## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2742/2002 od 2. prosinca 2004.

### NN 182/2004 (22.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2742/2002 od 2. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3154

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Že­ljko Potoč­njak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija,
Agata Račan, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi S. B. iz
Z., koje­g zastupa B. J.-V., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj 2.
prosinca 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općiski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim
sudom pod brojem: Pn-8265/97 u najkraćemu mogućem roku, ali ne du­ljem od tri
(3) mjeseca, računajući od prvoga iduće­g dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
teme­lju članka 63. stavak 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnosite­lju
ustavne tužbe, S. B. iz Z., Đ. Š. 14, određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 kn.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja za ­njezinu
isplatu Ministarstvu financija Republike Hrvatske.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu teme­ljem odredaba članka 63. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), smatrajući da su
predugim traja­njem parničnog postupka, koje­g od 31. srp­nja 1992. godine vodi
pred Općinskim sudom u Zagrebu protiv Republike Hrvatske – Ministarstva unutar­njih
poslova radi naknade štete, povrijeđena ­nje­gova prava iz članaka 5., 14.
stavka 2. te  117. Ustava Repub­like
Hrvatske.

Podnosite­lj navodi da je u tom postupku Općinski sud
u Zagrebu 10. ve­ljače 1997. donio presudu broj: Pn-3337/92 u korist podnosite­lja,
koja je po žalbi tužene Republike Hrvatske ukinuta presudom Županijskog suda u
Zagrebu broj: Gž-3066/97 od 1. srp­nja 1997. te je predmet vraćen prvostupa­njskom
sudu na ponovno odlučiva­nje.

U ponovnom postupku, do dana podnoše­nja ustavne tužbe
(21. studenoga 2002.), održano je samo jedno ročište (3. ožujka 1998.).

Podnosite­lj smatra da se parnica ote­gnula preko
razumnih rokova, s obzirom da je od pokreta­nja parničnog postupka proteklo
više od 10 godina, a od zakaziva­nja pos­ljed­nje­g ročišta više od 4 godine,
što je, kako smatra, nedopustivo, s obzirom na či­njenicu da je u predmetnoj
pravnoj stvari već jednom donesena prvostupa­njska presuda pa je predmet u velikoj
mjeri već rasprav­ljen. Podnosite­lj tvrdi i da mu je nanesena nenadoknadiva
šteta jer o okonča­nju parnice ovisi ­nje­gova e­gzistencija, a za vrijeme ­njezinog
traja­nja imao je i znatnih troškova.

Predlaže da Ustavni sud odredi Općinskom sudu u Zagrebu
primjeren rok za donoše­nje meritorne odluke u navedenom predmetu, koji se sada
vodi pred tim Sudom pod poslovnim brojem: Pn-8265/97, a podnosite­lju da odredi
primjerenu naknadu zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava,
koju je počinio Općinski sud u Zagrebu ne odlučivši u razumnom roku o ­nje­govim
pravima i obvezama.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za
odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– 31.
srp­nja 1992. podnosite­lj je podnio tužbu Općinskom sudu u Zagrebu protiv
Republike Hrvatske, Ministarstva unutar­njih poslova (u da­lj­njem tekstu: MUP)
radi naknade materijalne i nematerijalne štete, pretrp­ljene u studenom 1991.
godine, kada su ga pripadnici jedinice pričuvnog sastava MUP-a prinudno odveli
iz stana u Zagrebu u Pakračku Po­ljanu, oduzeli mu osobno vozilo i određene
iznose deviza, držali ga u zarob­ljeništvu nekoliko dana, ispitivali ga te
teško ranili vatrenim oružjem,

– u
povodu podnesene tužbe, u predmetu koji se tada vodio pod brojem: Pn-3337/92,
provedeno je jedanaest ročišta za glavnu raspravu (prvo 2. prosinca 1992., a
pos­ljed­nje 10. ve­ljače 1997.), obav­ljeno je medicinsko vještače­nje te je
saslušan tužite­lj i tri svjedoka (supruga tužite­lja i još dva svjedoka
saslušani su na okolnosti odvođe­nja i ra­njava­nja tužite­lja, a na okolnosti
oduzima­nja deviznih sredstava i iznosa tih sredstava saslušani su samo tužite­lj
i ­nje­gova supruga),

–
prvostupa­njskom presudom broj: Pn-3337/92 od 10. ve­ljače 1997. djelomično je
usvojen tužbeni zahtjev tužite­lja i to s osnove naknade štete za fizičke
bolove, za psihičke bolove zbog sma­nje­nja životne aktivnosti, za naruženost i
za pretrp­ljeni strah, a tuženiku je naloženo i da tužite­lju nadoknadi iznose
deviznih sredstava koji su mu oduzeti,

– 24. ožujka
1997. Državno pravobranite­ljstvo Republike Hrvatske, kao zakonski zastupnik tuženika,
izjavilo je žalbu protiv prvostupa­njske presude,

– rješe­njem
broj: Gž-3066/97 od 1. srp­nja 1997. Županijski sud u Zagrebu usvojio je žalbu
i ukinuo prvostupa­njsku presudu zbog apsolutno bitne povrede odredaba
parničnog postupka, ističući da u prvostupa­njskom postupku nisu provedeni
dokazi niti su utvrđene relevantne či­njenice glede pravne osnove i visine
materijalne štete (oduzetih deviza), a visina nematerijalne štete da je
dosuđena izvan okvira sudske prakse i načela obveznopravnih odnosa. Predmet je
vraćen na ponovno suđe­nje istom prvostupa­nj­skom sudu, pred izmije­njenim
vijećem,

– spis
predmeta vraćen je Općinskom sudu u Zagrebu 3. listopada 1997., a prvo ročište,
u predmetu koji se vodi pod novim brojem: Pn-8265/97, zakazano za 3. ožujka
1998.,

– na
ročištu 3. ožujka 1998. tužite­lj je zatražio rok od mjesec dana za uređe­nje
tužbenog zahtjeva i stav­lja­nje da­lj­njih dokaznih prijedloga, koji mu je
raspravnim rješe­njem i dodije­ljen,

–
podneskom od 12. ožujka 1998. tužite­lj (umjesto uređe­nja tužbe) daje kritički
osvrt na obrazlože­nje ukidnog rješe­nja Županijskog suda, a predlaže da na
okolnosti pravne osnove i visine materijalne štete budu dopunski saslušani on i
supruga,

– 6.
svib­nja 1998. Općinski sud je uputio zamolnicu Županijskom sudu u Zagrebu za
dostavu na uvid istražnog spisa u kaznenom postupku (protiv B. T., M. B., S. M.
i dr.), koji se vodi povodom zahtjeva Državnog odvjetništva broj: KT-5/92 u
svezi s više kaznenih djela, od kojih su neka poči­njena i na štetu tužite­lja,

–
podneskom od 24. lip­nja 1999. tužite­lj požuruje zakaziva­nje rasprave,

– 7.
lip­nja 2000. Općinski sud upućuje Županijskom sudu požurnicu radi odgovora na
zamolnicu od 6. svib­nja 1998.,

– 15.
lip­nja 2000. Istražni odjel Županijskog suda u Zagrebu dostav­lja odgovor
(Kio-I-157/92) u kojemu navodi da je istražni postupak u navedenom predmetu
okončan, da je Županijsko državno odvjetništvo podiglo optužnicu (spis broj:
K-73/98) te da se predmet nalazi na Vrhovnom sudu Republike Hrvat­ske povodom žalbe,

–
podneskom od 3. trav­nja 2001. tužite­lj ponovo požuruje zakaziva­nje rasprave,

– 1.
lip­nja 2001. opunomoćenica tužite­lja podnosi zahtjev za izuzeće raspravnog
suca zbog nezakaziva­nja glavne rasprave,

– 12.
srp­nja 2001. Općinski sud traži od Prvostupa­njskog kaznenog odjela Županijskog
suda dostavu spisa K-73/98 radi uvida,

– 27.
srp­nja 2001. predsjednik Općinskog suda u Zagrebu rješe­njem broj: Su-821/01
odbija zahtjev tužite­lja za izuzeće raspravnog suca,

– 15.
svib­nja 2002. upućena je nova požurnica Županijskom sudu u Zagrebu radi
dostave na uvid spisa K-73/98,

– 21.
studenoga 2002. tužite­lj je podnio tužbu Ustavnom sudu Republike Hrvatske,

– do
16. rujna 2004., kada je ponovo požurena dostava kaznenog spisa, taj spis nije
dostav­ljen parničnom sudu, niti su poduzete kakve druge parnične rad­nje.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio 18.
prosinca 2002. godine od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe. Ponovno je očitova­nje o da­lj­njem tijeku postupka zatraženo
dopisom Suda od 3. rujna 2004.

Ustavnom sudu je 31. siječ­nja 2003. godine dostav­ljen
preslik cjelokupnoga parničnog spisa, kao i očitova­nje raspravnog suca te ­njihovo
da­lj­nje očitova­nje dana 21. rujna 2004.

U očitova­njima raspravnog suca ističe se da je
predmetni spis preuzeo nakon što je drugostupa­njskim rješe­njem ukinuta
presuda Općinskog suda u Zagrebu, da je u postupku poduzeo sve rad­nje,
sukladno svome zna­nju, savjesti i objektivnim moguć­nostima, da je u više
navrata zatražio dostavu istražnog, odnosno kaznenog spisa, u koje­ga je nužno
izvršiti uvid u okviru parničnog postupka, a budući da se i sam tužite­lj
poziva na dokaze iz kaznenog spisa.

Navodi da, unatoč svemu, kazneni spis nije dostav­ljen,
ali da se niti tužite­lj nije u dovo­ljnoj mjeri angažirao niti pokazao osobit
interes za što skorije okonča­nje parničnog postupka. Tužite­lj je, naime, u
tijeku parničnog postupka odgađao specificira­nje tužbenog zahtjeva te tražio
rok od mjesec dana za uređe­nje tužbenog zahtjeva i stav­lja­nje da­lj­njih
dokaznih prijedloga, koje u konačnici nije predložio. U izvješću se ističe i to
da tužite­lj, kao oštećenik u kaznenom postupku, nije koristio i ne koristi
svoje pravo uvida u kazneni spis i kopira­nja potrebne dokumentacije iz tog
spisa, čime bi dao značajan doprinos ubrza­nju provođe­nja i okonča­nja ovoga
parničnog postupka.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Za
odlučiva­nje Ustavnog suda u razumnoj du­ljini sudskog postupka mjerodavne su
odredbe članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i članka 63. Ustavnog
zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski
parnični postupak započeo je 31. srp­nja 1992. godine podnoše­njem tužbe
Općinskom sudu u Zagrebu.

Međutim,
du­ljina postupka ne uzima se u obzir od tog dana, već od 5. studenoga 1997.
kada je stupio na snagu Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i Protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine – Među­narodni
ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem
tekstu: Zakon o potvrđiva­nju Konvencije), koja Konvencija u članku 6. stavku
1. jamči i pravo na suđe­nje u razumnom roku.

Ustavna
tužba podnesena je 21. studenoga 2002. godine, a do tog dana sudski postupak
nije pravomoćno okončan pa Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­nja
ustavne tužbe postupak u ovom predmetu trajao ukupno deset  godina, tri mjeseca i dvadeset dana.

Uzimajući
u obzir da je u ovom postupku već bila donesena prvostupa­njska presuda, ali da
je rješe­njem od 1. srp­nja 1997. godine ukunuta i predmet vraćen sudu prvog
stup­nja na ponovni postupak, utvrđuje se da postupak od ukida­nja prvostupa­njske
presude do podnoše­nja ustavne tužbe traje pet godina, četiri mjeseca i
dvadeset dana.

Od
stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije do dana podnoše­nja
ustavne tužbe postupak traje pet godina i šesnaest dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Podnosite­lj  je 31. srp­nja 1992. godine Općinskom sudu u
Zagrebu podnio tužbu radi naknade štete. Nakon provedenoga dokaznog postupka –
jedanaest ročišta, medicinskog vještače­nja i sasluša­nja tužite­lja i troje
svjedoka, Općinski sud u Zagrebu donio je 10. ve­ljače 1997. godine presudu,
kojom je djelomično usvojio tužbeni zahtjev podnosite­lja.

Povodom
žalbe tuženika, Županijski sud u Zagrebu je rješe­njem od 1. srp­nja 1997.
godine ukinuo prvostupa­njsku presudu i vratio predmet na ponovno suđe­nje pred
drugim vijećem istog suda.

U
pogledu dosuđene materijalne štete (oduzeta devizna sredstva), drugostupa­njski
je sud ocijenio da se radi o presudi koja se ne može ispitati budući da u tom
dijelu u prvostupa­njskom postupku nisu provedeni dokazi niti utvrđene
relevantne či­njenice te da ih je stoga u novom postupku nužno utvrditi.

U
pogledu dosuđene nematerijalne štete (pretrp­ljeni bolovi, strah, sma­nje­nje životne
aktivnosti itd.), izraženo je stajalište drugostupa­njskog suda da je ona
dosuđena previsoko i izvan okvira usta­ljene sudske prakse.

Nakon
ovakvog ukidnog rješe­nja Županijskog suda, održano je pred prvostupa­njskim
sudom samo jedno ročište, 3. ožujka 1998., na kojemu je tužite­lj (podnosite­lj
ustavne tužbe) zatražio rok od mjesec dana za uređe­nje tužbenog zahtjeva i
stav­lja­nje da­lj­­njih dokaznih prijedloga, međutim, sudu je dostavio
podnesak kojim nije uredio tužbeni zahtjev, već je ponovno predložio provođe­nje
dokaza koji su već prethodno provedeni i koji, i u smislu obrazlože­nja
drugostupa­njskog ukidnog rješe­nja, nisu relevantni za utvrđiva­nje odlučnih
či­njenica vezanih uz dio tužbenog zahtjeva za naknadu materijalne štete.

Od tada
pa do dana kada je Ustavnom sudu uputio svoje drugo očitova­nje u povodu
podnesene ustavne tužbe, 16. rujna 2004., nadležni prvostupa­njski sud
zamolnicama, odnosno požurnicama Županijskom sudu (ukupno pet, od 4. svib­nja
1998., 7. lip­nja 2000., 12. srp­nja 2001., 15. svib­nja 2002. i 16. rujna
2004.) bezuspješno pokušava pribaviti radi uvida spis kaznenog predmeta.

Prema
tome, potpuna neaktivnost suda traje, računajući do dana podnoše­nja ustavne tužbe,
četiri godine, tri mjeseca i osamnaest dana.

Odredbe
Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u da­lj­njem
tekstu: ZPP) i to: članak 10, članak 12. stavak 3., članak 213. stavak 2.,
članak 215. stavak 2., članak 221a. te članak 311. stavak 2. obvezuju parnični
sud da vodi računa o ekonomičnosti postupka, odnosno da postupak provodi bez
odugovlače­nja te ga ovlašćuju da, u slučaju postoja­nja prethodnog pita­nja o
kojemu odlučuje drugi sud (kao što je pita­nje kaznene odgovornosti štetnika),
prekine postupak do donoše­nja odluke nadležnog suda o prethodnom pita­nju.
Parnični sud je također ovlašten da, u slučaju kad na teme­lju izvedenih dokaza
ne može sa sigurnošću utvrditi neku či­njenicu, o postoja­nju te či­njenice zak­ljučuje
primjenom pravila o teretu dokaziva­nja. Nada­lje, odredbom članka 329. stavka
1. ZPP-a uređeno je ovlašte­nje za donoše­nje djelomične presude, a odredbama
članka 330. ZPP–a za donoše­nje međupresude.

Nadležni
parnični sud, u konkretnom slučaju, od 3. listopada 1997., tj. od dana kada mu
je drugostupa­njski sud vratio spis pred­meta na ponovno suđe­nje, nije
poduzeo, izuzevši ročište održano 3. ožujka 1998., niti jednu rad­nju koja bi
imala za ci­lj presuđe­nje barem o dijelu tužbenog zahtjeva. Ovo unatoč či­njenici
da bi takvo postupa­nje bilo sukladno i naputku iz ukidnog rješe­nja drugostupa­njskog
suda.

5.3. POSTUPANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom postupku, svojim ponaša­njem nije bitno
pridonio du­ljini traja­nja prvostupa­nj­skog parničnog postupka.

Podnosite­lj
se u više navrata pisanim podnescima obraćao nadležnom sudu tražeći zakaziva­nje
glavne rasprave, odnosno zahtijevajući izuzeće raspravnog suca – predsjednika
vijeća zbog nezakaziva­nja glavne rasprave.

Ustavni
sud ocje­njuje da je bez utjecaja prigovor iz očitova­nja raspravnog suca kako
podnosite­lj, kao oštećenik u kaznenom postupku, ne koristi svoje pravo uvida u
kazneni spis, čime bi ubrzao pribav­lja­nje dokaza i okonča­nje parničnog
postupka budući da je parnični sud, neovisno o aktivnosti ili pasivnosti
parnične stranke, imao mogućnost postupiti na nekoliko načina, osim da čeka
ishod kaznenog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ustavni
sud ocje­njuje da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj sudskoj stvari.

6. Imajući
u vidu sve navedene či­njenice i okolnosti, Ustavni sud utvrđuje da je nadležni
sud iskazao pasivnost te nije donio odluku o pravima i obvezama podnosite­lja u
okvirima mogućnosti koje mu u tom smislu pruža mjerodavni zakon.

Stoga,
Ustavni sud utvrđuje povrijeđenim ustavno pravo podnosite­lja da zakonom
ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim
pravima ili obvezama, koje je pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

S tim u
svezi, a u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke, čime se na najdjelotvorniji način
ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

7.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu mogućnost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog slučaja, uz istodobno uvažava­nje
ukupnih gospo­­darskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2742/2002
Zagreb, 2. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Že­ljko Potoč­njak,** v. r.

Odluka, NN 182/2004-3154