## Odluka Ustavnog suda republike Hrvatske broj: U-III-23695/2009 od 23. prosinca 2010.

### NN 7/2011 (17.1.2011.), Odluka Ustavnog suda republike Hrvatske broj: U-III-23695/2009 od 23. prosinca 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

161

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. H. iz R., na sjednici održanoj 23. prosinca 2010. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija

II. Ukida se rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-23695/2009 od 13. listopada 2009.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Rijeci broj: Gž-961/08 od 30. srpnja 2009., kojim je potvrđeno rješenje Općinskog suda u Rijeci broj: Ovr-4220/08 od 14. siječnja 2009.

Tim je rješenjima, na temelju ovršne isprave koju predstavlja presuda Općinskog suda u Rijeci broj: P-5927/07-32 od 27. prosinca 2006., određena ovrha protiv podnositelja ustavne tužbe – ovršenika u tom postupku, udaljenjem ovršenika i uklanjanjem njegovih stvari iz stana u R., J. P. K. 91, te predajom ovrhovoditeljima u posjed stana bez osoba i stvari ovršenika. Istim rješenjem radi namirenja novčanih tražbina pobliže označenih u ovršnoj ispravi s pripadajućim zakonskim zateznim kamatama određena je ovrha na nekretnini podnositelja, i to na k.č.br. 2195/5 livada upisana u z.k.ul. 2475 k.o. C. Č. i k.č.br. 2214/39 pašnjak upisan u z.k.ul. 2676 C. Č. i to zabilježbom ovrhe utvrđivanjem vrijednosti i njihovom prodajom, te namirenjem tražbine ovrhovoditelja.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnom, navodi da je ovrha određena na temelju pravomoćne presude donesene u parničnom postupku koji se vodio pod poslovnim brojem: P-5927/04, te smatra da mu je zbog pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešno primijenjenog materijalnog prava, kao i formalnim pozivanjem na odredbe Ovršnog zakona, povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava. Podnositelj ustavnom tužbom osporava i presudu Županijskog suda u Rijeci broj: Gž-5919/07-3 od 7. svibnja 2008., kojom je odbijena kao neosnovana žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u Rijeci broj: P-5927/04-32 od 27. prosinca 2006., a u povodu kojih je ustavnom tužbom pokrenuo postupak pred Ustavnim sudom pod brojem U-III-3818/2008.

2.1. Podneskom od 7. listopada 2009. podnositelj je zatražio odgodu ovrhe budući da je za dan 14. listopada 2009. Općinski sud u Rijeci, na temelju rješenja o ovrsi broj: Ovr-4220/08 od 14. siječnja 2009., zaključkom broj: Ovr-4220/08 od 9. rujna 2009., zakazao ovrhu radi ispražnjenja i predaje u posjed stana.

3. Povodom prijedloga podnositelja Ustavni sud je rješenjem broj: U-III-23695/2009 od 13. listopada 2009., privremeno odgodio ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog suda u Rijeci broj: Ovr-4220/08, do okončanja postupka po ustavnoj tužbi u predmetu broj: U-III-3818/2008, odnosno do donošenja konačne odluke u ovom ustavnosudskom predmetu.

Ustavna tužba podnositelja u predmetu broj: U-III-3818/2008 odbijena je kao neosnovana.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu Republike Hrvatske ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojima je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova, nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda čovjeka, zajamčenih Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu, unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositeljice došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom.

5. U konkretnom je slučaju po prijedlogu ovrhovoditelja M. V. i F. V., a protiv podnositelja kao ovršenika određena ovrha na temelju pravomoćne i ovršne presude Općinskog suda u Rijeci od 27. prosinca 2006.

Nadležni drugostupanjski sud odbio je kao neosnovanu žalbu podnositelja i potvrdio prvostupanjsko rješenje, te ocijenio da ne postoje razlozi iz članka 46. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 57/96., 29/99. i 42/00.) koji bi utjecali na donošenje drugačije odluke u toj pravnoj stvari. Obrazlažući rješenje, drugostupanjski sud naveo je sljedeće:

»(...)

Opisani žalbeni navodi nisu osnovani jer je rješenje o ovrsi doneseno u okviru ovršne isprave kojom je naloženo ovršeniku da predmetni stan preda u posjed ovrhovoditeljima slobodan od osoba i stvari, dakle da preda stan ovrhovoditeljima slobodan od svih osoba koje zajedno stanuju sa ovršenikom i svih stvari koje se nalaze u predmetnom stanu.

Ovršenik nadalje navodi da je u stan uložio određena sredstava te da se poziva na pravo retencije, međutim navedeni žalbeni razlog ne utječe na zakonitost donesenog rješenja o ovrsi, jer se ne može u ovršnom postupku u žalbi isticati pravo retencije. Navedeno pravo retencije moglo je biti predmetom parničnog postupka.

U odnosu na ovrhu koja je određena na nekretnini ovršenika radi namirenja novčane tražbine ovrhovoditelja ovršenik ističe da se to rješenje protivi načelu ekonomičnosti te sagledavanja odnosno visine tražbine te predmeta i sredstava ovrhe. Međutim navedeni žalbeni razlog ne utječe na zakonitost donesenog rješenja o ovrsi jer ovrha prodajom nekretnina prema OZ-u nije ograničena iznosom sredstava koja se trebaju namiriti prodajom nekretnine.

(...)

Naime, isprava na temelju koje je doneseno rješenje o ovrsi je ovršna isprava, a ista nije ukinuta, poništena, preinačena ili na bilo koji drugi način stavljena izvan snage, odnosno nije niti na drugi način izgubila svoju djelotvornost, a također nije utvrđeno da bi ista bila bez učinka.

(...)«

6. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe povredu ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno je pravo na pravično suđenje. Sadržaj tog ustavnog prava ograničen je na jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

U spornoj pravnoj situaciji odlučivala su tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz pribavljenog spisa i priložene dokumentacije, razvidno je da je prvostupanjski sud proveo postupak sukladno mjerodavnim zakonskim odredbama, dok je drugostupanjski sud meritorno odgovorio na osporavajuće navode podnositelja. Također je razvidno da je podnositelji bio u mogućnosti sudjelovati u postupku i ulagati pravne lijekove.

Sagledavajući postupak koji je prethodio ustavnosudskom kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.

7. Slijedom iznijetog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

8. Prema članku 67. Ustavnog zakona na prijedlog podnositelja ustavne tužbe, ustavni sud može odgoditi ovrhu do donošenja odluka, ako bi ovrha prouzročila podnositelju tužbe štetu koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije suprotna javnom interesu niti bi se odgodom nanijela nekome veća šteta.

Budući da je ustavna tužba podnositelja odbijena, Ustavni sud je ukinuo rješenje od 13. listopada 2009., kojim je do donošenja odluke o ustavnoj tužbi odgodio ovrhu osporenih odluka.

9. Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-23695/2009

Zagreb, 23. prosinca 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 7/2011-161