### NN 72/2016 (6.8.2016.), Presuda Upravnog suda u Rijeci broj: 3 UsI-1942/14-15 od 14. ožujka 2016.

72 06.08.2016 Presuda Upravnog suda u Rijeci broj: 3 UsI-1942/14-15 od 14. ožujka 2016.

UPRAVNI SUD U RIJECI

1723

PRESUDA

Upravni sud u Rijeci, po sutkinji Mariji Renner Jakovljević, dipl. iur., uz sudjelovanje zapisničarke Marijane Andrijević, u upravnom sporu tužitelja Gorana Brankovića i Marine Branković, oboje iz Dramlja, Vukovarska 78, zastupani po opunomoćenicima iz Zajedničkog odvjetničkog ureda Miljenko Mrakovčić i Bojan Milić u Rijeci, Užarska 17a, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, zastupanog po službenim osobama Marini Ljubić Karanović i Igoru Prokurici, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Hrvatskog Telekoma d.d. Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, radi rješavanja spora između korisnika i operatera, 14. ožujka 2016.,

presudio je

Odbija se tužbeni zahtjev tužitelja radi poništenja Odluke tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/12-01/44, urbroj: 376-05/MLJK-14-16 (IM) od 12. studenoga 2014. te nalaganja zainteresiranoj osobi da tužiteljima realizira ispunjenje ugovora koji su sklopljeni s ovdje zainteresiranom osobom i to pretplatničkog ugovora broj 13638767/08 (vezano za ADSL uslugu) i ugovora broj 13638765/08 (vezan za HALO uslugu), kao i radi nalaganja zainteresiranoj osobi kao operatoru univerzalnih usluga da tužiteljima omogući pristup javnoj telefonskoj mreži i javno dostupnim telefonskim uslugama na nepokretnoj lokaciji, a što omogućuje usluge slanja i primanja mjesnih, međumjesnih (nacionalnih) i međunarodnih telefonskih poziva, komunikaciju putem telefaksa i omogući zakonom određenu univerzalnu uslugu, podatkovnu komunikaciju, uz zakonom propisanu najmanju brzinu prijenosa podataka koja omogućuje djelotvoran pristup internetu.

Obrazloženje

Osporavanom Odlukom tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/12-01/44, urbroj: 376-05/MLJK-14-16 (IM) od 12. studenoga 2014. u točki I izreke odbijen je kao neosnovan zahtjev za rješavanje spora ovdje tužitelja Gorana Brankovića i Marine Branković iz Dramlja, Vukovarska 78, zastupanih po opunomoćenicima iz Zajedničkog odvjetničkog ureda Miljenko Mrakovčić i Bojan Milić u Rijeci, Užarska 17a, u dijelu vezanom za prigovor na nemogućnost realizacije ADSL usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638767/08, sklopljenim s operaterom Hrvatski Telekom d.d. (ovdje zainteresiranom osobom), dok je u točki II izreke citirane Odluke odbijen kao neosnovan zahtjev ovdje tužitelja u dijelu vezanom za prigovor na nemogućnost realizacije HALO usluga prema pretplatničkom ugovoru 13638765/08 sklopljenim s operaterom, ovdje zainteresiranom osobom Hrvatskim Telekom d.d.

Osporavajući zakonitost citirane Odluke tuženika od 12. studenoga 2014., tužitelji su podnijeli tužbu koja je kod ovog Suda zaprimljena 15. prosinca 2014. pod poslovnim brojem 3 UsI-1942/14, a u kojoj tužitelji u bitnome navode da tuženik nije u postupku izvršenja presude ovog Suda poslovnog broja 3 UsI-1578/13-16 od 5. rujna 2014. u naloženom mu roku od 30 dana donio novu Odluku, a niti da je takvu Odluku donio vezan pravnim shvaćanjem i primjedbama Suda, osim što je osporavanom Odlukom donesenom u ponovnom postupku odlučio o oba zahtjeva tužitelja i to o jednom koji se odnosi na uslugu priključenja pristupa javnih govornih usluga u nepokretnoj telekomunikacijskog mreži za krajnjeg korisnike i drugom koji se odnosi na uključenje ADSL usluge, a koje zahtjeve da su tužitelji podnijeli 23. srpnja 2008. ovdje zainteresiranoj osobi i slijedom kojih zahtjeva da je zainteresirana osoba, a nakon tehničkih mogućnosti i slobodnih kapaciteta dostavila tužiteljima dva ugovora i to pretplatnički ugovor broj 1363876/08 za usluge priključenja, pristupa javnih govornih usluga u nepokretnoj telekomunikacijskoj mreži za krajnje korisnike (HALO usluge) te pretplatnički ugovor broj 13638767/08 za uključenje ADSL usluge, a sve nakon upućene obavijesti tužiteljima od 31. srpnja 2008. o prihvaćanju njihovih zahtjeva od 23. srpnja 2008. Navode da im nije jasno na temelju čega je tuženik zaključio da je zainteresirana osoba odustala od prihvaćenih zahtjeva tužitelja za uslugom i raskinula pretplatnički odnos s ovdje tužiteljima kao korisnicima prije aktivacije usluge, jer da tužitelji do danas nisu zaprimili nikakvu pisanu obavijest o raskidanju predmetnih ugovora koji su prihvaćeni od ovdje zainteresirane osobe, dok se ugovor može raskinuti samo u pisanoj formi sukladno Općim uvjetima zainteresirane osobe. Stoga tužitelji tvrde da su oba ugovora i dalje na snazi, a kako je riječ o povredama odredaba pretplatničkog ugovora to da je nadležnost tuženika u njihovom rješavanju neupitna, a sve imajući u vidu odredbe članka 15. i 18. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08, 90/11, 133/12, 80/13 i 71/14, u nastavku teksta ZEK). S tim u svezi tužitelji navode da su im predmetni ugovori od strane zainteresirane osobe dostavljeni nakon provjere tehničkih mogućnosti i slobodnih kapaciteta pa da tvrdnje zainteresirane osobe i tuženika o nepostojanju tehničkih uvjeta, kao i nemogućnost aktivacije usluge, da su neosnovani, napomenuvši da su djelatnici tuženika, kao i zainteresirane osobe desetak puta bili na predmetnoj lokaciji te su utvrdili da postoje svi tehnički uvjeti za fiksni priključak, a o tome da je izrađen i mini projekt o trošku tužitelja te su postavljene bužir cijevi presjeka 100mm, što da je bilo prihvaćeno od strane zainteresirane osobe, međutim da realizacija fiksnog priključka još do danas nije realizirana, a da pitanje imovinsko pravnih odnosa na predmetnoj lokaciji ne postoji. Navode da tuženik pogrešno utvrđuje da su tužitelji izričito odbili aktivaciju samostalnog FGSM uređaja koji da upravo predstavlja osiguranje telefonske usluga na fiksnoj lokaciji od strane HT d.d., a čime bi zainteresirana osoba u potpunosti ispunila svoju obvezu osiguravanja univerzalne usluge iz članka 35. ZEK-a tvrdeći da tužitelji niti su tražili FGSM uređaj, a niti im je ikada bilo ponuđeno zaključenje ugovor sa FGSM uređajem budući da su im dostavljena svega dva pretplatnička ugovora i to jedan za HALO uslugu, a drugi za ADSL uslugu po prethodnoj provjeri tehničkih mogućnosti i slobodnih kapaciteta za realizacijom fiksnog priključka. Pored toga, tužitelji ističu da je nesporna činjenica da je FGSM jedina alternativa za područja koja da nisu pokrivena TK mrežom, a što da u konkretnom predmetu nije slučaj pa su tužitelji na navedenu okolnost predložili svoje saslušanje, saslušanje djelatnika tuženika Jurin Gorana i drugih svjedoka, uvid u telefonski imenik za područje Garice, Kampelje, Muraja, Kornića i Lakmartina, i očevid na licu mjesta uz sudjelovanje ovlaštenog vještaka. Imajući u vidu navedeno, tužitelji su u tužbi predložili da se poništi osporavana Odluka tuženika od 12. studenoga 2014. uz nadoknadu troška upravnoga spora, dok su na ročištu održanom kod ovog Suda 10. ožujka 2016. uredili tužbeni zahtjev tražeći da se poništi Odluka tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/12-01/44, urbroj: 376-05/MLJK-14-16 (IM) od 12. studenoga 2014. te naloži zainteresiranoj osobi da tužiteljima realizira ispunjenje ugovora koji su sklopljeni s ovdje zainteresiranom osobom i to pretplatničkog ugovora broj 13638767/08 (vezano za ADSL uslugu) i ugovora broj 13638765/08 (vezan za HALO uslugu), odnosno naloži zainteresiranoj osobi kao operatoru univerzalnih usluga da tužiteljima omogući pristup javnoj telefonskoj mreži i javno dostupnim telefonskim uslugama na nepokretnoj lokaciji, a što omogućuje usluge slanja i primanja mjesnih, međumjesnih (nacionalnih) i međunarodnih telefonskih poziva, komunikaciju putem telefaksa i omogući zakonom određenu univerzalnu uslugu, podatkovnu komunikaciju, uz zakonom propisanu najmanju brzinu prijenosa podataka koja omogućuje djelotvoran pristup internetu, sve uz nadoknadu troškova ovog upravnog spora.

Tuženik je u odgovoru na tužbu zaprimljenim kod ovog Suda 9. ožujka 2015. u bitnome naveo da u cijelosti ostaje kod svih navoda iznesenih u obrazloženju osporavane Odluke ističući da je suprotno navodima tužitelja, tuženik postupio vezan pravnim shvaćanjem i primjedbama Suda i u ponovnom postupku, odnosno postupku izvršenja presude ovog Suda poslovnog broja 3 UsI-1578/13-16 od 5. rujna 2014. donio Odluku koju tužitelji tužbom osporavaju u predmetnom upravnom sporu, a kojom je odlučeno o oba tužiteljeva zahtjeva podnesenih tuženiku, a u svezi prigovora na nemoćnost realizacije ADSL usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638767/08 sklopljenim s ovdje zainteresiranom osobom, kao i nemogućnost realizacije HALO usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638765/08 sklopljenim s ovdje zainteresiranom osobom. Nastavno, tuženik je odgovarajući na navode tužitelja iz tužbe (što će u nastavku presude biti detaljnije obrazloženo) predložio da se odbije tužbeni zahtjev tužitelja kao neosnovan.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu, iako je uredno zaprimila tužbu s prilozima, nije dostavila odgovor na tužbu.

U podnesku zaprimljenim kod ovog Suda 25. ožujka 2015. tužitelji su u bitnome ponovili sve navode koje su istaknuli u tužbi predlažući da se usvoji tužbeni zahtjev tužitelja, dok je tuženik u podnesku zaprimljenim kod ovog Suda 13. svibnja 2015. u cijelosti ostao kod svih navoda iz odgovora na tužbu i navoda iznesenih u osporavanoj Odluci.

U ovom upravnom sporu 10. ožujka 2016. održano je ročište za raspravu u prisutnosti 1. – tužitelja osobno i opunomoćenika tužitelja, kao i službene osobe tuženika, a u odsutnosti uredno pozvane zainteresirane osobe, u skladu s odredbom članka 39. stavka 2. u svezi s člankom 37. stavkom 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10, 143/12 i 152/14, u nastavku teksta ZUS) te je strankama u skladu s člankom 6. ZUS-a dana mogućnost izjasniti se o zahtjevima i navodima drugih stranaka, te o svim pitanjima koja su predmet ovog upravnog spora. Na istom ročištu za raspravu tužitelji su ostali kod svih svojih navoda i dokaznih prijedloga, te su predložili da se u predmetnom upravnom sporu izvedu i dokazi predloženi i priloženi u podnescima tužitelja dostavljenim ovom Sudu u upravnom sporu koji se je vodio pod poslovnim brojem 2 UsI-1510/13, a izvođenju kojih dokaznih prijedloga se službena osoba usprotivila uz obrazloženje da je izvođenje istih bespredmetno jer službena osoba ne može postupiti izvan ovlasti koje su joj propisane ZEK-om, nakon čega su odbijeni dokazni prijedlozi tužitelja predloženi u tužbi, jer je izvođenje istih nepotrebno i bespredmetno za ocjenu zakonitosti osporavane Odluke, što će u nastavku presude biti detaljnije obrazloženo. Na istom ročištu za raspravu tužitelji su proširili tužbeni zahtjev tražeći meritorno rješavanje ovog upravnog spora, dok je službena osoba tuženika ostala kod svih navoda iznesenih u tijeku upravnog spora, nakon čega je izveden dokaz uvidom u dokumentaciju koja prileži spisu predmeta upravnoga spora, kao i onu koja prileži spisu predmeta upravnog postupka te je rasprava zaključena.

U ovom upravnom sporu, nije sporno da je tuženik u postupku izvršenja presude ovog Suda poslovnog broja 3 UsI-1578/13-16 od 5. rujna 2014. (kojom je poništena odluka Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/12-01/44, urbroj: 376-05/MLJK-13-12 od 23. kolovoza 2013. te je predmet vraćen tuženiku na ponovan postupak, jer tom odlukom nije bilo odlučeno o zahtjevu tužitelja upućenom tuženiku radi rješavanje spora između korisnika i operatera vezanom za oba prigovora i to prigovora tužitelja radi nemogućnost realizacije ADSL usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638767/08, sklopljenim s operaterom Hrvatski Telekom d.d. (ovdje zainteresiranom osobom) i prigovora tužitelja radi nemogućnost realizacije HALO usluga prema pretplatničkom ugovoru 13638765/08 sklopljenim s operaterom Hrvatski Telekom d.d. (ovdje zainteresiranom osobom), već je samo bilo odlučeno o zahtjevu tužitelja vezanim za prigovor tužitelja radi nemogućnost realizacije ADSL usluge), donio ovdje osporavanu Odluku dana 12. studenoga 2014.

Sporno je, je li tuženik postupio vezan pravnim shvaćanjem i primjedbama Suda navedenim u presudi ovoga Suda poslovnog broja 3 UsI-1578/13-16 od 5. rujna 2014. prilikom donošenja osporavane Odluke u postupku koji je prethodio ovom upravnom sporu, te je li pravilno postupio kada je osporavanom Odlukom odbio zahtjev tužitelja za rješavanje spora između tužitelja kao korisnika i ovdje zainteresirane osobe kao operatera u dijelu vezanom uz prigovor za nemogućnost realizacije ADSL usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638767/08 sklopljenim sa ovdje zainteresiranom osobom kao operaterom, kao i je li pravilno tuženik postupio kada je osporavanom Odlukom odbio zahtjev tužitelja za rješavanje spora između tužitelja kao korisnika i ovdje zainteresirane osobe kao operatera u dijelu vezanom uz prigovor za nemogućnost realizacije HALO usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638765/08 sklopljenim sa ovdje zainteresiranom osobom kao operaterom.

Na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja ovaj Sud je utvrdio da tužbeni zahtjev tužitelja nije osnovan.

Naime, nisu osnovani navodi tužitelja iz tužbe da tuženik u postupku izvršenja presude ovog Suda poslovnog broja 3 UsI-1578/13-16 od 5. rujna 2014. nije postupio vezan pravnim shvaćanjem i primjedbama ovoga Suda, jer je upravo uvidom u citiranu presudu ovog Suda od 5. rujna 2014. (koja prileži spisu predmeta upravnog postupka), kao i ovdje osporavanu Odluku tuženika od 12. studenoga 2014., razvidno da je tuženik postupio vezan pravnim shvaćanjem i primjedbama ovog Suda te u ponovnom postupku, odnosno postupku izvršenja presude ovog Suda, donio Odluku kojom je odlučio o zahtjevu tužitelja za rješavanje spora između korisnika i operatera u dijelu vezanom za prigovor glede nemogućnosti realizacije ADSL usluge prama pretplatničkom ugovoru 13638767/08 sklopljenim sa ovdje zainteresiranom osobom kao operaterom, kao što je citiranom Odlukom odlučio o zahtjevu tužitelja za rješavanje spora između korisnika i operatera u dijelu vezanom uz prigovor glede nemogućnost realizacije HALO usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638765/08 sklopljenim sa ovdje zainteresiranom osobom kao operaterom, a kako je to razvidno iz izreke i obrazloženja osporavane Odluke tuženika. Osnovano tužitelji u tužbi navode da tuženik ovdje osporavanu Odluku nije donio u naloženom mu roku od 30 dana, već je istu donio u roku od 60 dana, imajući u vidu da je presudu ovog Suda poslovnog broja 3 UsI-1578/13-16 od 5. rujna 2014. uredno zaprimio 12. rujna 2014., a kako je to razvidno iz dostavnice koja prileži spisu predmeta upravnog spora 3 UsI-1578/13 kojeg je Sud pribavio kako bi izvršio uvid u isti. Međutim, ukazuje se tužiteljima da navedeni propust tuženika ne utječe na drukčije rješenje ovog upravnog spora, jer je odredbom članka 81. stavka 2. ZUS-a propisano da je tuženik, odnosno tijelo nadležno za izvršenje u postupku izvršenja presude obvezno postupiti sukladno izreci presude, najkasnije u roku od 60 dana od dostave pravomoćne presude, a u kojem roku je tuženik i donio Odluku koja je predmet ovog upravnog spora sukladno članku 3. stavku 1. ZUS-a. Međutim, da kojim slučajem tuženik Odluku nije donio u roku propisanom u članku 81. stavku 2. ZUS-a, isto ne bi utjecalo na zakonitost same osporavane Odluke, jer u tom slučaju tužitelji u skladu s člankom 81. stavkom 3. ZUS-a imaju mogućnost podnijeti Sudu zahtjev za izvršenje presude.

Na navode tužitelja iz tužbe kojima ističe da im nije jasno na temelju čega je tuženik zaključio da je došlo do raskida pretplatničkog odnosa između tužitelja i zainteresirane osobe ukazuje se tužiteljima da tuženik svoju odluku nije temeljio na navedenoj činjenici, istu je samo podredno istaknuo pozivajući se na članak 20. Općih uvjeta poslovanja tuženika, već je svoju Odluku temeljio na činjenicama koje će u nastavku ove presude biti detaljnije obrazložene, a koje su bile odlučne za zakonito rješavanje ove stvari.

Naime, osnovano tužitelji u tužbi navode kako je sukladno članku 51. ZEK-a ovlast tuženika između ostaloga, rješavati zahtjeve za rješavanje spora između korisnika javnih komunikacijskih usluga i operatera vezano za povredu odredaba pretplatničkih ugovora. Međutim, radi se o povredama odredaba pretplatničkih ugovora u granicama koje je tuženik ovlašten ispitivati, a sve sukladno odredbama ZEK-a i Pravilnika o osnovnim telekomunikacijskim uslugama (»Narodne novine« broj 123/05, u nastavku teksta Pravilnik). To u konkretnom slučaju znači da bi tuženik bio ovlašten ovdje zainteresiranoj osobi naložiti ispunjene odgovarajućih obveza, odnosno u konkretnom slučaju naložiti ovdje zainteresiranoj osobi pružanje univerzalne usluge i to isključivo HALO usluge, poštujući svoje obveze osiguranja univerzalne usluge sukladno gore navedenom Pravilniku, jer usluga tužiteljima nije aktivirana, a koja činjenica u ovom upravnom sporu niti nije sporna, ali tuženik to osnovano nije učinio jer je u postupku koji je prethodio ovom upravnom sporu utvrđeno da su sami tužitelji pružanje navedene univerzalne usluge odbili jer ne žele aktivaciju iste putem FGSM uređaja, a kako je to razvidno iz dopisa tužitelja upućenih zainteresiranoj osobi i tuženiku uz zahtjev za rješavanje spora između korisnika i operatera od 26. prosinca 2011., koji prileži spisu predmeta upravnog postupka dostavljenog ovome Sudu uz odgovor na tužbu.

Naime, i sami tužitelji u tužbi navode da »nisu tražili FGSM uređaj niti im je ikada bilo ponuđeno zaključenje ugovora sa FGSM uređajem, a niti da je takav uređaj potreban za realizaciju univerzalne usluge u konkretnom slučaju«, dok i na navedene okolnosti predlažu izvođenje dokaznih prijedloga. U svezi s tim valja tužiteljima istaknuti da FGSM predstavlja jedan od tehničkih načina realizacije univerzalne usluge te tužitelji ne mogu tražiti realizaciju usluge putem FGSM uređaja ili neku drugu tehničku izvedbu radi realizacije univerzalne usluge, već isključivo mogu samo uputiti zainteresiranoj osobi zahtjev tražeći realizaciju univerzalne usluge, a u konkretnom slučaju tužitelji su to i učinili podnošenjem zahtjeva zainteresiranoj osobi 23. srpnja 2008. za uključenje HALO usluge na adresi Garica b.b., Vrbnik i za uključenje ADSL usluge na adresi Garica b.b., Vrbnik, pa obzirom da se termin FGSM odnosi na tehnički način realizacije usluge, tužitelji ne sklapaju pretplatnički ugovor u odnosu na FGSM, već pretplatnički ugovor za uslugu, dok korisnici te usluge, u konkretnom slučaju ovdje tužitelji, nisu ovlašteni odabrati tehnologiju putem koje će se usluga osiguravati, a niti je tuženik u konkretnom slučaju ovlašten operateru naložiti tehničku izvedbu usluge, odnosno način na koji će realizirati univerzalnu uslugu (HALO uslugu) već samo realizaciju usluge. Navedeno proizlazi iz članka 19. stavka 2. Pravilnika prema kojem se pristup osnovnim uslugama na fiksnoj lokaciji ostvaruje putem nepokretne ili pokretne telekomunikacijske mreže, a navedeni je Pravilnik bio na snazi u vrijeme podnošenja zahtjeva tužitelja upućenim zainteresiranoj osobi radi realizacije HALO i ADSL usluge te navedeno pravilo, kao i ostala pravila vezana uz ovlasti tuženika u pogledu osiguranja univerzalne usluge, na snazi su i u trenutno važećem ZEK-u i podzakonskim aktima, obzirom da se istima ne uređuje način tehničkog osiguranja usluge. Stoga, imajući u vidu da tužitelji odbijaju realizaciju univerzalne usluge (HALO usluge) jer ne žele da se ista realizira putem FGSM uređaja, a da je zainteresirana osoba bila voljna ispoštovati svoje obveze osiguranja univerzalne usluge tužiteljima i to putem FGSM uređaja, a koji tehnički način izvedbe realizacije univerzalne usluge tužitelji odbijaju prihvatiti, to je pravilno tuženik postupio kada je u točki II izreke osporavane Odluke odbio zahtjev tužitelja za rješavanje spora između tužitelja kao korisnika i ovdje zainteresirane osobe kao operatera, u dijelu vezanom za prigovor na nemogućnost realizacije HALO usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638765/08 sklopljenim s ovdje zainteresiranom osobom kao operaterom jer sam način realizacije (tehničke izvedbe) univerzalne usluge tužitelji odbijaju prihvatiti. Da je u kojem slučaju ovdje osporavanom Odlukom tuženik naložio zainteresiranoj osobi realizaciju univerzalne HALO usluge tužiteljima, došlo bi do zloupotrebe prava od strane tužitelja, jer tužitelji odbijaju prihvatiti tehničku izvedbu putem koje je zainteresirana osoba voljna realizirati aktivacija navedene univerzalne usluge, a kako je to razvidno iz spisa predmeta upravnog postupka, dok bi istovremeno tužitelji u tom slučaju mogli se koristiti pravnim sredstvima radi izvršenja takve Odluke tuženika, iako tužitelji sami odbijaju ponuđeni im način tehničke izvedbe realizacije usluge. Imajući u vidu navedeno, odbijeni su dokazni prijedlozi tužitelji predloženi u tužbi, kao i oni predloženi na ročištu održanom kod ovog Suda 10. ožujka 2016., jer u predmetnom upravnom sporu nije sporno da navedene usluge od strane zainteresirane osobe nisu realizirane, međutim tuženik sukladno ZEK-u nema ovlast naložiti zainteresiranoj osobi realizaciju ADSL usluge jer se ne radi o univerzalnoj usluzi, već o poslovnoj politici zainteresirane osobe, dok je ovlašten naložiti zainteresiranoj osobi realizaciju HALO usluge koja jest univerzalna, ali je osnovano odbio to učiniti u konkretnom slučaju, kada tužitelji sami odbijaju realizaciju iste zbog tehničke izvedbe putem koje bi zainteresirana osoba istu tužiteljima realizirala i time ispoštovala svoju obvezu iz pretplatničkog ugovora. Naime, ukazuje se tužiteljima da tuženik sukladno ovlastima propisanim ZEK-om može samo naložiti zainteresiranoj osobi realizaciju usluge, ali ne i način (tehničku izvedbu) na koji će zainteresirana osoba istu realizirati, pa je iz tog razloga bilo bespredmetno izvoditi dokazne prijedloge tužitelja na okolnost da na navedenoj lokaciji FGSM nije niti potreban.

U svezi zahtjeva tužitelja za rješavanje spora između tužitelja kao korisnika i ovdje zainteresirane osobe kao operatera vezanom uz prigovor na nemogućnost realizacije ADSL usluge prema pretplatničkom ugovoru 13638767/08 sklopljenim s ovdje zainteresiranom osobom, ukazuje se tužiteljima da je u odnosu na usluge koje je Hrvatski Telekom d.d. dužan pružati svim korisnicima, zainteresirana osoba proglašena za operatera univerzalnih usluga na teritoriju Republike Hrvatske, što znači da jedini isti mora sukladno odredbama ZEK-a i Pravilnika o univerzalnim uslugama u elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 146/12) osigurati pristup univerzalnim uslugama svim fizičkim i pravnim osobama na cijelom području Republike Hrvatske na temelju razumnog zahtjeva, neovisno o njihovoj zemljopisnoj lokaciji. Univerzalne usluge između ostalog obuhvaćaju i pristup javnoj telefonskoj mreži, javno dostupnim telefonskim uslugama na nepokretnoj lokaciji, što omogućuje krajnjim korisnicima usluga slanja i primanja mjesnih, međumjesnih i međunarodnih telefonskih poziva, komunikaciju putem telefaksa i podatkovnu komunikaciju, uz brzinu prijenosa podataka od najmanje 144 kbit/s koji omogućuju djelotvoran pristup internetu, uzimajući u obzir raširene tehnologije kojim se koristi većina pretplatnika kao tehnološku ostvarivost. To znači da u konkretnom slučaju zainteresirana osoba nije u obvezi, niti je u vrijeme podnošenja zahtjeva tužitelja bila obvezna pružiti ovdje tužiteljima ADSL uslugu, odnosno pristup internetu uz brzinu prijenosa veću od 144 kbit/s, a što tužitelji zahtijevaju, obzirom da ista ne predstavlja univerzalnu uslugu sukladno ZEK-u. Iz navedenog razloga niti tuženik nema ovlast naložiti zainteresiranoj osobi aktivaciju ADSL usluge jer isto predstavlja poslovnu politiku samog operatera, pa se u predmetnom slučaju u odnosu na realizaciju ADSL usluge ne radi o povredi odredaba pretplatničkog ugovora za koje bi bio nadležan tuženik. Naime, drugo pitanje je činjenica što je operater, ovdje zainteresirana osoba prvotno prihvatila zahtjev tužitelja za ADSL uslugom, a onda takvu uslugu nije isporučila, odnosno nije postupila po prihvaćenom zahtjevu tužitelja. Zainteresirana osoba u svojim Općim uvjetima poslovanja određuje rok za realizaciju usluge, a koji ne smije biti duži od 30 dana, međutim neispunjenje obveze isporuke usluge od strane zainteresirane osobe, a koja nije univerzalna usluga, ne daje ovlast tuženiku naložiti uspostavljanje iste, već isključivo osigurati pravo tužitelja kao korisnika na raskid ugovora, ukoliko zainteresirana osoba, odnosno operater ustraje na naplati usluge koja nije isporučena. Međutim, ovdje to nije slučaj, jer tužitelji ne trpe štetu u vidu neosnovano ispostavljenih računa za uslugu koja im nije isporučena. Stoga je potrebno ukazati tužiteljima da okolnost da je zainteresirana osoba kao operater prihvatila zahtjev za uslugama, a onda iste nije osigurala onako kako je to htio tužitelj, može biti predmet građanskog parničnog postupka pred nadležnim redovnim Sudom u kojem će se utvrđivati povrede odredaba ugovora sukladno Zakona o obveznim odnosima te u tom smislu i zahtjev za naknadu eventualno pretrpljene štete od strane tužitelja, a o čemu tuženik nije nadležan odlučivati temeljem ovlasti rješavanja prigovora vezanih za povredu odredaba pretplatničkih ugovora iz članka 51. ZEK-a. Dakle, isto može biti isključivo predmet postupka u redovnoj građanskoj parnici u kojoj se može utvrđivati je li došlo do povrede odredbi Zakona koji uređuje obvezne odnose ugovornih strana, a ne može biti predmetom postupka rješavanja spora pred tuženikom. S tim u vezi je za ocjenu osporavane Odluke u konkretnom slučaju irelevantno je li ugovor još uvijek na snazi ili nije te postoje li na željenoj lokaciji uvjeti za ADSL priključak, jer isti ne predstavlja univerzalnu uslugu te realizacija istog, kako je već rečeno, ovisi o poslovnoj odluci operatera, odnosno ovdje zainteresirane osobe. Stoga, bez obzira na činjenicu što je zainteresirana osoba prihvatila zahtjev tužitelja za realizaciju ADSL usluge, tuženik ne može naložiti realizaciju iste jer navedena usluga ne predstavlja univerzalnu uslugu, a time bi prekoračio tuženik i svoje ovlasti u postupanju propisane navedenim ZEK-om. Isto može biti predmetom samo građanskog sudskog postupka glede povrede odredaba ugovora i neispunjenje obveza iz istih te eventualne naknade štete koju tužitelji zbog toga trpe, a iz kojih sve obrazloženih razloga se neosnovano tužitelji pozivaju na odredbe članka 3., 4. i 20. Općih uvjeta poslovanja tuženika.

Imajući u vidu navedeno odbijeni su dokazni prijedlozi tužitelja, jer izvođenje istih ne bi dovelo do drukčijeg rješavanja ovog upravnog spora te je provođenje istih nepotrebno i bespredmetno iz gore obrazloženih razloga.

Slijedom navedenog, na temelju članka 57. stavka 1. ZUS-a valjalo je odlučiti kao u izreci ove presude.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude dopuštena je žalba Visokom upravnom sudu Republike Hrvatske. Žalba se podnosi putem ovog Suda u tri primjerka, za sud i sve stanke u ovom sporu, u roku od 15 dana od dana dostave presude.

Broj: 3 UsI-1942/14-15

Rijeka, 14. ožujka 2016.

Sutkinja
Marija Renner Jakovljević, dipl. iur., v. r.