### NN 83/2015 (28.7.2015.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-31/14-9 od 28. svibnja 2015.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1624

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda, Jasminke Jenjić, predsjednice vijeća, mr. sc. Mirjane Juričić i Lidije Rostaš-Beroš, članica vijeća, te više sudske savjetnice Tatjane Ilić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. Zagreb, Savska cesta 32 iz Zagreba, kojeg zastupa Maja Mandić, po generalnoj punomoći Su-992/2009, protiv tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, sada Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti iz Zagreba, Roberta Frangeša Mihanovića 9, koju zastupa dr. sc. Dražen Lučić, predsjednik Vijeća, uz sudjelovanje H1 Telekoma d.d. iz Splita, Put Trščenice 10, u svojstvu zainteresiranoga, kojeg zastupa Helena Čerina, suradnik za regulatorne i pravne poslove, radi poništenja rješenja, klasa: UP/I-344-08/13-03/19, urbroj: 376-0414-10 od 27. siječnja 2014., u predmetu rješavanja spora između operatora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 28. svibnja 2015.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti iz Zagreba, klasa: UP/I-344-08/13-03/19, urbroj: 376-04-14-10 od 27. siječnja 2014.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Rješenjem tuženog tijela uvodno navedenog broja utvrđeno da H1 Telekom d.d. Put Treščenice 10 ima pravo na naknadu:

I. a) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. u otklanjanju kvarova/smetnji za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji, za sve korisnike navedene u specifikaciji Hrvatskog Telekoma d.d. od 20. prosinca 2013. u iznosu iz članka 15. točka 3. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji koja je bila u primjeni do 1. listopada 2013. godine;

b) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma u otklanjanju kvarova/smetnji za uslugu u veleprodajno širokopojasnog pristupa za sve korisnike navedene u specifikaciji Hrvatskog Telekoma od 20. prosinca 2013., u visini cjelokupnog iznosa veleprodajne naknade prema članku 8. točka 2.2. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa Internetu koje je bilo u primjeni do 1. listopada 2013;

c) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. u realizaciji usluge najma korisničke linije za korisnike navedene u specifikaciji Hrvatskog Telekoma od 20. prosinca u iznosu iz članka 5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu najma korisničke linije;

d) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. za ispunjavanje obveza u rokovima propisanim Odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/12-03/02, urbroj: 376-11/12-07 za tri korisnika navedene u specifikaciji Hrvatskog Telekoma d.d. od 20. prosinca 2013. u iznosu iz članka 13.1.5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji koja je bila u primjeni do 1. listopada 2013.;

e) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. o ispunjavanju obveza u rokovima propisanim Odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/12-03/02, urbroj: 376-11/12-07 za 16 korisnika navedenih u specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 20. prosinca 2013. u iznosu mjesečne naknade i članka 5. Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa internetu koja je bila u primjeni do 1. listopada 2013.;

f) za zakašnjenje Hrvatskog Telekoma d.d. u ispunjavanju obveza u rokovima propisanim odlukom HAKOM-a klasa: UP/I-344-01/12-03/02, urbroj: 376-11/12-07 za pet korisnika navedenih u specifikaciji H1 Telekoma d.d. od 20. prosinca 2013. u iznosu mjesečne naknade iz dodatka 3 Standardne ponude Hrvatskog Telekoma d.d. za uslugu najma korisničke linije.

Točkom II. izreke rješenja naloženo je Hrvatskom Telekomu u roku od 8 dana od dana primitka tog rješenja izvršiti obračun naknada iz točke I. rješenja i obračunati iznos, umanjen za iznos koji je već podmiren temeljem izjave o prijeboju, broj: 5274 isplatiti H1 Telekomu d.d. a točkom III. je u preostalom dijelu zahtjev H1 Telekoma odbijen.

Tužitelj je osporio navedeno rješenje pravovremenom tužbom navodeći razlog pogrešne primjene materijalnog propisa i postupovnih povreda. Prvenstveno osporava nadležnost tuženika za odlučivanje o predmetnoj stvari upućujući na odredbu članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08., 90/11., 133/12., 80/13. i 71/14.– dalje u tekstu ZEK) s obzirom da sporne obveze nisu neposredno i bitno vezane uz izvršavanje ZEK-a. U predmetnoj stvari sporna je isplata naknade za zakašnjenje u ispunjenju određenih ugovornih obveza, što nije obveza iz ZEK-a već obveza iz ugovora i Zakona o obveznim odnosima, pa smatra da je u predmetnoj stvari tuženi uzurpirao sudsku nadležnost što navedeno rješenje čini ništavim.

Nastavno, tužitelj ističe prigovor pogrešne primjene Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 47/09., dalje u tekstu ZUP) te upućuje na odredbu članka 98. stavka 3. koji se primjenjuje u postupcima donošenja rješenja tuženog tijela, navodeći kako ista određuje da izreka mora biti kratka i određena. Osporenim rješenjem nisu određeni, po mišljenju tužitelja, ni parametri za izračunavanje iznosa koji bi tužitelj trebao platiti po osporenom rješenju pa smatra da iz tog razloga izreka neodređena i neizvršiva jer se njom ne rješava već generira novi spor.

Zaključno, tužitelj predlaže da Sud održi raspravu ukoliko zauzme stajalište da primjena materijalnog prava te formalni i procesno-pravni nedostaci osporenog rješenja nisu sami za sebe dovoljan razlog da sud oglasi osporeno rješenje ništavim ili da ga poništi bez održavanja rasprave.

Slijedom izloženog tužitelj predlaže da Sud donese presudu kojom će osporeno rješenje oglasi ništavim a podredno, ako nađe da se radi o upravnoj stvari, isto poništi.

Tuženo tijelo, pozvano na odgovor u smislu članka 32. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14. – dalje u tekstu:ZUS), protivi se tužbi osporavajući prvenstveno osnovanost prigovora nenadležnosti, navodeći da je veza ZEK-a i određenih naknada stvarna, neposredna i bitna s obzirom da se spor odnosi na regulatorne obveze tužitelja kao operatora sa značajnom tržišnom snagom a koje su mu određene sukladno odredbi članka 56. ZEK-a. Okvirni sadržaj tih obveza propisan je člankom 58. ZEK-a koji propisuje regulatornu obvezu transparentnosti, člankom 59. ZEK-a koji propisuje regulatornu obvezu nediskriminacije i člankom 61. ZEK-a koji je propisuje regulatornu obvezu pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže, a konkretiziran je u odlukama o analizama mjerodavnih tržišta. Analiza mjerodavnih tržišta je ključni dokument u kojima se određuje regulatorne obveze i definira njihov konkretni sadržaj pa se navedene usluge temelje na gore navedenim regulatornim obvezama.

Upućuje nadalje na određene presude Upravnog suda Republike Hrvatske gdje se sud izjasnio da povrat neovlašteno naplaćenog iznosa nije samo stvar dužničko-vjerovničkog odnosa između tužitelja i njegovih korisnika već ulazi u domenu regulatornih obveza propisanih ZEK-om. HAKOM je prema izričitoj odredbi članka 20. ZEK obavezan riješiti spor između dva ili više operatera iako ta nadležnost nije isključiva u odnosu na sudsku već je komplementarna, što proizlazi iz stavka 5. navedenog članka Zakona.

Tuženi se posebno osvrće na dio tužbe što se odnosi i na naknade za kašnjenje za usluge koje nisu u području odgovornosti tužitelja pa u vezi s tim upućuje na rezultate upravnog postupka u predmetnoj stvari. Obveza tužitelja da na vrijeme obavijesti H1 o kvaru odnosno smetnji koji nisu u njegovoj domeni proizlazi i iz Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine« 154/11. i 149/13.) pa prigovori tužitelja nemaju osnove za obračun naknade za kašnjenje u otklanjanju istih.

Tuženi se protivi i navodima tužbe vezanim uz navodnu neodređenost izreke navodeći kako su parametri jasno određeni, kako u izreci tako i u obrazloženju rješenja koje se tumači zajedno s izrekom, pa slijedom izloženog predlaže da se tužbu odbije kao neosnovanu.

Odgovor na tužbu podnio je i H1 Telekom d.d. iz Splita u svojstvu zainteresirane osobe očitujući se prvenstveno u odnosu na prigovore nenadležnosti navodeći kako je osnovni zadatak tuženika upravo reguliranje obveza i spornih pitanja među operatorima pa svakako i pitanje naknada za kašnjenje. Smatra da tužitelj svojim korištenjem izraza »ugovorna kazna« nastoji dovesti Sud u zabludu i dovesti u pitanje nadležnost tuženog za odlučivanje. S tim u vezi navodi kako je veza između predmeta spora i obveza iz ZEK-a neposredna, određena i konkretna, pa je tuženi donio pobijano rješenje u granicama svojih ovlasti.

Također navodi da je visina naknada koje je tužitelj dužan plaćati operatorima za kašnjenje u pružanju usluga određena od strane tuženog kao regulatornog tijela u okviru regulatorne obveze pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže što je kao obvezujuće tužitelj ugradio u svoju standardnu ponudu, što također govori u prilog nadležnosti tuženog za odlučivanje u sporovima u vezi navedenih naknada.

U odnosu na naknade za kašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnje za usluge izdvojenog pristupa lokalnoj petlji i za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa upozorava kako je kroz odredbe Standardne ponude za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji propisana zaštita od neosnovanih prijava kvarova /smetnji od strane operatora korisnika te tužitelj ima pravo na naknadu od 400,00 kn za neosnovanu prijavu. Nastavno osporava tvrdnje da nije aktivno surađivao po pitanju otklona odnosno rješavanja kvara ili smetnji s tužiteljem već naprotiv ističe kako je upravo tužitelj nemalo puta iskoristio situaciju te prijavljivao otklon kvara ili smetnje dok u stvarnosti do toga nije došlo.

Nadalje osporava navode tužbe o povredi načela materijalne istine i načela saslušanja stranaka, jer je tužitelj, suprotno navodima tužbe, dostavio zainteresiranoj osobi i tuženome specifikaciju koja nije bila u skladu s ranijim rješenjem od 11. listopada 2013., kao što osporava i procesne prigovore o neodređenosti izreke osporenog rješenja. Ovo iz razloga što je tuženi utvrdio sporna potraživanja temeljem specifikacije tužitelja i zainteresirane osobe te utvrdio način plaćanja s jasno određenim parametrima za izračunavanje i plaćanje predmetne naknade.

Predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Odgovori na tužbu tuženog tijela i zainteresirane osobe dostavljeni su tužitelju u smislu odredbe članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14., dalje u tekstu: ZUS).

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Ocjenjujući osnovanost tužbe na osnovi sadržaja spisa predmeta i u upravnom postupku utvrđenog činjeničnog stanja, priloženih isprava, sve to u okviru navoda i razloga iz tužbe, Sud ne nalazi počinjenih procesnih povreda u provedenom postupku.

Prvenstveno, Sud ne nalazi osnovanim prigovor nenadležnosti tuženog tijela za odlučivanje o predmetnoj stvari s obzirom na odredbu članka 20. ZEK-a. Naime, navedenom odredbom je tuženo tijelo određeno mjerodavnim za rješavanje sporova između operatora, pa tako prema stavku 1., u slučaju spora između dva ili više operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga u vezi s obvezama iz ovog Zakona, ili spora između tih operatora i drugih pravnih osoba koje se koriste uslugama pristupa i/ili međupovezivanja na temelju ovog Zakona, Agencija mora na zahtjev bilo koje od stranaka u sporu, donijeti odluku o rješenju spora u najkraćem mogućem roku, a najkasnije u roku od četiri mjeseca od dana pokretanja postupka s tim što se rok može produljiti samo u iznimnim okolnostima. Prema stavku 3. članka 20. ZEK-a, u postupku rješavanja spora Agencija donosi odluke kojima se ostvaruju regulatorna načela i ciljevi iz članka 5. tog Zakona, te se svaka obveza koju Agencija određuje operatoru mora temeljiti na odredbama ovog Zakona. Prema stavku 5. članka 20. ZEK-a, postupak rješavanja spora ne isključuje pravo bilo koje stranke u sporu na pokretanje sudskog postupka pred nadležnim sudom.

Odredbom članka 5. ZEK-a na koji upućuje članak 20. stavak 3. ZEK-a propisana su načela i regulatorni ciljevi za koje je osnovana Agencija, pa među ostalim, obavljanje regulatornih poslova osigurava se kroz poduzimanje mjera, primjećujući načelo objektivnosti, transparentnosti, nediskriminacije i razmjernosti i to osobito promicanjem regulatorne predvidljivosti, osiguranjem dosljednog regulatornog pristupa kroz odgovarajuća razdoblja provjere, sprječavanjem diskriminacije u postupanju prema operatorima elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga u sličnim okolnostima i zaštitom tržišnog natjecanja na dobrobit krajnjih korisnika usluga.

U predmetnom sporu operator korisnik – zainteresirana osoba, potraživala je naknade zbog povrede utvrđenih regulatornih obveza tužitelja radi zakašnjenja u isporuci reguliranih veleprodajnih usluga te zakašnjenja u otklonu kvarova i smetnji kod tih usluga, a što obuhvaća veleprodajne usluge i međupovezivanja najma korisničke linije veleprodajnog širokopojasnog pristupa te pristupa izdvojenoj lokalnoj petlji. Navedene obveze proizlaze iz regulatornih obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže prema članku 61. ZEK-a koja obveza je određena tužitelju na tržištima veleprodajnog širokopojasnog pristupa, tržištu veleprodajnog fizičkog pristupa mrežnoj infrastrukturi, na fiksnoj lokaciji i tržištu pristupa javnoj komunikacijskoj mreži na fiksnoj lokaciji za privatne i poslovne korisnike. Regulatorna obveza pristupa je utvrđena nakon provedene analize mjerodavnih tržišta kao dokumenta u kojem su određene regulatorne i obveze i definiran njihov sadržaj. Navedenom obvezom propisani su rokovi i uvjeti realizacije veleprodajnih usluga te zabranjeno svako postupanje koje bi moglo uskraćivati, odugovlačiti, otežavati ili neopravdano uvjetovati drugim operatorima realizaciju svojih veleprodajnih usluga. Zakašnjenje povlači za sobom obvezu plaćanja naknada u iznosima i pod uvjetima koje je HAKOM propisao HT-u. Stoga spor o naknadama koje su sadržane u standardnim ponudama HT-a je neposredno vezan uz ZEK jer naknade proizlaze iz samog Zakona što otklanja tužiteljev prigovor nenadležnosti.

Rješenja koja je tužitelj priložio uz tužbu nisu mjerodavna u predmetnoj upravnoj stvari iz razloga što iz dikcije odredbe članka 20. stavka 5. ZEK-a u vezi sa stavkom 1. istog članka jasno proizlazi da je nadležnost ZEK-a nesporna u odnosu na regulatorne obveze a eventualna sudska nadležnost komplementarna. Naime, utuženim rješenjem je tužitelju utvrđena obveza odnosno pravo zainteresirane osobe na naknadu koja proizlazi iz Zakona, ali nije određena obveza plaćanja naknade u decidiranim iznosima pa se u slučaju spora stranka može obratiti mjerodavnom sudu.

Međutim, iz konkretnog primjera proizlazi da suprotno navodima tužbe odlučivanje tuženog o naknadama ne generira daljnje sporove s obzirom na to da je iz sadržaja spisa predmeta razvidno da je u većem dijelu potraživanje zainteresiranog podmireno kompenzacijom te je preostao sporan samo određeni iznos.

Što se tiče prigovora tužitelja na protivnost izreke rješenja odredbi članka 98. stavka 3. ZUP-a u smislu neodređenosti izreke, valja imati na umu da se radi o posebnom upravnom području koje s obzirom na svoju složenost traži povezivanje s odgovarajućim člancima konkretne standardne ponude tužitelja. Stoga Sud ocjenjuje da je izreka odrediva jer su u njoj postavljeni odgovarajući parametri osnovom kojih se obveza može bez teškoća utvrditi.

U odnosu na dio kojim se osporava opravdanost naknada za kašnjenje u otklanjanju kvarova/smetnji za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji i za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa koje nisu u području odgovornosti tužitelja, Sud upućuje na obrazloženje osporenog rješenja kao detaljno i razložno obrazloženo u pogledu izostanka aktivne suradnje tužitelja sa zainteresiranom osobom po tom pitanju, što je osnova za određivanje naknade.

U odnosu na zahtjev tužitelja za održavanjem rasprave valja napomenuti da odredba članka 36. Zakona o upravnim sporovima propisuje kada sud može presudom riješiti spor bez rasprave, odnosno, u protivnome, kada je dužan raspravu održati. Iz navedene odredbe ne proizlazi da stranke mogu održavanje rasprave uvjetovati donošenjem pozitivne odluke u svoju korist, pa iz navedenih razloga Sud nije našao da su ispunjeni uvjeti za zakazivanje i održavanje rasprave u predmetnoj stvari.

Na osnovi izloženog Sud ocjenjuje da su u upravnom postupku pred tuženim tijelom, prije donošenja rješenja, detaljno utvrđene sve odlučujuće činjenice, da su stranke imale mogućnosti uvida u očitovanja druge stranke, da je u održana rasprava u skladu s odredbama ZEK-a i ZUP-a, da je osporeno rješenje valjano i detaljno obrazloženo te ne ostavlja sumnje u pravilnost primijenjenog materijalnog propisa i donesene odluke.

Slijedom izloženog Sud nije našao ostvarenim istaknute tužbene razloge pa se tužbeni zahtjev odbija kao neosnovan u smislu odredbe članka 57. stavka 1. ZUS-a.

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Broj: UsII-31/14-9

Zagreb, 28. svibnja 2015.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

83 28.07.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-31/14-9 od 28. svibnja 2015.

83 28.07.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-31/14-9 od 28. svibnja 2015.