## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-487/2001 od 31. listopada 2001.

### NN 115/2001 (21.12.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-487/2001 od 31. listopada 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1944

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu sudac Petar Klarić, pred­sjednik Vijeća, te suci
Jurica Malčić, Ivan Matija, Že­ljko Potoč­njak i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući u postupku u povodu ustavne tužbe K. S., D. B. i B. U., svi iz V. (u
da­lj­njem tekstu: podnosite­lji), koje zastupa Lj. K-S., odvjetnica iz V., na
sjednici Vijeća održanoj dana 31. listopada 2001. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– rješe­nje Županijskog suda u B., broj: Gž-2327/00-2 od 18. siječ­nja
2001. godine,

– rješe­nje Općinskog suda u V., broj: P-459/00-3 od 31. listopada 2000.
godine i predmet se vraća Općinskom sudu u V. na ponovni postupak.

Obrazlože­nje

1. Ustavnom tužbom podnosite­lji osporavaju rješe­nje Općinskog suda u
V., broj: P-459/00-3 od 31. listopada 2000. godine i rješe­nje Županijskog suda
u B., broj: Gž-2327/00-2 od 18. siječ­nja 2001. godine.

Rješe­njem prvostupa­njskog suda odbačena je tužba podno­site­lja
ustavne tužbe protiv tuženika, Zanatske štedno kreditne zadruge V., radi ponište­nja
ugovora o kreditu od 30. siječ­nja 1997. godine, a iz razloga jer je riječ o
presuđenoj stvari. Iz obrazlože­nja osporenog prvostupa­njskog rješe­nja
proizlazi da je taj sud uvidom u spis toga suda, broj: P-400/97, utvrdio da je
dana 15. listopada 1997. godine, donijeta presuda zbog izostanka, a kojom se
podnosite­ljima ustavne tužbe (tuženicima u navedenoj parnici) nalaže da
solidarno isplate tužite­lju (Zanatskoj štedno kreditnoj zadruzi V.) iznos određen
u tužbenom zahtjevu, a koji se tužbeni zahtjev teme­ljio na ugovoru o kreditu
od 30. siječ­nja 1997. godine.

Županijski sud u B., rješe­njem broj: Gž-2327/00-2 od 18. siječ­nja
2001. godine, odbio je kao neosnovanu žalbu podnosite­lja i potvrdio prvostupa­njsko
rješe­nje o odbačaju tužbe.

2. Podnosite­lji smatraju da im je osporenim odlukama povri­jeđeno
ustavno pravo iz članka 29. Ustava Republike Hrvatske, a prema kojoj odredbi
svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud pravično i
u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama.

Prema ­njihovu miš­lje­nju, do povrede navedenog ustavnog prava došlo je
iz razloga što su osporene odluke sudovi donijeli na teme­lju pogrešne primjene
odredbi Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i
112/99, u da­lj­njem tekstu: ZPP). Smatraju da je odbaciva­njem tužbe i neulaže­njem
u rasprav­lja­nje i dokaziva­nje, prvostupa­njski sud izvršio bitnu povredu
odredaba parničnog postupka. Ističu da u konkretnom slučaju ne može biti riječ
o presuđenoj stvari jer, prema ­njihovu miš­lje­nju, postoji samo identitet
parničnih stranaka, a nema identiteta zahtjeva i či­njeničnih osnova. Stoga,
predlažu usvaja­nje ustavne tužbe i ukida­nje osporavanih odluka.

3. Podnosite­lji ustavne tužbe podnijeli su Općinskom sudu u V. tužbu
kojom traže da se ugovor o kreditu, broj: 108, zak­ljučen s tuženikom dana 30.
siječ­nja 1997. godine, utvrdi ništavim, a iz razloga jer ima obi­lježja zelenaškog
ugovora (ugovorena je ugovorna kamata u iznosu od 72% i zatezne kamate u iznosu
od 84%). Kako je tužena u odgovoru na tužbu istakla prigovor presuđene stvari,
to je prvostupa­njski sud tijekom pripremnog ročišta proveo dokazni postupak,
te utvrdio da se u tom predmetu radi o presuđenoj stvari, te je primjenom
odredbe članka 288. stav­ka 2. ZPP-a rješe­njem odbacio tužbu podnosite­lja.

Prema odredbi članka 288. ZPP-a na pripremnom ročištu najprije se
rasprav­lja o pita­njima koja se odnose na smet­nje za da­lj­nji tijek
postupka, bilo da je predsjednik vijeća nakon ispitiva­nja tužbe odgodio rješava­nje
tih pita­nja, bilo da su ona pokrenuta u odgovoru na tužbu ili na pripremnom
ročištu. O tim se pita­njima mogu na pripremnom ročištu izvoditi dokazi kad je
to potrebno (stavak 1.). Prema stavku 2. istog članka predsjednik vijeća, osim
rješe­nja koje je ovlašten donositi nakon prethodnog ispitiva­nja tužbe, na
pripremnom ročištu donosi i rješe­nje o odbaciva­nju tužbe ako utvrdi da o tužbenom
zahtjevu već teče parnica, da je stvar pravomoćno presuđena, da je o predmetu
spora sklop­ljena sudska nagodba ili da ne postoji pravni interes tužite­lja za
podnoše­nje tužbe za utvrđe­nje.

Očitujući se na žalbene navode podnosite­lja ustavne tužbe, drugostupa­njski
sud odbio je žalbu podnosite­lja kao neosnovanu, našavši da je prvostupa­njski
sud pravilno primijenio odredbe ZPP-a, kao i odredbe materijalnog prava. Prema
stajalištu drugostupa­njskog suda u konkretnom slučaju, pravilno prvostupa­njski
sud utvrđuje da se radi  o pravomoćno
presuđenoj stvari, jer utvrđuje da postoji i subjektivni i objektivni identitet
spora, a to stoga što se o objektivnom identitetu spora može govoriti ne samo
onda kada se radi o dva tužbena zahtjeva identičnog sadržaja, već i onda kada
su dva zahtjeva sadržajno kontradiktorna, pa osnovanost jednog zahtjeva isk­ljučuje
mogućnost osnovanosti drugog zahtjeva.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Suglasno odredbi članka 128. alineje 4. Ustava, Ustavni sud Republike
Hrvatske ovlašten je štititi ustavne slobode i prava čovjeka i građanina.
Odredbom članka 59. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), svaka
fizička i pravna osoba može, po iscrp­ljiva­nju dopuštenog pravnog puta,
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da joj je odlukom sudbene,
upravne vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno jedno od
­njenih Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.

5. Odredbom članka 70. Ustavnog zakona propisano je da će Ustavni sud,
ako utvrdi da su ustavna prava ili slobode podnosite­lja ustavne tužbe povrijeđeni
osporenim aktom, ukinuti osporeni akt i predmet vratiti nadležnom tijelu na
ponovni postupak.

6. Analizom navoda ustavne tužbe, osporenih rješidaba, utvrđeno je da su
osporene odluke donesene suprotno odredbama ZPP-a, te je takvim nezakonitim
odlukama podnosite­ljima ustavne tužbe povrijeđeno ustavno pravo da zakonom
ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o ­nje­govim
pravima i obvezama sada zajamčeno člankom 29. Ustava (»Narodne novine«, broj
41/2001 – pročišćeni tekst i 55/2001 – ispravak), a u vrijeme donoše­nja
osporavanih rješe­nja člankom 134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 8/98) u svezi s primjenom članka 6. Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava
i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97).

7. Naime, u konkretnom slučaju nije bilo mjesta primjeni odredbe članka
288. ZPP-a. To stoga jer su podnesenom tužbom podnosite­lji od suda tražili da,
nakon provedenog postupka, donese odluku kojom će utvrditi da je ugovor o
kreditu, broj: 108 zak­ljučen s tuženikom dana 30. siječ­nja 1997. godine, u
potpunosti ništav, a iz razloga jer ima obi­lježja lihvarskog ugovora.

Dakle, tužbenim zahtjevom
podnosite­lji su tražili od suda utvrđe­nje da je ugovor o kreditu ništav,
odnosno da određeni pravni odnos ne postoji (deklaratorna tužba).

Naime, prema odredbi članka
187. ZPP-a tužite­lj može u tužbi tražiti da sud samo utvrdi postoja­nje
odnosno nepostoja­nje kakva prava ili pravnog odnosa, ili istinitost ili
neistinitost kakve isprave (stavak 1.) Sukladno stavku 2. istog članka takva se
tužba može podići kad je to posebnim propisima predviđeno, kad tužite­lj ima
pravni interes da se utvrdi postoja­nje odnosno nepostoja­nje kakva prava ili
pravnog odnosa ili istinitost odnosno neistinitost kakve isprave prije
dospjelosti zahtjeva za činidbu iz tog odnosa, ili kad tužite­lj ima kakav
drugi pravni interes za podiza­nje takve tužbe (deklaratorna tužba).

U svezi s tim potrebno je
uzeti u obzir odredbu članka 189. ZPP-a kojom se propisuje kada se može
podnijeti protutužba. Tako je odredbom stavka 1. toga članka propisano da tuženik
može do zak­ljuče­nja glavne rasprave pred sudom podnijeti kod istog suda
protutužbu, ako je zahtjev protutužbe u vezi s tužbenim zahtjevom, ili ako se
ti zahtjevi mogu prebiti, ili ako se protutužbom traži utvrđe­nje kakva prava
ili pravnog odnosa o čijem postoja­nju ili nepostoja­nju ovisi u cijelosti ili
djelomično odluka o tužbenom zahtjevu.

8. Odredbom članka 194.
stavka 3. ZPP-a propisano je da dok parnica teče, ne može se u pogledu istog
zahtjeva pokrenuti nova parnica među istim strankama, a ako bude pokrenuta, sud
će takvu tužbu odbaciti.

Međutim, u postupku koji je
okončan pravomoćnom presudom zbog izostanka, a na koju se pozivaju prvostupa­njski
i drugostupa­njski sud, tužite­lj je tužbenim zahtjevom od suda tražio da naloži
tuženiku izvrše­nje obveze, a što je u konkretnom slučaju značilo isplatu određenog
novčanog iznosa. Navedeni zahtjev predstav­lja kondemnatorni zahtjev.

Či­njenica da je među istim strankama vođen parnični postupak u kojem je
usvojen tužbeni zahtjev na izvrše­nje određene či­nid­be, teme­ljem određenog
pravnog odnosa, ne znači da je pravo­moćno i utvrđeno da taj pravni odnos
postoji i da je pravno va­ljan.

9. Stoga niti u konkretnom slučaju, pravomoćna kondemnatorna presuda na
či­nje­nje ne podrazumijeva ujedno i va­ljanost pravne osnove iz koje činidbe
proizlaze, budući da va­ljanost prav­ne
osnove nije niti bila predmet prethodnog sudskog postupka u kojem je
donesena presuda zbog izostanka.

10. Slijedom navedenog, a kako se u konkretnom slučaju ne radi o
objektivno identičnim tužbenim zahtjevima, nisu niti postojale člankom 288.
ZPP-a, propisane pretpostavke za odbaciva­nje tužbe na utvrđe­nje ništavosti
ugovora o kreditu, a koju su podnijeli podnosite­lji ustavne tužbe. Odbaciva­njem
tužbe, te na taj način otkla­nja­njem mogućnosti vođe­nja parničnog postupka
pred tim sudom, podnosite­lji su onemogućeni u ­njihovom ustavnom pravu da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči o ­nje­govim pravima i obvezama, a koje se pravo jamči odredbom članka
29. Ustava.

11. Slijedom iznijetog, teme­ljem odredaba članka 69. i 72. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-487/2001
Zagreb, 31. listopada 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 115/2001-1944