladno odredbi čl. 434 stav 1 u svezi s čl. 268 stav 1 ZKP-a uredi privatnu tužbu u određenom roku u smislu dodatnog preciziranja opisa kaznenog djela, a za slučaj da tako ne postupi odbaciti privatnu tužbu temeljem čl. 71 stav 3 ZKP-a, čime bi se izbjegle negativne posljedice kako zbog neutemeljenog postupanja suda bez potrebnog optužnog akta, tako i za oštećenika kao privatnog tužitelja, posebno kod činjenice da je okrivljeni nesporno počinio predmetno kazneno djelo.«

6.4. Podnositelj je zaključno u ustavnoj tužbi naveo:

»Ovakvim postupanjem suda došlo je do povrede kako procesnog tako i materijalnog kaznenog prava (cit. odredbe zakona), čime je povrijeđeno pravo na pravično suđenje iz članka 29. i načelo jednakosti pred zakonom iz članka 14. Ustava Republike Hrvatske, odnosno članak 6. i članak 14. Europske konvencije o ljudskim pravima i temeljnim slobodama.«

6.5. Od Ustavnog suda traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

V. MJERODAVNO PRAVO

7. Članak 98. KZ-a glasi:

»Tjelesna ozljeda

Članak 98.

Tko drugoga tjelesno ozlijedi ili mu naruši zdravlje, kaznit će se novčanom kaznom ili kaznom zatvora do jedne godine.«

7.1. Članak 354. ZKP-a u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 354.

Presudu kojom se optuženik oslobađa od optužbe sud će izreći:

1) ako djelo za koje se optužuje po zakonu nije kazneno djelo, (...)«

7.2. Članak 434. ZKP-a u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 434.

(1) Optužni prijedlog, odnosno privatna tužba treba sadržavati podatke iz članka 268. stavka 1. točke 1. do 5. ovoga Zakona i prijedlog da se okrivljenik proglasi krivim i osudi po zakonu, a optužni prijedlog vrstu i mjeru kaznenopravne sankcije čije se izricanje traži.«

7.3. Članak 268. ZKP-a u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 268.

(1) Optužnica sadrži:

1) ime i prezime okrivljenika s osobnim podacima (članak 225.) i jedinstveni matični broj građana državljana Republike Hrvatske kao i podacima o tome nalazi li se i otkad u pritvoru ili se nalazi na slobodi, a ako je prije podizanja optužnice pušten na slobodu, koliko je proveo u pritvoru,

2) opis djela iz kojeg proistječu zakonska obilježja kaznenog djela, vrijeme i mjesto počinjenja kaznenog djela, predmet na kojemu je i sredstvo kojim je počinjeno kazneno djelo te ostale okolnosti potrebne da se kazneno djelo što točnije odredi,

3) zakonski naziv kaznenog djela, s navođenjem odredaba Kaznenog zakona koje se na prijedlog tužitelja imaju primijeniti,

4) naznaku suda pred kojim će se održati glavna rasprava,

5) prijedlog o dokazima koje treba izvesti na glavnoj raspravi, uz naznaku imena svjedoka i vještaka, spisa koje treba pročitati i predmeta koji služe za utvrđivanje činjenica, (...)«

VI. MJERODAVNA SUDSKA PRAKSA

8. S konkretnim slučajem usporedivo je rješenje Vrhovnog suda broj: I Kž 468/11-4 od 30. listopada 2012. Tim je rješenjem prihvaćena žalba državnog odvjetnika te je ukinuta prvostupanjska presuda i predmet je vraćen prvostupanjskom sudu pred potpuno izmijenjeno vijeće. Prvostupanjskom presudom Županijskog suda u Splitu okrivljenik je, na temelju članka 354. stavka 1. ZKP-a, oslobođen optužbe da je počinio kazneno djelo iz članka 173. stavka 2. KZ-a, uz obrazloženje da »činjenični opis kaznenog djela ne sadrži namjeru kao bitno obilježje kaznenog djela zlouporaba opojnih droga iz članka 173. stavka 2. KZ-a«.

Vrhovni sud je ocijenio da su takvi razlozi u proturječju s izrekom presude, jer činjenični opis kaznenog djela sadrži sve potrebne sastavnice načina počinjenja kaznenog djela iz članka 173. stavka 2. KZ-a, koje je optuženiku stavljeno na teret.

8.1. U navedenom rješenju Vrhovni sud je izrazio sljedeće stajalište:

»Kada se radi o počinjenu kaznenog djela iz članka 173. stavak 2. KZ-a koje je ostvareno prodajom, tada u činjeničnom opisu ne treba stajati da je optuženik 'prodao drogu u namjeri prodaje', jer se izravna namjera kod ovog oblika kaznenog djela podrazumijeva. To proizlazi i iz zakonskog teksta članka 173. stavak 2. KZ-a, jer kazneno djelo čini onaj 'tko neovlašteno prodaje' opojne tvari koje su propisom proglašene opojnom drogom.

(...)

Međutim, u konkretnoj situaciji optuženiku su stavljene na teret prodaje dva paketića marihuane 3. lipnja 2010. i još jednog omota marihuane u svibnju 2010. Taj oblik počinjenja kaznenog djela z članka 173. stavak 2. KZ-a može biti ostvaren samo izravnom namjerom koja se ovdje i podrazumijeva pa je, a imajući na umu i zakonski opis tog oblika kaznenog djela, nije niti potrebno navesti u činjeničnom opisu.«

VII. OCJENA USTAVNOG SUDA

9. Za prosudbu osnovanosti ustavne tužbe podnositelja mjerodavan je članak 29. stavak 1. Ustava, kojim je propisano:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela. (...)«

10. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud podsjeća da je sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom odredbom ograničen na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, razmatran kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

11. Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, podnijete na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

12. U konkretnom slučaju prvostupanjski sud je, nakon što je proveo dokazni postupak, na temelju članka 354. stavka 1. ZKP-a, donio oslobađajuću presudu s obrazloženjem da djelo za koje je okrivljenik optužen nije kazneno djelo, jer u činjeničnom opisu privatne tužbe nije navedena namjera okrivljenika.

Unatoč tome što je privatna tužba, po mišljenju prvostupanjskog suda bila nepotpuna, jer nije u činjeničnom opisu sadržavala namjeru okrivljenika, taj je sud proveo opsežan dokazni postupak, u kojem je ispitao okrivljenika, privatnog tužitelja i svjedoke te je proveo sudsko-medicinsko vještačenje. Kao razlog za takvo postupanje, prvostupanjski sud je naveo da je na taj način dao priliku punomoćnicima privatnog tužitelja da urede činjenični opis tako da sadrži sva obilježja djela za koje se okrivljenik tereti. Budući da do toga tijekom postupka nije došlo, sud je okrivljenika oslobodio optužbe, kako je naprijed navedeno. S obzirom na takav rezultat provedenog kaznenog postupka, sud je privatnog tužitelja s imovinskopravnim zahtjevom uputio u parnicu te ga je obvezao na naknadu troškova kaznenog postupka u iznosu od ukupno 12.812,50 kuna.

13. Ustavni sud primjećuje da je u konkretnom slučaju, slično kao i u rješenju Vrhovnog suda citiranom u točki 8. ove odluke, riječ o kaznenom djelu koje se može počiniti samo s namjerom.

Ustavni sud nadalje primjećuje da se u konkretnom slučaju biće kaznenog djela tjelesne ozljede iz članka 98. KZ-a poklapa sa zakonskim opisom tog djela, jer to kazneno djelo čini »tko drugoga tjelesno ozlijedi ili mu naruši zdravlje«.

Uvidom u spis Općinskog suda u Splitu broj: K-319/10 Ustavni sud je pregledom privatne tužbe (listovi 1-2 spisa) utvrdio da ista sadrži sve elemente koji su propisani člankom 268. ZKP-a.

U provedenom postupku prvostupanjski sud je, na osnovi rezultata dokaznog postupka, utvrdio da je okrivljenik tjelesno ozlijedio podnositelja, no unatoč tome ga je oslobodio optužbe s obrazloženjem da u optužnom aktu nije navedena »namjera okrivljenika da podnositelju nanese tjelesne ozljede«. Drugostupanjski sud je takvo postupanje prvostupanjskog suda smatrao utemeljenim te je potvrdio prvostupanjsku presudu.

Međutim, ovo kazneno djelo se bez namjere ne može niti počiniti te – sukladno praksi Vrhovnog suda citiranoj u točki 8.1. ove odluke – kod takvih kaznenih djela namjeru nije potrebno posebno navoditi u činjeničnom opisu kaznenog djela.

Ustavni sud takvo postupanje sudova smatra arbitrarnim te ocjenjuje da je na taj način podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

14. Budući da je utvrđena povreda ustavnih prava zajamčenih člankom 29. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud nije smatrao potrebnim razmatrati povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava, na koju podnositelj ukazuje, jer je riječ o istovjetnim razlozima.

15. Slijedom svega navedenog, a na temelju članka 76. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

16. Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-5656/2012

Zagreb, 19. ožujka 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.