## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1948/2000 od 28. rujna 2004.

### NN 145/2004 (19.10.2004.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-1948/2000 od 28. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2553

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata
Račan, Emilija Rajić, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan
Vuković, odlučujući o prijedlogu za pokreta­nje postupka za ocjenu suglasnosti
zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 28. rujna 2004. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokreta­nje postupka
za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredaba članka 1. stavka 2. i članka 3. Zakona
o rudarstvu (»Narodne novine«, broj 27/91, 26/93, 92/94, 35/95 – pročišćeni
tekst, 114/01 i 190/03 – pročišćeni tekst).

II. Ovo rješe­nje objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. RIK–GRAD d.o.o. iz Zagreba, Jurišićeva 19, koje­g
zastupa direktor Ivan Milićević, podnio je prijedlog za pokreta­nje postupka za
ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 1. stavka 2. i članka 3. Zakona o rudarstvu
(»Narodne novine«, broj 27/91, 26/93, 92/94, 35/95 – pročišćeni tekst, 114/01 i
190/03 – pročišćeni tekst; u da­lj­njem tekstu: Zakon).

2. U prijedlogu i dopuni prijedloga navodi se da
navedene zakonske odredbe, kao niti osporeni Zakon u cjelini, nema odred­bi
kojima su, sukladno jamstvima iz članaka 3., 48. stavka 1., 49. stavka 2., 50.
i 52. stavka 2. Ustava, uređeni odnosi između vlasnika zem­ljišta u kojemu se
nalazi rudno blago, odnosno mineralne sirovine, s jedne strane, i države, za
koju je osporenim Zakonom propisano da je vlasnik rudnog blaga.

Prema navodima predlagate­lja, on je vlasnik zem­ljišta
u čijem sastavu se nalaze mineralne sirovine, konkretno građevni š­ljunak, međutim,
osporenim Zakonom je onemogućen u ostvariva­nju svoje­g vlasničkog prava na
iskorištava­nje tog zem­ljišta jer ne može dobiti koncesiju za ­nje­govu
eksploataciju niti izgraditi EKO–PARK na ­njemu. Smatra da je to protivno
odredbama članaka 3. stavka 2. i 33. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim
pravima (»Narodne novine«, broj 91/96, 68/98, 137/99, 22/00, 73/00 i 114/01).

S obzirom na to da ­nje­govo Ustavom zajamčeno
privatno vlasništvo nije bilo na odgovarajući način zaštićeno u postupku dobiva­nja
navedene koncesije i realizacije ­nje­gova projekta za izgrad­nju EKO-PARKA na
istom zem­ljištu, predlagate­lj smatra da osporene zakonske odredbe, kao i
osporeni Zakon u cjelini, treba usuglasiti s ­nje­govim ustavnim pravom na
vlastitu imovinu, kao i pravom da tu imovinu slobodno koristi.

*Prijedlog nije osnovan.*

3. Odredbama članka 52. Ustava propisano je:

»More, morska obala i otoci, vode, zračni prostor,
rudno blago i druga prirodna bogatstva, ali i zem­ljište, šume, bi­ljni i životi­njski
svijet, drugi dijelovi prirode, nekretnine i stvari od osobitog kulturnoga,
povijesnoga, gospodarskog i ekološkog znače­nja, za koje je zakonom određeno da
su od interesa za Republiku Hrvat­sku, imaju ­njezinu osobitu zaštitu.

Zakonom se određuje način na koji dobra od interesa
za Republiku Hrvatsku mogu upotreb­ljavati i iskorištavati ovla­štenici prava
na ­njima i vlasnici, te naknada za ograniče­nja kojima  su podvrgnuti.«.

Sukladno tim ustavnim odredbama, osporenim Zakonom
propisani su uvjeti i način iskorištava­nja rudnog blaga, odnosno mineralnih
sirovina.

4. Člankom 1. osporenog Zakona propisano je:

»Rudno blago je dobro od interesa za Republiku
Hrvatsku, ima ­njezinu osobitu zaštitu i iskorištava se pod uvjetima i na način
koji su propisani ovim Zakonom.

Rudno blago je u vlasništvu Republike Hrvatske.«.

U članku 2. istog Zakona propisano je što se smatra
rudnim blagom, odnosno mineralnim sirovinama u smislu tog Zakona, dok su u članku
3., u točkama 1. do 7. Zakona pobliže navedene vrste mineralnih sirovina. U točki
7. članka 3. Zakona kao mineralne sirovine navedeni su: tehničko-građevni
kamen, građevni pijesak i š­ljunak te ciglarska glina.

Da­lj­njim odredbama osporenog Zakona propisano je
kojim pravnim i fizičkim osobama (trgovačko društvo ili obrtnik) i pod kojim
uvjetima se može izdati odobre­nje za istraživa­nje mineralnih sirovina,
odnosno koncesija za eksploataciju mineralnih sirovina (članak 9.); pravo na
istraživa­nje ili eksploataciju mineralnih sirovina na određenom području
trgovačko društvo ili obrtnik ostvaruju na osnovi odobre­nja ili rudarske
koncesije tijela državne uprave nadležnog za poslove rudarstva (članak 10.
stavak 1.); rudarskom koncesijom stječe se pravo izvođe­nja rudarskih radova u
ci­lju gospodarskog korište­nja mineralnih sirovina (članak 30. stavak 3.);
propisano je što sve mora sadržavati rudarska koncesija za izvođe­nje rudarskih
radova (članak 44. stavak 1.), itd.

U odnosu na vlasnika eksploatiranog zem­ljišta, prema
odred­bama osporenog Zakona, koncesionar ne može dobiti koncesiju ukoliko s
vlasnikom ne sklopi ugovor o zakupu tog zem­ljišta (članak 42. stavak 2.);
vlasniku se mora dostaviti rudarska koncesija (članak 44. stavak 2.); vlasnik
ima pravo na sanaciju zem­ljišta uz provedbu mjera osigura­nja radi zaštite nje­gove
imovine te okoliša za vrijeme i nakon završetka eksploatacije (članci 53. i
54.).

Provedbu osporenog Zakona i propisa donijetih na
osnovi ­nje­ga nadzire Ministarstvo gospodarstva, a inspekcijske poslove obav­lja
Državni inspektorat po posebnom zakonu (članak 77. Zakona); postupci uređeni
tim Zakonom provode se prema odred­bama Zakona o općem upravnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91 i 103/96), ako tim Zakonom nije drukčije određeno
(članak 10. stavak 3.).

5. Odredbama Ustava, u odnosu na koje, prema miš­lje­nju
predlagate­lja, postoji nesuglasnost osporenog Zakona, propisano je s­ljedeće: člankom
3. Ustava utvrđene su najviše ustavne vrednote, uk­ljučivo i nepovredivost
vlasništva; jamstvo prava vlas­ništva sadržano je u članku 48. stavku 1.
Ustava; prema odredbi članka 49. stavka 2. Ustava, država osigurava svim
poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu; zakonom je moguće u interesu
Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo, uz naknadu tržišne
vrijednosti, a poduzetnička sloboda i vlasnička prava mogu se iznimno ograničiti
zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ­ljudskog
okoliša i zdrav­lja ­ljudi (članak 50. Ustava).

6. Ustavni sud je ocijenio da osporeni Zakon, u
dijelu u kojemu ga osporava predlagate­lj, nije u nesuglasju s navedenim
odredbama Ustava.

Rudno blago, za koje je teme­ljem Ustava posebnim
zakonom određeno da je dobro od interesa za Republiku Hrvatsku, pod osobitom je
zaštitom države. Zbog takvog ustavnog znače­nja rud­nog blaga, ono je le­gitimno
u vlasništvu države i može se iskorištavati samo pod uvjetima i na način koji
su propisani od­red­bama spomenutog Zakona.

Pravilo da se rudno blago može iskorištavati samo na
zakonom propisani način odnosi se i na samog vlasnika zem­ljišta na kojemu se
ili u kojemu se nalazi rudno blago. To znači da se i na samog vlasnika zem­ljišta
s mineralnim sirovinama, konkretno građevnog š­ljunka, primje­njuju zakonske
odredbe o uvjetima eksploatacije takvog zem­ljišta.

Posebno se navodi da su, u odnosu na dobiva­nje
rudarske koncesije, svi pred zakonom jednaki, neovisno o tome tko je vlasnik
zem­ljišta za čiju eksploataciju se koncesija traži. Vlasnik je u
jednakopravnom položaju, kao i svi drugi zainteresirani u tom postupku, jer je
on samo vlasnik zem­ljišta, ali ne i mineralnih sirovina na ili u ­njemu.
Stoga, niti vlasnik zem­ljišta te sirovine ne može iskorištavati bez odobre­nja
(koncesije) nadležnog državnog tijela.

7. Predlagate­lj svojim navodima upire i na nezakonitost
postupka u kojemu je podnio zahtjev za izdava­nje koncesije za eksploataciju
mineralnih sirovina što se nalaze u ­nje­govom zem­ljištu. Iscrpno obrazlaže
tijek tog postupka i postupa­nje nadležnih tijela u svezi s ­nje­govim
zahtjevom, kao i namjerom da na istom zem­ljištu izgradi park prirode. Dakle, u
prijedlogu je izložen pojedinačni pravni slučaj, u rješava­nju koje­ga, prema
navodima predlagate­lja, on nije dobio odgovarajuću zaštitu svojih vlasni­čkih
prava i interesa.

Ustavni sud, u odnosu na te
navode predlagate­lja, ističe da primjena konkretnog zakona ili ­nje­govih
pojedinih odredbi može biti predmetom ocjene samo u postupku koji se pred
Ustavnim sudom vodi povodom ustavne tužbe protiv pojedinačnih odluka državnih
tijela, tijela jedinica lokalne i područne (re­gionalne) samouprave te pravnih
osoba s javnim ovlastima kad su tim odlukama povrijeđena ­ljudska prava i teme­ljne
slobode, kako to propisuje odredba članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst; u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon). Zaštita ustav­nih prava u pojedinačnim
pravnim slučajevima uteme­ljena je člankom 128. podstavkom 4. Ustava, a
postupak se vodi na način i uz uvjete propisane navedenim Ustavnim zakonom.

8. Sukladno navedenom, Ustavni sud je ocijenio da
prijedlog predlagate­lja nije osnovan pa je, teme­ljem članka 43. Ustavnog
zakona, riješeno kao u izreci (točka I.). Odluka o objavi ovog rješe­nja (točka
II. izreke) teme­lji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-1948/2000
Zagreb, 28. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Rješenje, NN 145/2004-2553