### NN 8/2021 (29.1.2021.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-3866/2017 od 15. prosinca 2020.

Ustavni sud Republike Hrvatske

172

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko, Davorin Mlakar, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio Ante Mrđen iz Ugljana, kojeg zastupa Dragan Jurjević, odvjetnik u Zadru, na sjednici održanoj 15. prosinca 2020. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zadru dužan je donijeti odluku u predmetu broj: Ovr-1601/2016 (ranije broj: Ovr-2452/2014) u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe Anti Mrđenu iz Ugljana, Ugljan 51, određuje se primjerena naknada zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), u vezi s pravom na dom zajamčenim člankom 34. stavkom 1. Ustava, u iznosu od 31.280,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa i uprave Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ante Mrđen iz Ugljana (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg zastupa Dragan Jurjević, odvjetnik u Zadru, podnio je 7. rujna 2017. ustavnu tužbu u povodu rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gžzp II-4/16-3 od 25. veljače 2016., a kojom prigovara da su mu zbog dugotrajnosti pravomoćno okončanog parničnog postupka koji se vodio pred Općinskim sudom u Zadru pod brojem P-3304/08 i ovršnog postupka koji je u času podnošenja ustavne tužbe u tijeku pred istim sudom pod brojem Ovr-1601/2016 (ranije broj: Ovr-2452/2014), povrijeđeni pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija), pravo na dom zajamčeno člancima 34. stavkom 1. i 35. Ustava te pravo vlasništva zajamčeno člankom 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju. Stoga predlaže da mu se dosudi primjerena naknada u iznosu od 30.000,00 kuna.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka, na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), pribavljeni su spisi Općinskog suda u Zadru broj: P-3304/08, te broj: Ovr-1601/2016 (ranije broj: Ovr-2452/2014).

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

a) Parnični postupak

3. Podnositelj je 21. studenoga 2008. podnio tužbu zbog smetanja posjeda obiteljske kuće na Ugljanu u kojoj je živio s tuženima, navodeći da su mu tuženi oduzeli suposjed obiteljske kuće.

Isti je dan parnični sud odredio dostavu tužbe na odgovor tuženima.

Tuženi su 3. prosinca 2008. podnijeli odgovor na tužbu.

Naredbom suda od 8. prosinca 2008. zakazano je raspravno ročište za 11. ožujka 2009.

Podnositelj se podneskom od 14. siječnja 2009. očitovao o odgovoru tuženih na tužbu. Istim podneskom proširio je tužbeni zahtjev i u odnosu na nove okolnosti smetanja posjeda nastale nakon podnošenja tužbe. Uz taj podnesak priložio je i dokaz da je protiv tuženih kod istog suda ishodio rješenje o privremenoj mjeri broj: Ovr-2841/08 od 22. prosinca 2008. radi omogućivanja ulaska u obiteljsku kuću.

Na potonji podnesak podnositelja tuženi su se očitovali podneskom od 4. veljače 2009.

Podnositelj je 5. veljače 2009. podneskom požurio postupanje parničnog suda, obavijestivši ga da će uskoro ostati bez privremenog smještaja u kojem se nalazi od iseljenja iz obiteljske kuće te da neće imati gdje boraviti.

Na raspravnom ročištu od 11. ožujka 2009. saslušani su svjedoci te je novo ročište radi saslušanja svjedoka zakazano za 15. lipnja 2009. Na potonjem ročištu su saslušani svjedoci koji su pristupili, a novo ročište radi saslušanja svjedoka i stranaka zakazano je za 23. rujna 2009.

Tuženi su 7. rujna 2009. podnijeli sudu prijedlog da se drugotuženi i trećetužena zbog svoje dobi i zdravstvenog stanja saslušaju u obiteljskoj kući. Podneskom od 10. rujna 2009. podnositelj se usprotivio takvom prijedlogu, tvrdeći da zdravstveno stanje drugotuženog i trećetužene nije takve naravi da ne bi mogli pristupiti ročištu u sudu. Na potonji podnesak tuženi su odgovorili podneskom od 15. rujna 2009., ponovo tražeći da se saslušanje stranaka obavi u obiteljskoj kući tuženih.

Na raspravnom ročištu održanom 23. rujna 2009. svjedokinja predložena po tuženima uz suglasnost stranaka nije ispitana iako je ročištu uredno pristupila, već je novo ročište radi njezinog saslušanja zakazano za 23. studenoga 2009., o čemu je svjedokinja obaviještena. Određeno je da će se drugotuženi i trećetužena saslušati u obiteljskoj kući radi čega su pozvani predujmiti troškove u iznosu od 500,00 kuna. Na istom je ročištu podnositelj predao podnesak kojim uređuje tužbeni zahtjev.

Tuženi su 21. listopada 2009. dostavili dokaz o uplati predujma u iznosu od 500,00 kuna.

Podneskom od 26. listopada 2009. svjedokinja pozvana na ročište zakazano za 23. studenoga 2009. ispričala je nedolazak privatnim razlozima te zamolila da se njezino saslušanje odgodi za siječanj 2010.

Rješenjem od 30. listopada 2009. parnični sud je otkazao ročište zakazano za 23. studenoga 2009. te novo ročište radi saslušanja svjedokinje predložene po tuženima zakazao za 15. veljače 2010.

Na raspravnom ročištu od 15. veljače 2010. saslušana je svjedokinja, tužitelj i prvotužena kao stranke, te su stranke upoznate s tim da će se o daljnjem tijeku postupka odlučiti pisanim putem.

Rješenjem od 25. ožujka 2010. zakazano je ročište za saslušanje drugotuženog i trećetužene u obiteljskoj kući za 21. svibnja 2010. te su na tom ročištu navedene stranke saslušane i obavljen uviđaj na licu mjesta uz sudjelovanje stranaka.

Podneskom od 15. lipnja 2010. podnositelj je uredio tužbeni zahtjev prema stanju utvrđenom uviđajem u obiteljskoj kući. Tome su se, podneskom od 14. rujna 2010., usprotivili tuženi navodeći da se radi o nedopuštenoj preinaci tužbe. Također su zatražili da se tuženi ponovo saslušaju, ali da se pritom sljedeća rasprava ne zakaže do kraja listopada 2010. zbog korištenja godišnjeg odmora punomoćnice tuženih. U podnesku od 29. rujna 2010. podnositelj se usprotivio ponovnom izvođenju tog dokaza.

Naredbom od 1. listopada 2010. parnični sud zakazao je sljedeće raspravno ročište za 14. prosinca 2010. Na tom su ročištu tuženi predložili saslušanje novog svjedoka, a premda se podnositelj protivio izvođenju tog dokaza jer je smatrao da je usmjeren k odugovlačenju postupka i da iskaz tog svjedoka nije potreban radi utvrđivanja činjenica u parnici zbog smetanja posjeda, sud je novo ročište radi saslušanja predloženog svjedoka zakazao za 17. veljače 2011.

U novom podnesku od 14. veljače 2011. tuženi su dostavili skicu kuće, makar je sud već obavio uviđaj na licu mjesta tijekom ročišta u obiteljskoj kući od 21. svibnja 2010. Predložili su dodatno da se obavi očevid u kući.

Na raspravnom ročištu od 17. veljače 2011. saslušan je svjedok, o dokaznom prijedlogu za izvođenjem dokaza očevidom (kojem se podnositelj protivio kao usmjerenom k odugovlačenju postupka) nije odlučeno, već je riješeno da će se o daljnjem tijeku postupka odlučiti naknadno pisanim putem.

Podneskom od 11. ožujka 2011. punomoćnica tuženika obavijestila je parnični sud da je trećetužena umrla.

Rješenjem od 15. ožujka 2011. utvrđeno je da je u odnosu na trećetuženu nastupio prekid postupka.

Podneskom od 5. svibnja 2011. podnositelj je obavijestio parnični sud o nasljednicima trećetužene i zatražio da se postupak nastavi s potonjima.

Podneskom od 5. srpnja 2011. punomoćnica tuženih obavijestila je parnični sud da je drugotuženi umro.

Rješenjem od 25. srpnja 2011. utvrđen je prekid postupka u odnosu na drugotuženog te su nasljednici pozvani da preuzmu postupak.

Podnescima od 19. rujna 2011. te 19. listopada 2011. nasljednik je dostavio sudu punomoć odvjetniku i zatražio da mu se preslikaju dijelovi spisa, a 9. studenoga 2011. dostavio je dokaz o uplati troškova preslike spisa, koja je konačno učinjena 11. studenoga 2011.

Naredbom od 22. ožujka 2012. zakazano je raspravno ročište za 4. lipnja 2012.

U spis je 22. ožujka 2012. zaprimljen podnesak nasljednice iza preminulih drugotuženog i trećetužene kojim preuzima parnicu i priznaje podnositeljev tužbeni zahtjev.

Podneskom od 29. svibnja 2012. podnositelj je, s obzirom na nastavljanje postupka s nasljednicima, uredio tužbeni zahtjev.

Na raspravnom ročištu od 4. lipnja 2012. zaključena je glavna rasprava te je ročište radi objave presude zakazano za 19. lipnja 2012. Na tom ročištu određeno je da će presuda uslijediti u pisanom otpravku, u zakonskom roku.

Podneskom od 12. lipnja 2012. prvotužena se protivila uređenju tužbenog zahtjeva u odnosu na nasljednike određene rješenjem o prekidu i nastavljanju postupka, tvrdeći da se radi o nedopuštenoj preinaci tužbe.

Rješenjem Općinskog suda u Zadru broj: P-3304/08 od 19. lipnja 2012., utvrđeno je da su tuženi u dva navrata smetali suposjed obiteljske kuće oduzimanjem suposjeda podnositelju pa im je naloženo u roku od osam dana vratiti podnositelju oduzeti suposjed i omogućiti korištenje obiteljske kuće uspostavom prijašnjeg posjedovnog stanja.

Međutim, pisani otpravak ovog rješenja otpremljen je sa suda 19. listopada 2012. i dostavljen strankama krajem listopada i tijekom studenoga 2012.

Prvotužena je 31. listopada 2012. podnijela žalbu protiv navedenog rješenja, a podnositeljev odgovor na žalbu zaprimljen je kod parničnog suda 27. studenoga 2012.

Rješenjem Županijskog suda u Zadru broj: Gž-2969/12-2 od 29. siječnja 2013. odbijena je žalba prvotužene. Navedeno drugostupanjsko rješenje dostavljeno je podnositelju 11. veljače 2013.

b) Ovršni postupak

4. Kod Općinskog suda u Zadru zaprimljen je 6. ožujka 2013., na temelju pravomoćnog i ovršnog rješenja Općinskog suda u Zadru broj: P-3304/08 od 19. lipnja 2012. (u daljnjem tekstu: ovršna isprava), prijedlog podnositelja za ovrhu radi uspostave prijašnjeg stanja sukladno člancima 233. i 234. mjerodavnog Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 112/12. i 25/13.; u daljnjem tekstu: OZ/12).

Uređeni prijedlog za ovrhu, podnesen na temelju članka 262. OZ-a/12, zaprimljen je kod prvostupanjskog suda 7. ožujka 2013., u kojem je podnositelj specificirao da bi rok za uspostavu prijašnjeg posjedovnog stanja bio tri dana, te zahtijevao, u slučaju da ovršenici ne postupe po rješenju o ovrsi u ostavljenom roku, da sud ovršenicima izrekne novčanu kaznu od 20.000,00 kuna. Prema tom prijedlogu prvostupanjski sud donio je rješenje o ovrsi broj: Ovr-660/13 od 4. lipnja 2013. i uredno ga dostavio ovršenicima.

Kod suda je zaprimljena 17. lipnja 2013. žalba prvoovršenice, a istog dana i prigovor treće osobe s prijedlogom za odgodu ovrhe. Sljedeći dan zaprimljene su i žalbe drugoovršenika i trećeovršenice.

Podneskom od 24. lipnja 2013. podnositelj je predložio izricanje novčane kazne prvoovršenici jer nije postupila po rješenju o ovrsi.

Naredbom od 27. lipnja 2013. određena je dostava žalbi i prigovora treće osobe podnositelju na odgovor, a odgovor podnositelja zaprimljen je 5. srpnja 2013.

Naredbom od 13. kolovoza 2013. spis je upućen Županijskom sudu u Zadru na odlučivanje o podnesenim žalbama.

Požurnicom od 1. listopada 2013. podnositelj je požurio donošenje rješenja o njegovom prijedlogu za izricanje novčane kazne i daljnje postupanje u predmetu, a požurnicu je ponovio i podneskom zaprimljenim 12. studenoga 2013.

Rješenjem Županijskog suda u Zadru broj: Gž-2076/13-4 od 28. travnja 2014. odbijene su žalbe ovršenika i potvrđeno rješenje o ovrsi od 4. lipnja 2013., a navedeno drugostupanjsko rješenje je bez odlaganja dostavljeno strankama tijekom prve polovine svibnja 2014.

Požurnicom od 11. rujna 2014. podnositelj je podnio molbu sudu za donošenjem odluke u ovršnom predmetu.

Naredbom od 10. listopada 2014. određeno je pisarnici suda dodijeliti novi broj predmetu s obzirom na to da je pogrešno označen riješenim te nakon toga spis predati u rad sudskim ovršiteljima.

Naredbom od 15. listopada 2014. ponovljen je nalog za predaju spisa sudskim ovršiteljima.

Kod suda je 2. prosinca 2014. zaprimljena nova požurnica podnositelja.

Zaključkom suda od 12. prosinca 2014. određena je provedba ovrhe u obiteljskoj kući podnositelja za 13. siječnja 2015. s početkom u 10 sati te je zaključak uredno dostavljen strankama. Isti je dan sud uputio Policijskoj upravi zadarskoj zahtjev za asistenciju pri provedbi ovrhe na zakazanom ročištu.

Kod suda je 30. prosinca 2014. zaprimljena molba proovršenice za dostavu preslike spisa.

Podneskom od 8. siječnja 2015. podnositeljica prigovora treće osobe požurila je donošenje odluke o njezinom prigovoru i prijedlogu za odgodu ovrhe, napomenuvši da je u posjedu predmetne obiteljske kuće i da neće dopustiti provedbu ovrhe dok se ne odluči o njezinom prigovoru.

Kod suda je 8. siječnja 2015. također zaprimljena nova žalba prvoovršenice s prijedlogom za odgodu ovrhe.

Naredbom i zaključkom suda od 9. siječnja 2015. odgođeno je ročište za provedbu ovrhe zakazano za 13. siječnja 2015. i određena dostava prigovora treće osobe i prijedloga za odgodu ovrhe strankama postupka, kao i dostava nove žalbe prvoovršenice podnositelju.

Istog dana zaprimljen je kod suda podnesak drugoovršenika te je odmah donesena naredba o dostavi tog podneska strankama.

Kod suda je zaprimljen 12. siječnja 2015. podnesak trećeoovršenice.

Podneskom od 19. siječnja 2015. prvoovršenica se očitovala na prigovor treće osobe, drugoovršenik i trećeovršenica podneskom od 21. siječnja 2015., a podnositelj podneskom zaprimljenim 26. siječnja 2015.

Rješenjima prvostupanjskog suda broj: Ovr-2452/2014 od 11. ožujka 2015. upućena je prvoovršenica, u povodu žalbe od 8. siječnja 2015., u parnicu radi proglašenja nedopuštenosti ovrhe i odbijen njezin prijedlog za odgodu ovrhe, a jednako je odlučeno i u pogledu prigovora treće osobe od 17. lipnja 2013.

U povodu zahtjeva predsjednika prvostupanjskog suda od 13. ožujka 2015., koji se odnosio na podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i razloge trajanja ovršnog postupka, očitovanjem od 16. ožujka 2015. naznačeno je da je ovršni postupak zapravo dovršen donošenjem rješenja o ovrsi od 4. lipnja 2013.

Naredbom od 16. ožujka 2015. određeno je vratiti podnositelju predujam uplaćen za otkazano ročište za provedbu ovrhe.

Kod suda je 20. ožujka 2015. zaprimljen prigovor podnositelja kojim traži da se predujam za otkazano ročište ne vraća, već da se odredi novo ročište za provedbu ovrhe i uplaćeni predujam iskoristi u tu svrhu.

Rješenjem predsjednika suda broj: Su-Gzp I-11/15 od 18. ožujka 2015. odbijen je podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 12. ožujka 2015.

Kod suda je 27. ožujka 2015. zaprimljena žalba treće osobe protiv rješenja od 11. ožujka 2015. o upućivanju na parnicu i odbijanju prijedloga za odgodu ovrhe.

Protiv rješenja o upućivanju na parnicu i odbijanju prijedloga za odgodu ovrhe od 11. ožujka 2015. zaprimljena je kod suda 30. ožujka 2015. i žalba prvoovršenice.

Naredbom od 16. travnja 2015. određena je dostava navedenih žalbi strankama.

Uredujući sudski savjetnik obaviješten je dopisom predsjednika prvostupanjskog suda od 9. travnja 2015. da će na temelju naloga predsjednika Županijskog suda u Zadru broj: Su: 152/15 od 8. travnja 2015. biti izvršen nadzor nad radom i postupanjem u predmetnom ovršnom postupku te je zatraženo očitovanje koje je sudski savjetnik podnio isti dan. Iz navedenog proizlazi kako je ocijenjeno da nije potrebno zakazati novo ročište za provedbu ovrhe jer se radi o ovrsi na radnju koju može obaviti samo ovršenik prema članku 262. mjerodavnog OZ-a/12.

Dalje je naredbom od 16. travnja 2015. zakazano ročište u povodu podnositeljevog prijedloga za izricanje novčane kazne za 30. travnja 2015.

Dopisom predsjednika prvostupanjskog suda od 20. travnja 2015. zatraženo je novo očitovanje o duljini trajanja postupka i razlozima zbog kojih postupak nije okončan.

Rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zadru broj: Su: Gžzp I-4/15 od 7. travnja 2015. ukinuto je rješenje predsjednika prvostupanjskog suda broj: Su-Gzp I-11/15 od 18. ožujka 2015. i predmet upućen na ponovno odlučivanje o podnositeljevom zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

U spis je 22. travnja 2015. uložena službena zabilješka kojom se utvrđuje da je u spisu ostao neuvezan podnesak podnositelja od 23. svibnja 2014. kojim se predlaže izricanje novčane kazne prvoovršenici, premda je takav prijedlog podnositelja od 24. lipnja 2013. bio pravodobno uvezan u spis, kao i kasnije požurnice radi odlučivanja o prijedlogu podnositelja.

Na ročištu od 30. travnja 2015. stranke su raspravljale je li postupljeno po rješenju o ovrsi te je sud riješio odluku o prijedlogu za izricanje novčane kazne donijeti pisanim putem.

Očitovanjem od 14. svibnja 2015. uredujući sudski savjetnik očitovao se predsjedniku suda o razlozima trajanja postupka.

Rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 27. svibnja 2015. prihvaćen je podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 12. ožujka 2015. i naloženo uredujućem sudskom savjetniku riješiti predmet u roku od šest mjeseci.

Kod suda je 28. svibnja 2015. zaprimljena požurnica podnositelja radi donošenja odluke o prijedlogu za izricanje novčane kazne u skladu sa zapisnikom s ročišta od 30. travnja 2015.

Rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 24. lipnja 2015. odbijen je podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 28. svibnja 2015.

Kod suda je 15. lipnja 2015. zaprimljena nova požurnica podnositelja radi donošenja odluke o prijedlogu za izricanje novčane kazne.

Rješenjem Općinskog suda u Zadru broj: Ovr-2452/2014 (ranije broj: Ovr-660/2013) od 15. srpnja 2015. izrečena je prvoovršenici novčana kazna od 20.000,00 kuna, ostavljen daljnji rok od tri dana da postupi po rješenju o ovrsi te joj zapriječena novčana kazna od 25.000,00 kuna za slučaj nepostupanja po rješenju o ovrsi u ostavljenom roku.

Kod suda je 15. srpnja 2015. zaprimljena zamolba Općinskog državnog odvjetništva u Zadru radi dostave ovršnog spisa na uvid, a dopisom suda od 20. srpnja 2015. spis je dostavljen navedenom i vraćen dopisom od 29. srpnja 2015.

Kod suda je 6. kolovoza 2015. zaprimljen podnesak podnositelja radi povrata uplaćenog predujma, a 13. kolovoza 2015. naloženo je računovodstvu suda izvršiti povrat.

Podneskom od 3. rujna 2015. podnositelj je obavijestio sud da prvoovršenica nije postupila ni po rješenju o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015. ni po rješenju o ovrsi, pa je predložio da se pristupi provedbi rješenja o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015. Navedeni prijedlog dostavljen je prvoovršenici zaključkom suda od 12. listopada 2015.

Podneskom od 15. listopada 2015. prvoovršenica je obavijestila sud da joj uz zaključak za očitovanje nije dostavljen podnositeljev podnesak od 3. rujna 2015. pa je sud isti dan odredio dostavu tog podneska prvoovršenici.

Kod suda je ponovo 16. listopada 2015. zaprimljen novi podnesak podnositelja kojim moli pristupiti provedbi rješenja o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015.

Kod suda je 19. listopada 2015. zaprimljena molba prvoovršenice radi produljenja roka za očitovanje po zaključku suda od 12. listopada 2015., a koji je produljen zaključkom suda od 22. listopada 2015.

Podneskom od 23. listopada 2015. prvoovršenica se ponovo, kao i ranije tijekom postupka, očitovala da je postupila po rješenju o ovrsi i dostavila privatni nalaz sudskog vještaka nakon očevida u predmetnoj obiteljskoj kući.

Prvoovršenica je 2. studenoga 2015. podnijela žalbu protiv rješenja o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015., a zaključkom suda od 4. studenoga 2015. pozvan je podnositelj očitovati se na žalbu.

Kod suda je 5. studenoga 2015. zaprimljena nova požurnica podnositelja radi provedbe rješenja o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015. i obavijest da je pravomoćnom presudom Općinskog suda u Zadru broj: P-1719/15 od 9. rujna 2015. odbijen tužbeni zahtjev treće osobe radi proglašenja predmetne ovrhe nedopuštenom.

Podnescima od 10. studenoga 2015. podnositelj se očitovao na nalaz vještaka koji je prvoovršenica dostavila u spis te na žalbu proovršenice od 2. studenoga 2015., a zaključkom od 25. studenoga 2015. isti su dostavljeni prvoovršenici na očitovanje, koja se očitovala podneskom zaprimljenim kod suda 2. prosinca 2015.

U spis je 13. siječnja 2016. zaprimljena molba Županijskog suda u Zadru za dostavom spisa radi odlučivanja o podnositeljevom zahtjevu za isplatu primjerene naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Sud je 14. siječnja 2016. dao naredbu za dostavu spisa Županijskom sudu u Zadru radi odlučivanja o žalbi prvoovršenice protiv rješenja o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015.

Zaključkom od 14. siječnja 2016. pozvan je podnositelj očitovati se na očitovanja prvoovršenice od 2. prosinca 2015., a isti se očitovao podneskom zaprimljenim 20. siječnja 2016.

Rješenjem Županijskog suda u Zadru broj: Gž Ovr-13/16-4 od 21. lipnja 2016. odbijena je žalba prvoovršenice protiv rješenja o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015., a drugostupanjsko rješenje je uredno dostavljeno strankama na temelju naredbe suda od 28. lipnja 2016.

Podneskom od 7. srpnja 2016. podnositelj je zatražio da se prvoovršenici izrekne novčana kazna zapriječena rješenjem o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015., a isto traženje ponovio je podneskom od 14. srpnja 2016. Zaključkom suda od 25. srpnja 2016. pozvana je proovršenica očitovati se na navedene podneske.

Podneskom od 27. srpnja 2016. prvoovršenica podnijela je molbu za obročnom otplatom izrečene novčane kazne, a naredbom od 28. srpnja 2016. ta je molba dostavljena podnositelju na očitovanje.

Kod suda je 28. srpnja 2016. zaprimljena nova požurnica podnositelja i prijedlog za zamjenu izrečene novčane kazne kaznom zatvora.

Podneskom od 3. kolovoza 2016. prvoovršenica je ponovo dostavila očitovanje da je postupila po rješenju o ovrsi.

Naredbom od 3. kolovoza 2016. sud je zatražio dodjelu novog broja spisu radi odlučivanja o novom prijedlogu podnositelja za izricanjem novčane kazne.

Kod suda je 30. kolovoza 2016. ponovo zaprimljena požurnica ovrhovoditelja radi donošenja odluke o zamjeni novčane kazne kaznom zatvora te izricanja nove novčane kazne zapriječene ranijim rješenjem od 15. srpnja 2015.

Naredbom od 26. rujna 2016. zakazano je ročište za 8. studenoga 2016.

U spis je 13. listopada 2016. zaprimljen dopis predsjednika Općinskog suda u Zadru kojim se traži očitovanje o razlozima zbog kojih predmetni postupak još nije okončan, a u povodu podnositeljevog zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 13. rujna 2016. Uz navedeno je priloženo rješenje Županijskog suda u Zadru broj: Gzp II-10/15 od 22. siječnja 2016. kojim je podnositelju dosuđena i primjerena naknada od 400,00 kuna zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Uredujući sudski savjetnik dao je očitovanje 17. listopada 2016.

Na ročištu od 8. studenoga 2016. saslušan je vještak Mirko Čačić, a podnositelj je predložio provođenje deložacije prvoovršenice.

Zaključkom od 21. studenoga 2016. pozvana je prvoovršenica uplatiti predujam za očevid na licu mjesta uz sudjelovanje vještaka.

Kod suda je 24. studenoga 2016. zaprimljen zahtjev podnositelja za nadoknadom troškova ovršnog postupka.

U spis je 29. studenoga 2016. zaprimljeno rješenje predsjednika Županijskog suda u Zadru broj: Su: Gžzp I-7/16 od 21. studenoga 2016. kojim je odbijena podnositeljeva žalba protiv rješenja predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 19. listopada 2016., a kojim je odbijen kao neosnovan podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 13. rujna 2016.

Kod suda je 21. prosinca 2016. zaprimljen podnesak prvoovršenice.

Zaključkom od 27. prosinca 2016. pozvan je podnositelj uplatiti predujam za očevid na licu mjesta uz sudjelovanje vještaka.

U spis je zaprimljen 2. siječnja 2017. dopis predsjednika Općinskog suda u Zadru kojim traži spis radi dostave Vrhovnom sudu u povodu podnositeljevog zahtjeva za izuzeće predsjednika Općinskog suda u Zadru i Županijskog suda u Zadru i zahtjeva za obavljanje kontrole u predmetnom ovršnom postupku.

U spis je 12. siječnja 2017. zaprimljeno rješenje predsjednika Vrhovnog suda broj: Su-IV-656/2016-2 od 9. siječnja 2017. kojim je odbačen kao nedopušten podnositeljev zahtjev za izuzećem predsjednika Općinskog suda u Zadru.

Predsjednik Županijskog suda u Zadru donio je rješenje broj: Su: 7/17 od 18. siječnja 2017. kojim je odbačen kao nedopušten podnositeljev zahtjev za izuzećem predsjednika Općinskog suda u Zadru.

Naredbom od 27. siječnja 2017. određena je dostava navedenih rješenja podnositelju te je spis upućen u ured predsjednika prvostupanjskog suda radi odlučivanja o zahtjevu za izuzeće uredujuće sutkinje u predmetnom ovršnom postupku.

Kod suda je 10. siječnja 2017. zaprimljen, a uvezan u spis 27. siječnja 2017., prigovor podnositelja protiv zaključka od 27. prosinca 2016. kojim je pozvan predujmiti troškove očevida uz sudjelovanje vještaka, jer je smatrao da te troškove treba predujmiti prvoovršenica koja ga je predložila i na kojoj je teret dokaza.

Dopisom od 30. siječnja 2017. predsjednik prvostupanjskog suda zatražio je izjavu od uredujućeg suca i sudskog savjetnika u vezi s podnositeljevim zahtjevom za izuzećem sudskog savjetnika o kojem odlučuje uredujući sudac.

U spis je 22. veljače 2017. zaprimljen dopis predsjednika prvostupanjskog suda kojim se traži očitovanje uredujućeg sudskog savjetnika na predstavku podnositelja od 17. veljače 2017. kojom je prigovorio da se u predmetu ne poduzimaju nikakve radnje u pogledu naplate novčane kazne i zamjene novčane kazne zatvorom u skladu s pravomoćnim i ovršnim rješenjem od 15. srpnja 2015. i prijedlozima podnositelja.

Uredujući sudski savjetnik dao je očitovanje 22. veljače 2017.

Uredujući sudac dao je 22. veljače 2017. očitovanje u vezi zahtjeva za izuzećem.

Rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su – 276/17 od 23. veljače 2017. odbijen je kao neosnovan zahtjev za izuzećem uredujućeg suca.

Uredujući sudski savjetnik dao je očitovanje na zahtjev za svojim izuzećem 10. srpnja 2017., a uredujući sudac odbio je taj zahtjev kao neosnovan rješenjem od 13. srpnja 2017.

U spis je 13. srpnja 2017. uvezan dopis predsjednika prvostupanjskog suda kojim se traži očitovanje o razlozima zbog kojih postupak nije okončan u povodu podnositeljevog zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 29. lipnja 2017., a očitovanje je dano 20. srpnja 2017.

Zaključkom od 21. srpnja 2017. sud je upozorio prvoovršenicu da je dužna postupiti po pravomoćnom rješenju o novčanoj kazni od 15. srpnja 2015. i uplatiti je u korist državnog proračuna te dostaviti dokaz o plaćanju, uz upozorenje da će novčana kazna u protivnom biti prisilno naplaćena putem Financijske agencije. Isti dan je zaključkom podnositelj opet pozvan da uplati predujam za vještačenje.

Kod suda je 8. kolovoza 2017. zaprimljen podnesak prvoovršenice kojim obavještava sud da će novčanu kaznu otplaćivati obročno prema mogućnostima, a 22. kolovoza 2018. i dokaz o uplati dijela kazne od svega 1.000,00 kuna od ukupno 20.000,00 kuna pravomoćne i ovršne kazne.

U spis je 7. rujna 2017. uvezano rješenje predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 25. kolovoza 2017. kojim je utvrđen osnovanim podnositeljev zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 29. lipnja 2017. te je određen rok od šest mjeseci u kojem predmet mora biti riješen.

Kod suda je 7. rujna 2017. zaprimljen prigovor podnositelja protiv zaključka od 21. srpnja 2017. kojim je pozvan na plaćanje predujma za očevid uz sudjelovanje vještaka, a u kojem je također prigovorio na sudskog vještaka kojeg je odabrao sud za izvođenje ovog dokaza jer se radilo o sudskom vještaku koji je ranije tijekom postupka izradio privatni nalaz i mišljenje na zahtjev prvoovršenice.

Uz navedeni prigovor podnositelj je dostavio i dokaz da se zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku obratio Europskom sudu za ljudska prava, odnosno dopis tog suda od 27. srpnja 2017. kojim je podnositelj obaviješten da je njegov zahtjev primljen i da se vodi pod brojem 27169/17.

Podneskom od 20. rujna 2017. podnositelj je zamolio dostavu preslike nalaza sudskog vještaka od 21. listopada 2015.

U spis je 27. rujna 2017. zaprimljen podnesak prvoovršenice kojim se obavještava sud da je uplatila daljnjih 1.000,00 kuna novčane kazne, čime je za naplatu preostao iznos od 18.000,00 kuna, a 26. listopada 2017. i dokaz o uplati daljnjih 1.000,00 kuna uz preostali iznos duga od 17.000,00 kuna.

Rješenjem Općinskog suda u Zadru broj: Ovr-1601/2016 od 2. studenoga 2017. odbačena je kao nedopuštena žalba podnositelja (zapravo prigovor od 7. rujna 2017.) protiv zaključka od 21. srpnja 2017. kojim je pozvan na uplatu predujma za očevid uz sudjelovanje vještaka. Protiv tog rješenja zaprimljena je kod suda 14. studenoga 2017. žalba podnositelja.

Rješenjem Općinskog suda u Zadru broj: Ovr-1601/2016 od 3. studenoga 2017. odbijen je kao neosnovan podnositeljev prijedlog od 7. srpnja 2016. za izricanjem novčane kazne jer je prvoovršenica dostavila dokaz, nalaz vještaka, da je postupila po rješenju o ovrsi, a koji podnositelj nije osporio. Protiv tog rješenja zaprimljena je kod suda 14. studenoga 2017. žalba podnositelja.

Kod suda je 21. studenoga 2017. zaprimljen dokaz prvoovršenice o uplati daljnjih 1.000,00 kuna novčane kazne uz preostali dug od 16.000,00 kuna.

Prvoovršeničin odgovor na žalbu podnositelja protiv rješenja Općinskog suda u Zadru broj: Ovr-1601/2016 od 2. studenoga 2017. zaprimljen je 23. studenoga 2017.

Naredbom od 15. prosinca 2017. ponovo je određena dostava žalbi prvoovršenici jer iz spisa nije bilo moguće sa sigurnošću utvrditi koja je od podnositeljeve dvije žalbe zaprimljene 14. studenoga 2017. dostavljena prvoovršenici.

Kod suda je 21. prosinca 2017. zaprimljen dokaz prvoovršenice o uplati daljnjih 1.000,00 kuna novčane kazne uz preostali dug od 15.000,00 kuna.

Naredbom od 19. siječnja 2018. određena je dostava spisa nadležnom županijskom sudu radi odlučivanja o žalbama podnositelja.

Kod suda je 23. siječnja 2018. zaprimljen dokaz prvoovršenice o uplati daljnjih 1.000,00 kuna novčane kazne uz preostali dug od 14.000,00 kuna, 26. veljače 2018. i dokaz o uplati daljnjih 1.000,00 kuna uz preostali iznos novčane kazne od 13.000,00 kuna, 28. ožujka 2018. i dokaz o uplati daljnjih 1.000,00 kuna uz preostali iznos novčane kazne od 12.000,00 kuna, 26. travnja 2018. i dokaz o uplati daljnjih 1.000,00 kuna uz preostali iznos novčane kazne od 11.000,00 kuna, 28. svibnja 2018. dokaz o uplati daljnjih 1.000,00 kuna uz preostali iznos novčane kazne od 10.000,00 kuna.

Rješenjem Županijskog suda u Zadru broj: Gž Ovr-37/18-2 od 11. siječnja 2019. vraćen je spis ovršnog predmeta prvostupanjskom sudu radi donošenja rješenja o prekidu postupka zbog smrti prvoovršenice koja je, prema uvidu u stanje eSpisa, umrla 20. studenoga 2018.

Rješenjem Općinskog suda u Zadru broj: Ovr-1601/2016-133 od 23. siječnja 2019. utvrđeno je da je u ovršnom postupku nastupio prekid postupka zbog smrti prvoovršenice te određeno da će prekid postupka trajati dok njezini nasljednici ne preuzmu postupak ili ih sud na prijedlog stranaka pozove na preuzimanje.

Kod prvostupanjskog suda je 17. travnja 2019. zaprimljen dopis Ustavnog suda za dostavom spisa nakon čega je ovršni spis dostavljen Ustavnom sudu.

III. MJERODAVNO PRAVO

5. U rješenju broj: U-IIIVs-3669/2006 i dr. od 2. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 34/10.) Ustavni sud opisao je razvoj pravne zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku od trenutka njegovog uvođenja u hrvatski pravni sustav, stupanjem na snagu Promjene Ustava Republike Hrvatske 9. studenoga 2000. (»Narodne novine« broj 113/00.), do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 153/09.).

5.1. U rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) Ustavni sud opisao je i daljnji razvoj tog mehanizma pravne zaštite sve do 14. ožujka 2013. kada je stupio na snagu Zakon o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13). U glavi VI. tog zakona pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisan je novi, drugačiji model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na onaj koji je bio na snazi u ranijem zakonodavnom razdoblju.

5.2. ZoSud/13 do danas je izmijenjen nekoliko puta:

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 33/15.)

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 82/15.)

– Uredbom o dopuni Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 82/16.)

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 67/18.).

5.3. Odredbe koje se odnose na zaštitu prava na suđenje u razumnom roku (članci 63. – 70. ZoSud-a/13) nisu mijenjane.

5.4. Pregled pravnih sredstava za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 2002. do 2013. godine (stupanja na snagu ZoSud-a/13) Ustavni sud dao je u odluci broj: U-IIIA-1031/2014 od 27. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 50/16.).

IV. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

6. U konkretnom slučaju podnositelj prigovara nerazumnoj duljini parničnog postupka koji je prethodio ovršnom postupku kao i duljini ovršnog postupka, sagledavajući ta dva postupka kao cjelinu. Pravno stajalište da se parnični i ovršni postupak sagledavaju kao jedinstvena cjelina Ustavni sud izrazio je u svojim odlukama broj: U-IIIA-324/2005 od 23. studenoga 2006. (www.usud.hr) i broj: U-IIIVs-3126/2008 od 5. ožujka 2009. (»Narodne novine« broj 38/09.).

6.1. Budući da je podnositelj postupio prema članku 444. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. – članak 50. Zakona o arbitraži, 117/03., 88/05. – članak 129. Zakona o izmjenama i dopunama Ovršnog zakona, 2/07. – odluka USRH broj: U-I-1569/2004 i dr., 84/08., 96/08. – odluka USRH broj: U-I-1569/2004 i dr. i 123/08. – ispravak; u daljnjem tekstu: ZPP) i prijedlog za ovrhu podnio u prekluzivnom roku od 30 dana od primitka pravomoćnog drugostupanjskog rješenja, Ustavni sud zaključuje da su ispunjeni uvjeti za sagledavanje parničnog i ovršnog postupka kao jedinstvene cjeline.

7. U skladu sa stajalištem Ustavnog suda iz rješenja broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014., jedna od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku je ta da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

8. U konkretnom slučaju podnositelj je koristio pravna sredstva koja su mu bila na raspolaganju na temelju ZoSud-a/13.

8.1. Naime, uz ustavnu tužbu priložio je rješenje Vrhovnog suda broj: Gžzp II-4/16-3 od 25. veljače 2016. kojim je odbijena njegova žalba i potvrđeno rješenje Županijskog suda u Zadru broj: Gzp II-10/15-9 od 22. siječnja 2016., a kojim je podnositelju određena primjerena naknada od 400,00 kuna zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

8.2. Nadalje, iz stanja pribavljenog ovršnog spisa proizlazi da je podnositelj tijekom trajanja ovršnog postupka u više navrata podnio zahtjeve za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku:

– rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 18. ožujka 2015. odbijen je podnositeljev zahtjev od 12. ožujka 2015., a potonje rješenje ukinuto je rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zadru broj: Su: Gžzp I-4/15 od 7. travnja 2015. radi ponovljenog odlučivanja o zahtjevu od 12. ožujka 2015.; rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 27. svibnja 2015. prihvaćen je zahtjev od 12. ožujka 2015. i naloženo uredujućem sudskom savjetniku riješiti predmet u roku od šest mjeseci

– rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 24. lipnja 2015. odbijen je podnositeljev zahtjev od 28. svibnja 2015.

– rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zadru broj: Su: Gžzp I-7/16 od 21. studenoga 2016. odbijena je podnositeljeva žalba protiv rješenja predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 19. listopada 2016., a kojim je odbijen kao neosnovan podnositeljev zahtjev od 13. rujna 2016.

– rješenjem predsjednika Općinskog suda u Zadru broj: Su-Gzp I-11/15 od 25. kolovoza 2017. prihvaćen je zahtjev od 29. lipnja 2017. i naloženo uredujućem sudskom savjetniku riješiti predmet u roku od šest mjeseci.

9. Slijedi da je ustavna tužba dopuštena.

V. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

10. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i nadležnih tijela, te važnost predmeta postupka za podnositelja.

10.1. U konkretnom slučaju Ustavni sud posebno je razmatrao postupanje nadležnih sudova i podnositelja (razmatrano razdoblje) od pokretanja parničnog postupka podnošenjem tužbe zbog smetanja posjeda (21. studenoga 2008.) do donošenja odluke Ustavnog suda (15. prosinca 2020.).

10.2. Pritom Ustavni sud ističe da je parnični postupak od njegovog pokretanja (21. studenoga 2008.) do dostave pravomoćne odluke podnositelju (11. veljače 2013.) trajao četiri (4) godine, dva (2) mjeseca i dvadeset i jedan (21) dan, a ovršni postupak od njegovog pokretanja (6. ožujka 2013.) do donošenja odluke Ustavnog suda (15. prosinca 2020.) traje ukupno sedam (7) godina, devet (9) mjeseci i devet (9) dana.

1) Duljina sudskog postupka

11. U času odlučivanja o ustavnoj tužbi ovršni postupak još uvijek nije okončan te od podnošenja tužbe zbog smetanja posjeda (21. studenoga 2008.) do donošenja odluke Ustavnog suda (15. prosinca 2020.) parnični i ovršni postupak, sagledavajući ih kao cjelinu, traju ukupno dvanaest (12) godina i dvadeset i četiri (24) dana.

2) Složenost sudskog predmeta

12. U konkretnom slučaju radi se o parnici zbog smetanja posjeda iz članka 438. ZPP-a i ovrsi radi ostvarenja obveze na radnju koju može obaviti samo ovršenik prema članku 262. OZ-a/12, a koja se provodi izricanjem novčanih kazni kao ovršnih radnji kojima se ovršenik sankcionira zbog nepostupanja po ovršnoj ispravi i rješenju o ovrsi čime ga se navodi da po njima postupi.

12.1. U odnosu na parnični postupak, Ustavni sud utvrđuje da se u tom postupku nisu pojavila složena ni činjenična ni pravna pitanja.

12.2. U odnosu na ovršni postupak, Ustavni sud primjećuje kako je moguće, u slučaju opetovanog odbijanja ovršenika da postupi po rješenju o ovrsi i pravomoćnim rješenjima o kažnjavanju, da takav postupak traje sve dok ovršenik ne ispuni obvezu. Stoga je u kontekstu ove vrste ovršnog postupka od osobite važnosti marnost ovršnog suda u postupanju, posebno u provedbi pravomoćnih rješenja o novčanoj kazni. Imajući u vidu tijek postupka, način postupanja nadležnih sudova i ponašanje stranaka, Ustavni sud unatoč odbijanju ovršenika da postupe po rješenju o ovrsi procjenjuje da se u konkretnom slučaju ne radi o složenom ovršnom predmetu.

3) Postupanje nadležnih sudova

a) U parničnom postupku

13. Sukladno članku 440. ZPP-a, u parničnom postupku zbog smetanja posjeda sud će uvijek obraćati osobitu pažnju na potrebu hitnog rješavanja prema prirodi svakoga pojedinog slučaja.

13.1. U konkretnom slučaju parnični postupak zbog smetanja posjeda trajao je dulje od četiri (4) godine.

13.2. Parnični sud održao je osam ročišta za glavnu raspravu, pretežno stoga što su tuženi tijekom postupka sukcesivno postavljali dokazne prijedloge za saslušanjem novih svjedoka ili izvođenjem drugih dokaza te naknadno dostavljali isprave, čemu se podnositelj protivio kao prijedlozima usmjerenim k odugovlačenju postupka.

13.3. Nakon raspravnog ročišta od 11. ožujka 2009. novo ročište zakazano je tek za šest mjeseci, odnosno za 23. rujna 2009. Dalje, nakon ročišta od 21. svibnja 2010. proteklo je više od šest mjeseci do održavanja novog ročišta od 14. prosinca 2010. Nakon donošenja rješenja o prekidu i nastavljanju postupka s nasljednicima od 25. srpnja 2011., na koje nisu uložene žalbe, pa sve do sljedećeg ročišta od 4. lipnja 2012. na kojem je tek zaključena glavna rasprava, proteklo je dulje od deset mjeseci.

13.4. Parnični sud objavio je rješenje kojim je odlučeno o tužbenom zahtjevu na ročištu od 19. lipnja 2012. Prema članku 337. tada mjerodavnog ZPP-a (na snazi do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, »Narodne novine« broj 25/13.) rok za izradu i otpremu presude iznosio je 30 dana od dana njezina donošenja, odnosno objave na ročištu, pri čemu je na obrazloženi prijedlog suca predsjednik suda mogao taj rok produljiti za daljnjih 30 dana. U konkretnom slučaju ovaj rok je prekoračen jer je pisani otpravak rješenja kojim je odlučeno o tužbenom zahtjevu otpremljen sa suda strankama tek 19. listopada 2012. (dakle četiri mjeseca nakon donošenja presude), a iz stanja spisa nije razvidno da bi predsjednik suda produljio rok za izradu i otpremu pisanog otpravka rješenja.

b) U ovršnom postupku

14. Sukladno članku 13. stavku 1. OZ-a/12 u ovršnom postupku sud je dužan postupati hitno.

14.1. U konkretnom slučaju ovršni postupak traje dulje od sedam (7) godina.

14.2. Nakon pravomoćnosti rješenja o ovrsi, od svibnja do prosinca 2014., ovršni sud nije poduzeo nijednu radnju radi provedbe ovrhe, a ročište za provedbu ovrhe koje je u konačnici zakazano za 13. siječnja 2015. moralo je biti odgođeno jer prethodno nije bilo odlučeno o prigovoru treće osobe protiv rješenja o ovrsi. Naime, o tom prigovoru nije odlučeno od 17. lipnja 2013. kad je podnesen pa sve do 11. ožujka 2015. kada je doneseno rješenje, dakle dulje od godinu i osam mjeseci.

14.3. O prijedlogu podnositelja od 24. lipnja 2013. za izricanjem novčane kazne prvoovršenici, premda je rješenje o ovrsi postalo pravomoćno u svibnju 2014., odlučeno je tek 15. srpnja 2015., godinu dana nakon pravomoćnosti rješenja o ovrsi.

14.4. Također, od ročišta održanog 8. studenoga 2016. do zaključka od 21. srpnja 2017. kojim je prvoovršenica pozvana na plaćanje novčane kazne po pravomoćnom rješenju o novčanoj kazni, dakle dulje od osam mjeseci, nisu poduzimane nikakve radnje radi provedbe ovrhe.

14.5. Nakon što je rješenje o novčanom kažnjavanju prvoovršenice postalo pravomoćno 21. lipnja 2016., podnositelj je 7. srpnja 2016. podnio prijedlog za provedbom tog rješenja prisilnom naplatom novčane kazne i izricanjem više zapriječene kazne, te 30. kolovoza 2016. opet ponovio isti prijedlog i uputio požurnicu. Međutim, o njegovom prijedlogu za naplatu pravomoćno izrečene novčane kazne nikad nije odlučeno. Naime, prvoovršenica je 27. srpnja 2016. podnijela molbu za obročnom otplatom pravomoćno izrečene novčane kazne o kojoj sud nikad formalno nije odlučio, a niti je pravomoćno rješenje o novčanoj kazni dostavio Financijskoj agenciji radi prisilne naplate. Umjesto navedenog, prešutno je dozvolio prvoovršenici obročnu otplatu pravomoćno izrečene novčane kazne (ukupnog iznosa od 20.000,00 kuna u obrocima od po 1.000,00 kuna).

14.6. O prijedlozima podnositelja od 7. srpnja i 30. kolovoza 2016. za izricanjem više zapriječene novčane kazne odlučeno je nakon više od godinu dana rješenjem od 3. studenoga 2017.

14.7. Pored navedenog, nikad nije odlučeno ni o podnositeljevom zahtjevu od 24. studenoga 2016. za nadoknadom troškova ovršnog postupka.

14.8. Prvi žalbeni postupak u konkretnom slučaju (radi odlučivanja o žalbi protiv rješenja o ovrsi) trajao je dulje od osam mjeseci, drugi žalbeni postupak (radi odlučivanja o žalbi prvoovršenice protiv rješenja o novčanoj kazni) trajao je pet mjeseci, dok je treći žalbeni postupak (radi odlučivanja o žalbama podnositelja protiv rješenja o odbačaju žalbe protiv zaključka i rješenja o odbijanju prijedloga za izricanjem više zapriječene novčane kazne) trajao dulje od 11 mjeseci prije nego što je uočeno da ne postoje uvjeti za odlučivanje o žalbama jer je uslijed smrti prvoovršenice nastupio prekid postupka.

14.9. Na kraju, premda su tijekom postupka u povodu podnositeljevih zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku donesena dva rješenja kojima se nalaže da se predmet riješi u roku od šest mjeseci, predmet još uvijek nije okončan.

4) Ponašanje podnositelja ustavne tužbe

15. U parničnom postupku podnositelj ni s čim nije doprinio trajanju postupka.

16. U odnosu na ovršni postupak, Ustavni sud primjećuje da je podnositelj odbio uplatiti predujam za izvođenje dokaza očevidom na licu mjestu uz sudjelovanje vještaka jer je smatrao da troškove izvođenja tog dokaza treba predujmiti prvoovršenica koja ga je i predložila u smislu članka 262. stavaka 5. i 6. mjerodavnog OZ-a/12 radi dokazivanja svojih navoda o tome da nisu ispunjeni zakonski uvjeti za izricanje novčane kazne (jer je navodno postupila po rješenju o ovrsi). Pored navedenog, podnositelj se protivio da se taj dokaz izvede uz sudjelovanje vještaka koji je za prvoovršenicu, na njezin zahtjev, izradio privatni nalaz o očevidu provedenom izvan ovršnog postupka.

16.1. Prvostupanjski sud je isprva kreirao svojevrsno stanje neizvjesnosti o tom pitanju jer je najprije zaključkom od 21. studenoga 2016. pozvao prvoovršenicu da predujmi troškove navedene dokazne radnje, pa kad prvoovršenica te troškove nije predujmila, odlučio je zaključkom od 27. prosinca 2016. pozvati podnositelja da ih predujmi.

16.2. Ustavni sud nadalje primjećuje da je rješenjem od 3. studenoga 2017. o odbijanju podnositeljevog prijedloga za izricanjem više zapriječene novčane kazne utvrđeno da se prema članku 14. stavku 2. OZ-a/12 odustalo od izvođenja navedenog dokaza jer je podnositelj propustio predujmiti troškove vještačenja pa je na temelju ranije izrađenog privatnog nalaza utvrđeno da je prvoovršenica postupila po rješenju o ovrsi.

16.3. Protiv takvih utvrđenja prvostupanjskog suda podnositelj je podnio dvije žalbe navodeći da je prema članku 262. stavcima 5. i 6. OZ-a/12 na prvoovršenici teret dokazivanja o tome da je postupljeno po rješenju o ovrsi, kao i obveza predujmljivanja troškova izrade nalaza i mišljenja vještaka. Također je, priloživši i relevantnu sudsku praksu, prigovorio zakonitosti korištenja privatnog nalaza vještaka kao dokaza u ovršnom postupku.

16.4. O ovim žalbenim navodima, koji otvaraju pitanje je li prvostupanjski sud doista pravilno postupao u pogledu pitanja raspodjele tereta dokazivanja te pitanja koja je stranka ovršnog postupka u obvezi predujmiti troškove i stoga snositi pravne posljedice nepredujmljivanja troškova (podnositelj prema članku 14. stavku 2. OZ-a/12 ili prvoovršenica prema članku 262. stavcima 5. i 6. OZ-a/12), nikad nije odlučeno jer je žalbeni postupak nakon upućivanja spisa drugostupanjskom sudu trajao gotovo godinu dana, u kojem razdoblju je prvoovršenica umrla, zbog čega je nastupio prekid postupka.

16.5. Polazeći od toga da je i prvostupanjski sud gotovo godinu dana odlagao odlučiti o spornim procesnim pitanjima, a o navedenim žalbenim navodima podnositelja nije odlučeno jer je žalbeni postupak trajao neprimjereno dugo, Ustavni sud ne može smatrati da je ovakvo postupanje podnositelja pridonijelo trajanju postupka niti je moguće zaključiti da mu je cilj bio odugovlačiti postupak (koji je podnositelj opetovano požurivao).

16.6. Slijedi da podnositelj, koji je u preostalom postupao marno radi zaštite svojih interesa i u rokovima koje bi mu ostavio prvostupanjski sud, nije pridonio duljini ovršnog postupka.

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

A) Navodna povreda članka 29. stavka 1. Ustava u vezi
 s člankom 6. stavkom 1. Konvencije
 (pravo na suđenje u razumnom roku)

17. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da se sudovi »nisu vodili načelom hitnosti ovršnog postupka« te da se »ovršni postupak neprimjereno odugovlači«. Navodi da od 2008. godine kad je izbačen iz svog stana »sud nije spriječi zloupotrebu procesnih ovlaštenja suprotne strane već je nepotrebno odugovlačio ... postupak unatoč svim požurnicama«. Ističe kako se »ovdje radilo o parnici zbog smetanja posjeda koji je hitan postupak prema odredbama ZPP-a, a koji je postupak pokrenut još 2008. godine, a ovršni postupak je pokrenut 2013. godine« pa stoga prigovara da su pri odlučivanju o njegovom zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku sudovi trebali »sagledati ovršni i parnični postupak kao jedinstvenu cjelinu«. Stoga zaključuje da mu je povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Konvencije.

17.1. Članak 29. stavak 1. Ustava u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da ... sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

18. Iz opisanog tijeka parničnog postupka, koji je trajao dulje od četiri (4) godine, proizlazi da su u postupku pred prvostupanjskim parničnim sudom postojala dulja razdoblja postupovne neaktivnosti i da je prekoračen zakonom propisani rok za izradu i otpremu pisanog otpravka presude. U tom je kontekstu potrebno posebno istaknuti da je u članku 440. ZPP-a određeno da će u parničnom postupku zbog smetanja posjeda sud uvijek obraćati osobitu pažnju na potrebu hitnog rješavanja. Tako stoga što je svrha ove vrste posebnog parničnog postupka, prema članku 441. ZPP-a, osigurati hitnu posjedovnu zaštitu i uspostavu ranijeg posjedovnog stanja bez raspravljanja o pravu vlasništva ili pravu na posjed.

19. Iz opisanog tijeka ovršnog postupka, koji traje dulje od sedam (7) godina, razvidno je da su u postupanju i prvostupanjskog i drugostupanjskog suda postojala dulja razdoblja postupovne neaktivnosti i zastoji u odlučivanju, a u prvostupanjskom postupku i propuštanja donošenja odluka o prijedlozima podnositelja. Polazeći od toga da se prema članku 13. stavku 1. OZ-a/12 radi o hitnom postupku čiji je cilj omogućiti podnositelju da ponovo stupi u suposjed obiteljske kuće koja predstavlja njegov dom, te od toga da se ovršni postupak radi ostvarenja obveze na radnju koju može obaviti samo ovršenik prema članku 262. mjerodavnog OZ-a/12 sastoji isključivo od izricanja i naplate novčanih kazni kao ovršnih radnji s ciljem navođenja ovršenika da postupi po ovršnoj ispravi i ispuni obvezu, Ustavni sud posebno ističe da je prvostupanjski ovršni sud omogućio prvoovršenici (bez ikakve formalne odluke o tome) da otplaćuje pravomoćno izrečenu novčanu kaznu u obrocima. Stoga je neodlučivanjem o podnositeljevom prijedlogu za dostavu pravomoćnog rješenja o novčanoj kazni na prisilnu naplatu Financijskoj agenciji te odugovlačenjem s odlučivanjem o prijedlozima podnositelja za izricanjem više zapriječene novčane kazne onemogućeno pravodobno i učinkovito ostvarivanje svrhe i cilja ove vrste ovršnog postupka.

20. U konačnici, Ustavni sud utvrđuje da parnični i ovršni postupak, sagledavajući ih kao jedinstvenu cjelinu, ukupno traju dulje od dvanaest (12) godina, i to unatoč već dvama rješenjima kojima su prihvaćeni podnositeljevi zahtjevi za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i naloženo da se predmet riješi u roku od šest mjeseci.

21. Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je zbog nerazumne duljine parničnog i ovršnog postupka došlo do povrede članka 29. stavka 1. Ustava.

B) Povreda članka 34. stavka 1. Ustava (pravo na dom)

22. Podnositelj tvrdi da je »izbačen iz svog stana još 2008.g.« te da se »ovršni postupak neprimjereno odugovlači« zbog čega je »prisiljen iznajmiti stan u kojem ni sada nema uvjete dostojna svakog čovjeka i građanina«. Podnositelj prigovara kako »predmetna ovrha nije dovršena te se podnositelju grubo povrijeđuju ustavom zajamčena prava, i to osnovno ustavno pravo svakog građanina – pravo na stan, kao elementarno ljudsko pravo«. U tom kontekstu ističe da članci 34. i 35. Ustava svakom jamče nepovredivost doma i štovanje prava na osobni i obiteljski život.

22.1. Članak 34. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 34.

Dom je nepovrediv.

(...)«

23. Da bi određeni predmet potpao pod doseg primjene članka 34. stavka 1. Ustava podnositelj ustavnom tužbom mora pokazati »da uživa konkretne i postojane veze« s određenom imovinom za koju tvrdi da predstavlja njegov dom (vidi odluku broj: U-III-646/2018 od 1. srpnja 2020., točku 7., www.usud.hr).

23.1. U ustavnoj tužbi podnositelj u bitnom tvrdi da je nerazumnim trajanjem parničnog i ovršnog postupka onemogućen vratiti se u svoj dom iz kojeg je izbačen 2008. godine. Uz ustavnu tužbu podnositelj je priložio rješenje predsjednika Županijskog suda u Zadru broj: Gzp II-10/15-9 od 22. siječnja 2016. (o dosudi naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku) iz kojeg proizlazi da se predmetni ovršni postupak vodi radi uspostave prijašnjeg suposjedovnog stanja na nekretnini u Ugljanu koja predstavlja obiteljsku kuću, odnosno »radi omogućivanja podnositelju nesmetanog korištenja predmetne kuće«. Iz ovršne isprave i isprava koje su priložene u parnični spis proizlazi da je podnositelj, prije nego što je iseljen 2008. godine, u predmetnoj obiteljskoj kući živio u bračnoj zajednici s prvotuženom u parničnom postupku, odnosno prvoovršenicom u ovršnom postupku.

23.2. Iz iznesenih razloga Ustavni sud nema razloga posumnjati u to da predmetna obiteljska kuća predstavlja podnositeljev dom koji uživa jamstvo nepovredivosti iz članka 34. stavka 1. Ustava.

24. Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) utvrdio je u predmetima Cvijetić protiv Hrvatske (br. 71549/01, § 47., presuda od 26. veljače 2004.) i Pibernik protiv Hrvatske (br. 75139/01, § 64., presuda od 4. ožujka 2004.) da na temelju članka 8. Konvencije postoji pozitivna obveza javnih tijela države osigurati djelotvorno poštovanje (uživanje) prava na dom.

24.1. U predmetu Pibernik protiv Hrvatske ESLJP je utvrdio da je došlo do povrede članka 8. Konvencije jer ovršna isprava kojom je naložen povrat posjeda doma podnositeljici »nije bila izvršena kroz produljeno vremensko razdoblje« pa je »podnositeljica zahtjeva bila spriječena živjeti u svom domu kroz razdoblje od više od četiri godine« (§ 69. presude) zbog čega se »ne može reći da je država ugovornica ispunila svoju pozitivnu obvezu prema članku 8. Konvencije da podnositeljici zahtjeva osigura poštivanje njenog doma« (§ 70. presude).

25. U konkretnom slučaju Ustavni sud je već utvrdio da predmetni ovršni postupak traje dulje od sedam godina (dakle, dulje nego i u predmetu Pibernik protiv Hrvatske), kao i da se kašnjenja u izvršenju ovršne isprave mogu pripisati isključivo načinu na koji su sudovi postupali u ovom postupku, a ne podnositelju (usporedi s Pibernik protiv Hrvatske, § 68. presude).

26. Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je neizvršenjem predmetne ovršne isprave kroz produljeno razdoblje došlo do povrede članka 34. stavka 1. Ustava.

C) Izreka odluke i nalog predsjedniku nadležnog suda

27. Budući da je ustavna tužba osnovana, na temelju članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

28. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama III. i IV. izreke.

28.1. Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona određuje se da je predsjednik Općinskog suda u Zadru dužan dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluka u roku od osam (8) dana od dana njihove otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

28.2. Ustavni sud utvrđuje visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na suđenje u razumnom roku uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj. U konkretnom slučaju Ustavni sud uzeo je u obzir da je podnositelju pravomoćnim rješenjem Županijskog suda u Zadru broj: Gzp II-10/15-9 od 22. siječnja 2016. dosuđena primjerena naknada od 400,00 kuna zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, kao i to da predmetni ovršni postupak još uvijek nije okončan.

29. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka V. izreke).

Broj: U-IIIA-3866/2017

Zagreb, 15. prosinca 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.