## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIB-2151/2004 od 8. ožujka 2005.

### NN 41/2005 (30.3.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIB-2151/2004 od 8. ožujka 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**808**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić,
predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi R.S. iz Z., kojeg
zastupa D.C.B., odvjetnik iz S., na sjednici održanoj 8. ožujka 2005. godine,
donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je dana 11. lipnja 2004. godine podnio ustavnu tužbu na temelju
ovlaštenja sadržanog u članku 63. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), prije no što je protiv osporenog
upravnog akta iscrpljen put pravne zaštite.
Smatra da su mu rješenjem Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i
graditeljstva Republike Hrvatske, Uprave za inspekcijske poslove, Područne
jedinice – Odjela inspekcijskog nadzora u Šibeniku, klasa:
UP/I-362-02/04-02/25148, ur.broj: 531-07/22-7-04-4 od 2. lipnja 2004. godine (u
daljnjem tekstu: osporeno rješenje) grubo povrijeđena ustavna prava propisana
odredbama članka 14. stavka 2., članka 26. i članka 29. stavka 1. Ustava, te da
su povrijeđene mjerodavne odredbe Međunarodnog pakta o građanskim i političkim
pravima (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 12/93.) i odredba članka
6. stavka 1. u vezi s člankom 14. Konvencije o zaštiti ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02.).
Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka
i prije iscrpljenog pravnog puta za njega nastale teške i nepopravljive
posljedice. Ne osporava činjenicu da je sporni objekt izgradio bez građevinske
dozvole, ali ističe mogućnost njegova legaliziranja, kao i činjenicu da je 30.
rujna 1999. godine podnio zahtjev za izdavanje građevinske dozvole. Ocjenjuje
nesvrsishodnim djelovanje nadležnih tijela državne uprave koja su u konkretnom
slučaju naredila rušenje objekta, te navodi da se osporenim rješenjem provodi
»de facto eksproprijacija, protivna Ustavom i
Europskom konvencijom zajamčenim pravima, utoliko što je donesena mala fidae, arbitrarno i bez provođenja zakonom propisanog
postupka«.
Zaključno, podnositelj predlaže da Ustavni sud pokrene postupak na temelju
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, osporeno rješenje ukine i predmet vrati
na ponovni postupak, te da do donošenja konačne odluke odgodi ovrhu osporenog
rješenja na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona.
if !supportLineBreakNewLine
endif

*Ustavna tužba nije osnovana.
if !supportLineBreakNewLine
endif*

2. Ustavni sud utvrdio je sljedeće činjenice važne za odlučivanje u ovom
ustavnosudskom postupku:
Uprava za inspekcijske poslove, Odjel inspekcijskog nadzora Područne jedinice u
Šibeniku, rješavajući po službenoj dužnosti u upravnoj stvari inspekcijskog
nadzora, rješenjem, klasa: UP/I-362-02/04-02/25148, urbroj:
531-07/22-7-04-4 od 2. lipnja 2004. godine naložila je podnositelju, kao
investitoru, da ukloni stambenu građevinu – suteren i prizemlje, tlocrta oko
15,40 x 12,30 m; garažu tlocrta 3,90 x 2,50 m, stube, ogradne i potporne zidove
koji su izgrađeni na kčbr. 10387/1 k.o. S. u uvali
S., sve u roku od tri dana od primitka rješenja, pod prijetnjom izvršenja putem
druge osobe na trošak i odgovornost izvršenika. Pod
točkom 4. izreke tog rješenja određeno je da žalba ne odgađa njegovo izvršenje.
Uklanjanje spornih objekata naloženo je pozivom na članak 162. stavak 1.
podstavak 1. Zakona o gradnji (»Narodne novine«, broj 175/03.), koji propisuje:
Inspektor će rješenjem investitoru, odnosno vlasniku narediti uklanjanje
građevine odnosno njezinog dijela:
- ako se gradi ili je izgrađena bez građevinske dozvole
Kako u ostavljenom roku od tri dana podnositelj nije izvršio obvezu određenu u
izreci prvostupanjskog rješenja, građevinski nadzornik u Upravi za inspekcijske
poslove, Odjel inspekcijskog nadzora, Područna jedinica u Šibeniku Ministarstva
graditeljstva, prostornog uređenja i zaštite okoliša, donio je zaključak o
dozvoli izvršenja, klasa: UP/I-362-02/04-02/25148, urbroj:
531-07/22-7-04-14 od 30. rujna 2004. U zaključku je navedeno da je
prvostupanjsko rješenje postalo izvršno dana 4. lipnja 2004. godine, da se ono
u ostavljenom roku nije izvršilo, te da se dopušta njegovo izvršenje putem
druge osobe, na trošak i odgovornost izvršenika.
Ujedno se podnositelj (izvršenik) poziva da s objekta
ukloni vrijedne stvari, dragocijenosti i opremu. Pod
točkom 6. izreke tog zaključka određeno je da žalba ne odgađa njegovo
izvršenje.
Podnositelj je podnio žalbe i protiv prvostupanjskog rješenja i protiv
zaključka o dozvoli izvršenja. Do donošenja drugostupanjskog rješenja, kojim je
odlučeno o njegovoj žalbi, administrativno izvršenje nije bilo provedeno.
Navedenim drugostupanjskim rješenjem Ministarstva zaštite okoliša, prostornog
uređenja i graditeljstva Republike Hrvatske, klasa: UP/II-362-02/04-04/1922, urbroj: 531-07/6-2-04-2 od 30. srpnja 2004. godine u
cijelosti je odbijena žalba podnositelja protiv prvostupanjskog rješenja kao
neosnovana.
Protiv drugostupanjskog rješenja Ministarstva zaštite okoliša, prostornog
uređenja i graditeljstva Republike Hrvatske, klasa: UP/II-362-02/04-04/1922, urbroj: 531-07/6-2-04-2 od 30. srpnja 2004. godine
podnositelj je podnio tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske, čime je dokazao
da se u prethodnom postupku koristio dopuštenim pravnim sredstvom sukladno
članku 72. Ustavnog zakona. Istodobno je podnio ustavnu tužbu temeljem članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona.
3. Članak 63. stavak 1. Ustavnog zakona propisuje:
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju (...) kad se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju
ustavna prava, a potpuno je razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog
postupka za podnositelja ustavne tužbe mogle nastati teške i nepopravljive
posljedice.
Ustavni sud utvrđuje da se konačni i izvršni upravni akt može smatrati
pojedinačnim aktom iz članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona pod uvjetom da je u
upravnom postupku podnositelj koristio dopuštena sredstva pravne zaštite. To
stoga što konačni i izvršni upravni akt tijela državne uprave, uz koji je
donesen i zaključak o dozvoli izvršenja (pri čemu dopuštena žalba protiv tog
zaključka također ne odgađa izvršenje upravnog akta), načelno može dovesti do
teških i nepopravljivih posljedica za podnositelja ako je tim aktom grubo
povrijeđeno neko od njegovih Ustavom zajamčenih ljudskih prava ili temeljnih
sloboda.
Osnovanost pokretanja ustavnosudskog postupka utemeljenog na članku 63. stavku
1. (posljednjem dijelu rečenice) Ustavnog zakona, međutim, ovisi u prvom redu o
utvrđenju postojanja grube povrede ustavnog prava učinjene podnositelju
osporenim pojedinačnim aktom upravnog tijela. Stoga eventualni nastup teških i
nepopravljivih posljedica koje nisu uzrokovane grubom povredom ustavnog prava
nije osnovan razlog za pokretanje ustavnosudskog postupka temeljem članka 63.
stavka 1. (posljednjeg dijela rečenice) Ustavnog zakona.
Konačno, u primjeni tog članka Ustavnog zakona Ustavni sud uvažava činjenicu da
još nije dovršena kontrola zakonitosti osporenog upravnog akta u upravnom
sporu, pa se i ocjena o gruboj povredi ustavnog prava zasniva na stanju stvari
koje je postojalo na dan podnošenja ustavne tužbe, odnosno na činjeničnom
stanju utvrđenom u upravnom postupku do dana podnošenja ustavne tužbe.
4. Podnositelj smatra da mu je osporenim rješenjem povrijeđeno ustavno pravo
propisano odredbom članka 14. stavka 2. Ustava.
Uvažavajući činjenice utvrđene u upravnom postupku prema stanju spisa na dan
podnošenja ustavne tužbe i mjerodavno materijalno pravo, Ustavni sud je
ocijenio da na dan podnošenja ustavne tužbe nije bilo naznaka o postojanju
grube povrede ustavnog jamstva jednakosti pred zakonom, niti je prijetio njezin
neposredan nastanak, jer sve činjenice i okolnosti sadržane u ustavnoj tužbi,
osporenim rješenjima i spisu predmeta ukazuju da je podnositelj postupao
protivno mjerodavnom zakonu Republike Hrvatske. Posljedice koje nezakonito
postupanje podnositelja povlači za sobom – koliko god za podnositelja bile
teške i nepopravljive – nisu osnovan razlog za pokretanje ustavnosudskog
postupka temeljem članka 63. stavka 1. (posljednjeg dijela rečenice) Ustavnog
zakona.
5. Odredba članka 26. Ustava, na čiju povredu također upućuje podnositelj,
propisuje da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred
sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.
Uvažavajući činjenicu da je podnositelj hrvatski državljanin, a da se u
konkretnom slučaju radi o jednostranačkoj upravnoj stvari, razvidno je da
navedena ustavna odredba nije mjerodavna u konkretnom slučaju.
6. U ustavnoj tužbi podnositelj je istaknuo i povredu ustavnog prava na
pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava. To ustavno pravo
obuhvaća postupovna jamstva koja moraju biti
osigurana strankama u postupcima pred tijelima državne vlasti.
U konkretnom slučaju, međutim, Ustavni sud nije utvrdio nijednu povredu
postupka vođenog do dana podnošenja ustavne tužbe, koja bi na bilo koji način
dovela do povrede podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom
1. Ustava.
Sukladno navedenom, Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju nisu
povrijeđene niti odredbe Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima
niti odredba članka 6. stavka 1. u svezi s člankom 14. Konvencije o zaštiti
ljudskih prava i temeljnih sloboda, na koje u ustavnoj tužbi upućuje
podnositelj.
7. Budući da je o ustavnoj tužbi donesena odluka kao u izreci pod točkom I. o
prijedlogu podnositelja za odgodu ovrhe, podnesenom na temelju članka 67.
stavka 2. Ustavnog zakona, nije raspravljano.
8. Odluka se temelji na primjeni članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, a
donesena je na temelju članka 73. i članka 75. Ustavnog zakona. Odluka o objavi
temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.
Broj: U-IIIB-2151/2004
Zagreb, 8. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Suda
**dr****. sc. Petar Klarić, v. r.**

Odluka, NN 41/2005-808
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)