## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-329/2003 od 24. rujna 2004.

### NN 141/2004 (13.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-329/2003 od 24. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2501

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan
Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi D. i R. V. iz Z., koje zastupa T. B.-G.,
odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 24. rujna 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u
predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pn-5571/98 u najkraćem mogućem
roku, ali ne du­ljem od jedne godine, računajući od prvog iduće­g dana nakon dana
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnosite­ljima ustavne tužbe, D. V. (JMBG: \_\_) i R. V.
(JMBG: \_\_), oboje iz Z., H. p. 28/VII, određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst), u ukupnom iznosu od
4.400 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za ­njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lji su podnijeli ustavnu tužbu na teme­lju članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonoše­nja
odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navode da su 10. srp­nja 1998.
godine Općinskom sudu u Zagrebu, pod brojem: Pn-5571/98, podnijeli tužbu protiv
Republike Hrvatske radi naknade štete prouzročene minira­njem vikend kuće u D.
R., M. b. b.b., koju je 18. na 19. srp­nja 1993. godine razorio nepoznati
počinitelj.

Podnosite­lji ističu da je 7. rujna i 30. rujna 1999.
godine tužena Republika Hrvatska dostavila odgovor na tužbu. Navode da je u
povodu njihove tužbe Općinski sud u Zagrebu održao prvo ročište 9. studenoga
1999. godine, na kojemu je doneseno rješe­nje o prekidu postupka. Nada­lje,
ističu da od donoše­nja navedenog rješe­nja pa do podnoše­nja ustavne tužbe,
31. siječ­nja 2003. godine, nadležni sud u predmetnoj pravnoj stvari nije
postupao.

Podnosite­lji smatraju da se nedonoše­njem meritorne
odluke u razumnom roku vrijeđaju ­njihova ustavna prava zajamčena odredbama
članka 29. stavka 1. Ustava. Stoga, predlažu da Ustav­ni sud usvoji ustavnu tužbu
te postupi sukladno svojim ovlastima, sadržanim u članku 63. Ustavnog zakona.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom na teme­lju članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za
odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 13. srp­nja 1998. godine podnosite­lji su pokrenuli
postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu protiv Republike Hrvatske tužbom radi
naknade štete, prouzročene minira­njem vikend kuće u D. R., M. b. b.b., koju je
18. na 19. srp­nja 1993. godine razorio nepoznati počinite­lj,

– 7. i 30. rujna 1999. godine u Općinskom sudu u
Zagrebu zaprim­ljeni su odgovori na tužbu tužene Republike Hrvatske,

– prvo ročište pred Općinskim sudom u Zagrebu održano
je 9. studenoga 1999. godine,

– na ročištu od 9. studenoga 1999. godine doneseno je
rješe­nje o prekidu postupka primjenom članaka 1. i 2. Zakona o izmjeni Zakona
o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96), koje je odmah postalo
pravomoćno,

– do dana podnoše­nja ustavne tužbe, 31. siječ­nja
2003. godine, postupak je i da­lje bio u prekidu.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnosite­lji su pokrenuli postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 13. srp­nja
1998. godine tužbom podnesenom na teme­lju članka 180. Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94), koji je glasio:

»Članak
180.

Za
štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili ošteće­njem odnosno unište­njem
imovine fizičke osobe uslijed akata nasi­lja ili terora te prilikom javnih demonstracija
i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim
propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96), koji je stupio na snagu 3. ve­ljače 1996.
godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
53/91, 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete
pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga
članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti
odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom o dopunama Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99), koji je stupio na snagu 6.
studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike
Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b.
stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.) podnese radi donoše­nja
najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupa­nja na snagu ovoga Zakona.«.

3.2. Hrvatski sabor, na
sjednici održanoj 14. srp­nja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za
štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne
novine«, broj 117//03), koji je stupio na snagu 31. srp­nja 2003. godine, a
kojim je propisano:

»Članak 10.

Sudski postupci radi naknade
štete prekinuti stupa­njem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96.) nastavit će se po odredbama ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je
Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima
je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija do stupa­nja na snagu Zakona o odgovornosti za štetu nastalu
uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija, odnosno da je navedenim
zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom
razdob­lja od sedam godina, pet mjeseci i dvadesetpet dana.

3.3. Podnosite­lji su
podnijeli ustavnu tužbu na teme­lju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede
ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava
Republike Hrvatske propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama
(...).«.

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje
akta kojim še taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnosite­lja.
Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog
suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispu­njene
pretpostavke za postupa­nje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnosite­lji ustavne tužbe pokrenuli su parnični
postupak radi naknade štete 13. srp­nja 1998. godine. Ustavna tužba podnijeta
je 31. siječ­nja 2003. godine. Ustavni sud utvđuje da je od dana pokreta­nja
parničnog postupka do dana podnoše­nja ustavne tužbe proteklo ukupno četiri
godine, šest mjeseci i osamnaest dana.

Pravo na donoše­nje sudske
odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike Hrvatske
od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni
ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem
tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na
donoše­nje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine. Ispitiva­nje razumnosti traja­nja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na člank 63. Ustavnog zakona jer
u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na teme­lju Ustava i zakona.

Donoseći rješe­nje o prekidu
postupka 9. rujna 1999. godine, nadležni Općinski sud u Zagrebu postupio je u
skladu sa zakonom, a ­nje­govo rješe­nje o prekidu postupka imalo je
deklaratorno znače­nje.

Prekid parničnih postupaka,
radi naknade štete, uslijed akata nasi­lja ili terora, nastupio je po sili
zakona *(ex le­ge)* 3. ve­ljače 1996. godine, stupa­njem na snagu Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima. Tim Zakonom određeni prekid postupka, do
donoše­nja novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima
rad­nje usmjerene na rješava­nje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o
tom zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocje­njuje postoje
li, zbog zakonom određenog prekida postupka, pretpostavke za postupa­nje Suda u
skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida
postupka povrijeđeno člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo podnosite­lja
da o ­nje­govim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i
nepristrani sud.

U vezi s pita­njem postoja­nja
pretpostavke za postupa­nje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona,
u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim
prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno
pravo na suđe­nje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida
nadležni sud ne može postupati pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može
doći do povrede prava na suđe­nje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju
neodlučiva­nje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je pos­ljedica
intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđe­nje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupa­nje po
podnesenoj ustavnoj tužbi i prije ne­go što je iscrp­ljen prav­ni put.

U svezi s pita­njem je li u
ovom slučaju došlo do povrede prava na suđe­nje u razumnom roku, Sud utvrđuje
da je u uvjetima podnoše­nja, teme­ljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete, prouzročene
terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no značajni iznosi
naknada šteta, postojalo opravda­nje za dodatno zakonsko uređe­nje te
odgovornosti pa i za određiva­nje prekida započetih postupaka do donoše­nja
novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim traja­njem nije
smio onemogućiti ostvariva­nje Ustavom zajamčenog prava na suđe­nje u razumnom
roku. O navedenom ograniče­nju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na
sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske
da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će
se urediti to pita­nje. Međutim, Vlada Republike Hrvatske je s ispu­nje­njem
ove obveze zakasnila tri godine, jedan mjesec i dvadeset dana. Nakon proteka
zakonom određenog roka u kojemu je Vlada bila dužna Hrvat­skom saboru podnijeti
prijedlog novog zakonskog uređe­nja i time omogućiti nastavak prekinutih
postupaka, podnosite­lj je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada nastaviti
prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim
okolnostima te o či­njenici da je zakonom određen prekid sudskih postupka radi
naknade štete prouzročenih terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao
sedam godina, pet mjesec i dvadesetpet dana te da je prekid obuhvatio
cjelokupno pravno relevantno razdob­lje od stupa­nja na snagu Europske
konvencije do podnoše­nje ustavne tužbe u traja­nju od četiri godine, šest
mjeseci i osamnaest dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim, zakonom određenim,
prekidom postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama. Takvim, zakonom određenim,
prekidom postupka u ovom je slučaju podnosite­lju povrijeđeno i pravo na
pristup sudu, koji je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29.
stavka 1. Ustava o teme­ljnom ­ljudskom pravu na pravično suđe­nje.

5. Imajući u vidu sve
navedene či­njenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog
zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) uteme­ljena je na odred­bama članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-329/2003
Zagreb, 24. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 141/2004-2501