## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1026/2002 od 16. svibnja 2003.

### NN 111/2003 (15.7.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1026/2002 od 16. svibnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1529

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću trojice
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik
Vijeća, te suci Ivan Matija i Jasna Omejec, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom B. A. iz Z., koju zastupa punomoćnik S. B.,
odvjetnik iz Z., na sjednici Vijeća, održanoj dana 16. svibnja 2003. godine,
jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja
Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-82/01-2 od 28. veljače 2002.
godine. Tim rješenjem odbačena je revizija podnositeljice kao nedopuštena.

Revizija je izjavljena protiv pravomoćnog
rješenja Županijskog suda u Zadru, broj: Gž-412/99 od 24. svibnja 2000. godine,
kojim je potvrđeno rješenje Općinskog suda u Zadru, broj: P-1533/93 od 11.
studenoga 1998. godine. Tim rješenjem odbijen je prijedlog podnositeljice za
ponavljanje pravomoćno dovršenog postupka otkaza stanarskog prava na stanu u Z.
kao neosnovan.

2. Naime, osporenim rješenjem Vrhovni sud
Republike Hrvatske odbacio je reviziju podnositeljice kao nedopuštenu, jer je
utvrdio da primjenom odredbi članka 382. stavka 2. Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u nastavku: ZPP), u vezi s
člankom 38. istog Zakona vrijednost predmeta spora pobijanog dijela pravomoćne
presude ne prelazi 100.000,00 kn.

3. Prema odredbi članka 382. stavka 2. ZPP-a,
koja je izmijenjena Zakonom o izmjenama i dopunama ZPP-a (»Narodne novine«,
broj 112/99), revizija nije dopuštena u imovinskopravnim sporovima u kojima se
tužbeni zahtjev odnosi na potraživanje u novcu na predaju stvari ili izvršenje kakve
druge činidbe, ako vrijednost predmeta spora pobijanog dijela pravomoćne
presude ne prelazi 100.000,00 kn.

Nadalje, odredbom članka 38. ZPP-a propisano je
da kad se spor vodi o postojanju najamnog ili zakupnog odnosa, ili iz odnosa
korištenja stana odnosno poslovnih prostorija, vrijednost se računa prema
jednogodišnjoj najamnini odnosno zakupnini, osim ako je riječ o najamnom ili
zakupnom odnosu zaključenom na kraće vrijeme. To dalje znači da se najamnina za
mjesec u kojem je podnesena tužba pomnoži s brojem 12.

U konkretnom slučaju je utvrđeno da
jednogodišnja najamnina za navedeni stan u Zadru površine 68,50 m2,
računajući od 30. studenoga 1993. godine, ne prelazi 100.000,00 kn.

4. Podnositeljica smatra da su joj osporenim
rješenjem Vrhovnog suda povrijeđene ustavne odredbe kojima je propisana
jednakost svih pred zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske)
kao i jednakost svih državljana Republike Hrvatske i stranaca pred sudovima i
drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti (članak 26. Ustava).

U bitnome ističe da su osporenim rješenjem
Vrhovnog suda pogrešno primijenjene odredbe ZPP-a, jer da je po vrijednosti
spora koju je tužitelj bio naznačio na raspravi, ona imala pravo na
izjavljivanje revizije dok ga sada nema.

*Ustavni sud nije
nadležan za odlučivanje.*

5. U članku 62.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02-pročišćeni tekst, u nastavku: Ustavni zakon), propisano je:

»(1) Svatko može
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim
pravima i obvezama ..., povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom ...«.

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten
drugi pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni
put iscrpljen.

(3) U stvarima u kojima je dopušten upravni
spor, odnosno revizija u parničnom ili izvanparničnom postupku, pravni put je
iscrpljen nakon što je odlučeno i o tim pravnim sredstvima.«

Sukladno navedenom, rješenje nadležnog suda
doneseno u postupku povodom podnijete revizije protiv pravomoćnog rješe­nja o
odbijanju prijedloga za ponavljanje pravomoćno završenog sudskog postupka, u
pravilu se ne smatra pojedinačnim aktom iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
protiv kojeg je Ustavni sud nadležan pružati ustavnosudsku zaštitu, jer se u
tom postupku ne donosi odluka o pravima i obvezama stranaka, odnosno odluka o
biti stvari.

O pravima i obvezama
stranaka prethodno je već pravo­moć­no odlučeno u postupku čije se ponavljanje
traži, a protiv te odluke, kao i protiv eventualnih povreda učinjenih u
postupku u kojima je ona donijeta, podnositeljica je imala pravo Ustavnom sudu
podnijeti ustavnu tužbu radi zaštite ustavnih prava.

6. Stoga se
pojedinačnim aktima iz članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, protiv kojih je
Ustavni sud nadležan pružati ustavnosudsku zaštitu, u pravilu imaju smatrati
samo odluke donesene u prethodno provedenom, pravomoćno završenom postupku
kojima je odlučeno o pravima ili obvezama stranaka, ali ne i odluke donesene u
postupku u kojem se rješavalo o njegovom ponavljanju, kao što je to u
konkretnom slučaju osporavano rješenje.

7. Slijedom navedenog,
na temelju članka 72. u vezi s član­kom 62. Ustavnog zakona, riješeno je kao u
izreci.

8. Odluka o objavi
temelji se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1026/2002
Zagreb, 16. svibnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća **Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 111/2003-1529