## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-934/2002 od 26. svibnja 2004.

### NN 81/2004 (16.6.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-934/2002 od 26. svibnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1613

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi Đ. J. iz O., kojeg zastupa D. K., odvjetnik iz O., na sjednici
održanoj dana 26. svibnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Osijeku dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom,
pod brojem: P-112/97 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jedne (1)
godine, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnositelju ustavne tužbe, Đ. J. iz O., određuje se primjerena naknada
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst), u iznosu od 6.600,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz  državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija
Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja odluke suda u
razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je 25. lipnja 1996. godine
Općinskom sudu u Osijeku, pod brojem: P-112/97 podnio tužbu protiv Republike
Hrvatske radi naknade štete prouzročene mobiliziranjem njegovog osobnog vozila
marke Citroen, tipa BX16TRS, proizvedeno 1985. godine, broj šasije
UF7XBXB0017XB4097, koje je za vrijeme upotrebe od strane pripadnika Hrvatske
vojske teško oštećeno i šteta je procijenjena u iznosu od 30.150,00 kuna.

Podnositelj smatra da se nedonošenjem meritorne
odluke u razumnom roku vrijeđaju njegova ustavna prava zajamčena odredbama članka
16., članka 26., članka 29. stavka 1. i članka 117. stavka 3. Ustava. Stoga
predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, te »na ime naknade štete po
osnovu duševnih boli zbog uskrate pravodobne sudske zaštite njegovih prava”
odredi primjerenu naknadu podnositelju u iznosu od 400.000,00 kuna.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– 25.
lipnja 1996. godine podnositelj je Općinskom sudu u Osijeku, pod brojem:
P-112/97 podnio tužbu protiv Republike Hrvatske radi naknade štete prouzročene
mobiliziranjem njegovog osobnog vozila koje je za vrijeme upotrebe od strane
pripadnika Hrvatske vojske teško oštećeno,

– nakon
održanih tri ročišta u predmetu, glavna rasprava je zaključena i presudom Općinskog
sauda u Osijeku, broj: P-700/96-7 od 4. studenoga 1996. godine usvojen je u
cijelosti tužbeni zahtjev podnositelja,

– na
navedenu presudu žalbu je uložila tužena Republika Hrvatska i Županijski sud u
Osijeku rješenjem, broj: Gž-43/97-2 od 16. siječnja 1997. godine usvaja žalbu  tužene, ukida navedenu prvostupanjsku
presudu i predmet vraća sudu u prvom stupnju na ponovni postupak,

– u
ponovljenom postupku održana su tri ročišta i provedeno je vještačenje, međutim
sukladno odredbi članka 184.a Zakona o obveznim odnosima, dana 13. prosinca
2000. godine Općinski sud u Osijeku donosi rješenje, broj: P-112/97-20 o
prekidu postupka u toj pravnoj stvari,

– rješenjem,
broj: Gž-857/02-2 od 28. ožujka 2002. godine Županijski sud u Osijeku odbija žalbu
podnositelja i potvrđuje naznačeno rješenje Općinskog suda u Osijeku,

–
provjerom (dana 26. travnja 2004.) kod Općinskog suda u Osijeku utvrđeno je da
se predmet nalazi u sudskom kalendaru do 25. travnja 2004. godine, odnosno da u
njemu još nije donesena odluka suda.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Osijeku 25. lipnja
1996. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem
odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te
prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička
zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 7/96), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996. godine,
bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
53/91, 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka
180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu nastalu
uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99) koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.«.

Hrvatski
sabor, na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je Zakon o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.«.

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija,
odnosno da je navedenim Zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka
mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i
dvadeset pet (25) dana.

Podnositelj
je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama”.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 25. lipnja 1996.
godine. Ustavna tužba podnijeta je 2. svibnja 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje
da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe
proteklo ukupno pet (5) godina, jedanaest (11) mjeseci i dva (2) dana.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga, računajući od 13. prosinca 2000. godine, dana
dono­šenja rješenja Općinskog suda u Osijeku, broj: P-112/97-20 o prekidu
postupka, do 2. svibnja 2002. godine, dana podnošenja ustavne tužbe, pravno
relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra u konkretnom ustavnosudskom
postupku obuhvaća jednu (1) godinu, četiri (4) mjeseca i devetnaest (19) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Osijeku, pod brojem: P-112/97 nastupio je po sili zakona
(ex lege) dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći rješenje o prekidu postupka dana 13.
prosinca 2000. godine, nadležni Općinski sud u Osijeku postupio je u skladu sa
zakonom, a njegovo rješenje o prekidu postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na rješavanje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje
li zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupanje Suda u
skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja
da o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani
sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete
prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativno značajni
iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje te
odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja
novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije
smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom
roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na
sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske
da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će
se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada
bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time
omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti hoće
li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je u konkretnom slučaju prekid postupka u povodu tužbe podnositelja samo
jednim dijelom obuhvatio pravno relevantno razdoblje od stupanja na snagu
Europske konvencije do podnošenja ustavne tužbe u trajanju od jedne (1) godine,
četiri (4) mjeseca i devetnaest (19) dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim
zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1. Ustava
zajamčeno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud
u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim
prekidom postupka u ovom je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup
sudu, koji je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka
1. Ustava o temeljnom ljudskom pavu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-934/2002
Zagreb, 26. svibnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 81/2004-1613