## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-715/2003 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-715/2003 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1928

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući o ustavnoj tužbi F. J. iz B., kojeg
zastupa B. S., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 7. srpnja 2004.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe, F. J. iz B., određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu
od 5.500,00 kuna.

III. Naknada iz točke
II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri
mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu isplatu
Ministarstvu financija Republike Hrvatske.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj ustavne tužbe je dana 27. veljače
2003. godine, temeljem odredaba člankau 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), podnio ustavnu tužbu, zbog nedonošenja sudske odluke u
razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod poslovnim
brojem: P-7503/94, te da mu odredi primjerenu naknadu zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, koju je počinio
Općinski sud u Zagrebu, ne odlučivši o pravima i obvezama podnositeljice u
razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u
Zagrebu, broj: P-7503/94, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne
za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– dana 19. listopada
1994. godine podnositelj je podnio tužbu Općinskom sudu u Zagrebu, protiv
tuženika »A. osiguranja« iz Z. i »M. osiguranja« iz Z., radi naknade štete
pretrpljene u prometnoj nesreći koju je skrivio osiguranik tuženika J. B.
(fizički bolovi, strah, trajne posljedice, tuđa pomoć i njega, uništena odjeća,
šteta na vozilu),

– dana 13. siječnja
1995. godine drugotuženik je dao pisani odgovor na tužbu, kojim se usprotivio
tužbenom zahtjevu,

– dana 17. siječnja
1995. godine održano je ročište na kojem je zastupnik prvotuženika dao odgovor
na tužbu – usprotivio se tužbenom zahtjevu, stavio prigovor promašene pasivne
legitimacije, te isključive odgovornosti tužitelja, a na prijedlog tužitelja
određeno je medicinsko vještačenje,

– 10. veljače 1995.
godine uplaćen je predujam za vješta­čenje,

– rješenjem od 21.
veljače 1995. godine pozvani su vještaci da preuzmu spis predmeta,

– 3. ožujka 1995.
godine vještaci su dostavili sudu svoj nalaz i mišljenje,

– 6. lipnja 1995.
godine održano je ročište na koje nisu pristupili zastupnici tuženika niti
štetnik, pozvan u svojstvu svjedoka, tužitelj nije imao primjedbi na nalaz
vještaka, predložio je saslušanje svjedoka i provođenje rekonstrukcije
događaja, te je saslušan kao stranka,

– 10. listopada 1995.
godine održano je ročište na koje nije pristupio pozvani svjedok zbog pogrešne
adrese, zastupnik prvotuženika je predao dopis Državnog odvjetništva iz kojeg
je razvidno da je za prometnu nesreću odgovoran tužitelj, a tužitelj je
predložio provođenje prometnog vještačenja, koje je i određeno,

– 10. siječnja 1996. godine uplaćen je predujam
za prometno vještačenje,

– dopisom suda od 6. veljače 1996. godine
zatraženo je od punomoćnika tužitelja da dostavi u spis skicu mjesta događaja i
foto-dokumentaciju očevida,

– podneskom od 19. veljače 1996. godine tužitelj
je udovoljio traženju suda,

– rješenjem od 4. travnja 1996. godine određeno
je provođenje rekonstrukcije događaja na licu mjesta za dan 3. svib­nja 1996.
godine,

– podneskom od 11. travnja 1996. godine (koji ne
prileži preslici spisa predmeta) tužitelj je specificirao tužbeni zahtjev,

– 3. svibnja 1996. godine provedena je
rekonstrukcija događaja uz nazočnost prometnog vještaka,

– 22. svibnja 1996. godine dostavljen je sudu
nalaz i mišljenje prometnog vještaka,

– podneskom od 17. srpnja 1996. godine tužitelj
moli dostavu vještačkog nalaza i zakazivanje rasprave,

– dopisom suda od 25. rujna 1996. godine
tužitelj je pozvan na nadoplatu predujma za vještačenje i dostavu dokaza
pasivne legitimacije tuženika,

– 12. studenoga 1996. godine održano je ročište
na kojem tužitelj ostaje pri zahtjevu postavljenom u podnesku od 11. travnja
1996. godine, glede štete na vozilu zahtjev usklađuje s nalazom prometnog
vještaka, te mu se podjeljuje rok za dostavu dokaza pasivne legitimacije
tuženika,

– podneskom od 7. listopada 1997. godine
tužitelj traži zakazivanje rasprave,

– dopisom suda od 11. studenoga 1997. godine
ponovo se poziva tužitelja na doplatu predujma za vještačenje i dostavu dokaza
pasivne legitimacije tuženika,

– 19. veljače 1998. godine održano je ročište na
kojem je tužitelj predložio službenim putem od Ministarstva unutarnjih poslova
Republike Hrvatske zatražiti podatke o osiguranju vozila, te je predložio
priklop spisa istog suda broj: Pn-6576/96, pod kojim se vodi parnični postupak
radi naknade štete protiv »A. osiguranja« iz istog štetnog događaja,

– dopisom suda od 2. travnja 1998. godine zatraženi
su od Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske podaci o osiguranju
vozila,

– dopisom od 24. travnja 1998. godine
Ministarstvo unutarnjih poslova Republike Hrvatske je dostavilo podatak o
osiguranju vozila,

– podneskom od 15. svibnja 1998. godine tužitelj
je dostavio dokaz o pasivnoj legitimaciji »A. osiguranja« i dokaz o nadoplati
predujma,

– podneskom od 18. rujna 1998. godine tužitelj
moli zakazivanje rasprave,

– 10. veljače 1999. godine održano je ročište
(pred novim sucem) na kojem je kao prvotuženik naznačen »A.« Z., koji i dalje
poriče pasivnu legitimaciju; sud rješava zatražiti službenim putem ispis police
osiguranja i podatak o broju šasije vozila, te nalaže tužitelju da uredi
tužbeni zahtjev na način da naznači od kojeg tuženika potražuje koji iznos
naknade, a tuženicima da dostave presliku police osiguranja za vozilo;
prvotuženik prigovara nalazu i mišljenju prometnog vještaka, pa se određuje da
će prometni vještak biti pozvan radi očitovanja na prigovore,

– podneskom od 11. veljače 1999. godine tužitelj
specificira tužbeni zahtjev,

– podneskom od 15. veljače 1999. godine
drugotuženik se protivi tužbi i predlaže priklop spisa iz kojeg bi bilo
vidljivo protiv koga je vođen kazneni postupak,

– dopisom od 18. veljače 1999. godine sudu je
dostavljen ispis police »M. osiguranja«,

– dopisom od 22. veljače 1999. godine sudu je
dostavljen podatak o broju šasije i vlasništvu vozila,

– 10. lipnja 1999. godine održano je ročište na
kojem tužitelj ponovno predlaže priklop parničnog spisa protiv »A. osiguranja«,
drugotuženik ponovo predlaže priklop kaznenog spisa, te prigovara nalazu
medicinskog vještaka; sud nalaže tužitelju doplatu predujma za pristup
prometnog vještaka, a tuženiku platež predujma za pristup medicinskog vještaka,
pod prijetnjom odustanka od provođenja tih dokaza, rješava pribaviti spis
Državnog odvjet­ništva broj: Ktr-733/94,

– 20. srpnja 1999. godine sudu je dostavljen
spis Državnog odvjetništva,

– dopisima suda od 23. kolovoza 1999. godine
ponovo se pozivaju tuženici na uplatu predujma za dopunsko medicinsko
vještačenje, pod prijetnjom odustanka od provođenja tog dokaza,

– 7. odnosno 16. rujna 1999. godine tuženici su
dostavili dokaze o uplati traženog predujma,

– 15. prosinca 1999. godine održano je ročište
na kojem su vještaci usmeno dali dopunu svojih nalaza i mišljenja, tuženici su
predložili saslušanje svjedoka, te je riješeno pozvati svjedoke i naloženo
prvotuženiku da se očituje na nalaze vještaka,

– podneskom od 11. siječnja 2000. godine
drugotuženik ističe da se ne može očitovati o nalazu medicinskog vještaka, jer
ne raspolaže medicinskom dokumentacijom tužitelja,

– podneskom od 27. siječnja 2000. godine
tužitelj dostavlja u spis otpusno pismo,

– podneskom od 16. veljače 2000. prvotuženik
prigovara nalazu prometnog vještaka,

– podneskom od 3. ožujka 2000. godine
drugotuženik prigovara nalazu medicinskog vještaka i dostavlja nalaz
liječnika-cenzora, pa predlaže novo medicinsko vještačenje na okolnost trajnih
posljedica ozljeđivanja tužitelja,

– podneskom od 7. ožujka 2000. godine
prvotuženik stavlja prigovor zastare potraživanja, budući da je tužitelj
zahtjev za naknadu materijalne štete u odnosu na prvotuženika stavio izvan
subjektivnog zastarnog roka (prvobitno je od prvotuženika potraživao
nematerijalnu štetu),

– podneskom od 30. ožujka 2000. godine
drugotuženik stavlja isti prigovor,

– 14. travnja 2000. godine održano je ročište na
koje nisu pristupili pozvani svjedoci (za jednog neuredna dostava), tužitelj se
usprotivio prigovoru zastare, nazočnom prometnom vještaku je podijeljen rok za
očitovanje na prigovore prvotuženika,

– 26. travnja 2000. godine prometni vještak je
dostavio sudu pisanu dopunu nalaza i mišljenja,

– podneskom od 18. svibnja 2000. godine tužitelj
moli zakazivanje rasprave i izjavljuje da nema primjedbi na nalaz vještaka,

– 12. listopada 2000. godine održano je ročište
na koje nije pristupio uredno pozvani svjedok (pa je riješeno da će biti pozvan
ponovo pod prijetnjom privođenja), a prvotuženik je ponovo iznosio primjedbe na
nalaz prometnog vještaka, pa je pozvan na uplatu predujma za ponovni pristup
vještaka,

– 27. listopada 2000. godine dostavljen je dokaz
o uplati predujma,

– 23. siječnja 2001. godine održano je ročište
na kojem je dopunski saslušan vještak, te je saslušan svjedok, drugotuženik je
predložio saslušanje novog svjedoka očevica, čije je saslušanje i određeno, te
provođenje novog medicinskog vještačenja,

– 3. svibnja 2001. godine održano je ročište na
koje nije pristupio pozvani svjedok (odselio s naznačene adrese), međutim
drugotuženik ustraje na saslušanju tog svjedoka, tužitelj se protivi
odugovlačenju postupka, predlaže zaključenje glavne rasprave, prvotuženik i
nadalje osporava pasivnu legitimaciju, prigovara prometnom vještačenju i ističe
prigovor zastare,

– podneskom od 15. svibnja 2001. godine tužitelj
specificira tužbeni zahtjev,

– 6. srpnja 2001.
godine održano je ročište na kojem sve parnične stranke ostaju kod svojih
dotadašnjih stajališta, a sud rješava da će na iduće ročište pozvati medicinske
vještake, te provjerava adresu svjedoka,

– 12. listopada 2001.
godine održano je ročište na kojem je kao drugotuženik naznačeno »J.
osiguranje« d.d., nazočni vještak-liječnik je dao dopunu nalaza i mišljenja,
drugotuženik ustraje na prigovorima stavljenim do tada kao i u podnesku
predanom na ročištu, uz kojeg je priloženo i mišljenje drugog
liječnika-vještaka, te predlaže novo medicinsko vještačenje; raspravnim
rješenjem naloženo je tužitelju da se izjasni o spajanju spisa broj:
Pn-6576/96, te da na iduće ročište donese cjelokupnu medicinsku dokumentaciju,

– podneskom od 17.
listopada 2001. godine tužitelj daje suglasnost za spajanje spisa,

– dopisom suda od 23.
listopada 2001. godine pozvan je punomoćnik tužitelja da dostavi preslike svih
pismena iz ovog predmeta, radi dostave »A. osiguranju«,

– podneskom od 29.
listopada 2001. godine tužitelj je udovoljio traženju,

– 14. prosinca 2001.
godine održano je ročište na kojem sve parnične stranke ostaju pri ranijim
stajalištima; sud spaja postupak u predmetu broj: Pn-6576/96,

– 29. siječnja 2002.
godine održano je ročište na kojem se trećetuženik protivi spajanju predmeta i
stavlja prigovor proma­šene pasivne legitimacije, drugotuženik ustraje na
svojim prigovorima, a stavlja i prigovor podijeljene odgovornosti, jer tužitelj
nije bio vezan pojasom; sud rješava dopunski saslušati liječnika-vještaka, te
nalaže tužitelju dostavu određene medicinske dokumentacije,

– podneskom od 4.
veljače 2002. godine tužitelj udovoljava nalogu suda,

– 14. svibnja 2002.
godine održano je ročište na kojem su dodatno saslušani tužitelj i
liječnik-vještak, drugotuženik ustraje na primjedbama i prijedlozima,
prvotuženik upozorava da je veći dio do tada nastalih troškova postupka
prouzročen ponašanjem drugotuženika i tužitelja; sud rješava provesti novo
medicinsko vještačenje,

– 18. lipnja 2002.
godine uplaćen je predujam,

– rješenjem suda od 16.
srpnja 2002. godine imenovan je novi vještak,

– 18. rujna 2002. godine dostavljen je sudu
nalaz i mišljenje (tužitelj je bio vezan sigurnosnim pojasom),

– podneskom od 9. listopada 2002. godine
tužitelj iskazuje svoju suglasnost s vještačkim nalazom i predlaže zakazati
raspravu,

– podneskom od 16. listopada 2002. godine
trećetuženi također izražava suglasnost, ali ustraje na prigovoru promašene
pasivne legitimacije,

– 27. veljače 2003. godine tužitelj je podnio
ustavnu tužbu,

– podneskom od 4. ožujka 2003. godine
drugotuženik ustraje na svojim prigovorima i predlaže novo kombinirano
vještačenje,

– 8. srpnja 2003. godine donesena je
prvostupanjska presuda, kojom je tužbeni zahtjev tužitelja djelomično usvojen.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se
izjasni o navodima ustavne tužbe.

Predsjednik Građanskog odjela Općinskog suda u
Zagrebu je 25. travnja 2003. godine dostavio ovom Sudu očitovanje u kojem je
navedena kronologija postupanja u predmetu. Uz očitovanje, Sudu je dostavljena
i preslika spisa predmeta broj: P-7503/94.

Dopisom zaprimljenim u Sudu dana 24. veljače
2004. godine predsjednik Građanskog odjela Općinskog suda u Zagrebu dostavio je
Ustavnom sudu prvostupanjsku presudu.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Mjerodavno pravo je propisano odredbom članka
29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i odredbama članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja
i uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom
slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredaba članka
63. Ustavnog zakona.

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 19.
listopada 1994. godine, podnošenjem tužbe podnositelja ustavne tužbe, radi
naknade materijalne i nematerijalne štete.

Ustavna tužba podnijeta
je dana 27. veljače 2003. godine, a do tog dana sudski postupak nije okončan
niti u prvom stupnju suđenja, pa Ustavni sud utvrđuje da je postupak u ovom
predmetu trajao, do podnošenja ustavne tužbe, osam (8) godina, četiri (4)
mjeseca i osam (8) dana.

Ukupno je
prvostupanjski postupak u konkretnom slučaju, računajući od utuženja do
donošenja prvostupanjske presude, tra­jao osam (8) godina, osam (8) mjeseci i
devetnaest (19) dana.

Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju (»Narodne novine-Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99-pročišćeni
tekst i 8/99-ispravak), koji je stupio na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti traja­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je, stoga,
u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s aspekta
povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od
5. studenoga 1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije) do 27. veljače 2003. godine (to jest do dana
podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, tri (3) mjeseca i
dvadeset dva (22) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom
pravno relevantnom razdoblju Općinski sud u Zagrebu, od radnji koje su
relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u ovom
sudskom postupku, zakazao i održao trinaest ročišta za glavnu raspravu, pet
puta dopunski saslušao vještake prometne odnosno medicinske struke, odredio i
proveo novo medicinsko vje­št­a­čenje, saslušao jednog svjedoka, dopunski
saslušao tužitelja, izvršio spajanje predmeta vezanih uz isti štetni događaj,
te službenim putem pribavio više podataka relevantnih za presuđenje, kao i spis
Državnog odvjetništva.

U razdoblju od utuženja do 5. studenoga 1997.
godine u konkretnom su parničnom postupku održana četiri ročišta za glavnu
raspravu, jedna rekonstrukcija događaja, saslušan je tužitelj, te su određena i
provedena dva vještačenja.

Ustavni sud nije u tijeku cjelokupnog parničnog
postupka našao značajnija razdoblja potpune neaktivnosti suda, međutim je
uočeno da su u razmatranom pravno relevantnom razdoblju pet puta zatražene
dopune vještačkih nalaza i mišljenja i određeno još jedno medicinsko
vještačenje, što ukazuje na nedovoljnu koncentraciju raspravljanja.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, nije svojim ponašanjem
doprinosio duljini trajanja konkretnog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U konkretnom predmetu se radi o složenijoj
sudskoj stvari, budući da je riječ o više tužbenih zahtjeva u odnosu na više
tuženika, te odluka suda o pravnoj osnovi i visini postavljenih zahtjeva ovisi
većim dijelom o rezultatima nekoliko vještačenja.

Međutim, stajalište je Ustavnog suda da
složenost konkretnog postupka ipak ne opravdava utvrđenu duljinu njegova
trajanja, koja objektivno premašuje standarde prihvatljive duljine trajanja
postupaka u prvom stupnju suđenja u predmetima ove vrste.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA TRAJANJE POSTUPKA

Ustavni sud smatra potrebnim napomenuti da je na
dugotrajnost konkretnog parničnog postupka dijelom utjecalo i ponašanje
tuženika u sporu, napose drugotuženika, koji je u tijeku postupka sukcesivno
stavljao niz prigovora i prijedloga vezanih uz saslušanje svjedoka, a osobito uz
dopune vještačkih nalaza i mišljenja, pa je to nastavio činiti i nakon što su
tužitelj i prvotuženik opetovano predlagali zaključenje glavne rasprave i
donošenje presude.

6. Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da
je nerazumno dugim trajanjem sudskog postupka povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom
1. Ustava.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i
okolnosti, a u smislu odredaba članka 63. stavaka 1. i 3. Ustavnog zakona,
donijeta je odluka kao pod točkama I., II. i III. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecale
su okolnosti na strani suda, pa Ustavni sud smatra da je dosuđeni iznos u
skladu s okolnostima konkretnog postupka.

8. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se
na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-715/2003
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1928