## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIB-5243/2011 od 31. siječnja 2012.

### NN 17/2012 (10.2.2012.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIB-5243/2011 od 31. siječnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

499

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo A. d.d. Z., kojeg zastupa odvjetnik B. P. iz Odvjetničkog društva P. i P. iz Z., na sjednici održanoj 31. siječnja 2012., donio je

RJEŠENJE

I. Privremeno se odgađa izvršenje rješenja Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga (HANFA) klasa: UP/I-451-04/11-10/5, urbroj: 326-111-11-10 od 6. listopada 2011.

II. Nalaže se Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske da u roku od šest mjeseci od dana donošenja ovog rješenja donese odluku u predmetu broj: Us- 11063/2011.

III. Ovo rješenje stupa na snagu danom donošenja, a privremena odgoda izvršenja rješenja iz točke I. ove izreke ostaje na snazi do okončanja postupka pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske.

IV. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu na temelju ovlaštenja sadržanog u članku 63. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) prije no što je protiv rješenja Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga (u daljnjem tekstu: HANFA) klasa: UP/I-451-04/11-10/5, urbroj: 326-111-11-10 od 6. listopada 2011., iscrpio put pravne zaštite.

2. Podnositelj ističe grubu povredu ustavnih prava zajamčenih člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

U opširnoj ustavnoj tužbi podnositelj navodi činjenični slijed postupka koji je prethodio ustavnosudskom, ističući da su mu navedena ustavna prava posebno povrijeđena postupkom pred HANFA-om u dva aspekta.

2.1. Navodi da je HANFA rješenjem utvrdila njegovu obvezu na objavljivanje ponude za preuzimanje društva B. d.d. D., a koji postupak je HANFA pokrenula na temelju članka 47. stavka 1. Zakona o preuzimanju dioničkih društava (»Narodne novine« broj 109/07. i 36/09., u daljnjem tekstu: ZPDD/2007.). Podnositelj je u postupku sudjelovao upućivanjem HANFA-i dva podneska od 14. ožujka 2011. i od 27. rujna 2011. U tim je podnescima tvrdio »kako je od izvornog stjecanja dionica B. d.d. u 2005. godini, a tako i u vrijeme stjecanja dionica u postupku povećanja temeljnog kapitala 2007. godine, djelovao zajednički s Republikom Hrvatskom, te je u dokaz te tvrdnje priložio Ugovor o prodaji i prijenosu dionica 'B.' d.d. D., broj: 3307042/9000 od 7. ožujka 2005. godine sklopljen s Hrvatskim fondom za privatizaciju i drugim tijelima Republike Hrvatske (...)«

U podnesku od 27. rujna 2011. podnositelj je posebno isticao kako je to, »... osobito vidljivo u odredbi čl. 6.4. navedenog ugovora, kojom se prodavatelj obvezao da će glasovati za donošenje odluke o povećanju temeljnog kapitala te za sve odluke koje se u svrhu upisa temeljnog kapitala i izdavanja nove misije dionica moraju donijeti... Podnositelj je u tom pogledu predložio i saslušanje svjedoka.«

Kako ga HANFA nakon dostave navedena dva podneska nije dalje saslušavala, podnositelj smatra da je time došlo do grube povrede ustavnog prava na pravično suđenje i pravo na jednakost pred zakonom jer je HANFA »onemogućila podnositelju sudjelovanje u postupku koji je prethodio donošenju Rješenja, povrijedivši odredbu čl. 47. st. 5. ZPDD/2007. što predstavlja grubu povredu ustavnog prava na pravično suđenje (...)«

Smatra da je sukladno toj zakonskoj odredbi HANFA bila dužna sastaviti zapisnik o obavljenom nadzoru te ga dostaviti njemu kao stranci postupka, te mu ostaviti rok od osam dana za prigovor na taj zapisnik. Njemu takav zapisnik nije nikada dostavljen, te stoga smatra da je HANFA »onemogućila podnositelju sudjelovanje u raspravljanju pred Agencijom, i to u fazi postupka koja je izrijekom propisana zakonom.« Pri tome se podnositelj poziva na stajališta Upravnog suda Republike Hrvatske iz presude broj: Us-11537/2009-4 od 22. rujna 2010. te na odluku Ustavnog suda broj: U-III-6070/2010 od 30. lipnja 2011.

Sukladno navedenom, podnositelj ustavne tužbe tvrdi da je u konkretnom slučaju riječ o gruboj povredi prava na pravično suđenje »jer je mogućnost sudjelovanja stranke u postupku u kojem se odlučuje o njenim pravima i obvezama upravo srž toga prava (a ne jedna od inih sastavnica tog prava), pa u konkretnom slučaju onemogućavanje takvog sudjelovanja od strane Agencije, znači ujedno i njegovu posvemašnju negaciju.«

2.2. Podnositelj u ustavnoj tužbi također opsežno elaborira da »teza o 'stjecanju dodatnih 5% dionica' predstavlja povredu čl. 29. stavka 1. Ustava RH«, te opsežno izlaže tijek postupka i dileme koje su mu se javile kod razmatranja obrazloženja rješenja a posebice u svezi utvrđenja o stjecanju dodatnih 5% ciljnog društva. U svemu ističe da je cijelo vrijeme bio u zajedničkom djelovanju s tijelima Republike Hrvatske u radu organa dioničkog društva B. d.d. D.

2.3. Podnositelj smatra da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za njega mogle nastati teške i nepopravljive posljedice jer bi najkasnije »do 5. prosinca 2011. trebao započeti postupak preuzimanja B. d.d. Notorno je kako do toga dana podnositelj ne može računati s time da bi Upravni sud Republike Hrvatske mogao odlučiti o njegovoj upravnoj tužbi, jer taj sud pravnu zaštitu ne pruža u tako kratkom roku... U tom smislu vođenje ustavnosudskog postupka ukazuje se nužnim kako bi se spriječila eskalacija svojevrsnog pravnog kaosa na koji potiče osporavani akt obilježen ovdje istaknutim grubim povredama ustavnih prava podnositelja.« U odnosu na trošak preuzimanja podnositelj smatra da bi jedinična cijena po kojoj dionice treba preuzeti bila 305,03 kune koja se »pomnoži s ukupnim brojem dionica B. d.d. svih ostalih dioničara, proizlazi da bi podnositelj na osnovi Rješenja potencijalno, ali i vrlo vjerojatno (...) morao isplatiti iznos od 804.005.394,72 kune.«

2.4. Posebno traži odgodu ovrhe i pravnih učinaka osporenog rješenja HANFA-e na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona.

Podnositelj iznosi u ustavnoj tužbi da bi provođenjem ovrhe pretrpio teške i nepopravljive posljedice i štetu koja bi se očitovala u nemogućnosti naplate plaćenih iznosa za kupnju dionica malim dioničarima, budući se radi o nekoliko tisuća imatelja dionica koje bi, nakon izvršenja rješenja, bilo vrlo teško sudskim putem i ovrhom natjerati na povrat primljenoga novca od prodaje dionica.

Prijedlog je osnovan.

3. Člankom 67. stavkom 2. Ustavnog zakona propisano je:

"Članak 67.

(...)

(2) Na prijedlog podnositelja ustavne tužbe Ustavni sud može odgoditi ovrhu do donošenja odluke, ako bi ovrha prouzročila podnositelju tužbe štetu koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije suprotna javnom interesu niti bi se odgodom nanijela nekome veća šteta.«

4. Razmatrajući spise predmeta, Ustavni sud utvrdio je da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke iz članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona.

Iz dostavljene preslike spisa predmeta HANFA-e te dokumentacije koju je uz ustavnu tužbu dostavio podnositelj proizlazi da je u konkretnom slučaju riječ o upravnom postupku u kojem je tijelo s javnim ovlastima odlučivalo o iznimno složenim pravnim i činjeničnim pitanjima. Iz navoda ustavne tužbe proizlazi da bi izvršenjem osporenog rješenja HANFA-e za podnositelja mogle nastati teške gospodarske posljedice jer bi morao isplatiti iznos »od 804.005.394,72 kune«. Isplatom tog iznosa, a da prethodno nije provedena sudska kontrola zakonitosti osporenog upravnog akta, za podnositelja bi mogla nastati teško otklonjiva šteta, jer bi u slučaju eventualnog poništenja osporenog upravnog akta podnositelj bio prisiljen voditi tisuće sudskih sporova protiv dioničara B. d.d., radi povrata plaćene cijene za dionice tog trgovačkog društva.

5. S obzirom da odgoda izvršenja nije suprotna javnom interesu, Ustavni sud je na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona, riješio kao u točkama I. i III. izreke ovog rješenja.

6. Ustavni sud je posebno uvažavao i pravnu narav postupka koji se vodi po članku 63. Ustavnog zakona, odnosno koji se vodi dok još nema pravomoćne odluke o pravima i obvezama podnositelja.

Članak 63. stavak 1. Ustavnog zakona (u mjerodavnim dijelovima koji su bitni za ovaj ustavnosudski postupak) glasi:

»Članak 63.

Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju (...) kad se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno je razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne tužbe mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

(...)«

Ustavni sud ne smatra prihvatljivim da u osobitim okolnostima konkretnog slučaja provodi postupak na temelju članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona prije no što nadležni sud pravomoćno ne odluči o pravima i obvezama podnositelja ustavne tužbe. On ocjenjuje da je u ovom stadiju postupka dostatno odgoditi izvršenje osporenog upravnog akta, kako bi nadležnom sudu omogućio nepristranu i objektivnu kontrolu njegove zakonitosti. Ustavni sud ovaj će postupak nastaviti nakon što Visoki upravni sud Republike Hrvatske odluči o predmetu u skladu s točkom II. izreke ovog rješenja.

6.1. Stoga je Ustavni sud u interesu pravne sigurnosti ali i posljedica koje bi odgoda ovrhe mogla imati i na druge zainteresirane osobe ovoga postupka (dioničare B. d.d.), donio rješenje kojim nalaže Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske da dovrši započeti postupak u povodu tužbe podnositelja protiv osporenog rješenja HANFA-e, koji se vodi pod brojem: Us-11063/2011, u roku do šest mjeseci od dana donošenja ovog rješenja.

Određivanje roka je nužno kako bi se zaštitila prava samog podnositelja, ostalih dioničara B. d.d., ali i pravna sigurnost ustavnopravnog poretka Republike Hrvatske.

6.2. Točka II. izreke rješenja temelji se na članku 31. stavku 5. Ustavnog zakona, prema kojem Ustavni sud može odrediti način provedbe svoga rješenja.

6.3. Točka IV. izreke rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Broj: U-IIIB-5243/2011

Zagreb, 31. siječnja 2012.

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 17/2012-499