## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-7212/2010-4 od 13. listopada 2011.

### NN 139/2011 (5.12.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-7212/2010-4 od 13. listopada 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2806

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Smiljana Mikuša, predsjednika vijeća, Dubravke Markt i Blanše Turić, članica vijeća, te više sudske savjetnice Biserke Špoljar, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski telekom d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-08/10-01/63, urbroj: 376-04-10-03 DM/MB od 15. svibnja 2010., radi stručnog nadzora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 13. listopada 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Pobijanim rješenjem utvrđuje se da trgovačko društvo HT – Hrvatske telekomunikacije d.d. Zagreb, Savska cesta 32., nije postupilo po odluci Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-01/09-01/1079, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009. (točka 1. izreke). Nalaže se društvu iz točke 1. ovog rješenja da u roku od 8 dana od primitka ovog rješenja ukloni nepravilnosti u objavljenoj Standardnoj ponudi HT – Hrvatske telekomunikacije d.d. za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa od 1. listopada 2009. godine, na način da u istoj, a s pravnim učinkom od 1. listopada 2009. godine, izvrši slijedeći ispravak: U poglavlju 5. »cijene usluge veleprodajnog širokopojasnog pristupa« briše se tekst »Cjenik pristupnih kapaciteta za pristupne vodove za koje je odgovoran Operator korisnik« i briše se tablica ispod navedenog teksta (točka 2. izreke). U slučaju nepostupanja po rješenju, nadzornik će izreći odgovornoj osobi u društvu iz točke 1. upravnu mjeru izraženu u novčanom iznosu i u visini do dvadeseterostruke prosječne plaće u Republici Hrvatskoj u proteklom tromjesečju. Svaka sljedeća upravna mjera izriče se u dvostrukom iznosu (točka 3. izreke).

Tužitelj pobija zakonitost osporenog rješenja zbog toga što u pobijanom aktu nije pravilno primijenjen zakon niti podzakonski propis, zbog toga što činjenično stanje nije pravilno utvrđeno, te što je iz činjenica izvedene nepravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja. Ističe da je HAKOM po službenoj dužnosti proveo stručni nadzor nad ostvarivanjem regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom određenih HT-u odlukom HAKOM-a od 17. srpnja 2009. godine, iako je sukladno odredbi članka 113. Zakona o elektroničkim komunikacijama HAKOM ovlašten provoditi stručni nadzor samo nad primjenom tog Zakona i propisa donesenih na temelju tog Zakona. Stoga tuženik u ovom slučaju nije imao zakonsku osnovu za pokretanje postupka stručnog nadzora, te postupanje tuženika, u konkretnom slučaju, nije u skladu s načelom zakonitosti, kao temeljenim i najvažnijim načelom ZUP-a. Odlukom od 17. srpnja 2009. godine proglašen je operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa i određene su mu regulatorne obveze, a uvjeti i rokovi provođenja ovih regulatornih obveza propisani su dokumentom »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa«, koji je sastavni dio odluke od 17. srpnja 2009. godine. Sukladno obvezama iz odluke od 17. srpnja 2009. godine objavio je 1. listopada 2009. godine Standardnu ponudu HT-a za usluge veleprodajnog širokopojasnog pristupa, a u koju je uvrstio »Cjenik pristupnih kapaciteta za pristupne vodove za koje je odgovoran Operator korisnik«, čime nije prekršio regulatornu obvezu transparentnosti, jer bez obzira na činjenicu da je riječ o pristupnim vodovima operatora korisnika, bez korištenja dijelova njegove infrastrukture i opreme uslugu nije moguće realizirati. Stoga je razumljivo i opravdano odrediti i primjerenu naknadu za korištenje njegove infrastrukture i opreme u slučaju kada operator korisnik koristi vlastite pristupne vodove, pa su i te naknade bitno niže od naknada u Cjeniku pristupnih kapaciteta za pristupne vodove za koje je odgovoran T-Com. Smatra, kako nametanje obveze da operatorima korisnicima omogući korištenje predmetne usluge bez ikakve naknade u ovom slučaju nije niti razumno niti opravdano, te je stoga protivno članku 56. stavak 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama vezanom uz određivanje regulatornih obveza. Napominje da je tuženik temeljem provedene analize mjerodavnog tržišta utvrdio da je razumno i opravdano nametnuti mu pružanje ove usluge bez ikakve naknade, razumno je očekivati da bi tako odredio i u samoj odluci od 17. srpnja 2009. godine, odnosno u Analizi tržišta. Međutim, niti u jednom djelu Analize tržišta, odnosno odluke od 17. srpnja 2009. godine nije određeno da bi trebao operatorima korisnicima omogućiti pristup preko vlastitih pristupnih vodova bez ikakve naknade i na sebe preuzeti sve troškove takve usluge.

Slijedom navedenog predlaže da Sud tužbu uvaži i pobijano rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, te dodaje da je u nadzoru utvrđeno da je HT prekršio regulatornu obvezu transparentnosti jer je u svoju standardnu ponudu samoinicijativno i bez da je imao uporište u odluci od 17. srpnja 2009., uvrstio cjenik pristupnih kapaciteta za pristupne vodove za koje je odgovoran operator koji koristi njegovu standardnu ponudu. Naime, odredbom članka 113. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama, jasno je propisano da HAKOM obavlja stručni nadzor nad ostvarivanjem regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom. Navedene regulatorne obveze nisu operatorima unaprijed određene zakonom, već ih HAKOM određuje svojim konačnim odlukama na temelju članka 56. Zakona o elektroničkim komunikacijama, a u postupku provedenom sukladno člancima 52. do 55. istoga Zakona. Posljedično, nadzor nad ostvarivanjem regulatornih obveza ne može se provesti samo na temelju odredbi zakona, već se to mora učiniti na temelju konačnih odluka kojima su te obveze određene i kojima je definiran njihov sadržaj i način ispunjavanja. Suprotno tumačenje bi bilo lišeno svakog smisla. Prema tome prilikom provođenja svoje zakonske obveze obavljanja stručnog nadzora nad ostvarivanjem regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom HAKOM, odnosno njegovi nadzornici, nužno moraju ispitati ponašanje nadzirane osobe u odnosu na konkretno rješenje kojim su regulatorne obveze određene, i kojima je definiran njihov sadržaj te način ispunjavanja. U pogledu pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja ističe, da je u osporavanom rješenju jasno obrazloženo da niti odluka od 17. srpnja 2009., niti pripadajuća analiza mjerodavnog tržišta, te niti rješenje nadzornika kojim je HT-u naloženo da uz standardnu ponudu uvrsti odredbu prema kojoj operator korisnik može pristupiti svakoj pristupnoj točki preko vlastitih vodova, ne ovlašćuje HT da samostalno i arbitražno odredi cijene za pristupne kapacitete za vodove operatora. HAKOM ne spori da se za korištenje pristupnih kapaciteta HT-a na koji se spajaju pristupni vodovi može odrediti primjerena naknada, ako je to opravdano. Međutim, ta naknada ne može se odrediti samostalno i arbitrarno, kako je to učinio HT, već se ona mora utvrditi u za to propisanom postupku u kojem HT mora specificirati troškove koje ima, a operatori i korisnici ih mogu komentirati.

S obzirom na iznijeto predlaže da Sud tužbu kao neosnovanu odbije.

Tužba nije osnovana.

Iz spisa predmeta je razvidno da se pobijanim rješenjem tužitelju nalažu određene obveze kako je to navedeno u izreci pobijanog rješenja od 15. svibnja 2010. godine. Naime, tuženik je proveo stručni nadzor nad ostvarivanjem regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnog snagom određenih tužitelju odlukom HAKOM-a, klasa: 344-01/09-01/1079, urbroj: 376-11-09-01 od 17. srpnja 2009., a kojom odlukom je tužitelj proglašen operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog širokopojasnog pristupa te su mu određene regulatorne obveze među ostalima i obveza transparentnosti, a način, uvjeti i rokovi provođenja navedenih regulatornih obveza propisani su dokumentom »Analiza tržišta veleprodajnog širokopojasnog pristupa«, koja je u cijelosti sastavni dio odluke od 17. srpnja 2009. godine. Tužitelj je 1. listopada 2009. objavio Standardnu ponudu HT-a za uslugu veleprodajnog širokopojasnog pristupa, a koja ponuda treba biti sukladna s uvjetima iz odluke od 17. srpnja 2009. i Analizi širokopojasnog pristupa. Međutim, nadzorom je utvrđeno da je tužitelj u Standardnu ponudu unio »Cjenik pristupnih kapaciteta za pristupne vodove za koje je odgovoran Operator korisnik« iako za to nije imao pravnog temelja u odluci od 17. srpnja 2010., što predstavlja krštenje regulatorne obveze transparentnosti kojom je, među ostalim, definirano da Standardna ponuda HT-a ostaje nepromijenjena u svim onim dijelovima u kojima se regulatorne obveze nisu promijenile. Tijekom nadzora HT je dostavio 16. travnja 2010. očitovanje u kojem navodi, da ne smatra da se radi o kršenju regulatorne obveze transparentnosti, prema kojoj HT nije smio mijenjati standardnu ponudu u svim onim dijelovima u kojima se regulatorne obveze nisu promijenile, jer nije riječ o promijeni ranije određene regulatorne obveze, već o novoj regulatornoj obvezi koja je trebala biti implementirana u Standardnu ponudu.

Ocjenjujući zakonitost pobijanog rješenja ovaj Sud smatra da je pobijano rješenje donijeto na temelju pravilno utvrđenog činjeničnog stanja, te pravilne primijene materijalnih propisa. Naime, tuženik je u postupku nadzora utvrdio da je tužitelj u Standardnu ponudu unio »Cjenik pristupnih kapaciteta za pristupne vodove za koje je odgovoran Operator korisnik« bez odgovarajućeg pravnog temelja u odluci od 17. srpnja 2010. godine što predstavlja krštenje regulatorne obveze transparentnosti kojom je, između ostalog, definirano da Standardna ponuda HT-a ostaje nepromijenjena u svim onim dijelovima u kojima se regulatorne obveze nisu promijenile.

Međutim, to ne znači da tužitelj nema mogućnost naplate razumnih i opravdanih troškova ako oni doista postoje, zbog omogućavanja pristupa operatorima korisnicima putem njihovih vlastitih vodova, ali u tom slučaju treba se provesti poseban postupak izmijene Standardne ponude koji je propisan člankom 58. stavak 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.), a koji propisuje da Agencija jedanput godišnje provodi postupak izmjene standardnih ponuda iz stavka 2. ovoga članka u svrhu provedbe regulatornih obveza koje određuje u skladu s odredbama ovoga Zakona. U svrhu ostvarivanja regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovog Zakona, postupak izmijene standardnih ponuda iz stavka 2. ovog članka iznimno se može provesti i više puta tijekom godine.

U tako transparentnom postupku tužitelj treba obrazložiti i specificirati o kojim se troškovima radi, a operatori korisnici imaju pravo iznijeti svoje komentare a tek nakon tako provedenog postupka, HAKOM može tužitelju odobriti naplatu razumnih i opravdanih troškova za koje je HT dokazao da postoje.

Prigovori tužitelja iznijeti u tužbi nisu osnovani. Odredbom članka 113. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama propisano je da stručni nadzor nad primjenom ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, kojima je uređeno obavljanje djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga na tržištu, ostvarivanje regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom, adresiranje i numeriranje, uporaba i kontrola radiofrekvencijskog spektra, gradnja, postavljanje, održavanje i korištenje elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, radijskih postaja i RiTT opreme, mjerenje i ispitivanje u svrhu utvrđivanja uzroka smetnja, te poduzimanje mjera za njihovo uklanjanje, obavlja Agencija.

Prema stavku 2. istog članka Zakona, poslove stručnog nadzora iz stavka 1. ovog članka provode nadzornici elektroničkih komunikacija koji su ovlašteni radnici stručne službe Agencije.

Prigovor tužitelja da nad njim nije mogao u ovom slučaju obavljati stručni nadzor potpuno je neosnovan jer iz naprijed citiranog propisa proizlazi da Agencija može kontrolirati ostvarivanje regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom. Također iz pobijanog rješenja je razvidno da se HT-u može odobriti naplata razumnih i opravdanih troškova za koje je HT dokazao da postoje.

Tuženo tijelo je prilikom donošenja rješenja pravilno primijenilo zakon i propise utemeljene na zakonu, potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje, te osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, radi čega je temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužba odbijena kao neosnovana.

Poslovni broj: Us-7212/2010-4
Zagreb, 13. listopada 2011.

Predsjednik Vijeća
Smiljan Mikuš, v. r.

Presuda, NN 139/2011-2806