## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1703/2003 od 28. travnja 2004.

### NN 61/2004 (14.5.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1703/2003 od 28. travnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1364

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi M. Š. iz P., na sjednici održanoj 28. travnja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Puli dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod
brojem: P-619/88, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci,
računajući od prvoga idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositelju ustavne
tužbe M. Š. iz P., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava
iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01
– pročišćeni tekst) u iznosu od 5.535,00 kn.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe podnio je dana 8. svibnja 2003. godine, temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku. Smatra da je Općinski
sud u Puli, neodlučivši o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku u
predmetu koji se pred tim sudom vodi pod brojem: P-619/88, povrijedio njegovo
ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Puli, broj: P-619/88, utvrdio
sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog
prava podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– podnositelj je Općinskom sudu u Puli dana 14.
travnja 1988. godine podnio tužbu radi naknade štete protiv općine Pula,
smatrajući da mu je tužena svojim nepravilnim radom, neizdavanjem građevinske
dozvole »na vrijeme« prouzročila štetu;

– na glavnoj raspravi održanoj dana 15. siječnja
1992. godine, podnositelju je, na njegov zahtjev, dodijeljen rok u kojem se
poziva angažirati opunomoćenika, a sljedeću raspravu sud je odredio zakazati po
proteku roka;

– nakon požurnice suda od 6. studenoga 1992. godine,
podnositelj je podneskom od 28. listopada 1993. godine obavijestio sud o izboru
opunomoćenika;

– glavna rasprava 7. srpnja 1998. godine odgođena je
budući da na istu nije pristupila opunomoćenica podnositelja;

– na glavnoj raspravi 8. listopada 1998. godine sud
je rješenjem opunomoćenici podnositelja, na njen zahtjev, ostavio rok od 10
dana u kojem je obvezana urediti tužbu;

– glavna rasprava 25. studenoga 1998. godine također
je odgođena na zahtjev opunomoćenice podnositelja jer nije uspjela pribaviti
sve dokumente i precizirati tužbeni zahtjev;

– na glavnoj raspravi 11. veljače 1999. godine
podnositelj je opozvao punomoć odvjetnici S. Ć., te predložio provođenje dokaza
njegovim saslušanjem;

–
sljedeća glavna rasprava održana je 15. travnja 1999. godine na kojoj je
proveden dokaz saslušanjem podnositelja te je određeno provođenje građevinskog
vještačenja;

– vještak je pisani nalaz i mišljenje dostavio sudu
21. rujna 1999. godine;

– na glavnoj raspravi 21. veljače 2000. godine sud je
donio rješenje o mirovanju postupka budući da podnositelj nije pristupio niti
je izostanak opravdao;

– podneskom od 22. svibnja 2000. godine podnositelj
je predložio nastavak postupka;

– glavna rasprava 14. lipnja 2000. godine odgođena je
na prijedlog opunomoćenika podnositelja kako bi precizirao tužbeni zahtjev, očitovao
se nalazu i mišljenju vještaka i predložio daljnje dokazne prijedloge;

– dopisima od 29. kolovoza i 11. listopada 2000. godine
sud je pozvao opunomoćenika podnositelja da postupi po raspravnom rješenju od
14. lipnja 2000. godine;

– podneskom od 30. listopada 2000. godine podnositelj
je precizirao tužbeni zahtjev;

– glavna rasprava 14. studenoga 2000. godine odgođena
je zbog opravdanog nedolaska opunomoćenika podnositelja;

– sljedeća glavna rasprava održana je 4. prosinca
2000. godine na kojoj je tuženik dao primjedbe na nalaz i mišljenje vještaka;

– na glavnoj raspravi 23. siječnja 2001. godine saslušani
su podnositelj i vještak, a podnositelj se obvezao dostaviti isprave na koje se
poziva u svom iskazu te predložiti daljnje dokaze;

– navedenom raspravnom rješenju podnositelj je
udovoljio podneskom od 7. veljače 2001. godine;

– glavna rasprava 21. ožujka 2001. godine odgođena je
budući da podnesak podnositelja od 7. veljače 2001. godine nije dostavljen tuženiku;

– na raspravi 23. travnja 2001. godine tuženik se očitovao
na podnesak podnositelja, nakon čega je opunomoćenik podnositelja zamolio za
kraći rok radi očitovanja;

– na raspravi 4. lipnja 2001. godine opunomoćenik
podnositelja zamolio je rok od 30 dana radi pribavljanja dokumentacije od
sljednika J. iz koje dokumentacije bi se dokazalo kojim sredstvima je
podnositelj raspolagao u trenutku kada je trebala započeti izgradnja njegove kuće
(u razdoblju od 1985. do 16. listopada 1991.) i koji iznos je zbog nesavjesnog
rada tužene i proteka vremena obezvrijeđen, a podnositelj onemogućen u
dobivanju kredita;

– podneskom od 16. kolovoza 2001. godine sud požuruje
opunomoćenika podnositelja da postupi po raspravnom rješenju i dostavi
dokumentaciju, čemu je podnositelj djelomično udovoljio podneskom od 17. rujna
2001. godine;

– glavna rasprava 19. prosinca 2001. godine odgođena
je na prijedlog opunomoćenika podnositelja koji je zamolio da mu se dodijeli
rok od 60 dana radi pribavljanja dodatne dokumentacije;

– sljedeće glavne rasprave održane su:

– 26. veljače 2002. na kojoj je tuženik dopunio
odgovor na tužbu i predložio provođenje dokaza saslušanjem određenih svjedoka;

– 19. ožujka 2002. na kojoj je saslušana svjedokinja
J. P. D.;

– 23. travnja 2002. na kojoj je saslušana svjedokinja
I. B., i na kojoj je podnositelj izvijestio sud da je otkazao punomoć
odvjetniku M. I.;

– 18. lipnja 2002. na kojoj je podnositelj izvijestio
sud da je za opunomoćenika angažirao odvjetnicu T. K. koja nije pristupila na
raspravu zbog čega je na prijedlog podnositelja rasprava odgo­đena;

– 17. rujna 2002. koja je također odgođena na
prijedlog podnositelja budući da je otkazao punomoć odvjetnici T. K. a angažirao
odvjetnika M. I. koji nije pristupio na raspravu;

– 12. prosinca 2002. godine koja je odgođena zbog
neuredne dostave za podnositelja.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U PULI

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana 9.
rujna 2003. godine zatražio od Op­ćinskog suda u Puli da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitovanju od 6. listopada 2003. godine uredujući
sudac iznosi kronologiju rada na predmetu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi,
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku.

Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od
tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja,
dostav­ljenog očitovanja Općinskog suda u Puli, te uvida u spis predmeta,
Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak započeo je 14. travnja 1988. godine
pod­nošenjem tužbe Općinskom sudu u Puli. Ustavna tužba podnesena je dana 8.
svibnja 2003. godine, a do tog dana sudski postupak u prvom stupnju nije bio
okončan. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe
prvostupanjski postupak pred Općinskim sudom u Puli trajao ukupno petnaest (15)
godina i dvadeset četiri (24) dana.

Ustavni sud napominje, međutim, da je Zakon o potvr­đi­vanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 –
ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu
dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutarnjeg
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutarnjega pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...), svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donošenje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjega pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvr­đivanju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga, ispitivanje razumnosti
trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosud­skih postupaka, temeljenih na članku 63.
Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 8. svibnja
2003. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe podnositelja), što
ukupno iznosi pet (5) godina, šest (6) mjeseci i tri (3) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju, Općinski sud u Puli, od radnji koje su relevantne za
meritorno odlučivanje o tužbenom zahtjevu podnositelja, održao ukupno 20 ročišta
za glavnu raspravu, od čega je 13 ročiš­ta odgođeno bez meritornog
raspravljanja, te je proveo građe­vinsko vještačenje. Prije tog razdoblja održao
je jedno ročište.

Razmatrajući postupanje suda tijekom vođenja postupka
od pokretanja parničnog postupka, Sud je utvrdio sljedeća razdoblja potpune
neaktivnosti suda:

– od 14. travnja 1988. godine (kada je podnijeta tužba
Općinskom sudu) do 15. siječnja 1992. godine (kada je održana prva rasprava)
tj. tri (3) godine i devet (9) mjeseci;

– od
28. listopada 1993. (kada je podnositelj obavijestio sud o izboru opunomoćenika
sukladno raspravnom rješenju od 15. siječnja 1992.) do 7. srpnja 1998. godine
(kada je održana rasprava), tj. četiri (4) godine, osam (8) mjeseci i devet (9)
dana, te – od 12. prosinca 2002. (kada je bila zakazana rasprava koja je zbog
neuredne dostave odgođena) do 8. svibnja 2003. godine (kada je podnijeta
ustavna tužba), tj. osam (8) mjeseci.

Unutar naznačenih razdoblja potpune neaktivnosti
prvostupanjskog suda (od 28. listopada 1993. do 7. srpnja 1998. i 12. prosinca
2002. do 8. svibnja 2003.) jednim je dijelom i razdoblje koje ulazi u razdoblje
koje ovaj Sud razmatra kao pravno relevantno za povredu razumnog roka odlučivanja
sudova (točka 5.1. obrazloženja), a trajalo je od 5. studenoga 1997. (dan
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 7. srpnja 1998. godine
(dan održavanja rasprave), tj. osam (8) mjeseci i od 12. prosinca 2002. do 8.
svibnja 2003. godine, tj. osam (8) mjeseci.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe,
kao tužitelj u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim je ponašanjem
u odre­đenoj mjeri pridonio duljini sudskog postupka. Analizirajući tijek
sudskog postupka u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da je 9
glavnih rasprava odgođeno zbog nepristupanja opunomoćenika podnositelja, ili na
prijedlog podnositelja odnosno njegovog opunomoćenika, a 21. veljače 2000.
godine nastupilo je i mirovanje postupka budući da podnositelj nije pristupio
ročištu niti izostanak opravdao. Pored toga, a ne dovodeći u pitanje pravo
stranke na izbor opunomoćenika u postupku, Sud je utvrdio da su promjene
pravnih zastupnika u predmetnom par­ničnom postupku, u manjoj mjeri, utjecale
na ukupnu duljinu postupka pred prvostupanjskim sudom. Naime, rasprave 18.
lipnja 2002. i 17. rujna 2002. godine odgođene su zbog promjene opunomoćenika i
ne pristupanja istih na zakazane rasprave.

Nadalje, u nekoliko navrata
opunomoćenik podnositelja nije u određenom roku postupio po raspravnim rješenjima
suda, pa ga je sud dopisima od 29. kolovoza 2000., 11. listopada 2000., i 16.
kolovoza 2001. godine požurivao da po istima postupi.

Međutim, unatoč navedenom, ocjena je Ustavnog suda da
se ponašanje podnositelja u konkretnom slučaju ne može smatrati okolnošću koja
opravdava trajanje sudskog postupka preko 15 godina.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Dosadašnji tijek sudskog
postupka ne ukazuje da se u konkretnom slučaju radi o složenoj sudskoj stvari.

Polazeći od činjenice da se
predmet neprekidno nalazi u postupku pred sudom prvog stupnja, a imajući u vidu
postupanje nadležnog suda u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Ustavni
sud nije našao okolnosti koje bi u dosadašnjem tijeku postupka ukazivale na složenost
sudskog predmeta, a koje bi opravdale dugotrajnost postupanja u tom predmetu.

6. Slijedom utvrđenja Suda,
opisanih u točki 5. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom
slučaju, unatoč navedenim objektivnim okolnostima (ponašanju podnositelja), ne
postoje prihvatljivi razlozi koji bi opravdali trajanje parničnog postupka radi
naknade štete dulje od 15 godina.

Dugotrajnost konkretnog parničnog postupka, u
cjelokupnom trajanju od preko 15 godina, ukazuje na potrebu da se istakne i
iznimno dugo trajanje postupka i prije 1997. godine, posebice kada se ima u
vidu razdoblje potpune neaktivnosti suda prije 5. studenoga 1997. godine, u
ukupnom trajanju od sedam (7) godina, devet (9) mjeseci i osam (8) dana (od 14.
travnja 1988. godine do 15. siječnja 1992., te od 28. listopada 1993. do 5.
studenoga 1997. godine).

Međutim, niti nakon 1997. godine, odnosno unutar
pravno relevantnog razdoblja za ocjenu razumnog roka glede trajanja postupka,
sud nije postupao učinkovito niti je postupak dovršio. Pritom je ocjena Suda da
broj zakazanih i održanih ročišta ne ukazuje na neaktivnost prvostupanjskog
suda već na neučin­ko­vitost suda, i ne opravdava trajanje spora od 15 godina.

­Ustavni sud utvrđuje da je nerazumno dugim trajanjem
sud­skog postupka radi naknade štete, koji se vodi pred Općinskim sudom u Puli
pod brojem: P-619/88, povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim
pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Iz tih razloga, na temelju odredbi članka 63.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecale su
okolnosti i na strani prvostupanjskog suda i na strani podnositelja ustav­ne tužbe.
Naime, postupak traje preko 15 godina, što je nesporno dugo. Međutim, kako je i
podnositelj doprinjeo duljini sudskog postupka, dosuđeni iznos je u skladu s
okolnostima konkrenog postupka.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, temeljem članka
63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donošenje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i činjenica
da je Općinskom sudu u Puli, temeljem točke II. izreke ove odluke, određen kratak
rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu, broj: P-619/88, čime
se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

Iznos pravične naknade, koju je podnositelj
zahtijevao u us­tav­noj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki
III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-1703/2003

Zagreb, 28. travnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 61/2004-1364