## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2315/2002 od 17. rujna 2003.

### NN 159/2003 (10.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2315/2002 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2307

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­čiva­­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi M. Z. iz S., na sjednici održanoj dana 17. rujna
2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Splitu dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: P-1115/03 u najkra­ćem mogućem roku, ali ne du­ljem od šest (6)
mjeseci, računajući od prvog iduće­g dana nakon objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, M. Z. iz S., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst, 55/01 – ispravak) u
iznosu od 4.000,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva podnosite­lja za ­njezinu isplatu Ministarstvu financija Republike
Hrvatske.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­­nje
```

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Us­tav­ni zakon), podnio je 10. listopada 2002.
godine ustavnu tužbu zbog nerazumno dugog traja­nja parničnog postupka koji je
vođen pred Općinskim sudom u Splitu, a u vrijeme podnoše­nja ustavne tužbe se
nalazi u stadiju odlučiva­nja o žalbi, pred Županijskim sudom u Splitu.

U
ustavnoj tužbi podnosite­lj, u bitnome, navodi da je ­nje­gov stambeni status
neriješen od 1988. godine, kada su, nakon što je 1987. godine ­njihov brak
razveden, on i bivša supruga L. S.-Z. sklopili nagodbu o načinu korište­nja
stana u S., na način da su se obvezali stan predati bivšoj Komandi garnizona
S., time da im se dadu na korište­nje dva ma­nja stana, ukupno približno
jednake površine. 1993. godine supruga je s dvije malodobne kćeri odselila u
stan svojih rodite­lja, a 1995. pokrenula parnični postupak u kojem je zatražila
ponište­nje navedene nagodbe, utvrđe­nje da je ona isk­ljučiva nosite­ljica
stanarskog prava na predmetnom stanu, kao i da se podnosite­lju ustavne tužbe
naloži ise­lje­nje iz stana.

Podnosite­lj
ističe da su prvostupa­njskom presudom koja je u tom parničnom postupku
donesena 2001. godine međusobna prava i dužnosti ­nje­ga i bivše supruge uređena
na način sličan kako je to bilo riješeno ranijom nagodbom, ali da je faktično ­nje­gov
status ostao neriješen, osobito s obzirom na či­njenicu da je protiv te presude
bivša supruga podnijela žalbu, u svezi s kojom postupak nerazumno dugo traje.
Stoga, smatra da su povrijeđena ­nje­­­-gova ustavna prava.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za odlučiva­nje
o povredi ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava Republike Hrvatske:

– tužba tužite­ljice L. S.-Z. protiv tuženika
(podnosite­lja ustavne tužbe) M. Z. podnesena je Općinskom sudu u Splitu dana
28. rujna 1995.,

– dana 17. studenoga 1997. održano je pripremno ročište,
na kojem je odlučeno da se radi uvida pribave spisi istog suda, broj: P-23/87 (postupak
radi razvoda braka), broj: P-97/88 (postupak radi zadržava­nja stanarskog prava
u kojem je sklop­ljena nagodba od 2. lip­nja 1988.), te, radi eventualnog spaja­nja
postupaka, spis, broj: P-831/96 (postupak po protutužbi tuženika radi utvrđe­nja
i ise­lje­nja iz stana),

– ročište zakazano za dan 14. listopada 1998. je odgođeno,
jer nije pribav­ljen spis, broj: P-831/96.,

– ročište zakazano za 2. prosinca 1998. također je
odgođeno, zbog istog razloga,

– 24. studenoga 1999. održano je ročište na kojem je
određeno spaja­nje postupaka u predmetima, broj: P-2217/95 i broj: P-831/96, te
su saslušane stranke,

– 9. ve­ljače 2000. održano je ročište na kojem su
saslušani nazočni svjedoci, a zbog sasluša­nja preostalih, koji na to ročište
nisu pristupili, odgođeno je za dan 26. trav­nja 2000.,

– na ročištu dana 26. trav­nja 2000. stranke su
iskazale namjeru da spor riješe mirnim putem, za što im je ostav­ljen rok od 30
dana, a novo ročište je zakazano za dan 5. srp­nja 2000.,

– 5. srp­nja 2000. održano je ročište na kojem je
utvrđeno da stranke ne uspijevaju spor riješiti mirnim putem, pa je zakazano
novo ročište radi sasluša­nja svjedoka,

– na ročištu 16. listopada 2000. saslušani su
svjedoci, te određena pribava dokumentacije,

– na ročištu 1. prosinca 2000., na prijedlog tuženika,
odre­đeno je medicinsko vještače­nje na okolnosti ­nje­govog zdravstvenog sta­nja,
te je naloženo pribav­lja­nje ­nje­govog zdravstvenog kartona, za potrebe vještače­nja,

– ročište
zakazano za dan 10. trav­nja 2001. je odgođeno, zbog izostanka pozvanog
medicinskog vještaka,

– na ročištu
dana 14. lip­nja 2001. proveden je dokaz medicinskim vještače­njem, zak­ljučena
glavna rasprava i donesena prvostupa­njska presuda kojom se odbija i tužbeni i
protutužbeni zahtjev,

– presuda je otprem­ljena strankama dana 29. lip­nja
2001., te je tužite­ljica – protutuženica podnijela žalbu protiv presude,

– dana 10. listopada 2002. tuženik – protutužite­lj
je podnio tužbu Ustavnom sudu teme­ljem odredaba članka 63. Ustavnog zakona,

– dana 24. siječ­nja 2003. rješe­njem, broj: Gž-3271/01
Županijski sud u Splitu ukinuo je prvostupa­njsku presudu i predmet vratio na
ponovno suđe­nje Općinskom sudu u Splitu,

– novo ročište zakazano je za dan 12. rujna 2003., a
predmet se vodi pod novim brojem: P-1115/03.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U SPLITU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio dopisom
od 15. studenoga 2002., od Općinskog suda u Splitu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe, na što je navedeni sud odgovorio dopisom od 26. studenoga 2002.,
obavještavajući Ustavni sud da se spis predmeta, povodom žalbe, nalazi kod Županijskog
suda u Splitu. Nakon toga je Ustavni sud dopisima od 12. prosinca 2002., 17.
siječ­nja 2003., 28. ve­ljače 2003., 28. ožujka 2003., te 7. svib­nja 2003.
godine od Županijskog suda u Splitu tražio očitova­nje o tijeku postupka i
dostavu preslike spisa predmeta.

Dopisom Županijskog suda u Splitu od 22. svib­nja
2003. Ustavnom sudu je dostav­ljeno rješe­nje tog Suda, broj: Gž-3271/01 od 24.
siječ­nja 2003., kojim je ukinuta donesena prvostupa­nj­ska presuda.

Nakon toga, Ustavni je sud, dopisom od 9. lip­nja
2003., ponovo zatražio očitova­nje i dostavu spisa predmeta od Općin­skog suda
u Splitu, kojim povodom je, dopisom predsjednika tog Suda od 9. srp­nja 2003.
godine, Ustavnom sudu, bez dostave preslike spisa, dostav­ljeno pisano očitova­nje
raspravnog suda, u kojem je navedena kronologija postupa­nja u predmetu, kako
je to izloženo pod točkom 2. ovog obrazlože­nja.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 41/01 –
pročišćeni tekst) propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud (…) u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama
(…).«.

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrp­ljen pravni put u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud (…).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (…) podnosite­lja. Rok  za donoše­nje
akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (…)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­lja i dostav­ljenog očitova­nja Općinskog suda
u Splitu, Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za ­nje­govo postu­pa­nje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski
parnični postupak započeo je 28. rujna 1995., podnoše­njem tužbe Općinskom sudu
u Splitu. Budući da je us-tavna tužba podnijeta dana 10. listopada 2002.
godine, a do tog dana sudski postupak nije bio pravomoćno okončan, Ustavni sud
utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne tužbe postupak trajao ukupno sedam
(7) godina i dvanaest (12) dana.

Pritom je potrebno napomenuti da je drugostupa­njska
odluka u konkretnoj pravnoj stvari, zbog čije­g je nedonoše­nja ustavna tužba i
podnesena, donesena nakon podnoše­nja ustavne tužbe, dana 24. siječ­nja 2003.,
te je s obzirom na tu či­njenicu predmetni parnični postupak od podnoše­nja tužbe
Općinskom sudu u Splitu do donoše­nja drugostupa­njske odluke trajao ukupno
sedam (7) godina, tri (3) mjeseca i dvadesetšest (26) dana, od če­ga je
postupak pred sudom drugog stup­nja trajao više od jedne (1) godine i šest (6)
mjeseci.

Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu:
Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997.
godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka
134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutar­nje­g
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (…) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
(…) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj.«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donoše­nje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5.
studenoga 1997.). S druge strane, pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom
roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga 2000.
godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitiva­nje razumnosti traja­nja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdob­ljem za povredu prava na razumnu du­ljinu traja­nja
sudskog postupka smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997. (to jest od dana stupa­nja
na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 10. listopada 2002. godine (to
jest do dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­lja), što ukupno iznosi četiri
(4) godine, deset (10) mjeseci i pet (5) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdob­lju, Općinski sud
u Splitu, od rad­nji relevantnih za donoše­nje meritorne odluke o pravima i
obvezama stranaka u predmetnom parničnom postupku odredio jedanaest ročišta za
glavnu raspravu, od kojih je održano osam, dok su tri odgođena, odredio i
proveo jedno vještače­nje, saslušao obje parnične stranke i predložene
svjedoke, te donio prvostupa­njsku presudu, koja je u drugostupa­njskom postupku
ukinuta. Pritom je između ročišta održanog 17. studenoga 1997. i onog zakazanog
za 14. listopada 1998. proteklo deset (10) mjeseci i dvadesetsedam (27) dana,
da bi to, kao i s­ljedeće ročište, 2. prosinca 1998., bilo odgođeno, oba zbog
toga što nije bio priklop­ljen spis, broj: P-831/96. Nakon navedenih odgoda, s­ljedeće
je ročište zakazano (i održano) 24. studenoga 1999., tj. po proteku da­lj­njih
deset (10) mjeseci i dvadesetdva (22) dana. Navedeno razdob­lje, u ukupnom
traja­nju od dvije (2) godine i sedam (7) dana može se, po ocjeni Ustavnog
suda, smatrati razdob­ljem potpune neaktivnosti nadležnog suda.

5.3.
POSTUPANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽENIKA – PROTUTUŽITELJA U SUDSKOM
POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tuženik – protutužite­lj u sud­skom postupku, prema utvrđe­nju
Ustavnog suda, svojim ponaša­njem nije pridonio du­ljini sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni
sud ocje­njuje da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj sudskoj stvari, uz
uvjet pravilne primjene materijalnopravnih zakonskih odredaba, mjerodavnih za
konkretan slučaj.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

Ustavni
sud nije našao drugih okolnosti koje bi bile od utjecaja na du­ljinu sudskog
postupka.

6. Imajući u vidu navedene či­njenice i okolnosti, a
posebno važnost sudskog postupka za podnosite­lja, jednako kao i za tuži­te­ljicu
– protutuženicu, a osobito za ­njihovu djecu (rješe­nje stambenog pita­nja),
Ustavni sud je utvrdio da je traja­njem parničnog postupka podnosite­lju
povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu moguć­nost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri
utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažava­nje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

8.
Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-2315/2002
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 159/2003-2307