## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12991/2010-4 od 24. veljače 2011.

### NN 76/2011 (6.7.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12991/2010-4 od 24. veljače 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1630

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Sanje Štefan kao predsjednice vijeća, Marine Kosović Marković i mr. sc. Inge Vezmar Barlek kao članica vijeća, te sudskog savjetnika Vlahe Bassegli Gozze kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., kojeg zastupa po generalnoj punomoći Siniša Đuranović, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/10-01/4101, urbr.: 376-10-04-01 od 27. listopada 2010., radi izvršenja rješenja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 24. veljače 2011.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«

Obrazloženje

Osporenim rješenjem točkom I. izreke utvrđuje se da tužitelj nije postupio po točki II. rješenja nadzornika od 26. kolovoza 2010., klasa: UP/I-344-08/10-01/62, ur.br.: 376-10-09-09. Točkom II. izreke izriče se odgovornim osobama u HT-u i to Ivici Mudriniću, predsjedniku uprave HT-a, Juergenu Czapranu, članu uprave HT-a, Božidaru Poldrugaču, članu uprave HT-a, Ireni Jolić Šimović članu uprave HT-a, Branki Skaramuči članu uprave HT-a te Johanu Buséu članu uprave HT-a, upravna mjera u ukupnom iznosu od 76.770,00 kn te im se nalaže da u roku od osam dana od primitka tog rješenja taj iznos uplate na žiro-račun državnog proračuna. Točkom III. izreke rješenja nalaže se tužitelju da u roku od osam dana od dana primitka tog rješenja postupi po točki II. rješenja nadzornika od 26. kolovoza 2010. klasa: UP/I-344-08/10-01/62, ur.br.: 376-10-09-09 te odmah po učinjenom obavijesti nadzornika o načinu provedbe ove obveze. Točkom IV. izreke određeno je da ukoliko tužitelj ne postupi u skladu s točkom III. izreke tog rješenja svaka slijedeća upravna mjera izreći će se u dvostrukom iznosu u odnosu na upravnu mjeru izrečenu ovim rješenjem.

Tužitelj u tužbi navodi da cijena od 0,98 kn/min predstavlja cijenu za pozive s nepokretne lokacije prema pokretnim mrežama u sklopu usluge VPN izravni pristup, dok cijena od 1,10 kn/min predstavlja cijenu za iste pozive u sklopu usluge Net phone. Tužitelj ima pravo naplaćivati obje navedene cijene. Također usluga VPN izravni pristup usluga je u pokretnoj mreži i za tu uslugu tužitelj ne treba imati prethodno odobrenu cijenu. Navodi da iz osporenog rješenja proizlazi da tužitelj nije ispunio točku II. izreke rješenja nadzornika od 26. kolovoza 2010., ali tuženi zanemaruje navode i dokaze tužitelja vezano uz činjenicu da je tužitelj u potpunosti, kao pravni slijednik društva T-Mobile Hrvatska d.o.o. ovlašten pružati uslugu VPN izravni pristup koja je usluga u pokretnoj mreži. Navodi da je u potpunosti izvršio rješenje, a izreka rješenja od 26. kolovoza 2010. nije sadržavala izravnu i jasnu uputu na koji način je tužitelj dužan izvršiti naloge iz tog rješenja. Tek je tuženi u dopisu od 12. listopada 2010. naveo da se provedba točke II. izreke rješenja nadzornika od 26. kolovoza 2010. temelji na prestanku pružanja društvu Zagrebački holding d.o.o. usluge elektroničke komunikacijske mreže na nepokretnoj lokaciji po cijeni od 0,98 kn. Smatra da je prije donošenja osporenog akta sukladno članku 55. ZUP-a, kao prethodno pitanje, trebalo utvrditi je li tužitelj bio ovlašten pružati Zagrebačkom holdingu d.o.o. uslugu VPN izravnog pristupa po cijeni od 0,98 kn/min. Također tuženi je propustio utvrditi tko bi bila odgovorna osoba u konkretnom slučaju, a zatim je bez ikakve provjere s tužiteljem upravnu mjeru izrekao svim članovima uprave, ali u ukupnom iznosu. Nadalje, tužitelj je obavijestio tuženika kako je u cijelosti postupio po nalogu tuženog i nije pružao usluge po cijenama nižim od odobrenih od strane tuženika. Tužitelj je izvijestio tuženog kako Zagrebačkom holdingu pruža usluge u nepokretnoj i pokretnoj mreži i to na temelju provedenog postupka javne nabave, predmet kojeg postupka su bile usluge u pokretnoj i nepokretnoj mreži te je u tom postupku javne nabave sklopljen četverogodišnji Okvirni sporazum za nabavu elektroničkih komunikacijskih usluga kako u pokretnoj tako i u nepokretnoj mreži nakon čega su sklapani pojedinačni jednogodišnji ugovori o isporuci usluga u pokretnoj elektroničkoj komunikaciji. Dakle, uslugu VPN izravnog pristupa (usluga u pokretnoj mreži) čije pružanje od strane tužitelja bi prema obrazloženju točke II. izreke rješenja od 26. kolovoza 2010. bilo jedino sporno u vrijeme nabave elektroničkih komunikacijskih usluga od strane Zagrebačkog holdinga d.o.o. pružao je T-Mobile Hrvatska d.o.o., a ne tužitelj. Predlaže da se osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu navodi da je u postupku provjere izvršenja utvrđeno da tužitelj nije postupio sukladno naloženoj obvezi jer nije dostavio dokaz da je društvu Zagrebački holding d.o.o. prestao pružati uslugu elektroničkih komunikacijskih mreža na nepokretnoj lokaciji po cijeni od 0,98 kn/min za pozive iz nepokretnih u pokretne mreže, a koja cijena je niža od odobrene. Zbog toga je donesena upravna mjera. Nadalje, navodi tužitelja ne predstavljaju ni na koji način prethodno pitanje već se odnose na utvrđeno činjenično stanje u postupku koji je prethodio donošenju rješenja, a radi čijeg neizvršenja je izrečena upravna mjera. Tužitelj smatra da je činjenično stanje pogrešno utvrđeno jer tužitelj spornu usluga poziva iz nepokretne mreže u pokretne navodno ne pruža u sklopu ugovora o isporuci usluga u nepokretnoj mreži, već u sklopu usluga u pokretnoj mreži. Ta tvrdnja nije točna. Međutim, točnost tvrdnje nije uopće relevantna u ovom postupku jer članak 116. stavak 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama ovlašćuje nadzornika da u slučaju nepostupanja po njegovom rješenju izrekne odgovornoj osobi upravnu mjeru. Naime, rješenjem od 26. kolovoza 2010. tužitelju je bilo naloženo da, između ostalog, prestane pružati usluge po cijenama nižih od odobrenih. Tim rješenjem naloženo mu je da o načinu provedbe obavijesti nadzornika u roku od 30 dana. Dana 27. rujna 2010. tužitelj je obavijestio nadzornika da je postupio po rješenju, međutim tužitelj o tome nije dostavio nikakav dokaz. Umjesto toga tužitelj nastoji uvjeriti tuženog da se sporna usluga zapravo pruža u okviru ugovora o uslugama u pokretnoj mreži tj. da se radi o sasvim drugoj usluzi. Dana 19. listopada 2010. tužitelj je ponovno dostavio dopis bez ikakvih dokaza tvrdeći da se radi »o nesporazumu«. Tek nakon izricanja upravne mjere tužitelj je dostavio dokaze i to narudžbenice na temelju kojih, nakon prestanka važenja ugovora, društvo Zagrebački holding d.o.o. naručuje usluge. Iz navedenih narudžbenica jasno je vidljivo da se sporna usluga naručuje sukladno Ugovoru o isporuci elektroničkih komunikacijskih usluga na nepokretnoj lokaciji broj: 3-09-N-OS-67/08, a ne sukladno Ugovoru o pružanju usluga u pokretnoj mreži. Na tu činjenicu tuženi je ponovno upozorio tužitelja te je tek tada tužitelj poduzeo odgovarajuće mjere i obavijestio Zagrebački holding d.o.o. da mu više ne može pružati navedene usluge. Predlaže da se tužba odbije.

Tužba nije osnovana.

Rješenjem tuženog klasa: UP-I-344-08/10-01/62, urbroj: 376-10-09-09 od 26. kolovoza 2010. zabranjeno je tužitelju svako daljnje nuđenje, ugovaranje i pružanje usluge po cijenama nižim od onih odobrenih od strane Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, kao i odobravanje bilo kakvih popusta na cijene niže od odobrenih te naloženo tužitelju da o načinu provedbe tog rješenja u roku od 30 dana od dana primitka rješenja izvijestiti nadzornika elektroničkih komunikacija pod prijetnjom izricanja upravnih mjera.

Prema odredbi članka 133. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09) rješenje doneseno u upravnom postupku izvršava se nakon što postane izvršno, a prema stavku 4. citiranog članka Zakona, kad je u rješenju određeno da se radnja koja je predmet izvršenja može izvršiti u ostavljenom roku, rješenje postaje izvršno istekom tog roka.

U konkretnom slučaju, nije sporno da je rješenje, koje se u ovom postupku izvršava, postalo sukladno naprijed navedenim odredbama Zakona izvršno.

Prema odredbi članka 139. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku, ako izvršenik ne postupi po izvršnom rješenju, donosi se rješenje o izvršenju u pisanom obliku. Prema stavku 4. citiranog članka Zakona, žalba protiv rješenja o izvršenju može se uložiti samo na vrijeme, mjesto i način izvršenja i nema odgodni učinak. Stoga se, prigovori koje tužitelj u tužbi ističe, a koji se odnose na zakonitost rješenja koje se u ovom postupku izvršava, ni u upravnom sporu ne mogu s uspjehom iznositi. Pri tome se napominje da je zakonitost rješenja koje se u ovom postupku izvršava Sud ocijenio u predmetu broj: Us-10588/10 te tužbu tužitelja odbio.

Tužitelj, u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja, nije unatoč pozivima tuženog dostavio dokaze iz kojih bi bilo vidljivo da je prestao pružati usluge elektroničkih komunikacijskih mreža na nepokretnoj lokaciji po cijeni od 0,98 kn/min za pozive iz nepokretnih u pokretne mreže, a za koju cijenu je utvrđeno da je niža od odobrene, već je naprotiv u ovom postupku izvršenja osporavao činjenično stanje koje je utvrđeno u postupku u kojem je doneseno rješenje tuženog klasa: UP-I-344-08/10-01/62, ur.br.: 376-10-09-09 od 26. kolovoza 2010.

Stoga, kako iz podataka spisa predmeta, dostavljenog Sudu uz odgovor na tužbu proizlazi da tužitelj tuženom nije dostavio nikakve dokaze da je u ostavljenom mu roku postupio po naprijed citiranom rješenju tuženog odnosno da je prestao pružati uslugu poziva po cijenama nižim od odobrenih od strane Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije kao i odobravanje bilo kakvih popusta na cijene niže od odobrenih, to je tuženi osnovano izrekao odgovornim osobama tužitelja upravnu mjeru, a na što je tužitelj bio upozoren rješenjem klasa: UP-I-344-08/10-01/62, ur.br.: 376-10-09-09 od 26. kolovoza 2010.

Konačno, glede prigovora tužitelja da je propušteno utvrditi tko bi bila odgovorna osoba treba reći da je tuženi, u konkretnom slučaju, sukladno odredbi članka 187. stavak 1. točka 5., članka 240. stavak 1. i članka 245a. Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine«, broj 111/93, 121/99, 34/99, 52/00, 118/03, 107/07, 146/08 i 137/09) pravilno utvrdio da su sve osobe koje su upisane u sudski registar i to kako predsjednik uprave tako i svi članovi uprave odgovorni prema trećim osobama te je pravilno izrekao upravnu mjeru svim odgovornim osobama tužitelja.

Trebalo je stoga na temelju članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Odluka o objavi presude utemeljena je u odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08).

Broj: Us-12991/2010-4
Zagreb, 24. veljače 2011.

Predsjednica vijeća
Sanja Štefan, v. r.

Presuda, NN 76/2011-1630