## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2384/2005 od 16. siječnja 2008.

### NN 20/2008 (15.2.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2384/2005 od 16. siječnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**624**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula M. S. iz D., koju zastupa
N. O., odvjetnica u D., na sjednici održanoj 16. siječnja 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u
Dubrovniku broj: Gž-470/05 od 14. travnja 2005., kojom je odbijena žalba
podnositeljice (tuženice u parničnom postupku radi razvoda braka), podnesena
protiv presude Općinskog suda u Dubrovniku broj: P-244/04 od 9. prosinca 2004.
godine.
Presudom suda prvog stupnja razveden je brak, sklopljen između M. M. (tužitelja)
i podnositeljice, tužene u parničnom postupku. Malodobna zajednička djeca M.,
rođena 1995., i V., rođena 1999., povjerena su na čuvanje i odgoj ocu, a
podnositeljici je naloženo doprinositi u uzdržavanju malodobnih kćeri. Istom
presudom određen je način i vrijeme održavanja susreta i druženja majke s mld.
djecom, na način da djeca borave s majkom polovicu školskih praz­nika.
2. Obrazlažući navode ustavne tužbe, podnositeljica analizira parnični postupak
ne slažući se s ocjenom dokaza, koju su izveli nadležni sudovi odlučujući o
skrbi zajedničke djece. U tom smislu ističe da je pogrešno stajalište sudova da
se njezine kćeri povjere ocu na odgoj i čuvanje, a da ona ima pravo samo na
susrete s njima te da sudovi svojim odlukama »u konkretnom slučaju ruše
materinstvo i ne dopuštaju tužiteljici da bude majka svojoj djeci.«
Podnositeljica osporenim presudama smatra povrijeđenim us­tav­na prava zajamčena
člancima 26. i 62. Ustava Republike Hrvat­ske.
Stoga, predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02.i 49/02. – pročišćeni tekst; u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je
odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela, odnosno sudovi pravilno i potpuno
utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo
one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustav­nog prava.
4. Za potrebe ustavnosudskog postupka zatražen je na uvid pred­met Općinskog
suda u Dubrovniku broj: P-244/04.
Prvostupanjski sud je u postupku razvoda braka, ocjenjujući rezultate dokaznog
postupka i polazeći od zaštite interesa djece, odučio povjeriti djecu na čuvanje
i odgoj majci, ovdje podnositeljici.
U tom smislu, tijekom dokaznog postupka, sud je, između ostalog, nakon
pribavljenog mišljenja nadležnog Centra za socijalnu skrb D., kojeg je u
suradnji s Centrom za socijalnu skrb Z., nakon razgovora s roditeljima i djecom
te uvidom u njihove obiteljske, materijalne i stambene prilike, izradio stručni
tim sastavljen od psihologa i socijalnih radnika, utvrdio da su oba roditelja
procijenjena pozitivno u vezi sposobnosti za skrb o djeci. Međutim, s obzirom na
emocionalne potrebe djece, radi njihovog pravilnog psihološkog razvoja,
preporučeno je da zbog njihove dobrobiti budu povjerena na čuvanje i odgoj
majci. U tom smislu, sud je dodatno izveo dokaz saslušanjem psihologa, koji je
sudjelovao u izradi navedenog struč­nog mišljenja.
Sud je također utvrdio da je, tijekom postupka posredovanja prije rastave braka
između stranaka, nadležni centar za socijalnu skrb 4. travnja 2003. donio
rješenje kojim je odredio da se djevojčice privremeno, do okončanja postupka
razvoda braka roditelja, povjeravaju na skrb majci (podnositeljici), a da će ih
otac jednom mjesečno posjećivati u Zagrebu, i s njima provoditi polovinu svih
školskih praznika.
Drugostupanjski sud je prvostupanjsku presudu ukinuo u dijelu kojim je odlučeno
o povjeravanju djece na čuvanje i odgoj majci, o susretima djevojčica s ocem te
iznosima uzdržavanja, ocjenjujući da je činjenično stanje nepotpuno utvrđeno.
Naime, utvrdio je da iz žalbe suprotne stranke proizlazi da je podnositeljica u
međuvremenu promijenila posao i mjesto boravka i ocijenio da postoje realni
izgledi da su se promijenile životne okolnosti na strani podnositeljice od
vremena kad je nadležni centar za socijalnu skrb davao mišljenje o podobnosti
roditeljske skrbi, a koje okolnosti bi mogle biti od utjecaja na donošenje
odluke o povjeravanju maloljetne djece na čuvanje i odgoj. Osim toga,
drugostupanjski sud je ocijenio da prvostupanjski sud treba uzeti u obzir i
postupanje podnositeljice po rješenju nadležnog centra za socijalnu skrb,
donesenog za vrijeme postupka posredovanja, temeljem kojeg su joj djeca bila
povjerena na čuvanje i odgoj.
U ponovljenom postupku, prvostupanjski sud je ponovno, radi utvrđivanja
podobnijeg roditelja za skrb djevojčica, pribavio mišljenje nadležnog Centra za
socijalnu skrb D., a koje je nakon obavljenog razgovora s djevojčicama i
njihovim roditeljima, sastavljeno u surad­nji s Centrom za socijalnu skrb Z.,
koji je proveo stručnu obradu podnositeljice s obzirom na njezino trenutno
boravište. Zaključak nadležnog centra za socijalnu skrb je da su, na temelju
prikupljenih i obrađenih podataka, oba roditelja podjednako pogodna za skrb o
djeci. Također, tijekom postupka, sud je ponovno izveo dokaz saslušanjem
roditelja djevojčica i svjedoka, psihologa koji je sudjelovao u sastavljanju
stručnog mišljenja Centra, a koji je, ponavljajući zaključak iz stručnog
mišljenja, napomenuo važnost stabilnosti i sigurnosti doma za razvoj djece u
dobi navedenih djevojčica.
Analizirajući rezultate dokaznog postupka, sud je, u smislu odredbe članka 294.
Obiteljskog zakona (»Narodne novine«, broj 116/03., 17/04. i 136/04.), ocijenio
da je s obzirom na okolnosti slučaja u interesu djece da ostanu živjeti s ocem.
Svoju odluku sud temelji na utvrđenju da je djevojčicama za razvoj bitan osjećaj
stabilnosti i doma koji im, po procijeni suda, pruža otac s kojim su djeca
živjela od prekida bračne zajednice, a koji je o njima uspješno skrbio ne samo
materijalno, nego i psihološki, obzirom da je starijoj djevojčici zbog
negativnih utjecaja razvoda, po preporuci nadležnog Centra, osigurao susrete s
psihologom.
S druge strane, sud je ocijenio da podnositeljica ne bi mogla pružiti
djevojčicama osjećaj sigurnog i stabilnog doma s obzirom da je unutar dvije
godine promijenila nekoliko poslova i mjesta boravišta te da su njezini trenutni
stambeni uvjeti manje primjereni od stambenih uvjeta u kojima djevojčice
trenutno žive s ocem. Sud je također uzeo u obzir okolnost da podnositeljica
nije temeljem pravomoćnog rješenja nadležnog Centra uzela djevojčice na skrb,
već ih je viđala povremeno prema vlastitom nahođenju.
Drugostupanjski sud je ocijenio da je prvostupanjski sud potpuno i pravilno
utvrdio činjenično stanje i pravilno primijenio materijalno pravo pa je odbio
žalbu podnositeljice kao neosnovanu.
5. Mjerodavne odredbe Obiteljskog zakona (»Narodne novine«, broj 116/03., 17/04.
i 136/04.):

Članak 294.

(1) Sud će odlučiti o tome s kojim će roditeljem maloljetno vlastito ili
posvojeno dijete ili dijete nad kojim se ostvaruje roditeljska skrb nakon
punoljetnosti živjeti, odnosno o povjeravanju drugoj osobi, ustanovi socijalne
skrbi ili drugoj pravnoj osobi koja obavlja djelatnost socijalne skrbi i o
roditeljskoj skrbi:
1. odlukom kojom se utvrđuje da brak ne postoji ili se poništava ili razvodi;
2. odlukom kojom se utvrđuje majčinstvo ili očinstvo.
(2) Sud može odlučiti, kad donosi odluku iz stavka 1. ovoga članka, i o
izricanju mjera za zaštitu prava i dobrobiti djeteta kad je to prema okolnostima
slučaja potrebno.

Članak 295.

(1) Prije donošenja odluke o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti i o
roditeljskoj skrbi sud će pribaviti mišljenje i prijedlog centra za socijalnu
skrb.

Članak 297.

U postupku o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti i o roditeljskoj skrbi
sud nije vezan zahtjevima stranaka.

Članak 298.

(1) Sud može odlučiti o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti, o načinu
održavanja susreta i druženja djeteta s roditeljima i o drugim sadržajima
roditeljske skrbi prema sporazumu roditelja, ako smatra da je taj sporazum u
skladu s dobrobiti djeteta.
(2) Pri određivanju sadržaja roditeljske skrbi iz stavka 1. ovoga članka,
primjenjivat će se na odgovarajući način odredba članka 297. ovoga Zakona.
6. Ustavni sud napominje da je Europski sud za ljudska prava, primjenjujući
mjerodavne odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda s
pripadajućim Protokolima 1, 4, 6, 7, 11, 12,13 (»Narodne novine« – Međunarodni
ugovori, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99., – ispravak, 14/02, 13/03,
9/05, u daljnjem tekstu: Konvencija), u svojim odlukama koje se tiču prava na
obiteljski život, u koja, između ostalog, ulaze roditeljska prava i pravo na
skrb, istaknuo obvezu države da omogući roditeljima da budu uključeni u postupak
kojim se odlučuje o skrbi nad djetetom, i to do stupnja koji će im omogućiti
potrebnu zaštitu njihovih interesa (*mutatis mutandis, W. protiv Ujedinjenog
Kraljevstva, presuda od 8. srpnja 1987.§63-65, te Elsholz protiv Njemačke,
presuda od 13. srp­nja 2000., §52*.).Također, pri odlučivanju o izvršavanju
roditeljskih prava, država mora uspostaviti pravičnu ravnotežu između interesa
djeteta i roditelja, s time da se pri tome posebna važnost mora dati najboljem
interesu djeteta, koji ovisno o njegovoj prirodi i ozbiljnosti, može nadjačati
interes roditelja (mutatis mutandis, Sahin protiv Njemačke, zahtjev br.30943/96,
presuda od 8. srpnja 2003. §65, §66, te Elsholz protiv Njemačke, §50, ibid.).
7. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe povredu ustavnih prava iz članaka 62.
Ustava koje glasi:
*Država štiti materinstvo, djecu i mladež te stvara socijalne, kulturne, odgojne,
materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan
život.*
Razmatrajući navode ustavne tužbe u odnosu na istaknutu povredu navedenih
ustavnih prava, Ustavni sud smatra potrebnim istaći da je Ustav Republike
Hrvatske dao poseban značaj obitelji, propisujući da je ona pod osobitom
zaštitom države (članak 61. stavak 1.), međutim, i da su roditelji odgovorni
osigurati pravo djetetu na potpun i skladan razvoj njegove osobnosti (članak 63.
stavak 2.).
Uzimajući u obzir navedeno, pravna stajališta navedena u osporenim presudama
nadležnih sudova, koja se između ostalog odnose i na odluku da će malodobna
djeca živjeti i dalje s ocem, polaze od zaštite dobrobiti djeteta i zasnivaju se
na mjerodavnom materijalnom pravu te na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju
tog prava.
Ustavni sud utvrđuje da su nadležni sudovi, polazeći od činjeničnog stanja
utvrđenog u provedenom dokaznom postupku, iz kojega, između ostalog, proizlazi
da je tijekom parničnog postupka provedeno više detaljnih, stručnih,
psihološko-socijalnih obrada radi odluke o povjeravanju djevojčica, obrazložili
svoja pravna stajališta iznesena u osporenim presudama, za koja je nedvojbeno da
nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodav­nog
materijalnog prava, već su u skladu i s utvrđenim stajalištima međunarodnog
prava.
Slijedom rečenog, a uzimajući u obzir da su sudovi, uravnotežujući interese
djevojčica prema interesu podnositeljice, omogućili pod­nositeljici da bude
uključena u postupak kojim se odlučuje o skrbi nad djecom, do stupnja koji joj
omogućava zaštitu njezinih interesa kao majke, Ustavni sud smatra da
podnositeljici nisu povrijeđena prava zajamčena člankom 62. Ustava Republike
Hrvatske.
8. Odredba članka 26. Ustava, kojom je propisano da su svi državljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti, nije mjerodavna u ovom slučaju. Navedeno stajalište Ustavni
sud izrazio je u odluci broj: U-lll-884/2004 od 16. prosinca 2004. (»Narodne
novine«, broj 2/05.).
9. Slijedom iznijetoga, temeljem članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je
kao u izreci.
10. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29. stavak 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2384/2005
Zagreb, 16. siječnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 20/2008-624
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)