### NN 6/2023 (16.1.2023.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1152/2022 od 14. prosinca 2022.

Ustavni sud Republike Hrvatske

109

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Branko Brkić, predsjednik Vijeća, te suci Andrej Abramović, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko i Goran Selanec, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnijela Snježana Jurković iz Donjeg Stupnika, koju zastupa Silvano Radobuljac, odvjetnik u Zagrebu, na sjednici održanoj 14. prosinca 2022. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe, Snježani Jurković iz Donjeg Stupnika, Drobilina 2, određuje se primjerena naknada zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) u iznosu od 15.000,00 kuna.

III. Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu pravosuđa i uprave Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

IV. Zahtjev podnositeljice za naknadu troškova ustavnosudskog postupka se odbija.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Snježana Jurković iz Donjeg Stupnika (u daljnjem tekstu: podnositeljica), koju u postupku pred Ustavnim sudom zastupa Silvano Radobuljac, odvjetnik u Zagrebu, podnijela je ustavnu tužbu smatrajući da joj je zbog dugotrajnosti postupka koji se vodi pred Općinskim građanskim sudom u Zagrebu pod brojem Ovrv-23136/1991 povrijeđeno ustavno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/02., 76/10. i 5/14.).

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka, na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) Ustavnom sudu dostavljen je spis Općinskog građanskog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: Ovrv-23136/1991.

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

3. Ljubljanska banka d.d. Ljubljana (u daljnjem tekstu: vjerovnik) podnijela je 2. kolovoza 1991. prijedlog za izvršenje (ovrhu) na štednim ulozima i računima podnositeljice (kao dužnika), radi naplate 5.427,50 dinara s naslova negativnog stanja po tekućem računu.

Prvostupanjski sud je povodom navedenog prijedloga donio rješenje o ovrsi broj: Iv-23136/91 od 13. rujna 1991., koje je podnositeljici dostavljeno 18. prosinca 1991. Navedeno rješenje o ovrsi postalo je pravomoćno 28. prosinca 1991.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 13. listopada 1992. pozvao banke na dostavu podataka o računima i štednom ulogu podnositeljice.

Dopisima Komercijalne banke Zagreb d.d. od 20. listopada 1992., Privredne banke Zagreb d.d. od 26. listopada 1992., Zagrebačke banke d.d. od 10. studenoga 1992. i Jugobanka Zagreb od 12. studenoga 1992. prvostupanjski sud je obaviješten da podnositeljica nije štediša navedenih banaka ni po kojem osnovu.

Vjerovnik je (datum nečitak) 1992. podnio prijedlog za izvršenje popisom, procjenom i prodajom pokretnina podnositeljice, radi naplate iznosa od 8.301,00 hrvatskih dinara s naslova negativnog stanja po tekućem računu.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 20. siječnja 1993. pozvao vjerovnika na dostavu 4 nova prijedloga za izvršenje, usklađena s vjerodostojnom ispravom.

Vjerovnik je podneskom od 27. studenoga 1996. dostavio prvostupanjskom sudu podatke o adresi podnositeljice.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 22. travnja 1998. pozvao vjerovnika na dostavu 4 nova prijedloga za izvršenje, usklađena s vjerodostojnom ispravom.

Vjerovnik je podneskom od 5. svibnja 1998. dostavio prvostupanjskom sudu novi prijedlog za izvršenje, u četiri primjerka, koji je usvojen rješenjem prvostupanjskog suda broj: Iv-23136/91 od 28. rujna 1998.

Nakon što je 2. listopada 1998. otpravak rješenja od 28. rujna 1998. za podnositeljicu vraćen prvostupanjskom sudu s naznakom dostavljača da je dužnik nepoznat na naznačenoj adresi, prvostupanjski sud je zaključkom od 15. siječnja 1999. pozvao vjerovnika na dostavu točne adrese podnositeljice.

Vjerovnik je podneskom od 16. veljače 1999. obavijestio prvostupanjski sud da se prijavljena adresa podnositeljice nije mijenjala.

Prvostupanjskom sudu je 13. travnja 1999. ponovno vraćen pisani otpravak rješenja od 28. rujna 1998. za podnositeljicu s naznakom »nepoznat«.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 18. lipnja 1999. ponovno pozvao vjerovnika na dostavu točne adrese podnositeljice.

Vjerovnik je podneskom od 23. studenoga 1999. obavijestio prvostupanjski sud da prema evidenciji PU zagrebačke podnositeljica i dalje ima prijavljeno prebivalište na adresi koja je poznata sudu, te je predložio da sud dostavu izvrši putem sudskog dostavljača.

Prvostupanjski sud je dopisom od 3. veljače 2000. pozvao PU zagrebačku na izvršenje terenske provjere adrese podnositeljice.

Prvostupanjski sud je 2. ožujka 2000. zaprimio podnesak PU zagrebačke kojim je obaviješten o rezultatima terenske provjere adrese podnositeljice (da ne stanuje na adresi navedenoj u podnesku suda od 3. veljače 2000.).

Prvostupanjski sud je zaključkom od 21. ožujka 2000. pozvao vjerovnika na dostavu više podataka o podnositeljici (JMBG, ime oca, datum rođenja), a radi provjere njezine adrese stanovanja.

Vjerovnik je podneskom od 10. svibnja 2000. dostavio prvostupanjskom sudu JMBG, podatke o mjestu i datumu rođenja podnositeljice.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 9. prosinca 2003. pozvao vjerovnika na plaćanje predujma za izlazak sudskog izvršitelja i sveukupan obračun potraživanja vjerovnika.

Vjerovnik je podneskom od 23. siječnja 2004. dostavio prvostupanjskom sudu dokaz o izvršenom plaćanju predujma te naveo da iznos duga podnositeljice na dan 31. siječnja 2004. iznosi 12.103,34 kuna s pripadajućom zateznom kamatom.

Prvostupanjski sud je podneskom od 7. veljače 2006. pozvao Trgovački sud u Zagrebu na dostavu potvrde o pravnoj osobnosti subjekta Ljubljanska banka d.d. Ljubljana, Glavna filijala Zagreb.

Prvostupanjskom sudu je 1. ožujka 2006. dostavljena potvrda Trgovačkog suda u Zagrebu broj: R3-2305/06 kojom je obaviješten da je u sudskom registru upisano osnivanje banke Ljubljanska banka – osnovana banka Zagreb, koja je na temelju rješenja broj: Fi-3949/86 od 31. prosinca 1986. promijenila tvrtku. U potvrdi je nadalje navedeno da je predmetna banka, na temelju Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o bankama i drugim financijskim institucijama, izgubila status pravne osobe po istom propisu i aktima banke, te je 29. prosinca 1989. upisana Glavna filijala Zagreb na temelju rješenja Temeljnog sodišča u Ljubljani broj: Srg-3289/89 (bez pravne osobnosti kao dio banke). Nadalje je navedeno da je s danom utvrđenja činjenica (5. lipnja 1996.) upisano brisanje subjekta upisa kao pravne osobe.

Rješenjem prvostupanjskog suda broj: Iv-23136/91-28 od 11. travnja 2006. obustavljeno je izvršenje određeno rješenjem o izvršenju od 13. rujna 1991. s obrazloženjem da je na strani vjerovnika utvrđen nedostatak stranačke sposobnosti.

Odlučujući povodom žalbe vjerovnika od 5. svibnja 2006., Županijski sud u Zagrebu (u daljnjem tekstu: drugostupanjski sud) je rješenjem broj: Gžovr-1612/06 od 3. listopada 2006. ukinuo rješenje prvostupanjskog suda od 11. travnja 2006. te vratio predmet prvostupanjskom sudu na daljnji postupak. U obrazloženju navedenog rješenja navedeno je da Ljubljanska banka d.d. Ljubljana nije prestala postojati, već je kao takva upisana u registar Trgovačkog suda u Ljubljani, te da kao strana pravna osoba pred našim sudovima ima svojstvo stranke kao i domaće pravne osobe.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 24. svibnja 2007. pozvao vjerovnika na dostavu točne adrese podnositeljice.

Podneskom vjerovnika od 10. srpnja 2007. prvostupanjskom sudu su dostavljeni podaci o zaposlenju podnositeljice te uvjerenje o prebivalištu s njezinom novom adresom.

Vjerovnik je 4. travnja 2008. podnio prijedlog za izvršenje na plaći podnositeljice (na temelju pravomoćnog rješenja o izvršenju Općinskog suda u Zagrebu od 13. rujna 1991. i rješenja od 28. rujna 1998.).

Prvostupanjski sud je rješenjem od 13. ožujka 2009. odbacio prijedlog vjerovnika od 4. travnja 2008., s obrazloženjem da Zakon o izvršnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 91/92.) ne predviđa institut promjene predmeta i sredstva izvršenja.

Vjerovnik je povodom navedenog rješenja izjavio žalbu od 1. travnja 2009.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 22. travnja 2009. pozvao vjerovnika na plaćanje predujma za izlazak sudskog dostavljača.

Rješenjem drugostupanjskog suda broj: Gžovr-1571/09-2 od 21. veljače 2012. odbijena je žalba vjerovnika od 1. travnja 2009. te je potvrđeno rješenje prvostupanjskog suda od 13. ožujka 2009. Prvostupanjski sud je predmetni spis zaprimio 30. ožujka 2012.

Prvostupanjski sud je zaključkom od 31. siječnja 2017. pozvao vjerovnika da prijedlog za ovrhu od 2. kolovoza 1991. dopuni na način da naznači OIB podnositeljice ili da navede podatke na temelju kojih bi OIB pribavio sud po službenoj dužnosti.

Vjerovnik je podneskom od 7. ožujka 2017. obavijestio sud da je tražene podatke naveo u podnesku od 10. svibnja 2000. te je predložio prvostupanjskom sudu da pravomoćno i ovršno rješenje o izvršenju dostavi Financijskoj agenciji (u daljnjem tekstu: FINA) u svrhu provođenja izvršenja na novčanim sredstvima podnositeljice. Također je priložio prijedlog za ovrhu ispravljen u skladu s važećim zakonskim propisima kojima se regulira ovrha na novčanim sredstvima.

Prvostupanjski sud je 24. ožujka 2017. dostavio FINA-i otpravak rješenja o ovrsi broj: Iv-23136/91 od 13. rujna 1991. radi provedbe ovrhe na novčanim sredstvima podnositeljice.

Prvostupanjski sud je 29. ožujka 2017. zaprimio obavijest FINA-e o vraćanju osnove za plaćanje s napomenom da FINA ne postupa po preslikama izvorne isprave, već isključio po izvorniku osnove za plaćanje.

Prvostupanjski sud je podneskom od 6. travnja 2017. dostavio FINA-i podnesak u kojem je pojasnio mjerodavne odredbe Sudskog poslovnika koje se odnose na otpravke rješenja te je ponovio svoj zahtjev da FINA postupi sukladno mjerodavnim odredbama ZPONS-a.

Prvostupanjski sud je 2. svibnja 2017. zaprimio dopis FINA-e od 24. travnja 2017. kojim je obaviješten da je FINA u očevidnik redoslijeda osnove za plaćanje evidentirala rješenje o ovrsi broj: Iv-23136/91 od 13. rujna 1991. i da je izdala nalog za zapljenu novčanih sredstva koje podnositeljica ima na računu u PBZ-u. Također je navela da nije bilo moguće naložiti prijenos, jer račun ovrhovoditelja naznačen u rješenju nije valjan, dok račun punomoćnika ovrhovoditelja nije naveden u osnovi za plaćanje.

Prvostupanjski sud je 31. srpnja 2017. zaprimio podnesak vjerovnika na kojem se očitovao na navode FINA-e o nemogućnosti prijenosa novčanih sredstava na račun punomoćnika ovrhovoditelja.

FINA je podneskom od 7. listopada 2020. ponovila navode iz podneska od 24. travnja 2017.

Zaključkom prvostupanjskog suda od 13. listopada 2020. FINA-i je naloženo da zaplijenjeni iznos od 1.304,64 kuna prenese na račun punomoćnika vjerovnika.

Dopisima prvostupanjskog suda od 15. siječnja 2021. i 17. ožujka 2021., FINA je pozvana izvijestiti sud o tome postupa li po rješenju od 13. rujna 1991., uz navođenje vremenskog razdoblja u kojem je vršena ustega novčanih sredstava podnositeljice i točan iznos koji je isplaćen ovrhovoditelju.

Podneskom od 22. ožujka 2021. FINA je dostavila prvostupanjskom suda specifikaciju izvršenja osnove za plaćanje po rješenju o ovrsi broj: Iv-23136/91.

Prvostupanjski sud je 21. travnja 2021. zaprimio podnesak vjerovnika, u kojem je navedeno da ovrha kako ju je provela FINA nije pravilna.

Podnositeljica je po punomoćniku dostavila prvostupanjskom sudu podnesak od 4. siječnja 2022. u kojem je, među ostalim, predložila i obustavu ovrhe. Navela je da je člankom 338. Ovršnog zakona od 23. studenoga 2010. (koji je stupio na snagu 18. prosinca 2010.) propisano da će se postupci koji su u tijeku, a pokrenuti su prije stupanja na snagu Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 57/96., 29/99., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04., 88/05., 121/05. i 67/08.), obustavit u roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu tog zakona ako ovrhovoditelj ne podnese osnovani prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti. Budući da ovrhovoditelj do 18. ožujka 2011. nije podnio navedeni prijedlog za nastavak, postupak se trebao obustaviti. Također je navela da je člankom 369. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 112/12.) propisano da će se postupci pokrenuti prije stupanja na snagu Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 57/96., 29/99., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04., 88/05., 121/05. i 67/08.) obustavit ako ovrhovoditelj u roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu tog Zakona ne podnese prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti.

Podnositeljica je 10. siječnja 2022. podnijela prvostupanjskom sudu zahtjev za zaštitom prava na suđenje u razumnom roku.

Rješenjem predsjednice prvostupanjskog suda broj: Su-Gzp I-12/2022 od 28. siječnja 2022. navedeni zahtjev podnositeljice utvrđen je kao osnovan, te je nadležnom sucu određen rok od 12 mjeseci u kojem je dužan donijeti odluku.

Vjerovnik je 4. veljače 2022. podnio prvostupanjskom sudu podnesak u kojem se očitovao na podnesak podnositeljice od 4. siječnja 2022.

Prvostupanjski sud je rješenjem od 19. srpnja 2022. odbio prijedlog podnositeljice za obustavom ovrhe od 4. siječnja 2022., navodeći u obrazloženju, među ostalim, sljedeće:

»(...) Vrhovni sud Republike Hrvatske u rješenju broj Rev 674/2016-2 od 23. veljače 2021., te rješenju broj Rev 6/2016-2 od 23. veljače 2021. zauzeo jasno pravno shvaćanje o tome da odredbe ZPONS kao posebnog zakona (lex specilis) isključuju primjenu odredbi Ovršnog zakona, tj. drugog zakona koji u odnosu na mjerodavne odredbe ZPONS predstavljaju lex generalis.

9. Slijedom ranije istaknutog, doista proizlazi da su neosnovani navodi ovršenika da bi sud ovaj ovršni postupak trebao obustaviti primjenom odredbe članka 338. Ovršnog zakona (‘Narodne novine’ br. 139/10 – dalje u tekstu: OZ/2010) jer iz pravnog shvaćanja koje je Vrhovni sud Republike Hrvatske izložio u rješenju br. Rev- x 335/13-2 od 20.11.2013. kada je usvojio izvanrednu reviziju ovdje vjerovnika jer su navedenom odredbom propisane pretpostavke za dovršenje postupaka pokrenutih na temelju ZlP-a, koji je prestao važiti stupanjem na snagu OZ/96, tj. 1. kolovoza 1996. Nastavak postupka izvršenja je u tim postupcima uvjetovan podnošenjem ‘osnovanog prijedloga na temelju kojeg se postupak može nastaviti. Odredbama OZ/96, OZ/10, kao i odredbama ZPP-a, koji se supsidijarno primjenjuje na temelju čl. 19. st. 1. OZ/10 nije posebno reguliran pojam ‘osnovanog prijedloga’, niti se odredbama OZ/10 dalje precizira što osnovani prijedlog treba sadržavati (shvaćanje izneseno u Odluci Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-l-1988/2011 od 19. lipnja 2012.). U navedenim okolnostima ovu odredbu valja šire tumačiti prema razlozima njenog donošenja (...). Dakle, prema shvaćanju Vrhovnog suda RH, postupak se primjenom odredbe čl. 338. st. 1. OZ/10 mogao obustaviti tek u okolnostima kada u roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu citiranog Zakona ovrhovoditelj nije podnio prijedlog bez kojeg ovršni sud dalje ne bi mogao postupati i okončati postupak, ali ne i u okolnostima kada u predmetu postoje pretpostavke za nastavak i okončanje postupka bez nove procesne aktivnosti ovrhovoditelja (vjerovnika).

(...)

13. Isto tako, u pravu je ovrhovoditelj kada ističe, a što nedvojbeno proizlazi iz stanja spisa, da je ovaj sud pravomoćno rješenje o izvršenju pod brojem Ovrv (Iv)- 23136/91 od 13. rujna 1991. dostavio FINA-i koja je i djelomično provela ovrhu u iznosu od 1.305,61 kuna i navedeni iznos prenijela na račun punomoćnika vjerovnika.

14. Zbog svega ranije navedenog je u ovom predmetu relevantan naprijed navedeni dio citiranog pravnog shvaćanja Vrhovnog suda Republike Hrvatske koje je zauzeo u rješenju broj Rev 674/2016-2 od 23.veljače 2021. te rješenju broj Rev 6/2016-2 od 23. veljače 2021. o tome da odredbe članka 9. stavka 3., 4., 5., 6., 7. i 8. ZPONS u bitnom, bez vremenskog ograničenja, određuju radnje provedbe izvansudske ovrhe koju provodi Financijska agencija i banke, sve do izvršenja osnove za plaćanje, slijedom čega je prijedlog ovršenika za obustavom ovrhe od 4. siječnja 2022. iz svega prethodno navedenog ovaj sud našao neosnovanim te ga odbio i odlučio kao u izreci rješenja.«

Protiv rješenja prvostupanjskog suda od 19. srpnja 2022. nije izjavljena žalba.

III. MJERODAVNO PRAVO

4. U rješenju broj: U-IIIVs-3669/2006 i dr. od 2. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 34/10.) Ustavni sud opisao je razvoj pravne zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku od trenutka njegovog uvođenja u hrvatski pravni sustav, stupanjem na snagu Promjene Ustava Republike Hrvatske 9. studenoga 2000. (»Narodne novine« broj 113/00.), do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 153/09.).

U rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) Ustavni sud opisao je i daljnji razvoj tog mehanizma pravne zaštite sve do 14. ožujka 2013. kada je stupio na snagu Zakon o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13). U glavi VI. tog zakona pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisan je novi, drugačiji model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na onaj koji je bio na snazi u ranijem zakonodavnom razdoblju.

ZoSud/13 do danas je izmijenjen nekoliko puta:

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 33/15.),

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 82/15.),

– Uredbom o dopuni Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 82/16.) i

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 67/18.).

Odredbe koje se odnose na zaštitu prava na suđenje u razumnom roku (članci 63. – 70.) nisu mijenjane.

5. Pregled pravnih sredstava za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u razdoblju od 2002. do 2013. godine (stupanja na snagu ZoSuda/13) Ustavni sud dao je u odluci broj: U-IIIA-1031/2014 od 27. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 50/16.).

IV. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

6. Sukladno stajalištu Ustavnog suda iz rješenja broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014., jedna od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku jest ta da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

6.1. U konkretnom slučaju podnositeljica je podnijela nadležnom sudu zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku na temelju ZoSuda/13. Rješenjem predsjednice prvostupanjskog suda broj: Su-Gzp I-12/2022 od 28. siječnja 2022. navedeni zahtjev podnositeljice utvrđen je kao osnovan, te je nadležnom sucu određen rok od 12 mjeseci u kojem je dužan donijeti odluku. Navedeni rok istječe 28. siječnja 2023.

6.2. Budući da je podnositeljica koristila pravno sredstvo koje joj je bilo na raspolaganju, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

V. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

7. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenosti predmeta, ponašanju podnositelja i mjerodavnih tijela te važnosti predmeta postupka za podnositelja.

7.1. U konkretnom slučaju Ustavni sud posebno razmatra postupanje nadležnih sudova i podnositeljice (razmatrano razdoblje) od 5. studenoga 1997. kada je Zakonom o potvrđivanju stupila na snagu, u odnosu na Republiku Hrvatsku, Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak; u daljnjem tekstu: Konvencija) i Protokoli broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju do donošenja ove odluke (14. prosinca 2022.).

1) Duljina sudskog postupka

8. Ustavni sud utvrđuje da je u konkretnom slučaju postupak u razmatranom razdoblju trajao ukupno dvadeset i pet (25) godina, jedan (1) mjesec i devet (9) dana.

2) Složenost sudskog predmeta

9. Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju radi o složenijem predmetu u kojem se postavilo pitanje pravne osobnosti ovrhovoditelja, uslijed čega je rješenjem prvostupanjskog suda broj: Iv-23136/91 od 11. travnja 2006. obustavljeno izvršenje rješenja od 13. rujna 1991. Odlučujući povodom žalbe vjerovnika od 5. svibnja 2006., Županijski sud u Zagrebu je rješenjem broj: Gžovr-1612/06 od 3. listopada 2006. ukinuo rješenje prvostupanjskog suda od 11. travnja 2006. uz obrazloženje da je Ljubljanska banka d.d. Ljubljana upisana u registar Trgovačkog suda u Ljubljani te da kao strana pravna osoba pred našim sudovima ima svojstvo stranke.

3) Postupanje nadležnih sudova

10. Ustavni sud utvrđuje da je u predmetnom ovršnom postupku došlo do nekoliko razdoblja dulje neaktivnosti prvostupanjskog suda:

Nakon što je vjerovnik podneskom od 10. svibnja 2000. dostavio prvostupanjskom sudu podatke kojima raspolaže o podnositeljici, prvostupanjski sud nije poduzeo nijednu radnju više od tri godine, kada je zaključkom od 9. prosinca 2003. pozvao vjerovnika na plaćanje predujma za izlazak sudskog izvršitelja.

Nakon što je vjerovnik podneskom od 23. siječnja 2004. postupio u skladu sa navedenim zaključkom prvostupanjskog suda od 9. prosinca 2003. i obavijestio sud o plaćenom predujmu za izlazak sudskog izvršitelja te specificirao svoje potraživanje, uslijedilo je razdoblje od dvije godine tijekom kojeg prvostupanjski sud nije poduzimao niti jednu sudsku radnju. Prvostupanjski sud je podneskom od 7. veljače 2006. pozvao Trgovački sud u Zagrebu na dostavu potvrde o pravnoj osobnosti subjekta Ljubljanska banka d.d. Ljubljana, Glavna filijala Zagreb.

Nadalje, nakon što je rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-1571/09-2 od 21. veljače 2012. odbijena žalba vjerovnika od 1. travnja 2009. i potvrđeno rješenje prvostupanjskog suda od 13. ožujka 2009, proteklo je više od četiri i pol godine nakon što je prvostupanjski sud zaključkom od 31. siječnja 2017. pozvao vjerovnika na dopunu prijedloga za ovrhu od 2. kolovoza 1991.

Također treba primijetiti da je prvostupanjski sud 2. svibnja 2017. zaprimio dopis FINA-e od 24. travnja 2017. kojim je obaviješten da je rješenje o ovrsi broj: Iv-23136/91 od 13. rujna 1991. evidentiran u očevidnik redoslijeda osnove za plaćanje i da je izdan nalog za zapljenu novčanih sredstva podnositeljice. Također je navedeno da nije moguće naložiti prijenos sredstava, jer račun ovrhovoditelja naznačen u rješenju nije valjan, dok račun punomoćnika ovrhovoditelja nije naveden u osnovi za plaćanje. Iako se vjerovnik podneskom od 31. srpnja 2017. očitovao na navode FINA-e o nemogućnosti prijenosa novčanih sredstava na račun punomoćnika ovrhovoditelja, prvostupanjski sud je nakon tri godine, nakon što je FINA u podnesku od 7. listopada 2020. (pozivajući se na podnesak od 24. travnja 2017.), ponovila da nije moguće naložiti prijenos zaplijenjenih novčanih sredstava na naznačeni račun vjerovnika, donio zaključak od 13. listopada 2020. kojim je FINA-i naložen prijenos zaplijenjenog iznosa račun punomoćnika vjerovnika.

10.1. U konkretnom slučaju treba primijetiti da je prvostupanjski sud 24. ožujka 2017. dostavio FINA-i pravomoćno rješenje o izvršenju broj: Ovrv (Iv)-23136/91 od 13. rujna 1991. koja je i djelomično provela ovrhu u iznosu od 1.305,61 kuna i navedeni iznos prenijela na račun punomoćnika vjerovnika.

4) Ponašanje podnositeljice

11. Iako podnositeljica nije neposredno pridonijela duljini predmetnog ovršnog postupka, ona je toj duljini pridonijela posredno, izvan samog tog postupka, time što nije isti okončala isplatom svojeg predmetnog duga.

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

12. Ustavni sud utvrđuje da se razmatrani postupak traje dulje od dvadeset i pet (25) godina. U trenutku donošenja odluke Ustavnog postupka u tijeku je postupak naplate pred FINA-om.

13. Također se utvrđuje da je rješenjem predsjednice prvostupanjskog suda broj: Su-Gzp I-12/2022 od 28. siječnja 2022. zahtjev podnositeljice za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku utvrđen kao osnovan, te je nadležnom sucu određen rok od 12 mjeseci u kojem je dužan donijeti odluku. Navedeni rok istječe 28. siječnja 2023.

14. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I., II. i III. izreke.

14.1. Ustavni sud pri tome ističe da visinu naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

14.2. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

15. Podnositeljica je tražila da joj se nadoknade troškovi sastavljanja ustavne tužbe. Sukladno članku 23. Ustavnog zakona u ustavnosudskom postupku svaki sudionik snosi svoje troškove, ako Ustavni sud ne odluči drugačije. Dosuđivanje troškova ustavnosudskog postupka stoga nije pravilo, već je rezervirano za iznimne situacije. Iako iz navedenog ustavnog postupovnog pravila slijedi da teret dokazivanja specifičnih okolnosti koje bi opravdale odstupanje od ustavnog pravila da svaki sudionik snosi svoje troškove u potpunosti leži na onoj stranci postupka koja od Ustavnog suda zahtijeva njihovu nadoknadu, u konkretnom slučaju podnositeljica nije obrazložila svoj zahtjev za naknadu troškova sastava ustavne tužbe, niti je dostavila dokumentaciju na temelju koje bi Ustavni sud mogao odluči o opravdanosti navedenog zahtjeva. Zbog toga je na temelju članka 23. Ustavnog zakona odlučeno kao u točki IV. izreke.

Broj: U-IIIA-1152/2022

Zagreb, 14. prosinca 2022.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
 dr. sc. Branko Brkić, v. r.