## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-544/2004 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-544/2004 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1921

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući o ustavnoj tužbi S.N. i D.N.-N., iz
Č., na sjednici održanoj 7. srpnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stav­ka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) određuje
se primjerena naknada podnositeljima i to:

– S.N. iz Č. u iznosu od 6.800,00 kuna, te

– D.N.-N. iz Č. u iznosu od. 6.800,00 kuna.

III. Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelji ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02-pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijeli su dana
19. veljače 2004. godine ustavnu tužbu radi duljine parničnog postupka koji se
vodio pred Općinskim sudom u Čakovcu, smatrajući da je time povrijeđeno njihovo
ustavno pravo na suđenje u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u
Čakovcu broj: P-805/91, utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Dana 26. studenoga
1987. godine podnositelji su Općinskom sudu u Čakovcu podnijeli tužbu protiv
tuženika Zanatske udruge »N.« Č., radi naknade štete.

U razdoblju do 5.
studenoga 1997. godine Općinski sud u Čakovcu donio je prvostupanjsku presudu
koja je djelomočno potvrđena, a djelomočno preinačena presudoma Okružnog suda u
Varaždinu. Obje presude ukinuo je Vrhovni sud Republike Hrvat­ske po reviziji
tužitelja, presudom od 27. veljače 1991. godine, te je predmet vraćen Općinskom
sudu u Čakovcu na ponovno suđenje.

Ročišta su održana dana
8. lipnja i 14. prosinca 1999. godine, 27. lipnja 2000. godine, te 12. i 23.
veljače 2001. godine.

Rješenjem od 14.
studenoga 2001. godine održano je provo­đenje knjigovodstveno-financijskog
vještačenja.

Dana 10. siječnja 2002.
godine vještak je dostavio nalaz i mišljenje.

Dana 26. ožujka 2002.
godine zaključena je glavna rasprava.

Presuda je izrađena
dana 9. travnja 2004. godine, te otpremljena strankama dana 13. travnja 2004.
godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ČAKOVCU

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Čakovcu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitovanju od 19. travnja 2004. godine
Općinski sud u Čakovcu navodi kronologiju postupanja u predmetu, te obrazlaže
trajanje postupka pred tim sudom opterećenošću raspravnog suca predmetima.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Čakovcu broj:
P-805/91, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 26.
studenoga 1987. godine, tužbom podnositelja protiv Zanatske udruge »N.« Č.,
radi naknade štete.

Ustavna tužba podnesena je dana 19. veljače
2003. godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni
sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje
ukupno petnaest (15) godina, dva (2) mjeseca i dvadeset tri (23) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99-pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak; u
daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5.
studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostalog propisuje:

Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju
pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest
od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 19. veljače
2003. godine (to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet
(5) godina, tri (3) mjeseca i četrnaest (14) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, u postupku pred prvostupanjskim sudom razdoblje
potpune neaktivnosti suda trajalo od 5. studenoga 1997. do 8. lipnja 1999.
godine, što iznosi jednu (1) godinu, sedam (7) mjeseci i tri (3) dana. Nadalje,
iako je glavna rasprava zaključena dana 26. ožujka 2002. godine, presuda je
izrađena tek 9. travnja 2004. godine, nakon proteka dvije (2) godine i trinaest
(13) dana.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelji ustavne tužbe, kao tužitelji u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, nisu doprinijeli duljini
trajanja sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Prema utvrđenju Ustavnog suda, radi se o donekle
činjenično složenom predmetu koji se odnosi na djelomično neispunjenje ugovora
o građenju.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U povodu isticanja nadležnog žalbenog suda o
opterećenosti brojem predmeta, Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na
organizacijske ili kadrovske probleme suda ne bi moglo smatrati opravdanim
razlogom za nerazumno dugo trajanje sudskog postupka.

Napominje se da je
Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da su
države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima Bucholoz protiv Njemačke od 6. svibnja 1981., Guincho protiv
Portugala od 10. srpnja 1984., Union Alimentaria Sanders SA od 7. srpnja 1989.,
Brigandi protiv Italije od 19. veljače 1991. i dr.).

Ustavni sud je utvrdio
da je u razmatranom razdoblju postupak pred Općinskim sudom u Čakovcu trajao
preko pet godina, pri čemu je taj sud bezrazložno uzrokovao odugovlačenje
postupka u gore navedenom razdoblju neaktivnosti, a bez ikakvih opravdanja
presuda nije bila izrađena nakon zaključenja glavne rasprave dulje od dvije
godine.

Gore navedene
okolnosti, kao i ukupno trajanje sudskog postupka u parnici radi naknade štete
u kojoj, prema ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito složenih niti
činjeničnih niti pravnih pitanja, nikako ne udovoljava zahtjevu suđenja u
razumnom roku zajamčenom člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stoga, Ustavni sud
utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno član­kom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

6. Općinski sud u
Čakovcu izvijestio je Ustavni sud da je u konkretnom predmetu izradio presudu
9. travnja 2004. godine. Na dan donošenja presude Općinskog suda u Čakovcu
postupak pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

Prema dosadašnjoj
praksi, u slučaju donošenja sudske presude prije okončanja ustavnosudskog
postupka pokrenutog temeljem članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud
odbacivao je ustavne tužbe po osnovi članka 32. Ustavnog zakona, s
obrazloženjem da su prestale postojati pretpostavke za odlučivanje o biti
stvari, jer je sudska odluka u međuvremenu donesena.

Prema stajalištu Ustavnog suda, ispunile su se
pretpostavke za preispitivanje navedene ustavnosudske prakse u svjetlu činje­nica
i okolnosti nastalih u pravnom poretku Republike Hrvat­ske nakon što su ustavne
tužbe, podnesene temeljem članka 63. Ustav­nog zakona, postale djelotvorno
sredstvo pravne zaštite ustavnog prava na donošenje sudskih odluka u razumnom
roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni sud u tom
smislu utvrđuje da se sve veći broj sudskih odluka donosi nakon podnošenja ustavnih
tužbi zbog nerazumne duljine sudskih postupaka, a prije okončanja postupaka
pred Ustavnim sudom. Stoga je obveza Ustavnog suda da svoju dosadašnju praksu
preispita u svjetlu navedenih novonastalih činjenica i okolnosti s ciljem
unapređenja zaštite ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava,
koje obuhvaća i pravo stranke da joj se prizna primjerena naknada za povredu
ustavnog prava koja je učinjena i traje sve do dana podnošenja ustavne tužbe.

Sukladno navedenom, u
skladu je s načelom vladavine prava da u primjeni članka 63. Ustavnog zakona
Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno relevantnom razdoblju koje
prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi završava danom podnošenja
ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o tome je li sudska odluka ipak
donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski postupak.

7. U konkretnom
slučaju, odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne tužbe Ustavnom
sudu, pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu
ustav­nog prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo
od 5. studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne tužbe 19. veljače 2004.
godine.

Za navedeno razdoblje,
u kojem je povreda nastupila, svakom od podnositelja pripada pravo na
primjerenu naknadu u iznosu od 6.800,00 kuna. Pri utvrđivanju visine naknade,
temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve
okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući činjenicu
da je sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka trajanja
pravno relevantnog razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu
ustav­nog prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava,
ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje sudske
odluke u određenom roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u
konkretnom slučaju nije potrebno primijeniti.

8. Sukladno članku 63.
stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove
odluke.

9. Odluka o objavi
(točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-544/2004
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1921