### NN 36/2016 (20.4.2016.), Presuda Upravnog suda u Osijeku broj: 4 UsI-1669/15-9 od 23. ožujka 2016.

36 20.04.2016 Presuda Upravnog suda u Osijeku broj: 4 UsI-1669/15-9 od 23. ožujka 2016.

UPRAVNI SUD U OSIJEKU

997

PRESUDA

Upravni sud u Osijeku, po sutkinji Valentini Grgić Smoljo, uz sudjelovanje zapisničarke Zdenke Raiz, u upravnom sporu tužitelja Željka Mršića, dr. med., nositelja Ordinacije opće medicine, Vukovarska 29, Požega, kojeg zastupa opunomoćenik Ivan Dundović, odvjetnik iz Požege, Trg sv. Terezije 5, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Ulica Roberta Frangeša Mihanovića 9, Zagreb, kojeg zastupa opunomoćenica Lidija Antonić, službena osoba, radi rješavanja spora između korisnika i operatora, 23. ožujka 2016.,

presudio je

I. Odbija se kao neosnovan tužbeni zahtjev za poništavanje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/15-01/971, urbroj: 376-05/MB3-15-6 (IM) od 2. studenoga 2015. te za vraćanje predmeta na ponovni postupak.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženika, klasa: UP/I-344-08/15-01/971, urbroj: 376-05/MB3-15-6 (IM) od 2. studenoga 2015. odbačen je zahtjev za rješavanje spora tužitelja s operatorom javnih komunikacijskih usluga Hrvatski Telekom d.d., Roberta Frangeša Mihanovića 9, Zagreb, zbog nepostojanja zakonskih pretpostavki za pokretanje postupka.

Tužitelj u tužbi navodi da je tuženik odbacio zahtjev tužitelja za rješavanje spora s operatorom javnih komunikacijskih usluga s obrazloženjem da je on tražio isplatu naknade štete, a što ne predstavlja razlog temeljem kojeg se može pokrenuti postupak pred HAKOM-om u skladu s člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08., 90/11., 133/12., 80/13. i 71/14.), a što smatra netočnim i da se koristi samo kao izgovor da bi se zahtjev odbacio. Nadalje, navodi da je iz sadržaja njegovih prigovora vidljivo da su navodi istih usmjereni u prvom redu na zaštitu tužiteljeve osobnosti od učestalog kršenja njegovih prava kao potrošača dostavljanjem netransparentnih i netočnih računa koji su redovito po njegovom prigovoru umanjivani uz razne isprike. Stoga smatra da je postupanje operatora nedopušteno i da zahtijeva reakciju regulatora, a koja je u konkretnom slučaju izostala te da neočitovanjem istoga na prigovore tužitelja već odbacivanjem njegovog zahtjeva iz formalnih razloga je suprotno svrsi postojanja Agencije. Nadalje, tvrdi da je uskraćen za odgovor na svoje navode iz podnesenih prigovora o povredi njegovih prava te za pravičnu kaznu za operatora. U prilogu tužbe dostavlja prigovore podnesene operatoru 6. listopada 2015., 24. rujna 2015. i 29. srpnja 2015. te prigovor podnesen tuženiku 28. kolovoza 2015. kao i odgovore na iste Hrvatskog Telekoma d.d. od 31. srpnja 2015., 6. listopada 2015. i 21. listopada 2015. Predlaže poništavanje osporavanog rješenja tuženika i vraćanje predmeta na ponovni postupak na način da se razmotri prigovor tužitelja od 28. kolovoza 2015.

Tuženik u odgovoru na tužbu navodi da tužbu osporava u cijelosti, a vezano uz tužbene navode ističe da je tuženik suprotno navodima tužitelja utvrdio pravo stanje stvari i sve činjenice koje su od važnosti za donošenje pravilnog i zakonitog rješenja te da je postupak proveden u skladu s odredbama Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09., dalje: ZUP). Poziva se na članak 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama te ističe vezano uz generalne primjedbe korisnika o poslovanju operatora, da tuženik na temelju istih može i usmjerava svoje regulatorno djelovanje na općoj razini, a što nije predmet postupka rješavanja pojedinačnih sporova između operatora i pretplatnika. Navodi i da tuženik u okviru svoje nadležnosti kontinuirano obavlja inspekcijski nadzor i regulaciju cijena, cjenika usluga i općih uvjeta poslovanja operatora javnih komunikacijskih mreža, promiče interese korisnika usluga osiguravanjem visoke razine zaštite krajnjih korisnika u njihovim odnosima s operatorima te potiče davanje jasnih obavijesti u pogledu objave i transparentnosti cijena i uvjeta korištenja javno dostupnih usluga. U vezi navoda iz tužbe, navodi da su prigovori tužitelja usmjereni na zaštitu tužiteljeve osobnosti od učestalog kršenja njegovih prava kao potrošača, a koju traži od tuženika te ističe da nije ovlašten postupati po traženju tužitelja jer djeluje u okviru odredbi Zakona o elektroničkim komunikacijama koji ne propisuje takvu razinu zaštite prava korisnika. Stoga navodi da ukoliko tužitelj smatra da su povrijeđena njegova potrošačka prava i traži naknadu štete, da ista ne predstavlja razlog na temelju kojeg je tužitelj ovlašten pokrenuti postupak pred tuženikom u skladu s člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Nadalje, navodi i da su zahtjevi tužitelja za raskidom sklopljenih pretplatnički ugovora usvojeni i da su mu u više navrata izvršena financijska odobrenja po ispostavljenim računima, pa da nije oštećen. Zaključuje da tužitelj ni na koji način nije dokazao u čemu se ogleda povreda njegovih prava i na koji način bi tuženik mogao u okviru svojeg djelovanja propisanog Zakonom o elektroničkim komunikacijama djelovati u smjeru zaštite njegove osobnosti te da je stoga pravilno utvrđeno činjenično stanje i na ispravan način su primijenjene odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama. Predlaže odbiti tužbeni zahtjev.

U očitovanju na odgovor na tužbu, u podnesku od 10. veljače 2016. je tužitelj u bitnome naveo da je operator javnih komunikacijskih usluga nastavio s kršenjem njegovih prava te da je tuženik propustio postupiti po načelima koje sam ističe i pružiti visoku zaštitu krajnjih korisnika prema Zakonu o zaštiti potrošača. Smatra da je tuženik povrijedio odredbu članka 41. Zakona o elektroničkim komunikacijama, kao i članka 51. tog Zakona jer nije zatražio mišljenje unutarnje ustrojbene jedinice za zaštitu prava korisnika usluga.

Hrvatski Telekom d.d., kao zainteresirana osoba, iako uredno pozvana rješenjem ovog Suda broj gornji od 8. siječnja 2016. nije se uključila u spor.

Radi utvrđivanja svih odlučnih činjenica u sporu, kod ovoga Suda je održana javna rasprava 21. ožujka 2016. u skladu s odredbom članka 7. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10., 143/12. i 152/14., dalje: ZUS), u prisutnosti tužitelja i opunomoćenice tuženika. Na raspravi je tužitelj ostao pri navodima tužbe i podneska od 10. veljače 2016. te je u spis dostavio podnesak u kojem je ponovio dotadašnje navode uz iznošenje mišljena o nadležnosti tuženika za rješavanje spora te je iznio navode koji su sadržani u prigovorima podnesenim operatoru, a dostavljenima uz tužbu. Opunomoćenica tuženika je ostala pri navodima odgovora na tužbu te je u vezi navoda tužitelja istaknula da se tužitelj poziva na dokumentaciju koja nije bila predmetom postupka te da mišljenje nadležne ustrojbene jedinice, odnosno Povjerenstva nije zatraženo budući da u konkretnom slučaju nisu ispunjene procesne pretpostavke za pokretanje postupka, a da se mišljenje iste traži samo kada se radi o meritumu. Posebno je istaknula da je tužitelj u svom zahtjevu zatražio kažnjavanje operatora, odnosno naknadu štete, a da je tek kasnije proširio svoje pritužbe u odnosu na istoga.

Sud je izveo dokaze uvidom u spis, kao i u spis tuženika te je na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja u smislu odredbe članka 55. stavka 3. ZUS-a utvrdio da tužbeni zahtjev nije osnovan.

Iz podataka spisa proizlazi da je tužitelj 31. kolovoza 2015. podnio zahtjev za rješavanje spora s operatorom javnih komunikacijskih usluga Hrvatski Telekom d.d. Uz isti je priložen prigovor tuženiku od 28. kolovoza 2015. iz kojeg je razvidno da je tužitelj nezadovoljan postupanjem operatora, da smatra da isti krši prava potrošača te predlaže tuženiku da se hitno izmijene svi ugovori s operatorima. Traži da se donese odluka o krivnji operatora te da mu se za pretrpljene muke i patnje naknadi adekvatna odšteta.

Uz navedeni zahtjev su priloženi prigovori operatoru od 18. lipnja 2015., 11. srpnja 2015., 18. srpnja 2015. i 29. srpnja 2015. te odgovori na iste Hrvatskog Telekoma d.d. od 6. srpnja 2015., 24. srpnja 2015., i 31. srpnja 2015. iz kojih je razvidno da su pritužbe tužitelja usvojene i da je Povjerenstvo za pritužbe poslovnih korisnika pozitivno riješilo iste.

Ujedno je i iz dopisa navedenog operatora od 16. rujna 2015. upućenog tuženiku razvidno da su prigovori tužitelja uvaženi te na koji način.

Prema članku 51. stavku 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama, u slučaju spora između krajnjeg korisnika usluga i operatora javnih komunikacijskih usluga u vezi s pružanjem usluga, iznosom kojim je zadužen za pruženu uslugu, kakvoćom pružene usluge ili prigovorom zbog povrede odredaba pretplatničkog ugovora krajnji korisnik usluga može podnijeti zahtjev za rješavanje spora Agenciji u roku od 30 dana od dana dostavljanja pisanog odgovora povjerenstva za pritužbe potrošača iz članka 50. stavka 13. ovoga Zakona.

Stavkom 3. istog članka je propisano da Agencija rješava sporove iz stavka 1. ovoga članka na transparentan, objektivan i nediskriminirajući način, na temelju prijedloga Povjerenstva za zaštitu prava korisnika usluga, u skladu s odredbama ovoga Zakona i posebnih propisa.

Odredbom članka 41. stavka 2. ZUP-a propisano je da kad službena osoba utvrdi da ne postoje zakonske pretpostavke za pokretanje postupka, rješenjem će odbaciti zahtjev.

Imajući u vidu da je odredbama članka 51. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama jasno predviđeno u kojim slučajevima krajnji korisnik može podnijeti zahtjev za rješavanje spora, kao i činjenicu da tuženik nesporno svoje regulatorno djelovanje usmjerava na općoj razini, proizlazi da isto nije i ne može biti predmet postupaka rješavanja pojedinih sporova između operatora i korisnika, odnosno pretplatnika.

Budući da su prigovori tužitelja usmjereni na zaštitu tužiteljeve osobnosti od učestalog kršenja njegovih prava kao potrošača koju traži od tuženika i na naknadu pretrpljene štete te budući da člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama nije predviđeno ovlaštenje tuženika da odlučuje općenito o kršenju potrošačkih prava i naknadi štete budući da takva razina zaštite nije predviđena, tuženik nije ovlašten postupati po takvom zahtjevu tužitelja kao krajnjeg korisnika.

Stoga je, imajući u vidu zahtjev tužitelja, pravilno zaključeno da nisu ispunjene pretpostavke za pokretanje postupka.

K tome, tužitelj ima mogućnost pod uvjetima predviđenim člankom 50. stavkom 9. Zakona o elektroničkim komunikacijama tražiti naknadu štete od operatora javnih komunikacijskih usluga, odnosno pred sudom opće nadležnosti.

U vezi prigovora tužitelja, da je tuženik u predmetnom postupku trebao pribaviti mišljenje Povjerenstva za zaštitu prava korisnika usluga iz članka 51. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, s obzirom da predmetni postupak nije vođen jer za isti nisu ispunjene potrebne pretpostavke, osnovano navodi tuženik da nije bilo potrebno prethodno ishoditi mišljenje tog Povjerenstva jer se nije odlučivalo o meritumu stvari.

U vezi ostalih prigovora tužitelja, tuženik osnovano u odgovoru na tužbu navodi, a što je razvidno i iz priložene dokumentacije, da su zahtjevi tužitelja za raskidom sklopljenih pretplatničkih ugovora usvojeni i da su mu u više navrata izvršena financijska odobrenja po ispostavljenim računima, pa da nije oštećen.

S obzirom na navedeno, Sud je zaključio da je tuženik osnovano utvrdio da nisu ispunjene pretpostavke za pokretanje postupka rješavanja spora između korisnika i operatora prema članku 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama, pa je takav zahtjev pravilno odbačen u skladu s člankom 41. stavkom 2. ZUP-a.

Slijedom iznesenoga, a na temelju članka 57. stavka 1. ZUS-a, tužbeni zahtjev je odbijen kao neosnovan (točka I. izreke), dok se odluka iz točke II. izreke presude, o objavi iste temelji na odredbi članka 14. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude dopuštena je žalba Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske. Žalba se podnosi putem ovog suda, u dovoljnom broju primjeraka za sud i sve stranke u sporu, u roku od 15 dana od dana dostave presude. Žalba odgađa izvršenje pobijane presude (članak 66. stavak 5. ZUS-a).

Poslovni broj: 4 UsI-1669/15-9

Osijek, 23. ožujka 2016.

Sutkinja
Valentina Grgić Smoljo, v. r.

36 20.04.2016 Presuda Upravnog suda u Osijeku broj: 4 UsI-1669/15-9 od 23. ožujka 2016.

36 20.04.2016 Presuda Upravnog suda u Osijeku broj: 4 UsI-1669/15-9 od 23. ožujka 2016.