## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1353/2007 od 29. travnja 2010.

### NN 62/2010 (21.5.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1353/2007 od 29. travnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1994

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Nevenka Šernhorst, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Antun Palarić i Aldo Radolović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo K. L. d.o.o. za p. i u. O., kojeg zastupaju S. R., M. O. i D. B., odvjetnici iz K., na sjednici održanoj 29. travnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Karlovcu broj: Gž-1722/06-2 od 7. veljače 2007., te se predmet vraća na ponovni postupak Županijskom sudu u Karlovcu.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba je podnijeta protiv presude Županijskog suda u Karlovcu broj: Gž-1722/06-2 od 7. veljače 2007., kojom je odbijena kao neosnovana žalba podnositelja ustavne tužbe, kao tuženika, i potvrđena presuda Općinskog suda u Karlovcu broj: P-204/05-11 od 20. travnja 2006. godine.

Prvostupanjskom presudom usvojen je tužbeni zahtjev tužitelja, S. P. iz K., te je tuženiku, podnositelju ustavne tužbe, naloženo da isplati tužitelju iznos od 9.394,74 kn zajedno sa zakonskim zateznim kamatama.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenom odlukom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske, te članak 3. Ustava Republike Hrvatske.

U ustavnoj tužbi u bitnome navodi kako je u pogledu istovrsnih predmeta sudska praksa do donošenja navedene drugostupanjske presude bila potpuno drugačija. Smatra da se usvajanje tužbenog zahtjeva u konkretnom slučaju temelji na pogrešnom procesnom i materijalnom stajalištu drugostupanjskog suda. Ističe kako je u konkretnom slučaju radnik svojim tužbenim zahtjevom zapravo zahtijevao isplatu otpremnine na temelju članka 118. Zakona o radu (»Narodne novine« broj 38/95., 54/95., 65/95., 17/01., 82701., 114/03., 30/04., 142/03. i 137/04. - pročišćeni tekst; u nastavku: ZR), ali da na temelju te odredbe radnik nema pravo na otpremninu ukoliko on otkaže ugovor o radu. Nadalje, podnositelj ističe da pravo na naknadu štete iz članka 107. stavka 3. ZR-a na koju se poziva drugostupanjski sud je posve drugo pravo, neovisno o pravu na otpremninu.

Predlaže ukidanje osporene presude.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. - pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama došlo do nedopuštenog posizanja u Ustavom zaštićena ljudska prava i temeljne slobode.

4. U parničnom postupku, koji je prethodio ustavnosudskom postupku, utvrđeno je da je tužitelj bio zaposlen kod tuženika, podnositelja ustavne tužbe neprekidno od 10. ožujka 1970. godine. Nadalje, utvrđeno je da mu tuženik nije isplatio plaću za tri mjeseca (prosinac 1998., te siječanj i veljaču 1999.), pa da je tužitelj na temelju članka 107. stavka 1. ZR-a otkazao ugovor o radu. Kako je do prestanka radnog odnosa došlo uslijed toga što podnositelj ustavne tužbe nije tužitelju redovito isplaćivao plaću prema ugovoru o radu, dakle uslijed njegove krivnje, to je prema stajalištu prvostupanjskog suda, podnositelj ustavne tužbe, dužan nadoknaditi štetu tužitelju u smislu članka 107. stavka 3. ZR-a.

Županijski sud u Karlovcu odbio je žalbu podnositelja ustavne tužbe kao neosnovanu, te potvrdio prvostupanjsku presudu. Drugostupanjski sud je prihvatio ocjenu suda prvog stupnja da se visina nastale štete tužitelju, zbog prestanka radnog odnosa skrivljenog ponašanjem tuženika, može utvrditi primjenom članka 118. ZR-u. Drugostupanjski sud napominje da se je sud prvog stupnja pogrešno pozvao na članak 125. ZR-a, ali da ta pogreška nije bila od utjecaja na donošenje zakonite odluke, jer tužitelj utužuje naknadu štete u visini šestomjesečne prosječne plaće tužitelja, a koju je ostvarivao u zadnja tri mjeseca prije izvanrednog otkaza ugovora o radu. S obzirom na ukupni neprekidni staž tužitelja kod tuženika, od 32 godine, i prema članku 118. stavku 2. ZR-a važećeg u vrijeme otkaza ugovora o radu, tužitelj bi imao pravo na otpremninu veću od utužene visine štete.

Drugostupanjski sud je ocijenio da je sud prvog stupnja pravilno utvrdio odlučne činjenice za utvrđivanje štete, dužinu staža tužitelja i prosječnu plaću isplaćenu tužitelju u 3 mjeseca prije prestanka ugovora o radu.

Drugostupanjski sud je utvrdio da je prvostupanjski sud utvrdio da tuženik, podnositelj ustavne tužbe, nije u skladu s odredbama ugovora o radu, u ugovorenom roku od mjesec dana, isplaćivao plaću tužitelju za siječanj, veljaču i ožujak 2002., što predstavlja skrivljeno ponašanje tuženika, a što je razlog za izvanredni otkaz ugovora o radu.

5. Člankom 14. stavkom 2. Ustava zajamčena je svima jednakost pred zakonom.

Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta te ustavne odredbe, Ustavni sud ocjenjuje zasnivaju li se pravna stajališta i razlozi za takva pravna stajališta, navedeni u osporenoj presudi, na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i na primjeni mjerodavnog materijalnog prava, a polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku. Ustavni sud, dakle, utvrđuje je li osporena presuda odnosno u njoj izražena pravna stajališta posljedica proizvoljnog tumačenja i primjene mjerodavnog materijalnog prava.

6. U konkretnom slučaju mjerodavan je članak 107. ZR-a, koji glasi:

(1) Poslodavac i radnik imaju opravdani razlog za otkaz ugovora o radu sklopljenog na neodređeno ili određeno vrijeme, bez obveze poštivanja propisanog ili ugovorenog otkaznoga roka (izvanredni otkaz), ako zbog osobito teške povrede obveze iz radnog odnosa ili zbog neke druge osobito važne činjenice, uz uvažavanje svih okolnosti i interesa obiju ugovornih stranaka, nastavak radnog odnosa nije moguć.

(2) Ugovor o radu može se izvanredno otkazati samo u roku petnaest dana od dana saznanja za činjenicu na kojoj se izvanredni otkaz temelji.

(3) Stranka ugovora o radu koja, u slučaju iz stavka 1. ovoga članka izvanredno otkaže ugovor o radu, ima pravo od stranke koja je kriva za otkaz tražiti naknadu štete zbog neizvršenja ugovorom o radu preuzetih obveza.

7. Prema članku 118. Ustava Republike Hrvatske Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana.

Ustavni sud napominje da je Vrhovni sud Republike Hrvatske u presudi broj: Revr-206/06-2 od 6. rujna 2007. zauzeo pravno stajalište u svezi s pravom na naknadu štete primjenom članka 107. stavka 3. ZR-a.

U navedenoj odluci navodi se sljedeće:

Vrhovni sud Republike Hrvatske utvrđuje da neisplata plaće uzastopno kroz tri mjeseca jest kršenje ugovorne obveze od strane poslodavca, te takvu povredu radnik osnovano može smatrati razlogom za izvanredni otkaz ugovora o radu. S tim u svezi radnik može od poslodavca potraživati naknadu štete iz članka 107. stavka 3. ZR-a ako dokaže da mu je takvim postupanjem poslodavca, neisplatom plaće, nastupila šteta i u čemu se ta šteta sastoji.

Kako u konkretnom slučaju podnositelj nije dokazao postojanje štete kao ni pretpostavke za ostvarivanje naknade štete u smislu članka 107. stavka 3. ZR-a, Vrhovni sud Republike Hrvatske utvrđuje da je tužbeni zahtjev pravilno odbijen.

Vrhovni sud Republike Hrvatske utvrđuje da se zahtjev za naknadu štete iz članka 107. stavka 3. ZR-a ne može vezivati uz otpremninu, a koju bi podnositelj ostvario da mu je tuženik dao redoviti otkaz ugovora o radu i to stoga što otpremnina pripada radniku samo u situaciji kada je radniku dat otkaz od strane poslodavca, a što proizlazi iz odredbe članka 118. ZR-a. Otpremnina kao oblik pomoći radniku kome je otkazan ugovor o radu iz razloga koji nisu uvjetovani ponašanjem radnika prati redoviti otkaz ugovora o radu, dok u slučaju izvanrednog otkaza kao u ovome slučaju, nema mogućnosti ostvarivanja otpremnine. Međutim, postoji mogućnost potraživanja naknade štete u smislu članka 107. stavka 3. ZR-a ako je postojanje takve štete radnik dokazao, a što u ovom slučaju, prema ocjeni Vrhovnog suda, nije ostvareno.

8. Uvažavajući ustavnu nadležnost Vrhovnog suda, propisanu člankom 118. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud ocjenjuje da se mjerodavno pravno stajalište najvišeg suda u zemlji zasniva na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-3859/2007 od 14. siječnja 2010. objavljenoj u »Narodnim novinama« broj 20/10. od 12. veljače 2010.).

Budući da je u konkretnom ustavnosudskom predmetu utvrđeno da je presuda nadležnog Županijskog suda u Karlovcu suprotna pravnom stajalištu Vrhovnog suda navedenom u točki 7. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud utvrđuje da je njome povrijeđeno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

9. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao izreci.

10. Objava odluke (točka III. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1353/2007

Zagreb, 29. travnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
mr. sc. Nevenka Šernhorst, v. r.

Odluka, NN 62/2010-1994