## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-4046/2004 od 15. veljače 2006.

### NN 31/2006 (20.3.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-4046/2004 od 15. veljače 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**752**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec,
predsjednica Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić
i Vice Vukojević, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnijela D. B. iz Z., koju zastupa E. K.,
odvjetnik u P., na sjednici održanoj 15. veljače 2006. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod poslovnim brojem: Pn-3690/04 (ranije Pn-128/93) u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99.,
29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe, D. B. iz Z.,
K. 1, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst) u iznosu od 13.650,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositeljica ustavne tužbe, na temelju
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), podnijela je 28. kolovoza 2004. godine ustavnu tužbu radi duljine
parničnog postupka.

ČINJENICE VAŽNE ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Podnositeljica je 11. siječnja 1993. podnijela
tužbu Općinskom sudu u Zagrebu protiv tuženika Republike Hrvatske radi naknade
štete. Dana 4. studenoga 1991. pripadnik teritorijalne obrane Č. ispalio je
rafal prema I. B., suprugu podnositeljice, koji je na licu mjesta preminuo od
zadobivenih ozljeda.

Do 5. studenoga 1997. održana su tri ročišta
(15. ožujka 1993., 8. veljače 1996. i 25. lipnja 1997.). Tijekom tog razdoblja
sud je na prijedlog podnositeljice nekoliko puta zatražio na uvid spis broj: Kio-228/91 od Okružnog suda u Zagrebu.

Na ročištu održanom 26. svibnja 1998. punomoćnik
podnositeljice je naznačio točnu adresu podnositeljice, dok je sud riješio da
će se od tuženika zatražiti podaci o visini naknade za vojnika, specificirano
po mjesecima, dok je na prijedlog podnositeljice da se donese djelomična
presuda u odnosu na nematerijalnu štetu odredio da će odluku o tome donijeti
naknadno pisanim putem.

Tuženik je podneskom od 5. lipnja 1998. i 22.
srpnja 1998 postupio po traženju suda.

Podnositeljica je podneskom od 7. kolovoza 1998.
uredila tužbeni zahtjev.

Na ročištu održanom 16. rujna 1998. zaključena
je glavna rasprava te ponovno preotvorena rješenjem
suda od 14. prosinca 1998.

Nakon toga, održano je ročište 25. ožujka 1999.,
na koje nije pristupila podnositeljica radi saslušanja, međutim dostava za nju
nije uredno iskazana.

Na ročištu 4. lipnja 1999. saslušana je
podnositeljica, zaključena glavna rasprava i donijeta presuda broj: Pn-128/93, kojom je odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice
u cijelosti.

Podnositeljica je protiv navedene presude
podnijela žalbu 31. siječnja 2001. te je spis otpremljen Županijskom sudu u
Zagrebu 27. veljače 2001.

Županijski sud u Zagrebu, 24. listopada 2002.,
vratio je spis Općinskom sudu u Zagrebu uz uputu da ocijeni ima li u konkretnom
slučaju mjesta primjeni odredbe članka 184a. Zakona o izmjenama i dopunama
zakona o obveznim odnosima.

Rješenjem suda broj: Pn-128/93
od 4. studenoga 2002. utvrđen je prekid postupka u ovoj pravnoj stvari te je
određeno da će se postupak nastaviti na prijedlog bilo koje stranke čim
prestanu razlozi prekida.

Rješenjem suda od 5. studenoga 2003. nastavljen
je postupak u ovoj pravnoj stvari.

Spis je 11. prosinca 2003. otpremljen Županijskom
sudu u Zagrebu radi donošenja odluke o žalbi podnositeljice.

Rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžn-3618/03-2 od 11. svibnja 2004. ukinuta je
prvostupanjska presuda i predmet je vraćen tom sudu na ponovno postupanje 14.
lipnja 2004.

Ročište u ovom predmetu zakazano je za 19.
siječnja 2006.

Sljedeće ročište zakazano je za 15. ožujka 2006.
godine.

3. PRAVO VAŽNO ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1. Podnositeljica je pokrenula postupak pred
Općinskim sudom u Zagrebu 11. siječnja 1993. protiv tuženika Republike Hrvatske
tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94.), koji je glasio:

Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili
oštećenjem odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili
terora te prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara
društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni
spriječiti takvu štetu.

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996.
godine, bilo je propisano:

Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91, 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama
članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će
se nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.), koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije
u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

Članak 4. stavak 1.

Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade
štete iz ovoga Zakona, prekinuti stupanjem na snagu Zakona o dopunama zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99) nastavit će se stupanjem na
snagu ovoga Zakona.

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete uzrokovane od pripadnika
hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga do stupanja na snagu Zakon o
odgovornosti Republike Hrvatske za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih
oružanih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata, odnosno da je navedenim
zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom
razdoblja duljeg od sedam godina.

3.3. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Podnositeljica je 11. siječnja 1993. godine
podnijela tužbu radi naknade štete Općinskom sudu u Zagrebu.

Međutim, duljina postupka uzima se u razmatranje
od 5. studenoga 1997. godine, kad je stupio na snagu Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj: 1,
4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
(»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst
i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije), koja
Konvencija u članku 6. stavku 1. jamči, između ostaloga, i pravo na suđenje u
razumnom roku.

Ustavna tužba podnijeta je 28. listopada 2004.
godine, a do tog dana postupak nije pravomoćno okončan pa Ustavni sud utvrđuje
da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak trajao ukupno jedanaest (11)
godina, devet (9) mjeseci i šesnaest (16) dana, a nakon stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije pa do dana podnošenja ustavne tužbe postupak
je trajao šest (6) godina, jedanaest (11) mjeseci i dvadeset dva (22) dana.

4.2. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA DO PREKIDAPOSTUPKA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu
podnositelja, koji se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu, nastupio je po sili
zakona (ex lege) 3. veljače 1996. godine stupanjem na
snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći rješenje o prekidu postupka 4.
studenoga 2002. godine, nadležni Općinski sud u Zagrebu postupio je u skladu sa
zakonom, a njegovo rješenje o prekidu postupka imalo je deklaratorno
značenje.

Tim Zakonom određeni prekid postupka do
donošenja novog propisa onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima
radnje usmjerene na rješavanje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM
ODREĐENOG PREKIDAPOSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U odluci broj: U-IIIA/829/2002 od 24. ožujka
2004. godine Ustavni sud je, u okolnostima identičnim ovom predmetu, utvrdio da
je zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1.
Ustava zajamčeno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama te da je
tim zakonom određenim prekidom postupka podnositelju povrijeđeno i pravo na
pristup sudu, koji je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29.
stavka 1. Ustava o temeljnom ljudskom pavu na
pravično suđenje.

Ustavni sud ne nalazi razlog za odstupanje od
tako izraženog stajališta u ovom predmetu.

4.4. POSTUPANJE
NADLEŽNOG SUDA TIJEKOM ČITAVOG POSTUPKA

U razmatranom, pravno relevantnom razdoblju
postupak se najprije vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu, koji je 2000. godine
naložio donošenje rješenja o prekidu postupka.

Dana 5. studenoga 2003. prvostupanjski sud je
donio rješenje o nastavku postupka, vratio spis na odlučivanje povodom žalbe
podnositeljice drugostupanjskom sudu, koji je odluku u ovom predmetu donio 11.
svibnja 2004. Predmet je 14. lipnja 2004. predmet vraćen prvostupanjskom sudu
na daljnje postupanje te je i dalje u tijeku.

4.5. PONAŠANJE
PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica,
nije pridonijela duljini postupka u ovom predmetu.

4.6. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju
ne radi o složenom predmetu.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se predmet u
razmatranom, pravno relevantnom razdoblju ukupno vodio u trajanju duljem od
jedanaest godina. Uzimajući u obzir standarde usvojene od ovog Suda u
procjenjivanju duljine trajanja sudskog postupka te imajući u vidu pravno
stajalište izraženo u odluci broj: U-IIIA-829/2002 te okolnost da postupak još
uvijek nije pravomoćno dovršen, Ustavni sud nalazi da je povrijeđeno pravo
podnositeljice na suđenje u razumnom roku, kao i pravo na pristup sudu, koja su
zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavaka 1.
i 2. Ustavnog za­kona, donesena odluka kao pod
točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade, zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud, u pravilu, određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je uzeo u obzir sve okolnosti slučaja,
posebice značaj postupka za podnositelje i ukupnu duljinu postupka do donošenja
ove odluke, uz istodobno uvažavanje ukup­nih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu dužan je
dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke
u roku od osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od
isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4.
i 5. Ustavnog zakona.

8. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke)
temelji se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-4046/2004

Zagreb, 15. veljače 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 31/2006-752