## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3837/2004 od 24. studenoga 2005.

### NN 147/2005 (14.12.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3837/2004 od 24. studenoga 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2827**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst i
Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj
tužbi M. K. iz K., kojeg zastupa V. B., odvjetnik iz Karlovca, na sjednici
održanoj dana 24. studenoga 2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv
presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5157/2003-7
od 2. lipnja 2004. godine, kojom je odbijena njegova tužba podnijeta protiv
rješenja Ministarstva za javne radove, obnovu i graditeljstvo Republike
Hrvatske, Uprave za obnovu, klasa: UP/II-316-01/01-01/654, urbroj:
561-04-/01-03-4 od 8. svibnja 2003. godine. Tim rješenjem odbijena je žalba
podnositelja podnijeta protiv rješenja Karlovačke županije, Ureda za prostorno
uređenje, stambeno komunalne poslove, graditeljstvo i zaštitu okoliša, Pododsjeka za obnovu, klasa: UP/I-361-01/97-01/1870, urbroj: 2133-04-04/02-01-06 od 14. svibnja 2001. kojim je
poništeno rješenje istog tijela klasa: UP/I-361-01/97-01/1870urbroj:
2133-04-05/02-98-04 od 29. travnja 1998. godine, kojim je podnositelju bilo
priznato pravo na obnovu obiteljske kuće 5. stupnja oštećenja na adresi K., B.
G. 40.

Rješenjem od 14. svibnja 2001. godine, odbijen
zahtjev podnositelja za utvrđenje prava na obnovu i opremanje u ratu oštećene
obiteljske kuće 5. stupnja oštećenja na adresi K., B. G. 40.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim aktima,
zbog pogrešne primjene Zakona o obnovi (»Narodne novine«, broj 24/96., 54/96.,
87/96. i 57/00.), povrijeđena ustavna prava propisana odredbama članka 14.
stavka 2., članka 19. i članka 26. Ustava.

Podnositelj u ustavnoj tužbi ponavlja razloge
iznijete tijekom postupaka koji su prethodili ustavnosudskom postupku. Ističe
da odredba članka 5. stavka 1. točke 3. Zakona o obnovi jasno propisuje da
pravo može ostvariti onaj korisnik koji je s obitelji prebivao u stambenoj
zgradi, ako zahtjevu priloži pisanu izjavu da će se nakon obnove s obitelji
vratiti, te nalazi da je jasno korišten termin prebivanja odnosno prebivališta,
a ne i boravišta. Također ističe da nije sporno da se podnositelj s obitelji
nalazio na privremenom radu u Nj. duži niz godina, te da je u inozemstvu imao
boravište dok tamo radi, ali da je logično, budući da su hrvatski državljani da
imaju namjeru stalno prebivati u Republici Hrvatskoj. Smatra da ispunjava sve
zakonom propisane uvjete za ostvarivanje prava na obnovu u ratu oštećene kuće.

3. Za potrebe ovosudnog
postupka pribavljen je spis Ureda državne uprave u Karlovačkoj županiji, Ureda
za prostorno uređenje, stambeno komunalne poslove, graditeljstvo i zaštitu
okoliša, Pododsjeka za obnovu, klasa:
UP/I-361-01/97-01/1807.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99.,
29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe,
u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno
pravo. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja
ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Odredbom članka 4. stavka 1. Zakona o obnovi
propisano je: »*Pravo na obnovu pod
uvjetima iz ovog Zakona imaju vlasnici, odnosno suvlasnici u ratu uništenih ili
oštećenih stambenih zgrada te zaštićeni najmoprimci u stanovima u tim zgradama,
kao i vlasnici drugih uništenih ili oštećenih materijalnih dobara, koji su
državljani Republike Hrvatske te osobe koje su 1991. godine imale prebivalište
u Republici Hrvatskoj (u daljnjem tekstu: korisnici prava na obnovu).«.*

Slijedom navedenog za podnositelja ustavne tužbe
kao hrvatskog državljanina mjerodavna je odredba članka 5. stavka 1. točke 3.
Zakona o obnovi.

*Odredbom
članka 5. stavkom 1. točkom 3. Zakona o obnovi propisano je:*

*(1). Pravo
iz članka 4. stavka 1. ovoga Zakona može se ostvariti:*

*(...)*

*3. ako je
korisnik prava na obnovu s obitelji prebivao u stambenoj zgradi, odnosno
koristio drugo uništeno ili oštećeno dobro, do početka ratnih operacija na tom
području i ako zahtjevu priloži pisanu izjavu da će se nakon obnove s obitelji
vratiti, odnosno koristiti obnovljeno dobro,*

(...)

6. Tijekom provedenog upravnog postupka utvrđeno
je da se podnositelj u vrijeme početka ratnih operacija zajedno s obitelji
nalazio na privremenom radu u inozemstvu, te da je rečeni objekt koristio samo
za vrijeme praznika i godišnjeg odmora, dakle samo povremeno. Također, utvrđeno
je da iz izjave podnositelja proizlazi da se od 1968. godine, a njegova supruga
od 1972. godine, nalazi na privremenom radu u SR Nj., te da od tada tamo
stanuje zajedno sa sinom gdje on i pohađa srednju školu. Stoga prema stajalištu
upravnog tijela, prijava prebivališta na navedenu adresu nije dokaz da je na
toj adresi podnositelj s obitelji stvarno i stanovao u vrijeme početka ratnih
operacija.

Odlučujući o tužbi podnositelja u upravnom
sporu, Upravni sud odbio je tužbu kao neosnovanu i našao osporeno rješenje
upravnog tijela zakonitim. U obrazloženju presude ističe se da u konkretnom
slučaju nisu osnovani prigovori tužitelja (podnositelja ustavne tužbe) o
nejednakosti građana koji su radili u Republici Hrvatskoj i onih na privremenom
radu u inozemstvu, jer to nije postupak naknade ratne štete već postupak obnove
građevinskih objekata stradalih u ratu koje Republika Hrvatska provodi onim
građanima kojima su ti objekti stvarno i koristili za stalno stanovanje, u
trenutku kada su započele ratne operacije.

7. Ocjenjujući navode ustavne tužbe sa
stajališta odredbe članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud je utvrdio da podnositelju
nije povrijeđeno Ustavom zajamčeno pravo jednakosti pred zakonom.

Podnositelj nije naveo relevantne razloge koji
bi ukazivali da je u provedenom upravnom i upravnosudskom
postupku bilo postupovnih povreda koje bi mogle
dovesti do povrede navedenog ustavnog prava. Stvarno i mjesno nadležna upravna
tijela i Upravni sud Republike Hrvatske valjano su obrazložili stajališta
iznijeta u osporenim aktima, koja, prema ocjeni Ustavnog suda, nisu posljedica
proizvoljnog tumačenja i primjene materijalnog prava protivno ustaljenoj
praksi. Ustavni sud stoga utvrđuje da u osporenim aktima o pravima podnositelja
nije odlučivano samovoljno.

8. Podnositelj je u ustavnoj tužbi istaknuo
povredu odredbe članka 19. Ustava, koja u stavku 1. propisuje da pojedinačni akti
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na
zakonu, dok se u stavku 2. zajamčuje sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih
akata upravnih tijela koja imaju javne ovlasti.

Odredba članka 19. stavka 1. Ustava ne sadrži
ustavno pravo u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, nego utvrđuje
načelo zakonitosti u djelovanju uprave.

Odredbom članka 19. stavka 2. Ustava jamči se
sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja
imaju javne ovlasti i ona se ne iscrpljuje u pravu na pokretanje upravnog spora
pred Upravnim sudom, već se sadržaj tog jamstva proteže i na obvezu tog suda da
u propisanom postupku odluči o zakonitosti osporenog akta. Upravni sud je,
provodeći kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata, osporenom presudom odbio
podnositeljevu tužbu kao neosnovanu te je za svoja utvrđenja dao jasne razloge,
očitovavši se pritom o svim relevantnim navodima podnositelja. Tijekom
ustavnosudskog postupka Ustavni sud je utvrdio da podnositelju nije povrijeđeno
navedeno ustavno pravo.

9. Odredbom članka 26. Ustava propisano je da su
svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim
državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti te nije mjerodavna u ovom
slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004,
objavljenoj u »Narodnim novinama«, broj 2/05.).

10. Slijedom navedenog, na temelju odredbi
članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučeno
je kao u izreci.

11. Odluka o objavi temelji se na članku 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3837/2004

Zagreb, 24. studenoga 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 147/2005-2827