## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-5346/2010 od 6. lipnja 2012.

### NN 68/2012 (26.6.2012.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-5346/2010 od 6. lipnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1605

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Aldo Radolović i Duška Šarin, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio D. P. iz B. M., kojeg zastupa Z. K., odvjetnik u V., na sjednici održanoj 6. lipnja 2012., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Belom Manastiru dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod poslovnim brojem: P-394/97 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe D. P. iz B. M., M. G. 76, određuje se primjerena naknada zbog povrede prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.) u iznosu od 26.600,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je na temelju članka 27. stavka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 150/05., 16/07., 113/08., 153/09., 116/10., 122/10. – pročišćeni tekst, 27/11. i 130/11.) 9. rujna 2009. podnio Županijskom sudu u Osijeku zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku zbog dugotrajnosti postupka koji se u parničnom predmetu radi naknade štete vodi pred Općinskim sudom u Belom Manastiru pod brojem: P-394/97. Budući da je u međuvremenu u tom predmetu izjavljena revizija, Županijski sud u Osijeku se rješenjem broj: Gzp-28/09-4 od 4. kolovoza 2010. oglasio nenadležnim za postupanje te je zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku, po pravomoćnosti tog rješenja, ustupio Ustavnom sudu smatrajući ga ustavnom tužbom.

I. ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom primjenom članka 63. Ustavnog zakona (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), na temelju navoda ustavne tužbe te uvida u spis predmeta Općinskog suda u Belom Manastiru (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: P-394/97 utvrdio pravno relevantne činjenice za odlučivanje o povredi prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Podnositelj je protiv tuženika 21. kolovoza 1997. prvostupanjskom sudu podnio tužbu (s prijedlogom za određivanje privremene mjere) radi naknade štete.

Prvostupanjski sud je rješenjem broj: P-394/97-2 od 3. rujna 1997. odredio traženu privremenu mjeru zabrane protivniku osiguranja otuđivanja i opterećivanja nekretnina.

Na to rješenje se 9. rujna 1997. žalio protivnik osiguranja.

Županijski sud u Osijeku (u daljnjem tekstu: drugostupanjski sud) odbio je tu žalbu rješenjem broj: Gž-1634/97-2 od 25. rujna 1997.

Prvostupanjski sud je rješenjem broj: P-394/97-8 od 15. lipnja 1998. odredio brisanje zabilježbe predmetne privremene mjere.

Prvostupanjski sud je 10. studenoga 2000. odgodio ročište zbog neuredne dostave za tuženika, dok su na ročištu od 12. siječnja 2001. stranke predložile da do lipnja te godine pokušaju postići izvansudsku nagodbu, o čemu se podnositelj obvezao pismeno izvijestiti sud.

Podneskom od 31. kolovoza 2001. podnositelj je izvijestio prvostupanjski sud o neuspjehu pokušane nagodbe.

Prvostupanjski sud je 21. studenoga 2001. odgodio ročište zbog izostanka tuženika uslijed bolničkog pregleda, a ročište od 7. prosinca 2001. zbog neuredne dostave za tuženika, nakon čega je 11. prosinca 2001. od nadležne policijske postaje zatražio provjeru adrese, koju je ista dostavila 20. prosinca 2001.

Nakon toga prvostupanjski sud je 13. listopada 2004. održao ročište na kojem je tuženik dao odgovor na tužbu i podnio protutužbu radi isplate, dok je podneskom od 22. listopada 2004. dopunio odgovor na tužbu.

Ročište zakazano za 17. ožujka 2006. odgođeno je na zamolbu tuženikovog punomoćnika.

Sljedeća ročišta, na kojima su saslušani svjedoci, održana su 4. listopada i 3. studenoga 2006.

Ročište zakazano za 12. siječnja 2007. odgođeno je na zamolbu tuženikovog punomoćnika.

Sljedeća ročišta, na kojima su saslušani svjedoci, održana su 7. veljače i 14. ožujka 2007.

Prvostupanjski sud je 23. ožujka 2007. donio međupresudu broj: P-394/97-50, na koju se tuženik žalio 8. lipnja 2007.

Drugostupanjski sud je rješenjem broj: Gž-2765/07-2 od 25. rujna 2008. tu žalbu usvojio, ukinuo međupresudu te vratio predmet prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje.

Na ročištu od 23. siječnja 2009. saslušane su stranke.

Prvostupanjski sud je 2. veljače 2009. donio međupresudu broj: P-394/97-61, na koju se podnositelj žalio 2. ožujka 2009., a tuženik 3. ožujka 2009.

Drugostupanjski sud je presudom broj: Gž-1172/09-2 od 23. travnja 2009. odbio navedene žalbe.

Tuženik je 19. svibnja 2009. izjavio reviziju protiv drugostupanjske presude, a podnositelj je na istu odgovorio 9. lipnja 2009.

Vrhovni sud je presudom broj: Rev-x 340/09-2 od 18. siječnja 2012. odbio tuženikovu reviziju.

Prvostupanjski sud je rješenjem od 22. ožujka 2012. odgodio glavnu raspravu zakazanu za 3. travnja 2012., odredivši da će se ista naknadno zakazati pismenim putem.

II. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(…)«

Članak 63. Ustavnog zakona glasi:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela nije u razumnom roku odlučio sud …

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja ili o sumnji ili optužbi zbog njegova kažnjivog djela nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

Ustavna tužba je osnovana.

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Sudski postupak pokrenut je 21. kolovoza 1997., kada je podnositelj podnio predmetnu tužbu radi naknade štete.

Ustavna tužba (zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku) podnesena je 9. rujna 2009., a u trenutku donošenja odluke Ustavnog suda o ustavnoj tužbi sudski postupak nije dovršen.

Duljina postupka uzima se u obzir od 5. studenoga 1997. kad je Zakonom o potvrđivanju stupila na snagu, u odnosu na Republiku Hrvatsku, Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokoli broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak; u daljnjem tekstu: Konvencija). Protokol broj 12 na snazi je u odnosu na Republiku Hrvatsku od 1. travnja 2005. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 9/05.), a Protokol broj 13 od 1. srpnja 2003. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, o ukidanju smrtne kazne u svim okolnostima, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 13/03.).

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je do odluke Ustavnog suda o ustavnoj tužbi podnositelja sudski postupak ukupno trajao četrnaest (14) godina, devet (9) mjeseci i dva (2) dana, a nakon stupanja na snagu Konvencije četrnaest (14) godina, šest (6) mjeseci i osamnaest (18) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Ustavni sud utvrdio je da je u razmatranom pravno relevantnom razdoblju prvostupanjski sud odgodio brojna ročišta za glavnu raspravu bilo zbog neuredne dostave za tuženika, bilo zbog tuženikovih zamolbi za odgodu glavne rasprave zbog spriječenosti njegovog punomoćnika. Osim toga, u više navrata je bilo duljih razdoblja neaktivnosti suda, od kojih posebno valja naglasiti potpunu gotovo trogodišnju neaktivnost od 20. prosinca 2001. (kada je od nadležne policijske postaje prvostupanjski sud dobio adresu tuženika) do 13. listopada 2004. (kada je održao ročište). Taj sud je do sada u predmetu donio dvije međupresude, od kojih je prva bila ukinuta, dok su drugu potvrdili drugostupanjski sud povodom žalbe i Vrhovni sud povodom revizije.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA U PARNIČNOM POSTUPKU)

Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelj ustavne tužbe svojim ponašanjem pridonio duljini postupka utoliko što je na ročištu od 12. siječnja 2001. zajedno s tuženikom predložio da do lipnja te godine pokušaju postići izvansudsku nagodbu, o čemu se obvezao pismeno izvijestiti sud, što je i učinio podneskom od 31. kolovoza 2001., kojim je izvijestio sud o neuspjehu pokušane nagodbe.

4.4. SLOŽENOST PREDMETA

Prema ocjeni Ustavnog suda u konkretnom slučaju se ne radi o činjenično naročito složenom predmetu.

III. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da je u pravnoj stvari podnositelja ustavne tužbe u pravno relevantnom razdoblju parnični postupak trajao preko četrnaest (14) godina, a ukupno gotovo petnaest (15) godina te da do donošenja odluke Ustavnog suda nije dovršen.

Imajući u vidu ukupnu duljinu postupka te neučinkovito postupanje prvostupanjskog suda i razdoblje njegove gotovo trogodišnje potpune neaktivnosti, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Stoga je u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-5346/2010

Zagreb, 6. lipnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

Antun Palarić, v. r.

Odluka, NN 68/2012-1605