## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1281/2002. i U-IIIA-1395/2002 od 17. rujna 2004.

### NN 136/2004 (30.9.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1281/2002. i U-IIIA-1395/2002 od 17. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2414

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnim tužbama R. T.-L. i N. T.-L. iz V. G., koje zastupa A. N., odvjetnik
iz Z., na sjednici održanoj 17. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavne tužbe se usvajaju.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: Pn-5303/03 (ranije: Pn-8214/94) u najkraćem mogućem roku, ali ne
duljem od jedne (1) godine, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave
ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst) podnositeljima ustavnih tužbi određuju se primjerene naknade zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst):

– R. T.-L. iz V. G., M. M. 1, u iznosu od 4.400,00
kuna, te

– N. T.-L. iz V. G., M. M. 1, u iznosu od 4.400,00
kuna.

IV. Naknade iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćene iz državnog proračuna u roku tri mjeseca dana podnošenja zahtjeva
podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njihovu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1.
Ustavna tužba podnositeljice R. T.-L. podnesena je 6. lipnja 2002. godine, a
ustavna tužba podnositelja N. T.-L. podnesena je 19. lipnja 2002. godine.

Obje ustavne tužbe podnesene su temeljem članka 63.
Ustav­nog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja
odluke suda u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu, pod brojem: Pn-8214/94 (koji je dobio novi broj: Pn-5303/03), time da
podnositelj N. T.-L. predlaže spajanje predmeta i odlučivanje o ustavnim tužbama
u jedinstvenom ustavnosudskom postupku.

U ustavnim tužbama podnositelji navode da su 2.
studenoga 1994. godine, Općinskom sudu u Zagrebu podnijeli tužbu protiv
Republike Hrvatske radi naknade štete prouzročene miniranjem obiteljske kuće u
S. B., u travnju 1992. godine, od strane nepoznatog počinitelja.

Podnositelji navode da je u parničnom postupku u
povodu kojeg je podnesena ustavna tužba doneseno rješenje o prekidu postupka od
17. srpnja 1996. godine, od čijeg donošenja do pod­nošenja ustavnih tužbi,
nadležni sud u predmetnoj pravnoj stvari nije postupao.

Podnositelji smatraju da su nedonošenjem meritorne
odluke u razumnom roku povrijeđene odredbe članka 3., članka 14. stav­ka 2., članka
26., članka 29. stavka 1. i članka 48. Ustava Repub­like Hrvatske.

Stoga
predlažu da Ustavni sud usvoji ustavne tužbe, te odredi primjerenu naknadu
podnositeljima u iznosu od po 150.000,00 kuna svakome.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni
sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog
zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o
povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 11.
studenoga 1994. godine podnositelji ustavnih tužbi pokrenuli su postupak pred
Općinskim sudom u Zagrebu, protiv Republike Hrvatske, tužbom radi naknade štete
prouzročene miniranjem obiteljske kuće u S. B., u travnju 1992. godine, od
strane nepoznatog počinitelja,

– 17.
srpnja 1996. godine rješenjem je utvrđen prekid postupka temeljem članka 2.
Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.),

– do
dana podnošenja ustavnih tužbi, 6. odnosno 19. lipnja 2002. godine, postupak je
i dalje bio u prekidu,

–
provjerom (dana 16. kolovoza 2004.) kod Općinskog suda u Zagrebu, utvrđeno je
da je predmet dobio novi broj: Pn-5303/03, nalazi se od 12. kolovoza 2004. u
referadi suca, te u njemu nije donesena odluka.

3. PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelji su pokrenuli postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 11. studenoga
1994. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91. i 3/94.), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem
odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te
prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička
zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«

Zakonom o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
53/91., 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.«

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka
180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.«

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj 14. srpnja
2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih
akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio
na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.«

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti, pa su oni bili prekinuti tijekom razdoblja od
sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3.
Podnositelji su podnijeli ustavne tužbe temeljem članka 63. Ustavnog zakona
zbog povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog
člankom 29. stav­kom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavne
tužbe su osnovane.*

4.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavnih tužbi i dokumentaciju koja im prileži, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu pokrenut je 11. studenoga 1994. godine.
Ustavne tužbe podnesene su 6. odnosno 19. lipnja 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje
da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe
proteklo ukupno sedam (7) godina, šest (6) mjeseci i dvadeset pet (25) dana,
odnosno sedam (7) godina, sedam (7) mjeseci i osam (8) dana.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak,
u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine.
Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga,
računajući od 5. studenoga 1997. do dana podnošenja ustavnih tužbi, pravno
relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra u konkretnom ustavnosudskom
postupku obuhvaća četiri (4) godine, sedam (7) mjeseci i jedan (1) dan, odnosno
četiri (4) godine, sedam (7) mjeseci i četrnaest (14) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Analizirajući
postupanje nadležnog suda u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je
utvrdio da Općinski sud u Zagrebu nije poduzeo niti jednu radnju koja bi bila
relevantna za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku.

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod brojem: Pn-8214/94, nastupio je po sili
zakona *(ex lege)* dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Rješenje o prekidu postupka koje je donio Općinski
sud u Zagrebu imalo je deklaratorno značenje.

Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog
propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na odlučivanje o osnovanosti tužbenog zahtjeva.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA
POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona, te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njihovim pravima i
obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog
prekida nadležni sud ne mo­že postupati, pa ako je takav prekid neopravdano
dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u
ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je
posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se
intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje
odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U svezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete
prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no značajni
iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te
odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja
novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije
smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom
roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na
sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske
da najkasnije u roku šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se
urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada bila
dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time
omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće
li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći
računa o svim ovim okolnostima te o činjenici da je zakonom određen prekid
sudskog postupka radi naknade štete prouzročene terorističkim aktima i javnim
demonstracijama trajao sedam (7) godina i sedam (7) mjeseci, te da je prekid
obuhvatio cjelokupno pravno relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske
konvencije do podnošenja ustavne tužbe u trajanju od četiri (4) godine i sedam
(7) mjeseci, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositeljima da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o njihovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom
postupka u ovom je slučaju podnositeljima povrijeđeno i pravo na pristup sudu,
koje je dio prava na sud, također zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava o temeljnom ljudskom pravu na pravično suđenje.

5.
Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke
ove odluke.

6.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama
III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-IIIA-1281/2002

U-IIIA-1395/2002

Zagreb,
17. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća  **dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 136/2004-2414