## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-446/2006 od 27. svibnja 2009.

### NN 85/2009 (17.7.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-446/2006 od 27. svibnja 2009.

85 17.07.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:
U-III-446/2006 od 27. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2107

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Ivan Matija i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula J. R. iz B. M., na sjednici održanoj 27. svibnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2635/01-5 od 12. listopada 2005. godine i predmet se vraća tom sudu na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Pravodobna i dopuštena ustavna tužba podnijeta je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2635/01-5 od 12. listopada 2005. godine, kojom je odbijena podnositeljičina tužba, podnijeta protiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Središnje službe u Zagrebu klasa: 140-14/00-01/03343397855, urbroj: UP/II-341-99-05/2-00/006046 od 9. veljače 2001. godine. Tim rješenjem odbijena je podnositeljičina žalba protiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Područne službe u Osijeku klasa: 140099801, urbroj: 001784 od 22. prosinca 1999. godine.

Navedenim prvostupanjskim rješenjem odbijen je podnositeljičin zahtjev da joj se u mirovinski staž, kao staž osiguranja, utvrdi vrijeme provedeno u radnom odnosu kod »B.« M.-p. i. B. M. od 17. rujna do 8. listopada 1991. godine, jer navedeno razdoblje ne podliježe odredbama Zakona o konvalidaciji (»Narodne novine« broj 104/97.). Odbijen je i podnositeljičin zahtjev za utvrđenjem u mirovinski staž razdoblja provedenog u radnom odnosu kod »B.« M.-p. i. B. M. od 17. listopada 1991. do 30. studenoga 1991. godine, kod višeg javnog tužilaštva Beli Manastir, u razdoblju od 1. prosinca 1991. do 22. ožujka 1992. godine te kod Okružnog javnog tužilaštva Beli Manastir od 23. ožujka 1992. do 31. svibnja 1997. godine, jer ne ispunjava uvjete iz članka 5. Uredbe za provođenje Zakona o konvalidaciji za upravno područje rada, zapošljavanja, mirovinskog i invalidskog osiguranja, doplatka za djecu, socijalne skrbi i zaštite vojnih i civilnih invalida rata (»Narodne novine« broj 51/98., u daljnjem tekstu: Uredba).

2. Podnositeljica smatra da su joj osporenom presudom i rješenjima upravnih tijela povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske te ustavne odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava.

U ustavnoj tužbi navodi da nije bilo osnove za odbijanje njezinog zahtjeva za konvalidacijom staža osiguranja, jer da postoji dokumentacija da je bila u radnom odnosu kod navedenih poslodavaca. Eventualnu manjkavost odjave osiguranja, za koju smatra da nije u njezinoj nadležnosti, podnositeljica je htjela naknadno dokazati, dostavljajući Upravnom sudu potrebne dokumente. Ističe da je prilikom mirne reintegracije, preuzeta kao službenica Okružnog javnog tužilaštva u Belom Manastiru, u Ministarstvo pravosuđa Republike Hrvatske, s 1. lipnja 1997. godine, gdje je radila do 22. travnja 1998. godine.

Podnositeljica predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, ukine osporenu presudu Upravnog suda i rješenja upravnih tijela te da predmet vrati prvostupanjskom upravnom tijelu na ponovni postupak

Ustavna tužba je osnovana.

3. Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe podnijete na temelju članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi i nadležna upravna tijela pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Upravni sud odbio je podnositeljičinu tužbu pozivom na članak 5. stavak 1. Uredbe, koji glasi:

(1) Osobama u radnom odnosu, odnosno koje su bile u radnom odnosu kod raznih tijela, pravnih ili fizičkih osoba, fizičkim osobama koje obavljaju djelatnost samostalnog privrednika ili samostalno obavljaju profesionalnu djelatnost te individualnim poljoprivrednicima, vrijeme provedeno u radnom odnosu, odnosno obavljanju djelatnosti, priznaje se u mirovinski staž kao staž osiguranja, pod uvjetom da su imali status osiguranika evidentiran u odgovarajućim evidencijama tijela mirovinskog i invalidskog osiguranja koja su djelovala na područjima iz članka 1. ove Uredbe.

Upravni sud je ocijenio da, prema podacima u spisu predmeta, proizlazi da za podnositeljicu ne postoje pisani dokazi o statusu osiguranika, evidentirani u odgovarajućim evidencijama tijela mirovinskog i invalidskog osiguranja, koji su djelovali na području Republike Hrvatske pod zaštitom Ujedinjenih naroda.

Pravilnim je Upravni sud ocijenio rješenje upravnog tijela, obrazlažući da prijava osiguranja u kojoj je naveden datum 1. prosinca 1991. godine, a bez datuma odjave, ne dokazuje da je podnositeljica imala status osiguranika evidentiran u razdoblju za koji je tražila konvalidaciju.

Upravni sud je naveo da naknadno, Upravnom sudu, dostavljeni dokumenti predstavljaju novotu, a da Sud, u pravilu spor rješava na podlozi činjenica koje su utvrđene u upravnom postupku te ih ne može ocjenjivati.

4.1. U upravnom postupku je utvrđeno da su, u svrhu dokaza o radnom odnosu u navedenim razdobljima priloženi sljedeći dokumenti: ovjerena preslika radne knjižice, reg. broj: 14790/77 izdana 25. kolovoza 1977. u B. M., s upisanim razdobljem zaposlenja od 17. rujna 1991. do 30. studenoga 1991., ovjerenim od »B.« M.-p. i. B. M.; od 1. prosinca 1991. do 22. ožujka 1992., ovjerenim od Višeg javnog tužilaštva, Beli Manastir; od 23. ožujka 1992. do 31. svibnja 1997. godine, ovjerenim od Okružnog javnog tužilaštva, Beli Manastir, Srpske oblasti Slavonija, Baranja i Zapadni Srem; odluka o izboru u radni odnos na određeno vrijeme zaključno s 29. veljače 1992., broj: A-2/91, izdana 2. ožujka 1992. od Višeg javnog tužilaštva; rješenje broj: A-2/91 od 15. siječnja 1992. godine o prijemu u radni odnos na određeno vrijeme s 1. prosinca 1991. godine, doneseno od Višeg javnog tužilaštva; potvrda broj: 257/98, izdana od »B.« d.d. D. 6. listopada 1998. godine u B. M. o zaposlenju u »B. h.« B. M., u razdoblju od 17. rujna 1991. do 30. studenoga 1991. godine.

Upravna tijela su odbila podnositeljičin zahtjev uz obrazloženje da, prema ispisu iz banke podataka parafonda od 6. listopada 1998. godine, podnositeljica ima evidentiran status osiguranika, s danom prijave 1. prosinca 1991. godine, ali bez datuma odjave osiguranja.

5. Ustavni sud utvrđuje da je u predmetu podnositeljice ustavne tužbe mjerodavno ustavno pravo propisano člankom 19. stavkom 2. Ustava, koji glasi:

Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.

Prema ocjeni Ustavnog suda, Upravni sud propustio je provesti cjelovitu kontrolu upravnih akata koji su prethodili upravnom sporu. Stajalište Ustavnog suda temelji se na razlozima obrazloženim u sljedećim točkama ove odluke.

6. Članak 8. Uredbe glasi:

Prava utvrđena ovom Uredbom utvrđuju se na temelju činjeničnog stanja utvrđenog prigodom nastanka konvalidiranog akta, očevidnika i upisnika tijela koje je donijelo akt, te drugih pismenih dokaznih sredstava, kao i izjava svjedoka.

Odjeljak 1. točka 1/1 podstavak a) Uputa za primjenu Zakona o konvalidaciji i Uredbe glasi:

»(...) Za zaposlenike kod fizičkih i pravnih osoba kojima status osiguranika nije evidentiran u odgovarajućim evidencijama tijela mirovinskog i invalidskog osiguranja koja su djelovala na područjima Republike Hrvatske koja su bila pod zaštitom ili upravom Ujedinjenih naroda – u daljnjem tekstu: parafond, a imaju radnu knjižicu izdanu na područjima republika bivše SFRJ prije 8. listopada 1991. ili od nadležnog tijela na područjima Republike Hrvatske koja su bila pod zaštitom ili upravom Ujedinjenih naroda, u koju je poslodavac ili parafond upisao početak rada – osiguranja ili eventualno prestanak rada – osiguranja, ili imaju prijavu osiguranja za zaposlenika koju je uspostavio poslodavac a parafond propisno ovjerio, činjenicu da su bili evidentirani u evidencijama parafonda dokazuju spomenutom radnom knjižicom ili prijavom osiguranja i izjavama svjedoka (...)«.

7. Iz spisa Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Područne službe u Osijeku, koji je pribavljen u ustavnosudskom postupku, razvidno je da je podnositeljica u upravnom postupku, uz ostale navedene dokumente, priložila i ovjerenu presliku radne knjižice.

Neovisno od Uputa navedenih u prethodnoj točki obrazloženja ove odluke, radna knjižica je po svojoj naravi pravnorelevantni dokument (javna isprava) kojom se dokazuje postojanje i duljina radnog staža.

Navedene Upute, koje su internog karaktera, donesene su radi jedinstvenog tumačenja i primjene Zakona o konvalidaciji (»Narodne novine« broj 104/97.) i Uredbe te ubrzanja postupaka u kojima se oni primjenjuju pa stoga Upute samo uvažavaju i potvrđuju tu pravnorelevantnu činjenicu.

Zbog toga nisu razvidni razlozi zbog kojih je Upravni sud izveo zaključak o tome da »za tužiteljicu ne postoji pismeni dokazi o statusu osiguranika...«, jer se taj sud nije očitovao o postojanju drugih pismenih dokaznih sredstava u smislu odredbe članka 8. Uredbe odnosno o činjenici da su upravna tijela utvrdila da je podnositeljica za potvrdu svojih navoda priložila ovjerenu presliku radne knjižice, s točno navedenim spornim razdobljima zaposlenja kod navedenih poslodavaca.

8. To su razlozi zbog kojih je Ustavni sud utvrdio povredu podnositeljičinog ustavnog prava propisanog člankom 19. stavkom 2. Ustava, kojeg je Ustavni sud ocijenio mjerodavnim u podnositeljičinoj pravnoj stvari.

9. Uslijed utvrđene povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 19. stavkom 2. Ustavni sud nije ocjenjivao eventualnu povredu članka 14. stavka 2. Ustava.

10. Odredba članka 26. Ustava nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine« broj 2/05.).

11. Odredbe članaka 3. i 117. stavka 3. Ustava, čije povrede podnositeljica također ističe, ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode koje su Ustavom zajamčene fizičkoj ili pravnoj osobi i koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

12. Slijedom navedenog, na temelju članaka 74. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke odluke.

13. Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-446/2006

Zagreb, 27. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 85/2009-2107