## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-607/2004 od 19. listopada 2004. godine

### NN 154/2004 (5.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-607/2004 od 19. listopada 2004. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2711

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci Marijan Hra­njski, Mario
Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata
Račan, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković,
članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi Č. B. iz S., koje­g zastupa
opunomoćenik Z. K., odvjetnik u S., na sjednici održanoj 19. listopada 2004.
godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Sisku dužan
je donijeti odluku u predmetu broj: P-1137/98 u najkraćemu mogućem roku, ali ne
du­ljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvoga iduće­g dana nakon objave ove
odluke u »Narodnim novinama«.

III.
Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnosite­lju
ustavne tužbe Č. B. iz S., O. – 1. I. o. 9, određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Na­rod­ne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.600,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke
ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za
­njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u
»Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnosite­lj ustavne tužbe,
na teme­lju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni
zakon), podnio je 24. ve­ljače 2004. godine ustavnu tužbu radi du­ljine
parničnog postupka, pokrenutog ­nje­govom tužbom protiv Republike Hrvatske, a
radi naknade štete.

ČINJENICE VAŽNE ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis
Op­ćinskog suda u Sisku broj: P-1137/98, utvrdio či­njenice koje su pravno
relavantne za odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava Repub­like Hrvatske.

Dana
13. kolovoza 1996. godine, podnosite­lj je Općinskom sudu u Sisku podnio tužbu
protiv tužene Republike Hrvatske radi naknade štete na ­nje­govom vozilu,
uzrokovane od strane pripadnika Hrvatske vojske.

U
razdob­lju od 5. studenoga 1997. godine Općinski sud u Sisku održao je
pripremno ročište.

Na
ročištu dana 27. siječ­nja 1997. godine određeno je da će se pribaviti potrebni
podaci od Ministarstva obrane te su isti zatraženi dana 11. trav­nja 1998.
godine. Ministarstvo obrane odgovorilo je dopisom od 25. trav­nja 1997. godine,
ali nije dostavilo tražene podatke.

Dana
16. siječnja 1998. godine, tužena je dostavila u spis podnesak, koji je sud 26.
siječ­nja 1998. godine dostavio pod­nosite­lju na očitova­nje.

Na
ročištu održanom 4. ve­ljače 1998. godine podnosite­lj je ustrajao na pribavi
podataka od Ministarstva obrane te je sud iste zatražio dopisom od 10. ve­ljače
1998. godine.

Na
ročištu 24. ve­ljače 1998. godine glavna rasprava je zak­ljučena te je donijeta
presuda kojom je tužbeni zahtjev usvojen.

Dana
21. trav­nja 1998. godine, tužena je uložila žalbu na presudu, koja je 13. svib­nja
1998. godine dostav­ljena podnosite­lju na odgovor, koji je on uložio 28. svib­nja
1998. Spis je dostav­ljen Županijskom sudu u Sisku na odlučiva­nje po žalbi
dana 29. svib­nja 1998. godine.

Rješe­njem
od 17. rujna 1998. godine Županijski sud u Sisku ukinuo je prvostupa­njsku
presudu i predmet vratio Općinskom sudu u Sisku na ponovno suđe­nje.

Na
ročištu održanom 14. siječ­nja 1999. godine glavna rasprava započela je iznova.
Tužite­lj je predložio da se tuženu pozove da dostavi određenu dokumentaciju.

Dana
15. siječ­nja 1999. godine, sud je ponovo pozvao Ministarstvo obrane da dostavi
potrebne podatke.

Iduće
ročište održano je 4. ožujka 1999. godine.

Podneskom
od 12. ožujka 1999. godine podnosite­lj je pred­ložio sasluša­nje jednog
svjedoka.

Dana
16. studenoga 1999. godine donijeto je rješe­nje o prekidu postupka na teme­lju
članka 1. Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
112/99).

Dana 11. rujna 2003. godine,
podnosite­lj je predložio nastavak postupka te je postupak nastav­ljen rješe­njem
od 17. studenoga 2003. godine, na koje je tužena 7. siječ­nja 2004. godine
uložila žalbu te je spis 30. siječ­nja 2004. godine dostav­ljen Županijskom
sudu u Sisku na rješava­nje po žalbi.

Dana 29. srp­nja 2004. godine
Županijski sud u Sisku odbio je žalbu i potvrdio rješe­nje o nastavku postupka
te predmet vratio Općinskom sudu u Sisku na da­lj­nje postupa­nje.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U
SISKU

3. Na teme­lju članka 69.
alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Sisku
da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitova­nju od 21. trav­nja
2004. godine, Općinski sud u Sisku navodi kronologiju postupa­nja u predmetu te
navodi da je postupak bio u prekidu na teme­lju zakona.

4. PRAVO VAŽNO ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.1. Podnosite­lj je pokrenuo
postupak pred Općinskim su­dom u Sisku 13. kolovoza 1996. godine tužbom,
podnesenom protiv Republike Hrvatske, radi naknade štete na ­nje­govom vozilu
koje je bilo na korište­nju Hrvatske vojske.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99), koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94. i
7/96.) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i 184b. koji glase:

»Odgovornost
Republike Hrvatske za štetu nastalu tijekom Domovinskog rata

Članak 184a.

(1)
Postupci koji se vode protiv Republike Hrvatske radi naknade štete koju su
uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga u vojnoj ili
redarstvenoj službi ili u svezi s obav­lja­njem vojne ili redarstvene službe
tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do 30. lip­nja 1996. prekidaju
se.

(2)
Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon donoše­nja posebnog
zakona kojim će se urediti odgovornosti za štetu uzrokovanu od pripadnika
hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata«.

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donoše­nja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupa­nja na snagu ovoga
Zakona.«.

4.2.
Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14. srp­nja 2003. godine, donio je
Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu uzrokovanu od pripadnika
hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata (»Narodne
novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31. srp­nja 2003. godine, a kojim
je propisano:

»Članak
4.

(1)
Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade štete iz ovoga Zakona,
prekinuti stupa­njem na snagu Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, br. 112/99.) nastavit će se stupa­njem na snagu ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je
Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima
je odlučivano o naknadi štete uzrokovane od pripadnika hrvatskih oružanih i
redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata do stupa­nja na snagu Zakona o
odgovornosti Republike Hrvatske za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih
vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata, odnosno da je navedenim
zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom
razdob­lja od tri (3) godine, osam (8) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

4.3.
Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu teme­ljem članka 63. Ustavnog zakona zbog
povrede ustavnog prava na donoše­nje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (...).«.

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2)
U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnosite­lja.
Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3)
U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispu­njene pretpostavke za postupa­nje u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnosite­lj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 13. kolovoza
1996. godine. Ustavna tužba podnijeta je 24. ve­ljače 2004. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokreta­nja parničnog postupka do dana podnoše­nja
ustavne tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina, šest (6) mjeseci i jedanaest
(11) dana.

Pravo
na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­ga pravnog
poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda i protokola broj:
1,4,6,7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
(»Narod­ne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pro­čišćeni tekst
i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija), a to je 5.
studenoga 1997. godine. Pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku je
ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitiva­nje
razumnosti traja­nja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka, teme­ljenih na
članku 63. Ustavnog zakona jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga,
računajući od 5. studenoga 1997. do dana podnoše­nja ustavne tužbe, pravno
relevantno razdob­lje koje Ustavni sud razmatra u konkretnom ustavnosudskom
postupku obuhvaća šest (6) godina, tri (3) mjeseca i devetnaest (19) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema
članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na teme­lju Ustava
i zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Sisku pod
brojem: P-1137/98 nastupio je po sili zakona *(ex le­ge)* dana 6.
studenoga 1999. godine, stupa­njem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima.

Donoseći
rješe­nje o prekidu postupaka dana 16. studenoga 1999. godine, nadležni
Općinski sud u Sisku postupio je u skladu sa zakonom, a ­nje­govo rješe­nje o
prekidu postupka imalo je deklaratorno znače­nje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donoše­nja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima rad­nje usmjerene na rješava­nje
podnesenoga tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

5.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U
ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocje­njuje postoje li zbog zakonom određenog
prekida postupka pretpostavke za postupa­nje Suda u skladu s člankom 63.
stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno
člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnosite­lja da o ­nje­govim
pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U
svezi s pita­njem postoja­nja pretpostavke za postupa­nje u skladu s člankom
63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka,
Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29.
stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđe­nje u razumnom roku. Naime, tijekom
zakonom određenog prekida, nadležni sud ne može postupati pa ako je takav
prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede prava na suđe­nje u razumnom
roku. Iako se u ovom slučaju neodlučiva­nje u razumnom roku ne može pripisati
sudu, već je pos­ljedica intervencije zakonodavca u zapo­četi sudski postupak,
takvom se intervencijom može povrijediti pravo na suđe­nje u razumnom roku.
Stoga, postoje odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene
pretpostav­ke za postupa­nje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije ne­go što je
iscrp­ljen pravni put.

U svezi s pita­njem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđe­nje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima
podnoše­nja velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete,
prouzročene od strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada
šteta, postojalo opravda­nje za dodatno zakonsko uređe­nje te odgovornosti pa i
za određiva­nje prekida započetih postupaka do donoše­nja novog propisa.
Međutim, tako određeni prekid postupka svojim traja­njem nije smio onemogućiti
ostvariva­nje Ustavom zajamčenog prava na suđe­nje u razumnom roku. O navedenom
ograniče­nju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22.
listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku
šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pita­nje.
Međutim, Vlada Republike Hrvat­ske je s ispu­nje­njem ove obveze zakasnila tri
(3) godine, jedan (1) mjesec i (20) dvadeset dana. Nakon proteka zakonom odre­đenog
roka u kojemu je Vlada bila dužna Hrvatskome saboru podnijeti prijedlog novog
zakonskog uređe­nja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnosite­lj
je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim tim okolnostima te o či­njenici
da je zakonom određeni prekid sudskih postupaka radi naknade štete, prouzročene
od strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog
rata, trajao tri (3) godine, osam (8) mjeseci i dvadeset pet (25) dana te da je
prije toga postupak u pravno relevantnom razdob­lju od stupa­nja na snagu
Europske konvencije do nastupa­nja prekida postupka trajao dvije (2) godine i
jedan (1) dan, a nakon stupa­nja na snagu zakona koji je odredio da će se takvi
postupci nastaviti pa do podnoše­nja ustavne tužbe, postupak je trajao šest (6)
mjeseci i dvadset četiri (24) dana, Ustav­ni sud utvrđuje da je takvim, zakonom
određenim prekidom postupka, kao i ukupnom du­ljinom postupka, povrijeđeno član­kom
29. stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i
obvezama. Takvim, zakonom određenim prekidom postupka, u ovom je slučaju
podnosite­lju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava na sud,
također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o teme­ljnom ­ljudskom
pravu na pravično suđe­nje.

6. Imajući u vidu sve navedene či­njenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-607/2004
Zagreb, 19. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 154/2004-2711