## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-764/2004 i dr. od 21. ožujka 2007.

### NN 34/2007 (30.3.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-764/2004 i dr. od 21. ožujka 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1107**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Vice
Vukojević, odlučujući o zahtjevu za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom te
prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na
sjednici održanoj 21. ožujka 2007., donio je

## ODLUKU

I. Ukida se članak 1. Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o plaćama sudaca i drugih
pravosudnih dužnosnika (»Narodne novine«, broj 17/04.).
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Na temelju članka 35. alineje 5. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst),
Upravni sud Republike Hrvatske podnio je zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 1. Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih
dužnosnika (»Narodne novine«, broj 17/04., u daljnjem tekstu: ZID ZPSDPD)
ističući da je u upravnom sporu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Us-9276/04
nastalo pitanje ustavnosti te zakonske odredbe (U-I-1452/2005).
Osporeni članak 1. ZID ZPSDPD-a glasi:
*U Zakonu o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika (»Narodne novine«,
broj 10/99., 25/00., 30/01., 59/01., 114/01., 116/01., 64/02. i 153/02.) članak
6. mijenja se i glasi:
»Plaća dužnosnika utvrđena u člancima 4. i 5. ovog Zakona uvećava se za 0,5% za
svaku godinu navršenog sudačkog, odnosno državnoodvjetničkog staža, a najviše za
20%«.*
Upravni sud Republike Hrvatske smatra da je osporeni članak 1. ZID ZPSDPD-a u
suprotnosti s člankom 14. stavkom 2. Ustava, jer »svi zaposleni u državnoj
službi u Republici Hrvatskoj imaju pravo na dodatak od 0,5% za svaku navršenu
godinu staža, osim sudaca koji su taj staž stekli na nekim drugim pravnim
poslovima, a ne sudačkim, odnosno državnoodvjetničkim dužnostima«. Također
smatra da osporena odredba »uvodi nejednakost unutar sudačke struke, tako da
jedan dio sudaca ima pravo na naknadu za staž, a drugi nemaju«.
Prema stajalištu Upravnog suda osporena odredba u suprotnosti je i s člankom 16.
Ustava, jer su u konkretnom slučaju »prava jedne grupe sudaca ograničena Zakonom
iako se priznavanjem prava na dodatak na radni staž ne krše slobode i prava
drugih ljudi, pravni poredak, javni moral i zdravlje«.
Upravni sud smatra da je osporena odredba u suprotnosti i s člankom 30. Ustava
jer su »sucima i drugim pravosudnim dužnosnicima oduzeta stečena prava koja se
prema članku 30. Ustava Repub­like Hrvatske mogu oduzeti samo u slučaju osude za
teška i osobito nečasna kaznena djela«.
Upravni sud predlaže da Ustavni sud ukine odredbu članka 1. ZID ZPSDPD-a u
dijelu koji glasi: »… sudačkog, odnosno državnoodvjetničkog...«.
2. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 1.
ZID ZPSDPD-a podnio je Tonči Majica iz Zagreba (U-I-764/2004). Predlagatelj
smatra da je osporenom odredbom »povrijeđena jednakost građana pred zakonom,
odnosno pravo predlagatelja i određene skupine građana obzirom na naobrazbu,
društveni položaj ili druge osobine u smislu članka 14. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske«.
Smatra da osporena odredba dijeli suce na dvije kategorije: one kojima se plaća
uvećava za 0,5% za svaku navršenu godinu sudačkog, odnosno državnoodvjetničkog
staža i na one kojima se plaća uvećava za 0%, odnosno na one koji su prije nego
što su postali suci bili državni odvjetnici odnosno zamjenici i na one koji su
prije bili »privatni« odvjetnici.
Predlagatelj ističe da je sudac Prekršajnog suda u Sisku i ima 31 godinu staža,
od toga 27 godina u odvjetništvu. Prema osporenoj odredbi »ima pravo na uvećanje
plaće za 0%, samo zato što je bio »privatni« odvjetnik, a neki drugi sudac sa
istim stažem imao bi pravo na 15% veću plaću samo zato što je bio državni
odvjetnik«.
Prema mišljenju predlagatelja, nijedan zakon u Republici Hrvatskoj ne čini
razliku među »privatnim« odvjetnicima i državnim odvjetnicima. Štoviše, oni su u
natječajnim uvjetima za stjecanje statusa suca, odnosno drugog pravosudnog
dužnosnika, izjednačeni po uvjetima koje trebaju ispunjavati.
3. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 1.
ZID ZPSDPD-a podnio je Marko Rogulja, sudac Općinskog suda u Vukovaru
(U-I-2578/2004), u bitnome iz istih razloga kao i podnositelj zahtjeva i
prethodno navedeni predlagatelj.
Predlagatelj smatra da je zakonodavac »na osobito grub i težak način povrijedio
pravnu sigurnost građana«, te da se takvim zakonom »u velikoj mjeri vrijeđaju
ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, jer su takvim protuustavnim
Zakonom pojedinci, i druge skupine neosnovano stavljene u povoljniji ili
nepovoljniji položaj od drugih građana, koji po osnovi rada – i ukupnog minulog
rada, imaju daleko veći ukupni radni staž i tzv. specijalizirani (kvalificirani)
radni staž koji su propisani drugim zakonima (Zakonom o sudovima) po kojima se
priznaje ukupan radni staž i staž koji je ostvaren u pravosudnim tijelima,
odvjetništvu, javnom bilježništvu, javnom pravobraniteljstvu i dr., a poglavito
ukupan radni staž je i priznat Zakonom o mirovinskom i invalidskom osiguranju,
jer se na temelju tako ostvarenog radnog staža ostvaruje mirovina i sva druga
primanja po osnovu rada i u svezi s radom«.
4. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 1.
ZID ZPSDPD-a podnijela je Daša Galogaža Primorac iz Zagreba (U-I-2670/2004)
smatrajući da je osporena odred­ba u suprotnosti s člankom 14. stavkom 2.,
člankom 16. i člankom 30. Ustava. U bitnome smatra da osporena odredba dovodi do
nejednakosti sudaca koji su staž stekli na nekim drugim pravnim poslovima u
odnosu na sve zaposlene u državnoj službi u Republici Hrvatskoj, kao i do
nejednakosti unutar sudačke struke. Smatra da je staž stečeno pravo, a stečena
prava mogu se oduzeti samo u slučaju osude za teška i osobito nečasna kaznena
djela (članak 30. Ustava).
5. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 1.
ZID ZPSDPD-a podnijela je mr. sc. Mirjana Juričić, sutkinja Upravnog suda
Republike Hrvatske (U-I-3006/2004). Predlagateljica smatra da je osporena
odredba u suprotnosti s člancima 3., 5., 14. stavkom 2., te člancima 16. i 30.
Ustava, u bitnome iz istih razloga koje su naveli podnositelj zahtjeva i ostali
predlagatelji.
Pored toga ističe da je plaća rezultat i rada i radnog iskustva, i kao takva
predstavlja osnovicu za uplatu mirovinskih doprinosa, te o njoj ovisi i visina
buduće mirovine. Smatra stoga da nepriznavanjem godina radnog iskustva odnosno
neisplata dodatka od 0,5% po svakoj navršenoj godini radnog staža predstavlja ne
samo direkt­no umanjenje plaća i mirovina, već predstavlja neravnopravnost u
odnosu na ostale kategorije zaposlenika – budućih umirovljenika.
Nadalje ističe da je primjena prava na uvećanje plaće za 0,5% za svaku navršenu
godinu staža bila odgođena u 1999. godini, koja je odgoda produžavana i u 2000.,
2001., 2002. i 2003. godini, no to ne znači da je to pravo bilo ukinuto.
6. U tijeku ustavnosudskog postupka zatraženo je i dobiveno očitovanje
Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske.

*Zahtjev i prijedlozi su osnovani.*

7. Neposredno mjerodavne za ocjenu suglasnosti osporenog članka 1. ZID ZPSDPD-a
s Ustavom jesu odredbe članka 3. i članka 14. Ustava Republike Hrvatske.
Člankom 3. Ustava vladavina prava ustanovljena je kao najviša vrednota ustavnog
poretka Republike Hrvatske.
Člankom 14. Ustava propisano je:
*Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji
kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili
socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili
drugim osobinama.

Svi su pred zakonom jednaki.*
8. Člankom 1. stavkom 1. Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika
(»Narodne novine«, broj 10/99., 25/00., 30/01., 59/01., 114/01., 116/01.,
64/02., 153/02. i 154/02.; u daljnjem tekstu: ZPSDPD) propisano je da se tim
zakonom uređuju plaće predsjednika i sudaca svih sudova, te državnih odvjetnika
i njihovih zamjenika (pravosudni dužnosnici).
Prema članku 3. ZPSDPD-a, za vrijeme obnašanja pravosudne dužnosti dužnosnici
imaju pravo na plaću, dodatak na plaću, naknadu određenih materijalnih troškova,
naknadu za izdavanje naloga za provođenje mjera tajnog prikupljanja podataka te
druga prava u svezi s obnašanjem dužnosti.
Člankom 4. ZPSDPD-a propisano je:
*Plaće sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika utvrđuju se množenjem osnovice za
obračun plaće s koeficijentom za određenog dužnosnika.
Osnovica za obračun plaća sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika jednaka je
osnovici za obračun plaća državnih službenika i namještenika.
Koeficijenti za izračun plaće sudaca i drugih pravosudnih duž­nosnika jesu:
(...)
Predsjednici županijskih, općinskih i prekršajnih sudova, te županijski i
općinski državni odvjetnici imaju pravo na povišeni koeficijent:
(...).*
Prema članku 5. stavku 1. ZPSDPD-a pravo na dodatak na plaću ima dužnosnik
raspoređen za zamjenika predsjednika suda, odnosno zamjenika čelnika drugoga
pravosudnog tijela ili sudac koji obavlja poslove predsjednika odjela, odnosno
voditelja odjela.
Prije stupanja na snagu ZID ZPSDPD-a, članak 6. ZPSDPD-a je glasio:
Plaća dužnosnika utvrđena u članku 4. i 5. ovoga Zakona uvećava se za 0,5% za
svaku navršenu godinu staža, a najviše za 20%.
Člankom 11. ZPSDPD-a (»Narodne novine«, broj 10/99.) bilo je propisano da se
odredba članka 6. neće primjenjivati u 1999. godini.
Članak 6. ZPSDPD-a nije se primjenjivao ni u sljedećim godinama:
– u 2000. (članak 6. Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o plaćama sudaca i
drugih pravosudnih dužnosnika, »Narodne novine«, broj 25/00.);
– u 2001. (članak 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plaćama sudaca i
drugih pravosudnih dužnosnika, »Narodne novine«, broj 30/01.);
– u 2002. (članak 46. Zakona o izvršavanju Državnog proračuna za 2002. godinu,
»Narodne novine«, broj 116/01.);
– u 2003. (članak 47. Zakona o izvršavanju Državnog proračuna za 2003. godinu,
»Narodne novine«, broj 154/02.).
Osporenim člankom 1. ZID ZPSDPD-a članak 6. ZPSDPD-a izmijenjen je na način da
se plaća suca, odnosno drugog pravosudnog dužnosnika uvećava za 0,5% za svaku
godinu navršenog sudač­kog, odnosno državnoodvjetničkog staža, a najviše za 20%.
9. Navodi podnositelja zahtjeva i predlagatelja temelje se na tvrdnjama da
osporeni članak 1. ZID ZPSDPD-a uvodi nejednakost unutar iste skupine adresata
na koje se on primjenjuje, ali i da dovodi do nejednakosti adresata ZPSDPD-a u
odnosu na sve ostale skupine osoba u državnom i javnom sektoru kojima se plaće
isplaćuju iz državnog proračuna (u daljnjem tekstu: druge istovrsne skupine),
jer se njima plaća uvećava za 0,5% za svaku navršenu godinu staža, neovisno o
tome na kojim je poslovima radni staž ostvaren.
Vezano uz te tvrdnje, Ustavni sud je razmotrio i mjerodavne odredbe Zakona o
sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05. i 16/07.) i Zakona o državnom
odvjetništvu (»Narodne novine«, broj 51/01., 58/06. i 16/07.), kojima su
propisani uvjeti za imenovanje suca određenog suda, odnosno državnog odvjetnika.
Ustavni sud razmotrio je i odredbe sljedećih posebnih zakona koji uređuju plaće
drugih istovrsnih skupina kojima se plaće isplaćuju iz državnog proračuna:
Zakona o plaćama u javnim službama (»Narodne novine«, broj 27/01.), Zakona o
obvezama i pravima državnih dužnosnika (»Narodne novine«, broj 101/98., 135/98.,
167/98., 105/99., 25/00., 73/00., 30/01., 59/01., 114/01., 116/01., 153/02.,
154/02., 163/03., 16/04., 30/04., 105/04., 187/04., 92/05., 121/05., 151/05.,
135/06. i 141/06., 17/07.), Zakona o državnim službenicima (»Narodne novine«,
broj 92/05.), odnosno Zakona o državnim službenicima i namještenicima (»Narodne
novine«, broj 27/01.).
Prema Zakonu o sudovima, jedan od uvjeta za imenovanje suca jest i određeno
radno iskustvo nakon položenog pravosudnog ispita stečeno na određenim pravnim
poslovima. Primjerice, prema članku 74. stavcima 1. i 2. Zakona o sudovima za
suca prekršajnog i općinskog suda može biti imenovana osoba koja je nakon
položenoga pravosudnog ispita radila kao savjetnik u sudu ili u drugim
pravosudnim tijelima najmanje dvije godine, odnosno bila odvjetnik, javni
bilježnik, javnobilježnički prisjednik ili sveučilišni nastavnik ili suradnik na
području pravnih znanosti najmanje dvije godine. Za suca prekršajnog i općinskog
suda može biti imenovana i osoba koja je radila na drugim pravnim poslovima
nakon položenoga pravosudnog ispita najmanje četiri godine.
Radno iskustvo stečeno nakon položenog pravosudnog ispita na određenim pravnim
poslovima jedan je od uvjeta i za imenovanje državnog odvjetnika. Za zamjenika
državnog odvjetnika u općinskom državnom odvjetništvu može se imenovati osoba
koja je nakon položenog pravosudnog ispita radila kao savjetnik u držav­nom
odvjetništvu ili drugom pravosudnom tijelu najmanje dvije godine, ili je isto
toliko vremena bila odvjetnik, javni bilježnik, odnosno javnobilježnički
prisjednik ili nastavnik pravnih predmeta na pravnom fakultetu, ili osoba koja
je radila na drugim pravnim poslovima nakon položenoga pravosudnog ispita
najmanje četiri godine (članak 63. stavak 1. Zakona o državnom odvjetništvu).
Drugim istovrsnim skupinama kojima se plaće isplaćuju iz državnog proračuna
navedenim se posebnim zakonima priznaju sljedeća prava:
Prema članku 108. Zakona o državnim službenicima i namještenicima (koji se
primjenjuje na temelju članka 144. Zakona o držav­nim službenicima), plaću
službenika, odnosno namještenika, čini umnožak koeficijenta složenosti poslova
radnog mjesta na koje je službenik, odnosno namještenik raspoređen i osnovice za
izračun plaće, uvećan za 0,5% za svaku navršenu godinu radnog staža.
Prema članku 4. Zakona o plaćama u javnim službama, plaću službenika i
namještenika čini umnožak koeficijenta složenosti poslova radnog mjesta na koje
je službenik i namještenik raspoređen i osnovice za izračun plaće, uvećan za
0,5% za svaku navršenu godinu radnog staža.
Prema članku 12. stavku 4. Zakona o obvezama i pravima držav­nih dužnosnika,
plaća dužnosnika uvećava se za 0,5% za svaku navršenu godinu radnog staža, a
najviše za 20% (navedena zakonska odredba ne primjenjuje se u 2007. godini, koje
zakonsko rješenje je predmet posebnog ustavnosudskog postupka).
10. Ustav ne propisuje način na koji će se određivati plaće, niti elemente koji
čine plaće. Pravo na uvećanje plaće po osnovi radnog staža samo je jedno od
brojnih zakonskih (ne i ustavnih) prava koja su priznata građanima Republike
Hrvatske.
Ustavni sud u tom smislu ističe da je neprijeporna ovlast Hrvatskog sabora,
utemeljena na članku 2. stavku 4. alineji 1. Ustava, da samostalno odlučuje o
uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj u
skladu s Ustavom i zakonom. Navedena ustavna ovlast ovlašćuje zakonodavca da
mijenja, dopunjuje i ukida prethodno priznata zakonska prava u ovisnosti o
različitim okolnostima, kao što su primjerice gospodarska snaga, odnosno
financijske mogućnosti države, provedba mjera gospodarske i socijalne politike,
i slično. Pri uređivanju tih odnosa, međutim, zakonodavac je dužan uvažavati
zahtjeve koje pred njega postavlja Ustav, a osobito one koji proizlaze iz načela
vladavine prava i one kojima se štite određena ustavna dobra i vrednote.
U postupku ocjene suglasnosti osporenog članka 1. ZID ZPSDPD-a s Ustavom,
Ustavni sud je pošao od stajališta da vladavina prava, kao najviša vrednota
ustavnog poretka Republike Hrvatske, sadrži i zahtjeve o općim obilježjima koje
bi zakoni morali imati kako bi s vladavinom prava bili usklađeni.
Prema stajalištu Suda, premda pretpostavlja punu ustavnost i zakonitost u smislu
članka 5. Ustava, vladavina prava je više od samog zahtjeva za postupanje u
skladu sa zakonom, budući da ona uključuje i zahtjeve koji se tiču sadržaja
zakona. U tom smislu, u pravnom poretku utemeljenom na vladavini prava zakoni
moraju biti opći i jednaki za sve, a zakonske posljedice trebaju biti izvjesne
za one na koje će se zakon primijeniti. Zakonske posljedice moraju biti i
primjerene legitimnim očekivanjima stranaka u svakom konkretnom slučaju u kojem
se zakon na njih neposredno primjenjuje.
Navedeno stajalište Ustavni sud je izrazio u odluci i rješenju broj:
U-I-659/1994, U-I-146/1996, U-I-228/1996, U-I-508/1996, U-I-589/1999 od 15.
ožujka 2000. (»Narodne novine«, broj 31/00.).
11. ZPSDPD uređuje prava i obveze posebne skupine adresata (sudaca i drugih
pravosudnih dužnosnika), uključujući opća načela za određivanje njihovih plaća.
Plaće sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika utvrđuju se množenjem osnovice za
obračun plaće s koeficijentom za određenog dužnosnika (članak 4.), pri čemu
određeni dužnosnici, navedeni u članku 5. ZPSDPD-a, imaju pravo na dodatak na
plaću, što sve dovodi do razlike u njihovoj plaći. Takav način utvrđivanja plaća
sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika nije u nesuglasnosti s člankom 14.
stavkom 2. Ustava (ocjena Ustavnog suda izražena u rješenju broj: U-I-2756/2002
od 17. svibnja 2006.).
Prema članku 6. ZPSDPD-a, plaće utvrđene sukladno člancima 4. i 5. ZPSDPD-a
uvećavale su se svim sucima i drugim pravosudnim dužnosnicima za 0,5% za svaku
navršenu godinu radnog staža (najviše za 20%). To pravo bilo je priznato svim
adresatima ZPSDPD-a neovisno kojoj su kategoriji dužnosnika oni pripadali,
odnosno neovisno o koeficijentu po kojem im se izračunavala plaća i neovisno o
tome jesu li imali pravo na dodatak na plaću (članak 5. ZPSDPD-a).U tom su
smislu svi suci i drugi pravosudni dužnosnici bili u jednakom pravnom položaju.
Osporenim člankom 1. ZID ZPSDPD-a navedeno pravo na uvećanje plaće za 0,5% za
svaku navršenu godinu radnog staža (najviše za 20%) bitno je ograničeno, jer se
uvećanje plaće za 0,5% priznaje samo za godine radnog staža ostvarenog u
obnašanju sudačke, odnosno druge pravosudne dužnosti.
12. Ustavni sud napominje da članak 14. Ustava ne zabranjuje zakonodavcu da
prava i obveze pojedinih istovrsnih ili sličnih skupina uređuje različito, ako
se time ispravljaju postojeće nejednakosti među tim skupinama ili za to postoje
drugi opravdani, na Ustavu utemeljeni razlozi.
Različito uređenje prava i obveza, međutim, smatrat će se diskriminirajućim ako
propisano razlikovanje nema objektivnog i razumnog opravdanja, odnosno ako se
time ne ostvaruje legitimni cilj ili ako ne postoji razmjernost između propisane
zakonske mjere i cilja koji se nastoji postići.
Ustavni sud ističe da je zakonodavac slobodan procijeniti oprav­dava li
različitost i u kojoj mjeri, u inače sličnim situacijama, različito uređenje
prava i obveza, pri čemu opseg njegovih ovlasti ovisi o predmetu zakonskog
uređenja i s njim povezanim činjenicama i okolnostima.
U pravilu bi morali postojati vrlo jaki ustavnopravno prihvatljivi razlozi da bi
Ustavni sud ocijenio suglasnim s Ustavom različitost zakonskog uređenja koje se
temelji isključivo na razlici u osobinama navedenim u članku 14. stavku 1.
Ustava. S druge strane, ako su u pitanju opće mjere gospodarske i socijalne
politike, onda zakonodavac ima relativno široke ovlasti diskrecije, pa u tom
području Ustavni sud u pravilu poštuje izbor zakonodavne politike.
13. Razmatrajući osporeni članak 1. ZID ZPSDPD-a u svjetlu prethodno navedenih
stajališta, razvidna su dva različita aspekta problema vezana uz ocjenu njegove
suglasnosti s člankom 14. Ustava.
Prvo, člankom 1. ZID ZPSDPD-a pravo sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika na
uvećanje plaće za 0,5% po osnovi radnog staža različito je uređeno u odnosu na
uređenje tog istog prava drugih skupina osoba kojima se plaće isplaćuju iz
državnog proračuna.
Sukladno tome, radi se o pitanju ustavnopravne prihvatljivosti zakonske odredbe
koja sucima i drugim pravosudnim dužnosnicima priznaje smanjeni opseg prava
proizašlog iz radnog staža u odnosu na opseg tog istog prava koji se priznaje
drugim istovrsnim skupinama (problem nejednakosti u pravima među istovrsnim
skupinama adresata).
Drugo, članak 1. ZID ZPSDPD-a doveo je do razlika u plaćama među samim sucima i
drugim pravosudnim dužnosnicima, jer se od svih godina već navršenog radnog
staža njima priznaje uvećanje plaće za 0,5% samo za one godine radnog staža koji
su navršili u obnašanju sudačke, odnosno druge pravosudne dužnosti.
Suci i drugi pravosudni dužnosnici su jedina skupina osoba u državnom i javnom
sektoru, to jest onih čije se plaće isplaćuju iz državnog proračuna, za koju je
zakonom određeno da se njihovo pravo na uvećanje plaće za 0,5% radnog staža
ograničava i ovisi o ostvarenom stažu samo u obnašanju sudačke, odnosno druge
pravosudne dužnosti.
Sukladno tome, radi se o pitanju ustavnopravne prihvatljivosti zakonske odredbe
koja unutar skupine sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika stvara međusobne
razlike po vrstama poslova, djelatnosti ili dužnosti (zanimanja) što su ih oni
obavljali do imenovanja za suca, odnosno drugog pravosudnog dužnosnika (problem
nejednakosti u pravima unutar iste skupine adresata po osnovi položaja, odnosno
zanimanja).
Razmatrajući problem nejednakosti u pravima sudaca i drugih pravosudnih
dužnosnika u odnosu na ista prava drugih istovrsnih skupina adresata kojima se
plaće isplaćuju iz državnog proračuna, Ustavni sud nije utvrdio postojanje
legitimnog cilja koji se nastojao postići zakonskom mjerom propisanom u
osporenom članku 1. ZID ZPSDPD-a. Svrha osporene zakonske odredbe ne bi se mogla
smatrati posebnom mjerom socijalne politike propisanom radi ispravljanja
postojećih nejednakosti među istovrsnim skupinama onih čije se plaće isplaćuju
iz državnog proračuna. Kad bi se radilo o tome, naime, svrha članka 1. ZID
ZPSDPD-a ne bi bila legitimna, jer se nepriznavanje vrednovanja određenim
osobama njihova navršenog radnog staža ne može smatrati legitimnim sredstvom za
ostvarenje tog cilja. S obzirom na sadržaj članka 1. ZID ZPSDPD-a (uvećanje
plaća po osnovi navršenog radnog staža), Ustavni sud ocjenjuje da ne postoje ni
drugi opravdani, na Ustavu utemeljeni razlozi za takvo zakonsko rješenje.
Razmatrajući, s druge strane, problem međusobne nejednakosti u pravima sudaca i
drugih pravosudnih dužnosnika, koji je nastao zbog toga što se člankom 1. ZID
ZPSDPD-a ne priznaje onaj radni staž koji su suci i drugi pravosudni dužnosnici
navršili prije imenovanja na te dužnosti, Ustavni sud je utvrdio nesuglasnost
tog članka s načelom zabrane diskriminacije po položaju, odnosno zanimanju.
Pri takvoj ocjeni Ustavni sud uzeo je u obzir i odredbe Zakona o sudovima i
Zakona o državnom odvjetništvu kojima je – kao jedan od uvjeta za imenovanje
suca određenog suda, odnosno državnog odvjetnika – propisano radno iskustvo
stečeno na određenim različitim pravnim poslovima (primjerice, savjetnik u sudu,
odvjetnik, javni bilježnik, sveučilišni nastavnik). Iz tih odredbi razvidno je
da uvjet za imenovanje suca, odnosno drugog pravosudnog dužnosnika nije radno
iskustvo stečeno isključivo obnašanjem sudačke, odnosno druge pravosudne
dužnosti. Osim toga, Zakon o sudovima i Zakon o državnom odvjetništvu i nakon
stupanja na snagu osporenog članka 1. ZID ZPSDPD-a, propisuju radno iskustvo
stečeno na različitim pravnim poslovima kao jedan od uvjeta za imenovanje suca,
odnosno državnog odvjetnika.
Prema tome, polazeći od činjenice da za suce, odnosno druge pravosudne
dužnosnike mogu biti imenovane osobe s radnim iskustvom stečenim na različitim
pravnim poslovima, različito vrednovanje njihovog prethodno navršenog radnog
staža ovisno o tome na kojim su pravnim poslovima radili do imenovanja za suca,
odnosno drugog pravosudnog dužnosnika, dovodi do njihove međusobne nejednakosti,
s posljedicom diskriminacije pojedinih od njih po zanimanju koje su prethodno
obavljali. Takvo zakonsko rješenje Ustavni sud ocjenjuje ustavnopravno
neprihvatljivim.
Slijedom izloženog, a nakon utvrđenja da članak 1. ZID ZPSDPD-a ne služi
ostvarenju nijednog legitimnog cilja koji bi mogao opravdati razlikovanje
adresata tog članka i drugih istovrsnih skupina osoba čije se plaće isplaćuju iz
državnog proračuna, odnosno da ozbiljno narušava načelo zabrane diskriminacije
po položaju, odnosno zanimanju, Ustavni sud ocjenjuje da osporeni članak 1. ZID
ZPSDPD-a nije u suglasnosti s člankom 14. Ustava.
14. Na temelju članka 55. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske,
odlučeno je kao u izreci pod točkom I.
Odluka o objavi u »Narodnim novinama« iz točke II. izreke temelji se na članku
29. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-764/2004
U-I-2578/2004
U-I-2670/2004
U-I-3006/2004
U-I-1452/2005
Zagreb, 21. ožujka 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 34/2007-1107
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)