## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2997/2003. od 4. ožujka 2004.

### NN 33/2004 (15.3.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2997/2003. od 4. ožujka 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

859

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Ivan
Mrkonjić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom A. G. iz Ž., kojeg zastupa M. H., odvjetnik
iz K., na sjednici održanoj 4. ožujka 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Ustavnu
tužbu podnositelj je podnio protiv presude i rje­šenja Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Revr-205/03-2 od 23. travnja 2003. godine, kojom je presudom
odbijena njegova revizija izjavljena protiv presude Županijskog suda u Koprivnici,
broj: Gž-1424/02 od 23. siječnja 2003. godine, a rješenjem odba­čena revizija
podnositelja izjavljena protiv rješenja Županijskog su­da u Koprivnici,
broj:  Gž-1424/02 od 23. siječnja 2003.
godine.

Navedenom
presudom Županijskog suda u Koprivnici odbijena je žalba podnositelja i potvrđena
presuda Općinskog suda u Koprivnici, broj: P-449/02-39 od 17. rujna 2002.
godine, a kojom je odbijen tužbeni zahtjev podnositelja kojim je od B. v.   (tužene) zatražio, kao svećenik, isplatu
plaće za vrijeme od 28. srpnja 1997. do 20. svibnja 2002. godine, zajedno sa
tekućim zakonskim zateznim kamatama u navedenom vremenskom razdob­lju. Ujedno,
naznačenim rješenjem Županijskog suda u Koprivnici potvrđeno je rješenje Općinskog
suda u Koprivnici, broj: P-449/02-39 od 17. rujna 2002. godine, kojim je
odbijen prijedlog podnositelja za osiguranje utužene tražbine.

2.U
ustavnoj tužbi podnositelj ponavlja navode isticane u postupcima koji su
prethodili postupku pred ovim Sudom. U bitnome, smatra da je Vrhovni sud Republike
Hrvatske temeljem utvrđenog činjeničnog stanja pogrešno protumačio i primijenio
mjerodavno materijalno pravo, čime je povrijedio podnositelju ustavna prava
propisana odredbama članka 14. stavka 2., članka 26., članka 55. i članka 56.
Ustava Republike Hrvatske.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

3.Odredbom
članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), propisano je da svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrije­đeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu (stavak 1.).

Prema
odredbi stavka 2. istog članka, ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi
pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je iscrpljen dopušteni
pravni put, dok je odredbom stavka 3. propisano da u stvarima u kojima je dopušten
upravni spor, odnosno revizija u parničnom ili izvanparničnom postupku, pravni
put je iscrpljen nakon što je odlučeno i o tim pravnim sredstvima.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova,
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti i
pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih
sloboda čovjeka zajamčenih Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud tijekom
postupka pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu, unutar zahtje­va istaknutog
u ustavnoj  tužbi, utvrđuje je li u
postupku odluči­vanja o pravima i obvezama pojedinca došlo do ustavno nedo­puštenog
posizanja u ljudska prava i temeljne slobode građana.

4.Ustavno
jamstvo jednakosti svih pred zakonom, propisano odredbom članka 14. stavka 2.
Ustava, bilo bi u procesnom smislu povrijeđeno ako stranci u postupku nije bila
dana mogućnost da (u okviru zakona) sudjeluje u postupku, da iznosi činjenice i
predlaže dokaze, odnosno ako se nadležni sud ili upravno tijelo nije izjasnilo
o njenim navodima važnim za odlučivanje, te ako pojedinačni akt (protivno
zakonu), nije obrazložen.

U
postupcima koji su prethodili postupku pred ovim Sudom podnositelju je omogućeno
iznošenje činjenica i predlaganje dokaza, te Sud ocjenjuje da, u procesnom
smislu, nije povrijeđeno ustavno pravo propisano odredbom članka 14. stavka 2.
Ustava.

5. U
materijalnopravnom smislu ovo ustavno pravo bilo bi povrijeđeno ako sud bez
ikakvih, ili bez valjanih razloga ne bi uzeo u obzir propis koji je očigledno
mjerodavan ili je mjerodavan propis na grubi način pogrešno shvaćen, ako bi odstupio
od ustaljene prakse, a što bi moglo izazvati sumnju da je osporena presuda
donijeta samovoljno.

Analizom
utvrđenja iz postupaka koji su prethodili ustavnosudskom postupku, kao i činjenice
da je u utuženom razdoblju podnositelj prihode za svoj rad ostvarivao temeljem
odredbe Kanona 281. paragrafa 1. Zakonika kanonskog prava (naknade prilikom vršenja
crkvenih obreda, milodari i sl.), te da s tuženom nije zaključio ugovor o radu
slijedom kojeg bi ostvarivao pravo na isplatu plaće, Sud osporenu presudu Vrhovnog
suda Republike Hrvatske smatra donesenom pravilnom primjenom mjerodavnog
materijalnog prava i istom ne utvrđuje u materijalnopravnom smis­lu povrijeđenim
ustavno pravo propisano odredbom članka 14. stavka 2. Ustava Republike
Hrvatske.

Također,
u pogledu dijela osporenog rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske kojim se
odbacuje kao nedopuštena revizija podnositelja izjavljena protiv rješenja  Županijskog suda u Kopriv­nici, broj: Gž-1424/02
od 23. siječnja 2003. godine, Sud isto ocjenjuje donesenim pravilnom primjenom
odredbe članka 12. stavka 1. Ovršnog zakona (»Narodne novine«, broj 57/96), a u
smislu koje revizija nije dopuštena u postupcima u kojima se traži izdavanje
privremene mjere radi osiguranja tražbine.

6. Pozivom na iste razloge, u slučaju podnositelja,
Ustavni sud Republike Hrvatske ne nalazi da bi bila povrijeđena niti ustav­na
prava propisana odredbama članka 55. i 56. Ustava.

7. Podnositelj osporenom presudom i rješenjem smatra
po­vri­jeđenim i ustavno pravo propisano odredbom članka 26. Ustava, međutim, u
ustavnoj tužbi nije naveden niti jedan ustavnopravno relevantan razlog koji bi
upućivao na postojanje povrede tog ustavnog prava.

8. Temeljem odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke, a odluka iz točke II. izreke
donesena je temeljem odredbe članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-2997/2003
Zagreb, 4. ožujka 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 33/2004-859