### NN 133/2015 (9.12.2015.), Presuda Upravnog suda u Zagrebu broj: UsI-3562/13-10 od 27. kolovoza 2015.

133 09.12.2015 Presuda Upravnog suda u Zagrebu broj: UsI-3562/13-10 od 27. kolovoza 2015.

UPRAVNI SUD U ZAGREBU

2510

PRESUDA

Upravni sud u Zagrebu, po sutkinji toga suda Meri Dominis Herman te Hadjesti Beštak, zapisničarki, u upravnom sporu tužitelja OT – OPTIMA TELEKOM d.d., Zagreb, Bani 75/a, protiv tuženika protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti (ranije: Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije), Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, kojeg zastupa Marina Brkljačić, službena osoba, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Mirka Čikića iz Novske, Ilirska 7, radi rješavanja spora između korisnika i operatora, 27. kolovoza 2015.

presudio je

Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje odluke tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke telekomunikacije, klasa: UP/I-344-08/12-01/519, urbroj: 376-05/MB2-13-5 (DB) od 28. lipnja 2013.

Obrazloženje

Odlukom tuženika usvojen je prigovor pretplatnika Marka Čikića iz Novske, na nemogućnost raskida ugovora za broj 044 600127 izdan od Optima telekoma d.d., kao osnovan (točka 1. izreke). Točkom 2. izreke naloženo je Optima telekomu d.d. da u roku od 15 dana od dana primitka odluke omogući raskid pretplatničkog odnosa bez plaćanja naknade zbog prijevremenog raskida.

Tužitelj u tužbi u bitnome navodi kako upravni akt tuženika pobija iz razloga pogrešne primjene materijalnog prava i nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja. Smatra da je tuženik nepravilno primijenio odredbe Zakona o zaštiti potrošača kao i odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama. Napominje kako je pretplatniku prilikom zaključenja ugovora sredstvom daljinske komunikacije (telefon) u cijelosti u skladu s odredbom članka 43. Zakona o zaštiti potrošača dana prethodna obavijest, kojom prilikom se pretplatnik prije sklapanja ugovora upoznao s ponuđenom uslugom i bitnim elementima ugovora, odnosno sa svim pravima i obvezama koje iz ugovora proizlaze, između ostaloga i pogodnostima koje ostvaruje zaključenjem novog ugovora s obveznim trajanjem 24 mjeseca, a na što je pretplatnik izrazio volju za zaključenjem novog ugovora. Ističe kako je novi ugovor s obveznim trajanjem od 24 mjeseca sklopljen putem sredstava daljinske komunikacije i da je isti počeo proizvoditi pravne učinke, dok je 7. veljače 2011., pretplatniku poslana i potvrda prethodne obavijesti, sukladno odredbi članka 44. Zakona o zaštiti potrošača. Napominje kako su pogodnosti i ugovora konzumirane od pretplatnika kao druge ugovorene strane te da je pretplatnik izgubio pravo na raskid ugovora bez naplate naknade za prijevremeni raskid ugovora jer je rok za raskid ugovora temeljen na tvrdnji nedostavljanja potrebe prethodne obavijesti protekao. Poziva se na odredbu članak 46. Zakona o zaštiti potrošača te napominje kako je tuženik prilikom rješavanja nekoliko upravnih stvari, gdje je sporna ugovorna obveza pretplatnika temeljem ugovora zaključenih sredstvima daljinske komunikacije, donio drugačiju odluku. Također smatra da je tuženik prilikom utvrđivanja činjeničnog stanja propustio utvrditi protek roka od tri mjeseca od dana sklapanja ugovora te da je u razdoblju od svibnja 2011. pretplatnik koristio i konzumirao ugovorne pogodnosti što je kako navodi vidljivo na računima pretplatnika.

Predlaže da Sud poništi odluku tuženika.

Tuženik u odgovoru na tužbu navodi kako je ista neosnovana iz razloga iznesenih u obrazloženju osporenoga rješenja. Navodi kao je tužitelj propustio uzeti u obzir činjenicu da je korisnik prije navodnog prihvaćanja nove ponude od strane tužitelja već bio njegov korisnik i koristio njegove usluge u ugovornom odnosu sklopljenom na neodređeno vrijeme uz minimalno trajanje ugovora od 24 mjeseca. Smatra kako korisnik ne može znati u kojem iznosu je obračunata naknada za uspostavu poziva prilikom pozivanja, kao i eventualne besplatne minute obzirom da mu isti iznos, odnosno način obračuna nije naveden u mjesečnom računu, odnosno specifikaciji i ispisu poziva kojim može primiti uz račun te da korisnik prethodno mora biti upoznat s načinom obračuna odnosno s eventualno novim pogodnostima koje je navodno dobio sklapanjem ugovora na daljinu. Navodi kao je tužitelj dostavio presliku obavijesti, ali ne i dokaza iz kojeg bi bilo razvidno da je korisnik istu zaista i zaprimio (presliku potvrde o preporučenoj pošiljci), odnosno da je sklopio ugovor na daljinu uz ugovornu obvezu. Ističe kako izjava dana preko telefona ne može predstavljati nikakav vjerodostojan dokaz o postojanju ugovorne obveze. Napominje kako, s obzirom na to da tužitelj nije dokazao okolnost sklapanja spornog ugovora, kao niti okolnost postojanja ugovorne obveze, ne može se dokazati niti osnovanost naplate eventualne naknade.

Predlaže da Sud odbije tužbeni zahtjev.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu Mirko Čikić, očitovao se na navode tužitelja i tuženika podneskom od 25. svibnja 2015. U bitnome iskazuje svoje nezadovoljstvo s uslugama koje pruža tužitelj te navodi kako nije nikada primio potvrdu prethodne obavijesti kojom ga se upoznaje s pravima i obvezama iz produljenog ugovora.

Sud je uzeo u obzir provedene dokaze i činjenice utvrđene u postupku donošenja osporene odluke. Izvršen je uvid u spis tuženika i dokumentaciju priloženu uz tužbu te je 21. kolovoza 2015. održana usmena i javna rasprava u prisutnosti opunomoćenika tuženika. Tužitelj i zainteresirana osoba, iako uredno pozvani, nisu pristupili zakazanom ročištu.

U odnosu na navod tuženika tužitelj se očitovao podneskom od 17. kolovoza 2015. U bitnome ponavlja navode iz tužbe.

Na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja (članak 55. stavak 3. Zakon o upravnim sporovima – Narodne novine, broj 20/10., 143/12. i 152/14. – dalje ZUS) Sud je utvrdio da tužbeni zahtjev nije osnovan.

Prema podacima spisa proizlazi da je osporavano rješenje doneseno povodom prigovora u ovom upravnom sporu zainteresirane osobe Mirka Čikića, na nastanak obveza iz pretplatničkog ugovora koji su prema navodima tužitelja sklopljeni na daljinu (telefonskim putem).

Odredbom članka 41. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj broj 73/08., 90/11., 133/12.i 80/13.) propisano je da se prava i obveze iz pretplatničkog odnosa između operatora javnih komunikacijskih usluga i pretplatnika tih usluga uređuju njihovim međusobnim ugovorom (u daljnjem tekstu: pretplatnički ugovor). Operatori javnih komunikacijskih usluga moraju temeljiti pretplatničke ugovore na općim uvjetima poslovanja i cjeniku usluga, u skladu s odredbama članka 42. i 42.a ovoga Zakona. Svaki krajnji korisnik usluga ima pravo sklopiti pretplatnički ugovor na temelju objavljenih općih uvjeta poslovanja iz članka 42. i cjenika usluga iz članka 42.a ovoga Zakona (stavak 3.). Prema stavku 4. istog članka Zakona, sastavni dio pretplatničkog ugovora čine opći uvjeti poslovanja, uvjeti korištenja usluga i cjenik usluga za koje se taj ugovor sklapa. Pretplatnički ugovor mora sadržavati odredbe koje su utvrđene posebnim zakonom kojim je uređena zaštita potrošača, te drugim posebnim propisima. Obvezno trajanje pretplatničkog ugovora ne može biti dulje od dvije godine, pri čemu operatori javnih komunikacijskih usluga moraju nuditi i pretplatničke ugovore u trajanju od jedne godine. Ugovori sklopljeni putem sredstava daljinske komunikacije ili elektroničke trgovine, kao i ugovori sklopljeni izvan poslovnih prostora operatora, moraju sadržavati odredbe u skladu s posebnim propisima.

Sklapanje ugovora na daljinu (telefonskim putem) regulirano je glavom VII. Zakona o zaštiti potrošača (»Narodne novine«, broj 79/07., 125/07., 75/09., 89/09., 133/09. i 78/12.). Odredbom članka 44. i 45. Zakona o zaštiti potrošača propisano je da su trgovci u konkretnom slučaju tuženik kao operater obvezni poslati potrošaču obavijest o aktivaciji usluge zajedno s naznakom o pravu na raskid pretplatničkog ugovora bez ikakvih sankcija, u roku 7 radnih dana od dana primitka obavijesti. Isto se odnosi i na pretplatničke ugovore (članak 41. stavak 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Tuženik u obrazloženju rješenja pozivom na naprijed citirane odredbe Zakona, navodi kako tužitelj s obzirom da je korisnik osporavao tvrdnju tužitelja da mu je poslana pisana potvrda o aktivaciji usluge, nije dokazao da je predmetnom slučaju korisniku poslana pisana obavijest kao i da je stvarno istu i primio, pa da stoga nije dokazao okolnost na koju se poziva u svom očitovanju te da time i ne postoji pravna osnova za naplatom naknade za isključenje usluge, odnosno prijevremeni raskid ugovora.

Pema mišljenju ovoga suda, posebice imajući u vidu citiranu odredbu članka 41. stavka 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama, pravilno je postupio tuženik kada je na konkretnu upravnu stvar primijenio odredbe Zakona o zaštiti potrošača.

Sukladno navedenom, a kako tužitelj nije tijekom upravnog postupka kao i ovog upravnog spora dokazao sklapanje pretplatničkog ugovora, odnosno nije dostavio presliku potvrde o preporučenoj pošiljci kao relevantnom dokazu o primitku pisane obavijesti, nije ni postojala pravna osnova za naplatom naknade za prijevremeni raskid ugovora i naplatom naknade za isključenje ugovora. Naime, predmetna obavijest nužni je uvjet da ugovor na daljinu bude sklopljen te od njegove uredne dostave počinju teći obveze pretplatnika, pa je stoga u predmetnom slučaju logično i nužno postojanje i slanje, odnosno uručenje predmetne obavijesti korisniku, a u suprotnom korisnik, ostvaruje pravo na raskid ugovora bez naplate za prijevremeni raskid ugovora.

Imajući u vidu navedeno, prigovori tužitelja ne mogu se ocijeniti osnovanim te Sud za sada ne nalazi da bi osporenim aktom bio povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga temeljem odredbe članka 57. stavak 1. ZUS-a odlučiti kao u izreci.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude dopuštena je žalba Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske. Žalba se podnosi putem ovog suda u dovoljnom broju primjeraka za sud i sve stranke u sporu, u roku od 15 dana od dana dostave presude.

Broj: UsI-3562/13-10
Zagreb, 27. kolovoza 2015.

Sutkinja
Meri Dominis Herman, v. r.