### NN 59/2017 (21.6.2017.), Presuda Upravnog suda u Zagrebu broj: UsI-2602/15-8 od 28. ožujka 2017.

Upravni sud u Zagrebu

1327

PRESUDA

Upravni sud u Zagrebu, po sucu pojedincu toga suda Tamari Bogdanović, uz sudjelovanje Lidije Deak, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja OT-OPTIMA TELEKOM d.d., Zagreb, Bani 75/a, protiv tuženice Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Zagreb, Ulica Roberta Frangeša Mihanovića 9, radi rješavanja spora između korisnika i operatora, nakon usmene i javne rasprave, 28. ožujka 2017.

presudio je

I. Poništava se odluka Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/14-01/1124, urbroj: 376-05/MS-15-10 (IM) od 15. lipnja 2015.

II. Nalaže se tuženici da riješi o zahtjevu za rješavanje spora korisnika Profil inox d.o.o. Split. u vezi s prigovorom na povredu odredaba pretplatničkog ugovora od strane OT-Optima Telekoma d.d. Zagreb.

Obrazloženje

Osporavanom odlukom tuženice Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/14-01/1124, urbroj: 376-05/MS-15-10 (IM) od 15. lipnja 2015. pod točkom 1. odluke usvojen je zahtjev za rješavanje spora korisnika Profil inox d.o.o., Split, 4. Gardijske brigade 37 – Kamen u vezi s prigovorom na povredu odredaba pretplatničkog ugovora od strane OT-Optima Telekoma d.d. Zagreb, Bani 75a, a pod točkom 2. naloženo je tužitelju umanjiti račune O2TVsurf+ tarifni paket ispostavljene od prosinca 2013. do listopada 2014. navedenom korisniku, a ako su isti već plaćeni korisniku vratiti više zaračunati iznos.

Tužitelj pobija zakonitost osporavanog rješenja i opisuje kronologiju događaja, te zaključno navodi da je korisnik potpisom zahtjeva za zasnivanje pretplatničkog odnosa od 23. listopada 2013. pristao na pretplatnički odnos s tužiteljem u obaveznom trajanju od 24 mjeseca za paket usluga O2TVsurf+ (Internet + TV), da je time ukinuta javna govorna usluga (telefon) koju je korisnik imao prethodno ugovorenu, zbog čega je tužitelj izvršio umanjenje svih računa za naknadu koja se odnosi na javnu govornu uslugu, i to izdanih od studenoga 2013. kada je ova usluga deaktivirana korisniku. Ističe da tuženica navodi da je u konkretnom slučaju korisnik zatražio usluge HT-a (MAX3 Flat paket), te da tuženica pogrešni navodi da je korisnik zatražio prijenos broja iz mreže tužitelja u mrežu HT-a, već je potpisao novi zahtjev za usluge HT-a, te ispravno navodi da korisnik nije zatražio raskid pretplatničkog ugovora s tužiteljem, pa je tužitelj i dalje izdavao račune korisniku. Zaključno, tuženica navodi da sklapanje ugovora između korisnika i HT-a nije smjelo, niti moglo ostati nepoznato tužitelju, jer je HT na osnovi zahtjeva korisnika deaktivirao veleprodajnu uslugu putem koje je tužitelj pružao uslugu korisniku. Stoga je tuženica zaključila da je tužitelj imao saznanja da HT pruža uslugu korisniku, a da je tužitelj naplaćivao usluge koje nije niti mogao pružati, te je temeljem članka 29. stavka 11. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga tužitelju naloženo stornirati račune izdane od prosinca 2013. do listopada 2014. Tužitelj ističe da je tuženica pravilno utvrdila da je korisnik podnio zahtjev 28. prosinca 2013. HT-u za usluge MAX3 Flat paket, te nije zatražio prijenos broja 021/335-444 iz mreže tužitelja u mrežu HT-a, jer je taj broj ranije isključen, već je korisnik potpisao novi zahtjev, a pri tome nije zatražio raskid pretplatničkog ugovora s tužiteljem. Međutim, tužitelj smatra da je pogrešno utvrđeno da je temeljem zahtjeva korisnika iz prosinca 2013., HT deaktivirao veleprodajnu uslugu putem koje je tužitelj pružao uslugu korisniku, pa je samim time tužitelj znao da je korisnik počeo koristiti usluge HT-a, te da je tužitelj i dalje nastavio naplaćivati usluge koje nije pružao, niti ih je mogao pružati, jer su na veleprodajnoj razini iste bile deaktivirane. Naime, putem B2B aplikativnog sučelja, a kroz koje omogućava računalna razmjena podataka između operatora, mogu se utvrditi postupci aktivacije i deaktivacije veleprodajnih usluga HT-a putem kojih drugi operatori, među kojima i tužitelj, pružaju svoje maloprodajne usluge. Tužitelj smatra da je tuženica jedino uvidom u predmetno sučelje mogla utvrditi je li i u kojem trenutku veleprodajna usluga HT-a tužitelju bila aktivna ili deaktivirana, a da je izvršila uvid utvrdila bi da je do studenoga 2013. tužitelj pružao korisniku javnu govornu uslugu (telefon) putem veleprodajne usluge HT-a naziva najam korisničke linije (WLR), a usluge interneta i TV-a putem veleprodajne usluge HT-a Bitstream (BSA). U studenome 2013. temeljem zahtjeva korisnika izvršeno je isključenje pretplatničkog broja 021/335-444 i posljedično zahtjeva tužitelja HT-u za isključenjem veleprodajne usluge WLR-a, koja je deaktivirana od strane HT-a. Međutim, korisniku je ostala aktivna usluga interneta i TV-a, te je na veleprodajnoj razini 10. studenoga 2013. izvršena aktivacija usluge »naked Bitstream« (NBS), putem koje su se od tada pa sve do 8. prosinca 2014. korisniku od strane tužitelja pružale maloprodajne usluge. Deaktivacija veleprodajne usluge NBS izvršena je tek 8. prosinca 2014. i to na temelju reklamacije korisnika podnesene u postupku rješavanja prigovora, sukladno članku 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama, a ne u prosincu 2013. kako je to navela tuženica u obrazloženju odluke. Kao dokaz tužitelj dostavlja izvadak iz B2B sučelja, iz kojeg je razvidno da je 10. studenoga 2013. HT izvršio aktivaciju veleprodajne usluge NBS putem koje je tužitelj pružao usluge interneta i TV-a korisniku, gdje NBSM označava migraciju na veleprodajnu uslugu NBS, te je u posljednjem redu vidljivo da je 8. prosinca 2014. HT predmetnu uslugu deaktivirao tužitelju, jer NBSD označava deaktivaciju veleprodajnu uslugu NBS. Dakle, od strane HT-a korisniku je usluga pružena putem novog priključka (nova parica), dok je tužitelj korisniku pružao uslugu putem postojeće parice. Stoga, temeljem zahtjeva korisnika za uslugom HT-a iz prosinca 2013. nije došlo niti je trebalo doći do deaktivacije veleprodajne usluge putem koje je tužitelj pružao uslugu interneta i televizije, a tužitelj nije mogao imati nikakvih saznanja o aktivaciji potpuno nove usluge od strane HT-a. Tužitelj napominje da je tehnički moguće da jedan korisnik istovremeno koristi maloprodajnu uslugu dva ili više operatora, pa je moguće da je volja korisnika bila istovremeno koristiti usluge tužitelja i drugog operatora, a ni u kojem slučaju nije krivnja tužitelja što su usluge interneta i TV-a bile aktivne korisniku do 8. prosinca 2014. Tužitelj smatra da iz dokaza pribavljenih u upravnom postupku ne proizlazi da su veleprodajne usluge HT-a putem kojih je tužitelj pružao maloprodajne usluge korisniku bile isključene u prosincu 2013., niti je takvu činjenicu tuženica uopće mogla utvrditi. Iz zahtjeva za dodatnim očitovanjem od 16. travnja 2015. evidentno je da je tuženica utvrđivala činjenice isključivo u odnosu na isključenje javne govorne usluge, te nikada nije zatraženo dodatno očitovanje tužitelja, ali niti HT-a u pogledu usluga koje su ostale aktivne nakon studenoga 2013., tj. internet i TV. Tužitelj je u očitovanju od 8. siječnja i 29. travnja 2015. ukazivao da pretplatnički ugovor između korisnika i tužitelja nije raskinut od strane korisnika, niti je do raskida došlo provođenjem jedinstvene procedure promjene operatora sukladno članku 66. navedenog Pravilnika. Naime, općim uvjetima poslovanja za javne komunikacijske usluge tužitelja, koji su dio pretplatničkog ugovora, člankom 27. određeni su uvjeti raskida pretplatničkog ugovora, a niti na jedan od navedenih načina u prosincu 2013. nije prestao pretplatnički odnos između korisnika i tužitelja, a tužitelj nikada nije zaprimio jedinstvenu izjavu korisnika kojim raskida ugovor s tužiteljem u smislu propisane procedure promjene operatora, sukladno članku 66. navedenog Pravilnika. Stoga tužitelj smatra da je tuženica prilikom donošenja pobijane odluke pogrešno i nepotpuno utvrdila činjenično stanje, jer su naprijed iznesene bitne činjenice trebale utjecati na donošenje drugačije odluke, a temeljem ispravnih navoda i dokaza tužitelja dostavljenih u tijeku upravnog postupka. Ovakvim postupanjem tuženica je povrijedila načela Zakona o općem upravnom postupku, i to članak 8., članak 9. stavak 2., članak 10. i članak 47. stavak 1. navedenog Zakona. Nadalje, tuženica je povrijedila i članak 51. stavak 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama, jer je tuženica bez poduzimanja radnji za razjašnjenje stvari, upotpunjavanje činjeničnog stanja i pribavljanja dokaza svoju odluku utemeljila na pogrešno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju i potom primijenila materijalno-pravnu normu na štetu tužitelja.

Predlaže sudu da poništi osporavanu odluku.

Tuženica u odgovoru na tužbu u cijelosti ostaje kod navoda danih u obrazloženju osporavanog rješenja i ističe da je tuženica izvršila odgovarajuće provjere kako bi utvrdila je li operator ispunio svoje obaveze propisane Zakonom o elektroničkim komunikacijama i pripadajućim podzakonskim aktima, uzevši pri tome u obzir da treba osigurati visoku razinu zaštite korisnika kao slabije ugovorne strane. Tužitelj zaboravlja spomenuti da je korisnik unatoč tome što formalno nije zatražio prijenos broja i promjenu operatora, svojim postupanjem upravo ukazao na svoju pravu volju, koja nije formalno ispunjena zbog propusta u postupku dogovaranja usluga, a na što upućuju navodi korisnika iz prigovora, kao i činjenicu da je nesporno da je korisnik na istoj adresi na kojoj je koristio uslugu tužitelja zatražio i uslugu HT-a. Tužitelju je navedena okolnost bila poznata iz svih prigovora korisnika, kao što mu je poznata činjenica da prilikom obrade prigovora i reklamacije korisnika mora primjenjivati i članak 29. stavak 7. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, prema kojem je u slučaju podnošenja pritužbe, operator dužan provesti i dodatne provjere uzimajući u obzir sve, a posebno primjedbe krajnjeg korisnika. Tužitelj propušta uočiti da je korisnik na istoj adresi zatraži istu uslugu od HT-a, kao i da usluga tužitelja (internet i TV) nakon ugovaranja usluge kod HT-a nije korištena, te nigdje ne navodi da je naplatio uslugu koju je korisnik zaista koristio. Korisnik je u prigovoru jasno i nedvojbeno iskazao volju da istovremeno ne koristi i usluge tužitelja i drugog operatora. Sve da se navedena deaktivacija HT-a i odnosila isključivo na javnu govornu uslugu, a ne i na uslugu interneta i TV-a, tužitelju nije mogla ostati nepoznata činjenica da se njegove usluge ne koriste, zbog čega je bio u obvezi izvršiti odgovarajuću provjeru sustava i provjeru sa svojim korisnikom, kako u konačnici ne bi naplaćivao uslugu bez osnove, odnosno koju korisnik ne koristi. Naime, međusobni odnosi operatora, aktivacija i deaktivacija usluga, kao i propisani postupak promjene operatora ne smiju ići na štetu korisnika, tim više kada okolnosti slučaja upućuju na nepravilnosti i iste se nepravilnosti potvrde navodima korisnika u postupku rješavanja spora. Stoga je tuženica naložila tužitelju storniranje svih računa od prosinca 2013. do listopada 2014. ispostavljenih za usluge temeljem tarifnog paketa O2TVsurf+, koji računi se odnose na razdoblje kada je korisnik faktično isključivo koristio usluge drugog operatora, dok je korisniku ostala neupitna obveza plaćanja naknade zbog prijevremenog raskida pretplatničkog ugovora za isti paket, koji je bio sklopljen na razdoblje od 24 mjeseca. Tuženica ističe da je na temelju pravog stanja stvari donesena pravilna i zakonita odluka nakon postupka provedenog sukladno svim načelima Zakona o općem upravnom postupku, te pravilno primijenio članak 29. stavak 11. navedenog Pravilnika, a u okviru nadležnosti propisanih Zakonom o elektroničkim komunikacijama

Predlaže sudu da odbije tužbeni zahtjev.

Tužitelj se na odgovor na tužbu očitovao da i dalje smatra pogrešno utvrđenim činjenice da je HT temeljem zahtjeva korisnika iz prosinca 2013. deaktivirao veleprodajnu uslugu putem koje je tužitelj pružao uslugu korisniku, te da je samim time tužitelj znao da je korisnik počeo koristiti usluge drugog operatora, te da je tužitelj i dalje nastavio naplaćivati usluge koje nije pružao, niti ih je mogao pružati, obzirom da su na veleprodajnoj razini iste bile deaktivirane. Smatra da je tuženici poznato da je pretplatnički ugovor dvostrano obvezujući ugovor, u konkretnom slučaju čak trgovački ugovor, te ne postoji obveza korisnika da koristi ugovorene usluge, niti obveza operatora provjeravati koristi li korisnik iste, niti obavještavati korisnika da usluge ne koristi i provjeravati je li volja korisnika raskinuti ugovor. Tužitelj još jednom ukazuje da nepravilnosti s njegove strane nisu postojale, da je pružao usluge korisniku na osnovi zahtjeva kao temelja pretplatničkog ugovora, koji ugovor korisnik nije raskinuo u prosincu 2013., zbog čega je tužitelj oštećen za naknade po mjesečnim računima od prosinca 2013. do listopada 2014., koje je imao prava naplatiti korisniku. Zaključno ističe da kako veleprodajna usluga nije deaktivirana, tužitelj je mogao pružati usluge korisniku koji nije raskinuo pretplatnički ugovor s tužiteljem.

Predlaže sudu da zamijeni upravni akt i odbije prigovor korisnika ili podredno da naredi tuženiku donošenje sadržajno točno određene odluke.

Zainteresirana osoba Profil inox d.o.o., Split, iako uredno pozvana, nije se uključila u ovaj upravni spor.

Tužbeni zahtjev je osnovan.

Sud je održao usmenu i javnu raspravu u prisutnosti opunomoćenice tužitelja i opunomoćenice tuženice i u odsutnosti uredno pozvane zainteresirane osobe, na temelju ovlaštenja iz odredbe članka 39. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 20/10., 143/12. i 152/14.), o čemu je zainteresirana osoba bila upozorena u pozivu za raspravu.

Opunomoćenica tuženice je na raspravi istakla da tužitelj ničime nije osporio činjenicu da od zaključivanja ugovora sa HT-om, zainteresirana osoba nije više koristila govornu uslugu, a na računima koje je korisnik plaćao nisu posebno navedene stavke na koje se račun odnosi, a odnosno da korisnik za druge brojeve nije otkazao uslugu Optime nije mogao odmah ni utvrditi da plaća uslugu koju ne koristi. Ističe da su prema Zakonu o elektroničkim komunikacijama prava fizičkih i pravnih osoba izjednačena, a što je razvidno iz definicije pretplatnika.

Opunomoćenica tužitelja istakla je da ugovor nije bio raskinut, da nije ni trebao biti raskinut, jer se ugovor raskida po Pravilniku tuženika i po tom Pravilniku i na taj način ugovor nije trebao biti raskinut, već je korisnik trebao zatražiti raskid ugovora, a to nije učinio, već je nastavio koristiti uslugu interneta i televizije, pa nije obveza tužitelja da provjera koristi li tužitelj i govornu uslugu, ili bilo koju od te tri usluge. Tehnička mogućnost pružanja usluge je postojala i tužitelj ju je pružao. Istakla je da se korisnik i za tu uslugu vratio tužitelju, te tužitelj smatra da je obveza tuženika da postupa prema vlastitom Pravilniku.

Opunomoćenica tuženice i dalje smatra da je relevantna činjenica što korisnik govornu uslugu nesporno nije koristio, a u postupku je dokazano da nije koristio ni preostale dvije usluge, iako ugovor nije formalno raskinuo, ali je smatrao da ga raskida potpisivanjem novog ugovora sa HT-om za identične usluge. Ističe da se dogodila pogreška na štetu korisnika, jer HT iako je trebao nije obavijestio tužitelja o zasnivanju novog ugovornog odnosa, jer je korisnik potpisao krivi obrazac kao da podnosi novi zahtjev, umjesto za promjenu operatora.

Ocjenjujući zakonitost osporavane odluke, te razmatrajući sporna činjenična i pravna pitanja, sud je izvršio uvid u sudski spis predmeta i spis tuženice dostavljen uz odgovor na tužbu.

Uvidom u osporavanu odluku sud je utvrdio da je tuženica na temelju članka 12. stavka 1. točke 11. i članka 17. stavka 3., a u vezi sa člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08., 90/11., 133/12., 80/13. i 71/14.), usvojila zahtjev za rješavanje spora zainteresirane osobe, tj. korisnika Profil inox d.o.o., Split u vezi s prigovorom povrede odredaba pretplatničkog ugovora od strane tužitelja, tj. OT-Optima Telekoma d.d., Zagreb, te naložila tužitelju da umanji račune za O2TVsurf+ tarifni paket ispostavljene od prosinca 2013. do listopada 2014. korisniku, a ako su isti već plaćeni da korisniku vrati više zaračunati iznos. U obrazloženju tuženica je navela da je korisnik iznio prigovor povrede odredaba pretplatničkog ugovora od strane tužitelja, jer je 18. studenoga 2013. podnio HT-u zahtjev za prijenos broja 021/335-444 iz OT-mreže, te je s HT-om potpisao ugovor za sve 3 usluge (telefon, internet i TV). Problem je nastao jer se korisniku i računi za privatne potrebe na adresi Kneza Domagoja 6, Podstrana Grljevac dostavljaju na adresu njegovih poslovnih priključaka na adresu IV. Gardijske brigade 37 – Kamen, te zato nije odmah uočio da mu tužitelj naplaćuje usluge za pretplatnički priključak navedenog telefonskog broja, te usluge interneta i TV-a, jer od prosinca 2013. ne koristi njihove usluge, pa smatra da mu ih nemaju pravo naplaćivati. Tužitelj je u svom očitovanju naveo da je korisnik nakon zaključenog ugovora s tužiteljem iz 2011., 23. listopada 2013. zatražio isključenje telefonskog broja i paket usluga internet i IPTV, pa je broj telefona isključen, a raniji ugovor izmijenjen na uslugu O2TVsurf+, te je zahtjev potpisan i ovjeren pečatom korisnika. Korisnik nije raskinuo pretplatnički ugovor, niti podnio prigovor sve do rujna 2014., te su sukladno sklopljenom ugovoru usluge u sustavu tužitelja bile aktivne i korisniku su izdavani računi. Tužitelj nije zaprimio zahtjev za prijenos telefonske linije u mrežu drugog operatora, niti zahtjev za trajno isključenje, već samo zahtjev za prestanak korištenja javne govorne usluge. Temeljem zaprimljene reklamacije, ugovor je raskinut, te je dan nalog za deaktivaciju predmetnog ugovora u najkraćem roku, a račun za studeni 2014. nije izdan, te je bez obzira na prekasno podnesen prigovor tužitelj utvrdio da se radi o pogrešno naplaćenoj naknadi za javnu govornu uslugu, zbog čega je cjelokupne iznose koji se odnose na istu odobrio i izvršio raskid ugovora, a kojeg ranije bez pravovaljane dokumentacije nije mogao raskinuti. Tuženica je uvidom u presliku zahtjeva za zasnivanje pretplatničkog odnosa od 28. prosinca 2013. utvrdila da je korisnik zatražio usluge HT-a za MAX3 Flat tarifni paket, koje su mu omogućene 14. siječnja 2014., te nije zatražio prijenos broja od tužitelja u mrežu HT-a, već je potpisao novi zahtjev za usluge HT-a, te nije zatražio raskid pretplatničkog ugovora s tužiteljem.

Međutim, sklapanje ugovora s HT-om za iste usluge nije smjelo, niti moglo ostati nepoznato tužitelju, s obzirom na to da je nesporno da je HT temeljem zahtjeva korisnika iz prosinca 2013. deaktivirao veleprodajnu uslugu putem koje tužitelj pruža uslugu, te je samim time tužitelj znao da je korisnik počeo koristiti usluge drugog operatora. Unatoč navedenom, tužitelj je i dalje nastavio naplaćivati usluge koje nije pružao, niti ih je mogao pružati, pa je obzirom na utvrđenu nepravilnost od strane tužitelja naloženo da tužitelj stornira sve račune od prosinca 2013. do listopada 2014. ispostavljene za uslugu tarifnog paketa O2TVsurf+, a sve to primjenom članka 29. stavka 11. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj: 154/11., 149/13. i 82/14.).

Odredbom članka 29. stavka 11. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga propisano je da u slučajevima kada se u postupku pred Agencijom utvrdi da je operator postupio suprotno odredbama Zakona i podzakonskih propisa, Agencija će operatoru odlukom naložiti najučinkovitije mjere za uklanjanje utvrđenih povreda.

Odredbom članka 51. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama propisano je da odluka Agencije o rješenju spora iz stavka 1. ovoga članka mora biti podrobno obrazložena.

Prema ocjeni suda, osporavanom odlukom povrijeđen je zakon na štetu tužitelja, jer tuženica u osporavanoj odluci nije navela suprotno kojoj odredbi Zakona i podzakonskog propisa je tužitelj kao operator postupio, a da bi stoga bilo uvjeta za primjenu članka 20. stavka 11. navedenog Pravilnika. Nadalje, prema mišljenju suda, u upravnom postupku nije nesporno utvrđena činjenica koju kao nespornu tuženica navodi u obrazloženju osporavanog rješenja, a to je da je pristupni operator HT temeljem zahtjeva korisnika za HT uslugu iz prosinca 2013. deaktivirao veleprodajnu uslugu putem koje je tužitelj uslugu pružao, te je samim time tužitelj znao da je korisnik počeo koristiti usluge novog operatora i da time tužitelj uslugu i dalje naplaćuje, iako ju nije u mogućnosti pružiti. Tužitelj je doveo u sumnju svojim očitovanjima i dokazima na koje se pozvao da je u prosincu 2013. stvarno došlo do deaktiviranja veleprodajne usluge, jer tužitelj tvrdi da je novi operator uslugu mogao pružiti putem nove parice, a tužitelj je svoju uslugu interneta i TV-a mogao i dalje pružati putem postojeće parice, pa je time dovedena u sumnju tvrdnja tuženice da je tužitelj znao i morao znati da je korisnik počeo koristiti usluge novog operatora. Tuženica u upravnom postupku i upravnom sporu ne osporava da korisnik nije zatražio prijenos telefonskog broja u drugu mrežu, već samo isključenje govorne usluge, te nije zatražio raskid pretplatničkog ugovora u odnosu na pružanje usluge TV-a i interneta, iako je u prosincu 2013. podnio zahtjev novom operatoru za pružanje sve tri usluge na istoj adresi kao i u ranijem pretplatničkom ugovoru sklopljenom s tužiteljem. Naime, samo nekorištenje usluge, ukoliko je usluga korisniku omogućena na temelju valjane pravne osnove, tj. pretplatničkog ugovora, ne može biti razlog za storniranje izdanih računa ispostavljenih korisniku od strane tužitelja od prosinca 2013. do listopada 2014.

Stoga će, u postupku nakon ove presude, tuženica potpuno i pravilno utvrditi činjenično stanje u odnosu na prigovor tužitelja da podnošenjem novog zahtjeva korisnika u prosincu 2013. pružanje usluge TV-a i interneta nije bilo deaktivirano na veleprodajnoj razini, a u kojem slučaju tužitelj nije niti znao, niti morao znati da korisnik istu uslugu istovremeno koristi na istoj adresi i od strane drugog operatora, te bi tužitelj istu uslugu i nadalje mogao pružiti tužitelju na temelju valjanog pretplatničkog ugovora. Nakon potpuno i pravilno utvrđenog činjeničnog stanja, tuženica će podrobno obrazložiti na koji način je utvrdila da je tužitelj, u konkretnom slučaju, eventualno postupio suprotno nekoj odredbi Zakona o elektroničkim komunikacijama ili podzakonskim propisima, a da bi bilo uvjeta za primjenu članka 29. stavka 11. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga.

Stoga je sud na temelju članka 58. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima odlučio kao u izreci.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude nije dopuštena žalba sukladno članku 66.a stavku 1. Zakona o upravnim sporovima.

Broj: UsI-2602/15-8

Zagreb, 28. ožujka 2017.

Sutkinja
 Tamara Bogdanović, v. r.