## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-197/1999 i dr. od 23. ožujka 2005. godine

### NN 47/2005 (11.4.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-197/1999 i dr. od 23. ožujka 2005. godine

# Ustavni sud Republike Hrvatske

**931**

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić,
predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, rješavajući o prijedlozima za pokretanje postupka
za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 23. ožujka 2005.
godine, donio je

## RJEŠENJE

I.
Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom:

–
Zakona o najvišoj mirovini (»Narodne novine«, broj 162/98.), te

–
članka 1. Zakona o dopunama Zakona o najvišoj mirovini (»Narodne novine«, broj
82/01.)

II.
Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.
if !supportLineBreakNewLine
endif

```
Obrazloženje

if !supportLineBreakNewLine

endif
```

1. Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom Zakona o najvišoj mirovini (»Narodne novine«, broj
162/98.) pod­nijeli su: Ivan Jurković
iz Požege (U-I-197/1999), dr. Mladen Rakelić iz Splita (U-I-1099/1999), Neven Dobrović iz Zadra (U-I-608/2000), Želimir Rajković iz Rijeke, kojeg zastupa Milenko
Zrilić, odvjetnik iz Rijeke (U-I-34/2001), Branko Posavec iz Zagreba (U-I-383/2001), dr.
Tomislav Matošin iz Zagreba (U-I-1534/2001), Ilija Jeleč, Miljenko Juričić, Ivica Kodžoman, Nanad Lisonek, Mato Markiš, Tomislav Matošin, Zlatko Nikolić, Vladimir Omerzo, Josip Šavuk i Cvjetko Žurga, svi iz Zagreba, koje zastupa Vladimir Omerzo iz Zagreba (U-I-1616/2001), Juraj Salaj iz Zagreba, koga zastupa Dunja Kalogjera,
odvjetnica iz Zagreba (U-I-1909/2002), Darinko Pupovac iz Zadra (U-I-49/2004), Anton Čavrag
iz Zadra (U-I-1034/2004), Hrvatsko udruženje prometnih pilota iz Zagreba i
Hrvatski sindikat prometnih pilota iz Zagreba, koje zastupa Damir Šebetić, odvjetnik iz Zagreba (U-I-2479/2004) te Valent Hunjadi iz Čakovca (U-I-3810/2004).

2. Zakon o najvišoj mirovini donijet je 11.
prosinca 1998., a objavljen je u »Narodnim novinama«, broj 162. od 22. prosinca
1998. Zakon ima ukupno tri članka, koji glase:

Članak 1.

(1) Ovim se Zakonom određuje najviša mirovina
koju može ostvariti osiguranik kojemu se mirovina određuje prema Zakonu o
mirovinskom osiguranju.

(2) Svota najviše mirovine iz stavka 1. ovoga
članka određuje se množenjem osobnih bodova iz članka 2. ovoga Zakona,
mirovinskog faktora i aktualne vrijednosti mirovine.

Članak 2.

Osobni bodovi za određivanje najviše mirovine
prema ovom Zakonu utvrđuju se tako da se ukupni mirovinski staž osiguranika
pomnoži s 3,8 vrijednosnih bodova i polaznim faktorom.

Članak 3.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmog dana objave u
»Narodnim novinama«, a primjenjivat će se od 1. siječnja 1999. godine.

3. Ustavnost Zakona o najvišoj mirovini osporava
se iz sljedećih razloga:

– predlagatelj Ivan Jurković
smatra da je Zakon o najvišoj mirovini u nesuglasju s člancima 14., 26. i 54.
Ustava budući da se njegove odred­be ne odnose na sve
građane jednako, već samo na određene skupine, te da bi se mirovina trebala
određivati prema mirovinskom stažu svakog građanina bez ograničavanja. U dokaz
neustavnog ograničenja mirovine priložio je rješenje o određivanju iznosa
njegove starosne mirovine primjenom osporenog Zakona;

– predlagatelji dr.
Mladen Rakelić i Neven Dobrović
u svojim osporavanjima polaze od stajališta da Zakon o mirovinskom osiguranju
(»Narodne novine«, broj 102/98., 127/00., 59/01., 109/01., 147/02.,117/03. i
30/04.) niti jednom svojom odredbom nije predvidio iznos najviše mirovine, nego
je odredbom članka 82. određena najniža mirovina. Smatraju da osporenim Zakonom
zakonodavac ograničava mogući iznos ostvarene i zaslužene mirovine pojedinog
osiguranika limitirajući je na najveći iznos koji oduzima pravo pojedinca da, u
skladu sa Zakonom o mirovinskom osiguranju, ostvari iznos mirovine koju je
stekao kroz svoj radni staž uplaćujući doprinose za mirovinsko osiguranje.
Predlažu ukidanje Zakona zbog povrede temeljnih odredbi Ustava, a posebno
članka 3. Ustava (sloboda, jednakost i nepovredivost vlasništva);

– predlagatelj Želimir Rajković
smatra da odredbe zakona kojima se ograničava visina mirovine i određuje
najviša mirovina, nisu u suglasnosti s člancima 3., 5. i 26. Ustava. To
obrazlaže osobnim primjerom izračuna mirovine, prema kojemu, temeljem osporenog
Zakona, prima manju mirovinu od one koja bi mu pripadala prema radnom stažu i
uplaćenim doprinosima. Ističe da se na taj način diskriminira jedna kategorija
osiguranika u odnosu na drugu kojoj mirovina nije ograničena osporenim Zakonom.
Također ističe da je mirovinu ostvario prije donošenja osporenog Zakona pa,
kako se radi o stečenom pravu, umanjenje mirovine se ne može odnositi na njega;

– predlagatelj Branko Posavec
u svom prijedlogu navodi da je, kao korisnik tzv.
limitirane mirovine, osporenim Zakonom prikraćen do punog iznosa svoje
mirovine. Tim se Zakonom, mišljenje je predlagatelja, uspostavlja razlika
između onih umirovljenika na koje se primjenjuje samo Zakon o mirovinskom
osiguranju i onih na koje se primjenjuje još i osporeni Zakon. Iz tih je
razloga osporeni Zakon u nesuglasju s člankom 3. i člankom 14. stavkom 2. Ustava;

– predlagatelji dr.
Tomislav Matošin, Ilija Jeleč
i drugi, navedeni u zajedničkom prijedlogu, smatraju da je osporeni Zakon
nepravedan i neprihvatljiv te, stoga, suprotan člancima 3. i 14. stavku 2.
Ustava;

– predlagatelj Juraj Salaj
smatra da je osporenim Zakonom doveden u neravnopravan položaj u odnosu na one
umirovljenike čija visina mirovine nije ograničena. Osporeni Zakon smatra
nesuglasnim člancima 3., 5., 14., 16., 26. i 49. Ustava;

– predlagatelji Darinko
Pupovac i Anton Čavrag
svojim prijedlozima ukazuju na neustavnost osporenog Zakona jer se njime
onemogućava korištenje ostvarene i zaslužene mirovine u punom iznosu, odnosno u
skladu s visinom uplaćenih doprinosa za mirovinsko osiguranje, pa su jedni
umirovljenici dovedeni u neravnopravan položaj u odnosu na druge umirovljenike,
čije mirovine nisu ograničene. Ističu neusklađenost Zakona s odredbama članka
3. Ustava o jednakosti i nepovredivosti vlasništva.

– predlagatelj Valent Hunjadi
smatra da je odredba članka 1. stavka 1. osporenog Zakona nesuglasna odredbama
članka 14. Ustava, posebno stavku 2. tog članka, kojim je zajamčena jednakost
svih pred zakonom, budući da kao korisnik najviše mirovine, ostvarene prema
propisima prije donošenja osporenog Zakona, ne može ostvariti mirovinu prema
tom Zakonu, koja bi za njega bila povoljnija;

– predlagatelji Hrvatsko udruženje prometnih
pilota iz Zagreba i Hrvatski sindikat prometnih pilota iz Zagreba predlažu
pokretanje postupka ustavnosudske ocjene članaka 1. i 2. Zakona o najvišoj
mirovini, koje odredbe, prema njihovom mišljenju, nisu suglasne člancima 3.,
5., 14. i 51. Ustava. Smatraju da je osporeni Zakon suprotan ustavnim odredbama
o socijalnoj pravdi i pravu na jednakost građana. Prema njihovom mišljenju,
propisani način utvrđivanja najviše mirovine nije razmjeran s visinom
doprinosa, koji se za osiguranike pilote uplaćuje u mirovinski fond prema
znatno višoj osnovici. Iako se radi o većoj uplati doprinosa za pilote, to se,
uslijed ograničenja iz osporenog Zakona, ne odražava i na veće iznose njihovih
mirovina. Na taj se način jedna kategorija osiguranika stavlja u neravnopravan
položaj u odnosu na drugu kategoriju osiguranika. Izravno protivnim ustavnim
jamstvima predlagatelji smatraju ograničavanje mirovina temeljem načela
generacijske solidarnosti, prema kojemu se teret isplate mirovine dijeli između
onih koji su zaradili u svom radnom vijeku više i onih koji nisu radili čitav
radni vijek.

4. Prijedloge za ocjenu suglasnosti s Ustavom
odredbi članka 1. Zakona o dopunama Zakona o najvišoj mirovini podnijeli su:
Zajednica udruga udovica hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata, Zagreb, koju
zastupaju Juro Martinović i Vinko Adžić, odvjetnici
iz Zagreba (U-I-2501/2001) te Udruga dragovoljaca i veterana 91. Domovinskog
rata Dubrovačko primorje, Hrvatsko društvo logoraša srpskih i crnogorskih
logora Dubrovačko-neretvanske županije, Udruga roditelja poginulih branitelja
Domovinskog rata Dubrovnik, Udruga udovica hrvatskih branitelja iz Domovinskog
rata Republike Hrvatske, Udruga hrvatskih vojnih invalida Domovinskog rata,
Zajednica udruga HVIDRA Dubrovačko-neretvanske županije, Udruga hrvatskih
dragovoljaca Domovinskog rata Župa Dubrovačka, Udruga veterana 91. Domovinskog
rata, Udruga hrvatskih dragovoljaca Domovinskog rata Zagreb, Općinski ogranak
Konavle i Udruga hrvatskih dragovoljaca Domovinskog rata Dubrovnik, svi
zastupani po Mariju Kaznačiću, odvjetniku iz
Dubrovnika (U-I-1900/2002),

5. Zakon o dopunama Zakona o najvišoj mirovini
donijet je 21. rujna 2001., a objavljen je u »Narodnim novinama«, broj 82 od
26. rujna 2001. Odredbe tog Zakona glase:

Članak 1.

U Zakonu o najvišoj mirovini (»Narodne novine«, br. 162/98.) iza članka 1. dodaje se članak 1.a koji glasi:

»Članak 1.a

(1) Ovim se Zakonom određuje i najviša mirovina
koju može ostvariti osiguranik kojemu se mirovina određuje prema Zakonu o
pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji
(»Narodne novine«, br. 108/96.) i Zakonu o pravima i
dužnostima zastupnika u Hrvatskom državnom saboru (»Narodne novine«, br. 55/00.).

(2) Svota najviše mirovine iz stavka 1. ovoga
članka ne može biti viša od dvije svote najviše mirovine određene prema
odredbama članka 1. i 2. Zakona o najvišoj mirovini (»Narodne novine«, br. 162/98.) za 40 godina mirovinskog staža.«

Članak 2.

(1) Korisnicima mirovine koji su mirovinu
ostvarili do dana primjene ovoga Zakona i kojima je mirovina određena prema
zakonima iz članka 1.a stavka 1. ovoga Zakona ili prema drugim propisima na
temelju kojih su bili izuzeti od primjene odredbi o ograničenju mirovine do
propisane svote najviše mirovine, ponovno će se odrediti mirovina prema odredbi
članka 1.a stavka 2. ovoga Zakona.

(2) Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, po
službenoj dužnosti, donijet će novo rješenje o određivanju mirovine, prema
odredbama ovoga Zakona, najkasnije u roku od 60 dana od dana početka primjene
ovoga Zakona.

Članak 3.

Ovaj Zakon stupa na snagu danom objave u
»Narodnim novinama«, a primjenjivat će se od 1. listopada 2001. godine.

6. Ustavnost odredbe članka 1. Zakona o dopunama
Zakona o najvišoj mirovini, odnosno novog članka 1a. Zakona o najvišoj
mirovini, osporava se zbog njegove nesuglasnosti s odredbama članka 1. stavka
1., članka 14. stavka 2., članka 56. stavka 1., članka 61. stavka 1. i članka
62. Ustava.

Predlagatelji ističu da su Zakonom o pravima
hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 162/98.), koji
je bio na snazi do 7. studenoga 2001., bili propisani uvjeti i način
ostvarivanja prava na obiteljsku mirovinu zbog gubitka člana obitelji koji je
sudjelovao u obrani suvereniteta Republike Hrvatske tijekom Domovinskog rata,
temeljem kojih im je utvrđena visina mirovine. Smatraju da se mirovine, koje su
bile priznate temeljem tog Zakona, ne mogu mijenjati jer se radi o »stečenom
pravu«.

7. Temeljem odredbe članka 42. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), tijekom
ustavnosudskog postupka prijedlozi su dostavljeni na očitovanje Hrvatskom
saboru, Vladi Republike Hrvatske, Ministarstvu rada i socijalne skrbi te
Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje.

Hrvatski sabor izvijestio je Sud da je
prijedloge uputio Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav, koji se na
prijedloge nije očitovao. Vlada Republike Hrvatske je također izvijestila Sud
da je prijedloge dostavila na odgovor Ministarstvu rada i socijalne skrbi,
Uredu za zakonodavstvo Vlade Republike Hrvatske te Hrvatskom zavodu za
mirovinsko osiguranje.

Na navode predlagatelja očitovao se Hrvatski zavod
za mirovinsko osiguranje.

Prijedlozi nisu osnovani.

8. Za ocjenu osnovanosti prijedloga za
pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenih odredbi Zakona o
najvišoj mirovini i Zakona o dopunama Zakona o najvišoj mirovini, mjerodavne su
sljedeće odredbe Ustava:

– članak 1. stavak 1. Ustava, prema kojemu je
Republika Hrvatska socijalna država,

– članak 3. Ustava, prema kojemu su jednakost,
socijalna pravda, poštivanje prava čovjeka, nepovredivost vlasništva i
vladavina prava najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj
za tumačenje Ustava,

– članak 5. Ustava, prema kojemu zakoni moraju
biti u suglasnosti s Ustavom, te je svatko dužan držati se Ustava i zakona i
poštivati pravni poredak Republike Hrvatske,

– članak 14. Ustava, koji utvrđuje opću
jednakost svih u Republici Hrvatskoj u pravima i slobodama, te jednakost svih
pred zakonom,

– članak 16. Ustava, prema kojemu se slobode i
prava mogu graničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih
ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje, a svako ograničenje slobode
ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom
slučaju,

– članak 56. stavak 1. Ustava, prema kojemu se
pravo zaposlenih i članova njihovih obitelji na socijalnu sigurnost i socijalno
osiguranje uređuje zakonom.

9. Osporenim Zakonom određena je najviša
mirovina za osiguranike koji imaju pravo na mirovine temeljem Zakona o
mirovinskom osiguranju, dok je Zakonom o dopunama tog Zakona najviša mirovina
određena i za osiguranike koji mirovine ostvaruju temeljem Zakona o pravima
hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (»Narodne
novine«, broj 108/96.) i Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom
državnom saboru (»Narodne novine«, broj 55/00. i 107/01.).

10. Zakonom o mirovinskom osiguranju nisu
propisana ograničenja u odnosu na visinu najviše mirovine. Tim se Zakonom
propisuje najniža mirovina, odnosno donja granica iznosa mirovine koja se
priznaje onim osiguranicima koji ostvare mirovinu ispod tog iznosa.

Najviša mirovina u hrvatskom mirovinskom sustavu
propisana je osporenim Zakonom. Tim Zakonom propisana je gornja granica iznosa
mirovine preko koje se mirovina ne može isplatiti, bez obzira što je
osiguranik, prema Zakonu o mirovinskom osiguranju, ostvario mirovinu u većem
iznosu.

Ti se zakoni primjenjuju od 1. siječnja 1999.,
od kada se u Republici Hrvatskoj primjenjuje novi mirovinski sustav i dio su
reforme hrvatskog mirovinskog sustava (tzv. prva
razina). U skladu s odredbama tih zakona, instituti najniže i najviše mirovine
omogućavaju preraspodjelu ostvarenih prihoda od korisnika s višim primanjima
prema korisnicima s nižim primanjima pa se osiguranicima s manjim primanjima za
vrijeme njihove radne aktivnosti omogućava socijalna sigurnost u doba starosti
ili pogođenosti nekim drugim rizikom, osiguranim u mirovinskom sustavu. Utoliko
ti instituti služe ostvarenju ustavnih odredbi o socijalnoj pravdi i socijalnoj
sigurnosti (članci 3. i 56. Ustava).

11. S obzirom da je ostvarivanje prava iz
mirovinskog osiguranja, uključujući i pravo na mirovinu, uvjetovano načinom
financiranja mirovinskog sustava, u tome treba tražiti razloge za ograničavanje
visine najviše mirovine.

Zakonom o mirovinskom osiguranju uređeno je
obvezno mirovinsko osiguranje na temelju generacijske solidarnosti, a prava iz
tog osiguranja obvezno se osiguravaju na načelima uzajamnosti i solidarnosti
(članak 2. stavak 2. te članak 3. tog Zakona).

U sustavu generacijske solidarnosti, mirovinsko
osiguranje je obvezno za određene, zakonom utvrđene, skupine osoba koje time
stječu svojstvo osiguranika mirovinskog osiguranja. To se osiguranje provodi na
načelima javnog prava, a financira se doprinosima aktivne generacije
osiguranika te prihodima iz državnog proračuna. Naime, svi osiguranici uplaćuju
doprinos za mirovinsko osiguranje, a pravima iz tog osiguranja koriste se samo
oni osiguranici koji u slučaju nastanka osiguranog rizika za to ispune zakonske
uvjete. Uplatom doprinosa za mirovinsko osiguranje osigurava se materijalna i
socijalna sigurnost osiguranih osoba ostvarivanjem određenih, u pravilu,
novčanih prava iz tog osiguranja.

Primjena načela solidarnosti u obveznom
mirovinskom sustavu isključuje neposredan i razmjeran odnos između uplaćenih
doprinosa i visine mirovine, s obzirom da se, temeljem tog načela, nekim
skupinama osiguranika mirovina određuje u većem iznosu od onoga koji bi im
pripadao na temelju uplaćenih doprinosa, dok se drugim osiguranicima mirovina
određuje u manjem iznosu od pripadajućeg.

Na visinu mirovine utječe i obračunsko razdoblje
iz kojeg se uzimaju plaće radi obračuna mirovina. S obzirom da su u prijelaznom
razdoblju, koje, prema odredbama članka 184. Zakona o mirovinskom osiguranju,
traje od 1999. do 2009. godine, ta razdoblja nejednaka, određivanjem najviše
mirovine ograničava se socijalno neprihvatljiva preraspodjela dohotka. Tek
određivanjem mirovine na temelju plaća (uplata) iz cjelokupnog radnog vijeka,
stvorit će se pretpostavke za pot­puniju
primjenu načela uzajamnosti u mirovinskom sustavu.

Utoliko se u sustavu obveznog mirovinskog
osiguranja, utemeljenog na generacijskoj solidarnosti, institut najviše
mirovine ima smatrati ustavnopravno prihvatljivim socijalnim korektivom.

12. Iz navoda pojedinih predlagatelja proizlazi
da su oni korisnici najviše mirovine, ostvarene prema propisima koji su bili na
snazi do 31. prosinca 1998. Ti predlagatelji smatraju da je osporenim Zakonom
uvedena razlika između najviših mirovina ostvarenih prije i onih ostvarenih
poslije 1. siječnja 1999. te da su stoga odredbe osporenog Zakona u nesuglasju
s člankom 14. Ustava.

Do 31. prosinca 1998. najviša mirovina
određivala se prema odred­bama članka 93a. Zakona o
mirovinskom i invalidskom osiguranju (»Narodne novine«, broj 26/83., 5/86.,
42/87., 34/89., 40/90., 9/91., 26/93., 96/93., 44/94. i 59/96.) te je bila u
svom iznosu jednaka za sve osiguranike – 85% prosječne mjesečne plaće iz
prethodne godine svih zaposlenih u Republici Hrvatskoj, uvećane za četiri puta,
bez obzira na navršeni mirovinski staž. Jednako kao i u slučaju drugih prava iz
mirovinskog osiguranja, pravo na najvišu mirovinu, ostvareno prema propisima
koji su važili do 31. prosinca 1998., nije se »prevodilo« na novi mirovinski
sustav, koji se primjenjuje od 1. siječnja 1999. godine.

Zakon o najvišoj mirovini, koji se primjenjuje
od 1. siječnja 1999., promijenio je način izračunavanja najviše mirovine.
Naime, iako je određivanje najviše mirovine i sada uvjetovano mirovinskim stažom i plaćom (vrijednosni bod), korisnicima te mirovine
zajednički je samo vrijednosni bod (3,8) jer će im konačna svota najviše
mirovine ovisiti o navršenom mirovinskom stažu. Tako će onaj osiguranik koji
ima duži mirovinski staž ostvariti i veći iznos najviše mirovine.

Međutim, navedeni način određivanja najviše
mirovine, kako je već navedeno, prilagođen je prijelaznom razdoblju
ostvarivanja mirovina prema mirovinskom sustavu u kojemu se obvezno mirovinsko
osiguranje djelomično (u prvoj razini) temelji na generacijskoj solidarnosti. S
obzirom da se mirovine još uvijek određuju na temelju plaća iz određenog, vrlo
često kraćeg razdoblja mirovinskog staža osiguranika, te one nisu rezultat
uplata doprinosa kroz cijeli radni vijek, najvišom mirovinom ograničava se
socijalno neprihvatljiva preraspodjela dohotka.

13. Ustavni sud je utvrdio da zakonske odredbe,
kojima se mirovina ograničava propisivanjem njenog najvišeg iznosa, nisu u
nesuglasju s mjerodavnim odredbama Ustava.

Temeljem odredbe članka 2. stavka 4. podstavka
1. Ustava, Hrvatski sabor ovlašten je samostalno odlučivati o uređivanju
gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj, u skladu s
Ustavom i zakonom. Pri uređivanju tih odnosa, zakonodavac je dužan uvažavati
zahtjeve koje pred njega postavlja Ustav, a osobito one koji proizlaze iz
načela vladavine prava i one kojima se štite određena ustavna dobra i vrednote.

Pored ove odredbe, ustavna osnova za donošenje
osporenog Zakona bila je i odredba članka 56. stavka 1. Ustava, prema kojoj se
pravo na socijalnu sigurnost i socijalno osiguranje uređuje zakonom.

Postojeće socijalno i gospodarsko stanje
Republike Hrvatske nalaže zakonodavcu da u mirovinskom sustavu zadrži načela
solidarnosti i uzajamnosti, čime Republika Hrvatska potvrđuje svoje temeljno
ustavno određenje da je socijalna država, u kojoj se zakonima ostvaruju ustavna
jamstva o socijalnoj pravdi i socijalnoj sigurnosti.

Nema nesuglasnosti osporenih zakonskih odredbi s
Ustavom zajamčenom jednakošću pred zakonom (članak 14. stavak 2.) jer su
razlike u ostvarivanju prava jednih u odnosu na druge iz navedenih razloga
legitimne, objektivne, opravdane i razmjerne svojoj svrsi. Osporeno ograničenje
visine mirovine jednih osiguranika mirovinskog osiguranja u funkciji je zaštite
prava drugih osiguranika u tom istom osiguranju te zaštite pravno uređenog
mirovinskog sustava. Iz tih je razloga to ograničenje razmjerno naravi potrebe
za njegovim propisivanjem (članak 16. Ustava).

14. U vezi s osporavanjem suglasnosti s Ustavom
Zakona o dopunama Zakona o najvišoj mirovini sa stajališta povrede »stečenih
prava«, Ustavni sud navodi sljedeće:

Osporeni Zakon propisuje najvišu mirovinu koju
može ostvariti osiguranik, kojemu se mirovina određuje prema Zakonu o pravima
hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (članak
1a.).

Ocijenjeno je da se takvim propisivanjem ne
zadire u pravo na mirovinu, već se ostvareno pravo na mirovinu ograničava u
svojoj visini, a visina mirovine nije »stečeno pravo«, u smislu navoda
predlagatelja.

Stoga, osporenim Zakonom predlagateljima nije
povrijeđeno niti ustavno pravo vlasništva, zajamčeno člankom 48. stavkom 1.
Ustava Republike Hrvatske, budući da se u sustavu obveznog mirovinskog
osiguranja, koje se temelji na međugeneracijskoj solidarnosti, ne jamči pravo
na mirovinu u određenom novčanom iznosu.

15. Neosnovanim su ocijenjeni i navodi
predlagatelja o nesuglasnosti osporenih zakona s odredbom članka 49. stavka 4.
Ustava, prema kojemu se prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu umanjiti
zakonom niti drugim pravnim aktom. Ovo stoga što se dio hrvatskog mirovinskog
sustava, uređen Zakonom o mirovinskom osiguranju, temelji na načelu
međugeneracijske solidarnosti, prema kojemu se prava iz mirovinskog osiguranja
mogu ostvariti na način i u opsegu propisanom zakonom, neovisno o pojedinačnim
ulaganjima u to osiguranje.

16. Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio
da osporeni zakoni nisu u nesuglasju s odredbama Ustava, istaknutim u
prijedlozima predlagatelja.

17. Odredbe članka 26. Ustava, prema kojemu su
svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim
i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, te članka 51. stavka 1. Ustava, prema
kojemu je svatko dužan sudjelovati u podmirenju javnih troškova u skladu sa
svojim gospodarskim mogućnostima, na koje se predlagatelji također pozivaju,
nisu mjerodavne u konkretnom ustavnosudskom postupku.

Budući da su neki predlagatelji osnovanost
svojih navoda dokazivali pojedinačnim aktima, donesenima u postupku određivanja
njihove mirovine, Ustavni sud ističe da je ocjena ustavnosti svakog zakona pa i
ovdje osporenih, moguća jedino sa stajališta Ustava, dok se zaštita Ustavom
zajamčenih ljudskih prava i temeljnih sloboda, uslijed njihove povrede
pojedinačnim aktima donijetim na temelju zakona,
ostvaruje pred ovim Sudom u postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

18. Stoga je, temeljem odredbe članka 43. stavka
1. Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci rješenja (točka I.).

Objava rješenja (točka II. izreke) temelji se na
članku 29. Ustavnog zakona.

Broj:    U-I-197/1999,
U-I-1099/1999, U-I-608/2000,

            U-I-034/2001,
U-I-383/2001, U-I-1534/2001,

            U-I-1616/2001,
U-I-2501/2001, U-I-1900/2002,

            U-I-1909/2002,
U-I-049/2004, U-I-1034/2004,

            U-I-2479/2004,
U-I-3810/2004

Zagreb,
23. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 47/2005-931