## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3434/2011-4 od 14. srpnja 2011.

### NN 4/2012 (11.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3434/2011-4 od 14. srpnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

72

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Mire Kovačić, predsjednice vijeća, Senke Orlić-Zaninović i Marine Kosović Marković, članica vijeća, te sudske savjetnice Romine Bašnec, zapisničarke u upravnom sporu tužitelja Hrvatski telekom d.d., Zagreb, Savska cesta 32, po Maji Mandić, generalnoj opunomoćenici Su-992/2009, protiv rješenja tuženog Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije (HAKOM), Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/10-01/4546, urbroj: 376-04-10-5 od 23. veljače 2011. radi određivanja posebnih cjenovnih sustava univerzalnih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 14. srpnja 2011.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama« i na službenim stranicama Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije.

Obrazloženje

Osporenom odlukom tuženika određuje se tužitelju da: korisnicima kojima je univerzalna usluga pružena putem FGSM-a, PCM-a i PGS-a, kod kojih postoji odstupanje od vrijednosti pokazatelja kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka u odnosu na druge krajnje korisnike kojima je omogućen pristup univerzalnim uslugama putem nepokretne elektroničke komunikacijske mreže, primjeni cjenovni sustav uz popust od 47% na standardnu cijenu mjesečne naknade za sve Halo korisničke pakete koje HT pruža na maloprodajnom tržištu, dok cijene poziva kao i ostalih usluga kojima je moguće nadograditi pojedini korisnički paket ostaju nepromijenjene; da započne primjenjivati cjenovni sustav kako je navedeno u točki 1. u roku od 30 dana od dana primitka odluke na način da cjenovni sustav mora biti iskazan za prvo naredno obračunsko razdoblje; da na primjeren način obavijesti korisnike o uvedenim cjenovnim sustavima i razlozima uvođenja istih i da u svakom trenutku omogućiti ovlaštenim djelatnicima tuženika u svrhu provođenja kontrole primjene obveze iz ove odluke, pristup popisu korisnika na koje se primjenjuje cjenovni sustav.

Tužitelj osporava takvu odluku tuženika smatrajući da je tuženik u svojoj Odluci kao i postupku koji je prethodio donošenju te odluke nepravilno utvrdio činjenično stanje te da nije pravilno primijenio Pravilnik o univerzalnim uslugama u elektroničkim komunikacijama (NN 23/2009; dalje u tekstu: Pravilnik), kada je odredio da svim korisnicima kojima je univerzalna usluga pružena putem FGSM-a, PCM-a i PGS-a, kod kojih postoji odstupanje od vrijednosti pokazatelja kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka primjeni cjenovni sustav uz popust od 47% na standardnu cijenu mjesečne naknade. Ovo stoga što je po mišljenju tužitelja pogrešno primijenjena odredba članka 17. stavak 4. Pravilnika gdje se navodi kako Vijeće Agencije može odlukom odrediti posebne cjenovne sustave uvažavajući ograničenja koja krajnji korisnik ima u podatkovnoj komunikaciji odnosno u brzinama prijenosa podataka koje ne omogućuju djelotvoran pristup internetu, jer nije dostatno utvrđeno činjenično stanje. Tužitelj smatra kako ni u osporenom aktu kao niti u postupku koji je istom prethodio tuženik nije ocijenio tehničke detalje oko toga o kojim se točno ograničenjima koje krajnji korisnik ima u podatkovnoj komunikaciji odnosno u brzinama prijenosa podataka radi kao niti zašto se to upravno odnosi na FGSM, PCM i PGS. Osobito, drži da tuženik nije dokazao da na PCM-u i PGS-u nije moguće ostvariti brzinu prijenosa podataka od najmanje 33,6 kbit/s.

Navodi da iz pobijane Odluke proizlazi da tuženik kod izračuna popusta za korisnike PCM-a i PGS-a nije uopće utvrđivao postoje li ograničenja koja krajnji korisnik ima u podatkovnoj komunikaciji, a na što je bio obvezan prema gore navedenom stavku 4. članka 17. Pravilnika, već je samo uzeo u obzir činjenicu da kod tog pristupa dolazi do višestruke iskoristivosti jedne parice, a što utječe na kakvoću pružene usluge pa HAKOM smatra da nije opravdano od svakog korisnika na istoj liniji naplaćivati puni trošak pružanja usluge. Suprotno tome tužitelj smatra da je tuženik prilikom određivanja posebnog cjenovnog sustava za korisnike kojima se univerzalna usluga pruža putem PCM-a i PGS-a bio obvezan utvrditi koje brzine pristupa internetu ostvaruju ti korisnici, jer okolnost da se putem jedne parice omogućuje pristup univerzalnoj usluzi većem broju korisnika nema utjecaja sve dok se ne utvrdi da li i u kojoj mjeri kod tih korisnika postoji ograničenje u podatkovnoj komunikaciji odnosno u brzinama prijenosa podataka pa je činjenično stanje ostalo neutvrđeno.

Nadalje ističe da se u svom izračunu tuženik poslužio i podatkom o trošku održavanja FGSM uređaja u iznosu od 20% prosječnog troška pružanja usluge putem FGSM-a, odnosno podatkom o trošku održavanja PCM/PGS uređaja na strani centrale i na strani krajnjeg korisnika u iznosu od 20% prosječnog troška pružanja usluge putem PCM/PGS-a, iako se trošak održavanja FGSM uređaja odnosno trošak održavanja PCM/PGS uređaja u ovom postupku nije uopće utvrđivao pa slijedom toga nije jasno na koji način i na temelju kojih podataka je tuženik utvrdio da trošak održavanja navedenih uređaja iznosi (ni više ni manje nego) 20% prosječnog troška pružanja usluge putem navedenih uređaja, niti je tijekom samog postupka tužitelju bilo omogućeno očitovati se o tim okolnostima, a koje su bile bitne za rješavanje ove upravne stvari.

Dodatno, tužitelj smatra vrlo bitnim spomenuti kako je obveza operatora univerzalnih usluga da osiguraju krajnjim korisnicima brzinu prijenosa podataka od najmanje 33,6 kbit/s samo jedna u nizu obveza koje propisuje Zakon o elektroničkim komunikacijama i Pravilnik. Međutim, činjenicu da Tužitelj sve ostale obveze koje se tiču univerzalnih usluga uredno ispunjava Tuženik nije uzeo u obzir prilikom utvrđivanja posebnog cjenovnog sustava za korisnike kojima se pristup univerzalnim uslugama pruža putem FGSM-a, PCM-a i PGS-a.

Radi svega gore navedenog, smatra da je tuženik počinio povredu načela materijalne istine iz članka 8. ZUP-a, pa predlaže da sud, sukladno članku 62. Zakona o upravnim sporovima donese presudu kojom će poništiti odluku Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije klasa: UP/l-344-01/10-01/4546, urbroj: 376-04-10-5 od 23. veljače 2011.

Tuženo tijelo cijelosti prigovara svim navodima iz tužbe, te predlaže da Sud odbije tužbu kao neosnovanu.

U odgovoru na tužbu navodi kako nije točno da tuženik prilikom određivanja cjenovnog sustava za korisnike kojima se pruža univerzalna usluga putem FGSM, PCM-a/PGS-a nije utvrdio koje brzine pristupa internetu ostvaruju korisnici. Ističe da je općepoznata činjenica da GSM omogućuje prijenos podataka brzinama do 9,6 kbit/s., što je moguće potvrditi iz bilo koje knjige odnosno udžbenika koja se bavi problematikom pokretnih mreža. U prilog svojih navoda tuženik citira odlomak iz jedne od navedenih knjiga- »Osnove arhitekture mreže«, izdanje Element, Zagreb 1993, autor: FER koji kaže: »GSM, namijenjen govornoj komunikaciji i zasnovan na komutaciji kanala omogućuje uslugu kratkih poruka i prijenos brzinama do 9,6 kb/s (CSD).«. Isto tako, tužitelj na vlastitim Internet stranicama navodi kako je CSD-Circuit Switched Data tehnologija razmjene podataka putem GSM-a. Brzina prijenosa podataka je 9,6 kb/s. Naplata se obavlja prema vremenu trajanja veze (po cijeni govornog poziva), bez obzira na količinu prenesenih podataka.

Stoga su navodi tužitelja o tome da tuženik u postupku koji je prethodio odluci koja se pobija predmetnom tužbom nije ulazio u tehničke detalje bespredmetni, jer se radi o općepoznatim činjenicama koje sukladno Zakonu o općem upravom postupku nije potrebno dokazivati.

Osim toga ukazuje na to da je sam tužitelj u svojem dopisu naveo da kod dijela korisnika kojima se univerzalna usluga pruža putem FGSM-a i kod svih korisnika kojima se usluga pruža putem PCM/PGS-a, postoje određena odstupanja u kakvoći univerzalnih usluga.

Pojašnjava da tuženi nije ni trebao nije dokazati koji korisnici imaju određena ograničenja u podatkovnoj komunikaciji odnosno u brzinama prijenosa podataka, već je, s obzirom na postojeća ograničenja, obvezao tužitelja na primjenu cjenovnog popusta na one korisnike za koje je tužitelj utvrdio da postoje navedena ograničenja/odstupanja.

U odnosu na navod tužitelja da se tuženik u svom izračunu neargumentirano poslužio podatkom o trošku održavanja FGSM uređaja u iznosu od 20%, prosječnog troška pružanja usluge putem FGSM-a, odnosno podatkom o trošku održavanja PCM/PGS uređaja na strani centrale i na strani krajnjeg korisnika u iznosu od 20% prosječnog troška pružanja usluge putem PCM/PGS-a i da mu nije bilo omogućeno sudjelovanje u postupku, ističe da je tužitelju dostavio prijedlog cjenovnih sustava zasebno za FGSM korisnike i PCM/PGS korisnike za sve Halo korisničke pakete, istovremeno s obrazloženjem na koji je način dobiven konačni postotak popusta i postotak od 20% za održavanje, što tužitelj u svom očitovanju od 14. veljače 2011. godine nije osporavao.

Tuženi smatra paušalnim navode tužitelja da je izračun na osnovi kojeg je tuženik došao do iznosa od 47% popusta nelogičan i nerazumljiv, kad se uzme u obzir činjenica da je glede mjesečne naknade za FGSM korisnike HAKOM prihvatio navode HT-a kako prosječni trošak pružanja usluga putem FGSM-a iznosi 52,22 kune i dodatno uzeo u obzir činjenicu da je maksimalno ostvariva brzina pristupa Internetu putem FGSM-a 9,6 kbit/s, dok je Pravilnikom propisana minimalna brzina pristupa od 33,6 kbit/s.

U bitnom napominje da je zbog postojanja višestrukih odstupanja od vrijednosti pokazatelja kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka, kod krajnjih korisnika kojima je pristup univerzalnim uslugama pružen putem FGSM-a, u odnosu na druge krajnje korisnike kojima je omogućen pristup univerzalnim uslugama putem nepokretne elektroničke komunikacijske mreže, HAKOM trošak pružanja predmetne usluge stavio u korelaciju s omjerom brzine pristupa Internetu propisanih Pravilnikom i ostvarivim brzinama pristupa Internetu putem FGSM-a, uzevši u obzir i navod tužitelja da je prosječni trošak pružanja usluge putem FGSM-a od 52,22 kn, jednak prosječnom trošku pružanja usluge putem PCM/PGS-a, pri tome uzimajući u obzir činjenicu da je kod PCM/PGS uređaja prosječno tri korisnika po liniji (omjer PCM/PGS korisnika i PCM/PGS sustava instaliranih u mreži tužitelja na dan 1.11.2010. godine). Budući do kod PCM/PGS sustava dolazi do višestruke iskoristivosti jedne parice (od strane više korisnika), a što utječe na kakvoću pružene usluge tuženik smatra kako nije opravdano od svakog korisnika na istoj liniji naplaćivati puni trošak pružanja usluge, već prema stvarnom trošku pružanja iste, odnosno broju korisnika na istoj liniji.

Stoga je trošak pružanja predmetne usluge podijeljen s prosječnim brojem PCM/PGS korisnika po liniji i tom iznosu pridodan trošak održavanja PCM/PGS uređaja, na strani centrale i strani krajnjeg korisnika (u iznosu od 20% prosječnog troška pružanja usluga putem PCM/PGS-a) te je na dobiveni iznos obračunao maržu od 15% (od 0-15% s tim daje 15% maksimalni postotak marže koju HAKOM prihvaća prilikom odobrenja ponuda javnih govornih usluga) te je tako dobiven konačni popust na mjesečnu naknadu HALO Start paketa, koju koristi većina korisnika HT-a (na navedenom je i tužitelj temeljio prijedlog izračuna), u iznosu od 47%, a što je sve detaljno obrazloženo u pobijanoj odluci.

Zbog svega navedenog tuženi smatra da je osporena odluka u cijelosti zakonita.

Tužba nije osnovana.

Iz podataka spisa predmeta proizlazi da je Odlukom Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (dalje u tekstu: Vijeće HAKOM-a) od 27. listopada 2010. (klasa: 344-01/10-01/989, urbroj: 376-12-10-2), trgovačko društvo Hrvatski Telekom d.d. (dalje u tekstu: HT), određeno operatorom za pružanje univerzalnih usluga na teritoriju Republike Hrvatske za razdoblje u trajanju od 5 godina i to za: pristup javnoj telefonskoj mreži i javno dostupnim telefonskim uslugama na nepokretnoj lokaciji, što omogućuje krajnjim korisnicima usluga slanje i primanje telefonskih poziva, komunikaciju putem telefaksa i podatkovnu komunikaciju, pristup krajnjih korisnika usluga službi davanja obavijesti (informacija) o brojevima pretplatnika, postavljanje javnih telefonskih govornica, posebne mjere za osobe s invaliditetom, posebni cjenovni sustavi prilagođeni potrebama socijalno ugroženih skupina krajnjih korisnika usluga.

Predmetnom odlukom HT je obvezan osigurati dostupnost univerzalnih usluga korisnicima uz osiguranje kakvoće univerzalnih usluga prema odredbama Pravilnika o univerzalnim uslugama u elektroničkim komunikacijama, te pristup univerzalnim uslugama svim fizičkim i pravnim osobama na cijelom području Republike Hrvatske, neovisno o njihovoj zemljopisnoj lokaciji.

Vijeće HAKOM-a je odlukom od 17. studenoga 2010. (klasa: UP/I-344-01/10-01/989, urbroj: 376-12-10-3, izdalo prethodno odobrenje na:

– cijene za uslugu davanja obavijesti (informacija) o brojevima pretplatnika (Služba informacija 118xx) u iznosu od 2,50 kn (bez PDV-a) po pozivu,

– posebne cjenovne sustave prilagođene potrebama socijalno ugroženih skupina krajnjih korisnika, uključujući posebni tarifni paket namijenjen osobama s niskom razinom prihoda s karakteristikama koje uključuju mjesečnu naknadu u iznosu od 30,00 kn (bez PDV-a), te svim ostalim cijenama i uvjetima posebnog socijalnog paketa koji su jednaki cijenama i uvjetima za Halo Super 60 paket, opće uvjete poslovanja.

U odnosu na posebni cjenovni sustav za korisnike kojima je univerzalna usluga pružena putem FGSM-a ili putem PCM-a, a kod kojih postoji odgovarajuća odstupanja od vrijednosti pokazatelja kakvoće, je u skladu s člankom 17. stavkom 4. Pravilnika o univerzalnim uslugama u elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 23/09- dalje u tekstu: Pravilnik), a u vezi s člankom 3. istog, 30. studenog 2010. godine tuženo tijelo donijelo zaključak (klasa: UP/I-344-01/10-01/4546, urbroj: 376-04-10-1) radi prikupljanja podataka na temelju kojih će se odrediti posebni cjenovni sustavi.

Za potrebe ovog postupka tužitelj je bio obvezan dostaviti: detaljno obrazloženje izračuna cjenovnog sustava za korisnike kojima je univerzalna usluga pružena putem FGSM-a ili putem PCM-a, predviđenu dinamiku omogućavanja krajnjim korisnicima kojima je univerzalna usluga pružena putem FGSM-a ili putem PCM-a, pristup univerzalnim uslugama uz razinu kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka utvrđenih odredbama Pravilnika te broj PCM/PGS sustava u mreži, kao i broj instaliranih kanala i broj iskorištenih kanala (broj korisnika kojima je univerzalna usluga pružena putem PCM/PGS-a), zaključno s 1. studenim 2010. godine.

Prema očitovanju tužitelja od 8. prosinca 2010. godine o izračunu cjenovnog sustava za korisnike kojima je univerzalna usluga pružena putem nepokretnog bežičnog pristupa ili putem PCM-a. Tužitelj je naveo da kod dijela korisnika kojima se univerzalna usluga pruža putem FGSM-a i kod svih korisnika kojima se usluga pruža putem PCM-a postoje određena odstupanja u kakvoći univerzalnih usluga i predložio 2% popusta na standardnu mjesečnu naknadu kao prihvatljivo rješenje za predmetne korisnike. Nadalje, tužitelj je u tom očitovanju naveo da prilikom pružanja usluge putem nepokretnog bežičnog pristupa ima prosječni trošak od 52,22 kuna na što obračunava maržu od cca 11% do kojeg postotka dolazi na način da primjenjuje popust od 2% na cijenu Halo Start paketa koju koristi većina korisnika HT-a te ista onda iznosi 58,80 kuna s popustom u odnosu na prosječni trošak od 52,22 kune.

Vezano za dinamiku uklanjanja spornih sustava tužitelj je istakao da je preduvjet za osiguravanje kakvoće usluge, prema odredbama Pravilnika, izgradnja optičke pristupne mreže ili dogradnja, rekonstrukcija i modernizacija pristupne bakrene mreže, ali da se razmatra i alternativno rješenje implementacijom zamjenskih »PCM/PGS« uređaja s unaprijeđenim mogućnostima brzine prijenosa podataka i implementacija modernih uređaja putem FGSM-a.

Na temelju očitovanja tužitelja i njegovih podataka tuženik je glede mjesečne naknade za FGSM korisnike prihvatio da prosječni trošak pružanja usluga putem FGSM-a iznosi 52,22 kune te dodatno uzeo u obzir činjenicu da je maksimalno ostvariva brzina pristupa Internetu putem FGSM-a 9,6 kbit/s, dok je Pravilnikom propisana minimalna brzina pristupa od 33,6 kbit/s. S obzirom da kod krajnjih korisnika kojima je pristup univerzalnim uslugama pružen putem FGSM-a, postoje višestruka odstupanja od vrijednosti pokazatelja kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka u odnosu na druge krajnje korisnike kojima je omogućen pristup univerzalnim uslugama putem nepokretne elektroničke komunikacijske mreže, HAKOM je trošak pružanja predmetne usluge stavio u korelaciju s omjerom brzine pristupa Internetu propisanih Pravilnikom i ostvarivim brzinama pristupa Internetu putem FGSM-a te takvom iznosu pridodao trošak održavanja FGSM uređaja (u iznosu od 20% prosječnog troška pružanja usluga putem FGSM-a). Na tako dobiveni iznos tuženik je obračunao maržu od maksimalnih 15% i dobio konačni popust na mjesečnu naknadu HALO Start paketa, koju koristi većina korisnika.

Isto tako kod cjenovnog sustava za PCM/PGS korisnike, tuženik je na temelju očitovanja tužitelja i njegovih podataka prihvatio da je prosječni trošak pružanja usluga putem FGSM-a od 52,22 kune, jednak prosječnom trošku pružanja usluge putem PCM/PGS-a, pri tome uzimajući u obzir činjenicu da je kod PCM/PGS uređaja prosječno 3 korisnika po liniji (omjer PCM/PGS korisnika i PCM/PGS sustava instaliranih u mreži HT-a na dan 1. studenog 2010. godine), jer kod PCM/PGS sustava dolazi do višestruke iskoristivosti jedne parice (od strane više krajnjih korisnika), a što utječe na kakvoću pružene usluge.

Zbog toga tuženik osnovano smatra da nije opravdano od svakog korisnika na istoj liniji naplaćivati puni trošak pružanja usluge, već shodno stvarnom trošku pružanja usluge putem PCM-a, odnosno broju korisnika na istoj liniji.

Stoga je tuženik trošak pružanja predmetne usluge podijelio s prosječnim brojem PCM/PGS korisnika po liniji i tom iznosu pridodao trošak održavanja PCM/PGS uređaja, na strani centrale i strani krajnjeg korisnika (u iznosu od 20% prosječnog troška pružanja usluga putem PCM/PGS-a) te je na dobiveni iznos obračunao maržu od maksimalnih 15% i dobio konačni popust na mjesečnu naknadu

HALO Start paketa, koju koristi većina korisnika HT-a i na temelju koje je i HT u svojem prijedlogu temeljio izračun.

U svrhu definiranja jedinstvenog cjenovnog sustava za korisnike kod kojih postoji odgovarajuća odstupanja od vrijednosti pokazatelja kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka (pri čemu im je univerzalna usluga pružena putem FGSM-a i PCM-a), tuženik je odredio primjenu popusta u iznosu od 47% na standardnu cijenu mjesečne naknade za sve Halo korisničke pakete, s obzirom da je broj PCM korisnika značajno veći od FGSM korisnika.

Ovlaštenje za takvo, u ovom postupku potpuno obrazloženo postupanje (način izračuna popusta) proizlazi iz odredbe članka 12. stavka 1. točke 4. i članka 35. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08) u vezi s člankom 17. stavka 4. Pravilnika o univerzalnim uslugama u elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 23/09.).

Naime, odredbom članka 17. Pravilnika o univerzalnim uslugama u elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 23/09.). Propisano je da su operatori univerzalnih usluga obvezni pridržavati se uvjeta pružanja univerzalnih usluga te pribaviti prethodno odobrenje Agencije za pripadajuće maloprodajne cijene univerzalnih usluga, sukladno odredbama Zakona i ovog pravilnika.

Operatori univerzalnih usluga između ostalog moraju osigurati posebni cjenovni sustav krajnjim korisnicima kojima je pristup univerzalnim uslugama pružen putem nepokretnog bežičnog pristupa ili putem sustava višestruke iskoristivosti parice (PCM), a kod kojih postoje odgovarajuća odstupanja od vrijednosti pokazatelja kakvoće univerzalnih usluga i brzine prijenosa podataka u odnosu na druge krajnje korisnike kojima je omogućen pristup univerzalnim uslugama putem nepokretne elektroničke komunikacijske mreže.

Prema stavku 4. citirane odredbe Pravilnika Vijeće tuženog može odlukom odrediti navedene posebne cjenovne sustave, uvažavajući ograničenja koja krajnji korisnik ima u podatkovnoj komunikaciji odnosno u brzinama prijenosa podataka koje ne omogućuju djelotvoran pristup internetu, a pri tome uzimajući u obzir raširene tehnologije kojima se koristi većina pretplatnika, kao i tehnološku ostvarivost.

U konkretnom slučaju tuženik je osnovom navedene ovlasti, u cjelovito provedenom postupku utvrđivanja pravog stanja stvari, svih činjenica i okolnosti koje su bitne za zakonito i pravilno rješavanje, uz sudjelovanje tužitelja u cijelom postupku, donio pravilnu i zakonitu odluku.

Odluka se obrazloženo temelji na opće poznatoj činjenici da GSM omogućuje prijenos podataka brzinama do 9,6 kbit/s., da je Pravilnikom propisana minimalna brzina pristupa od 33,6 kbit/s., da prosječni trošak pružanja usluga putem FGSM-a kao i putem PCM/PGS-a iznosi 52,22 kune, uz nespornu činjenicu da se za uslugu putem PCM/ PGS -a koristi jedna parica za više korisnika, što utječe na kakvoću usluge, i uz nespornu činjenicu da se kod dijela korisnika kojima se univerzalna usluga pruža putem FGSM-a i kod svih korisnika kojima se usluga pruža putem PCM-a postoje određena odstupanja u kakvoći univerzalnih usluga.

Izračun postotka popusta zbog nedostatno kvalitetne usluge temelji se na objektivnim kriterijima iz tužiteljevog izračuna troška usluge koji je izračun tuženik valjano obrazložio pa osporenim aktom uz obrazloženje kakvo je u njemu dano nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Slijedom svega navedenog, a pozivom na odredbu članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) odlučeno je kao u izreci.

Odluka o objavi presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-3434/2011-4

Zagreb, 14. srpnja 2011.

Predsjednica vijeća
Mira Kovačić, v. r.

Presuda, NN 4/2012-72