## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-1163/1997 od 14

### NN 47/1999 (17.5.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-1163/1997 od 14

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić,
mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen
Žuvela, odlučujući o prijedlozima za ocjenu
ustavnosti i zakonitosti drugog propisa, na sjednici održanoj
dana 14. travnja 1999. godine, donio je

## RJEŠENJE

1. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka ocjene
suglasnosti s Ustavom i zakonom odredaba članka 7. Pravilnika
o visini cestarine za uporabu autocesta i objekata s naplatom
(»Narodne novine«, broj 24/97).

2. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Na temelju članka 61. stavka 2. Zakona o javnim cestama
(»Narodne novine«, broj 100/96) ministar pomorstva,
prometa i veza donio je Pravilnik o visini cestarine za uporabu
autocesta i objekata s naplatom.

Gradsko poglavarstvo Grada Krka, Općina Omišalj i Općina
Baška, podnijeli su prijedloge za pokretanje postupka ocjene
suglasnosti s Ustavom i zakonom odredaba članka 7. tog
Pravilnika koje glase:

*Članak 7.*

*Cestarina za uporabu objekta s naplatom »Krčki
most« iznosi:*

```

 	Skupina 	Kuna

I 		12,00

II 		20,00

III 		40,00

IV 		80,00
```

*Za vozila razvrstana u I skupinu, koja su registrirana kod
policijskih uprava Krk ili Cres-Lošinj, a čiji vlasnici
imaju prebivalište na otocima Krk, Cres ili Lošinj i
za vozila javnog prijevoza putnika na redovnim linijama između
otoka Krka i kopna odobrava se popust od 70% iznosa cestarine
utvrđenog u stavku 1. ovoga članka.*

Obrazlažući predmetne prijedloge podnositelji su isticali
da je krčki most jedina veza žitelja Krka s kopnom
i njihovim županijskim središtem u gradu Rijeci te da
je taj most jedini most u Republici Hrvatskoj određen kao
objekt s naplatom cestarine. Nadalje, podnositelji navode da je
prema točci II. odluke tadašnjeg Izvršnog vijeća
Sabora bilo predviđeno kako će se posebna naknada za
upotrebu mosta kopno - Krk plaćati do trena kada nadležno
tijelo svojom odlukom ne utvrdi namirenje iznosa sredstava utrošenih
za izgradnju mosta, a da su ta sredstva prema tvrdnjama predlagatelja
prikupljena 1990. godine. Podnositelji također iznose da se
naplatom »mostarine« posredno smanjuje standard življenja
žitelja na otocima koji gravitiraju krčkom mostu,
jer su navedenom cijenom opterećeni svi proizvodi i usluge,
pa tako i osnovni proizvodi neophodni za egzistenciju žitelja
tih otoka te da se potrebita sredstva za održavanje mosta
mogu namaći redovitom naplatom mostarine ostalim korisnicima
koji nemaju prebivalište na otoku Krku.

Slijedom navedenog predlagatelji zaključuju kako su naplatom
mostarine postavljeni u neravnopravan položaj s ostalim građanima
u Republici Hrvatskoj, jer su oni prisiljeni koristiti naplatno
taj most kao jedinu vezu s kopnom te da povlastica plaćanja
u iznosu od 70% cijene mostarine, koja je određena samo za
I. grupu korisnika a ne i za privredna prometala II., III. i IV.
kategorije, dovodi u neravnopravan položaj otočke
poduzetnike na tržištu, iz razloga povećanja troškova
njihovog poslovanja. U svojim prijedlozima predlagatelji cijene
kako je navedena odredba Pravilnika u suprotnosti s odredbama
članka 3., članka 5., članka 14., članka
19., članka 49. stavka 2., članka 52. i članka
65. stavka 2. Ustava te predlažu pokretanje postupka ocjene
suglasnosti s Ustavom i zakonom i njezino ukidanje.

U ovom predmetu prijedlozi predlagatelja za pokretanje postupka
ocjene suglasnosti s Ustavom i zakonom dostavljeni su radi davanja
odgovora Ministarstvu pomorstva, prometa i veza. U svom odgovoru
navedeno Ministarstvo navodi da je člankom 59. stavkom
1. točkom 2. Zakona o javnim cestama, kao jedan od izvora
za financiranje javnih cesta utvrđena i cestarina prikupljena
na objektima s naplatom (mostovi, tuneli, vijadukti, itd.), te
da je osporavani Pravilnik donesen na temelju zakonskog ovlaštenja
ministra proizašlog iz odredbe članka 61. stavka 2.
Zakona o javnim cestama. Prema mišljenju navedenog Ministarstva
u konkretnom slučaju ne postoje pretpostavke za ukidanje
cestarine za žitelje otoka bez promjene Zakona o javnim cestama,
jer su odredbom članka 62. Zakona o javnim cestama utvrđeni
izuzeci glede vozila za čije prometanje se cestarina ne
plaća.

Ujedno se ističe da je navedenim Pravilnikom, kao i po
prijašnjim propisima koji su uređivali ovo pitanje, utvrđen
popust u iznosu od 70% cestarine za vozila I. kategorije čiji
vlasnici imaju prebivalište na otocima Krk, Cres ili Lošinj
i za vozila javnog prijevoza putnika na redovnim linijama između
otoka Krka i kopna te kako se navedenom odredbom ne dovode u teži
položaj žitelji tih otoka, već da su oni upravo
njome dovedeni u povoljniji položaj od ostalih građana
Republike Hrvatske. Glede nepredviđanja popusta za vozila
II., III. i IV. kategorije, tvrdi se kako ono ne narušava
jednaki pravni položaj poduzetnika na tržištu,
jer naplati cestarine podliježu privredna vozila svih poduzetnika.

Zaključno u dostavljenom odgovoru navodi se da je predmetni
most za sada jedini izgrađeni objekat s predviđenom naplatom,
ali da se isti režim naplate predviđa i za Maslenički
most, kao i za most preko Rijeke Dubrovačke, a po njihovom
dovršenju, te da je Krčki most postao jedina veza
otočana s kopnom iz razloga što su trajektne veze
s kopnom nakon puštanja u promet mosta ukinute radi malog
interesa korisnika.

Slijedom navedenog, Ministarstvo pomorstva, prometa i veza u svom
odgovoru cijeni prijedloge predlagatelja za pokretanje postupka
ocjene suglasnosti s Ustavom i zakonom članka 7. Pravilnika
o visini cestarine za uporabu autocesta i objekata s naplatom
neutemeljenima te predlaže njihovo neprihvaćanje.

Prijedlozi podnositelja nisu osnovani.

Odlukom tadašnjeg Izvršnog vijeća Sabora od 18.
ožujka 1971. godine (»Narodne novine«, broj 15/71),
utvrđena je obveza plaćanja posebne naknade za upotrebu
mosta kopno-Krk.

Zakonom o javnim cestama (»Narodne novine«, broj 100/96)
uređen je pravni položaj javnih cesta te su uređeni
odnosi u svezi građenja i održavanja javnih cesta, poduzimanja
mjera za zaštitu javnih cesta i prometa, kao i pitanja glede
davanja koncesija, upravljanja, financiranja i nadzora javnih
cesta.

Člankom 59. točkom 2. Zakona o javnim cestama, kao
jedan od izvora sredstava za financiranje javnih cesta, utvrđena
je cestarina za uporabu autocesta i objekata s naplatom. Također,
člankom 61. stavkom 2. ministar je ovlašten utvrditi
visinu naknade za uporabu autocesta i objekata s naplatom.

U konkretnom slučaju, na temelju zakonskog ovlaštenja
ministar pomorstva, prometa i veza osporavanim Pravilnikom utvrdio
je visinu naknade za uporabu mosta kopno-Krk. Predmetni pravilnik,
donesen od strane nadležnog tijela na temelju zakonskog ovlaštenja,
nije nesuglasan s odredbama članka 5. i članka 19.
Ustava kojima se jamči suglasnost drugih propisa s Ustavom
i zakonom, odnosno utemeljenost na zakonu akata državne uprave
i drugih tijela koja imaju javne ovlasti.

Odredbom članka 62. stavka 2. Zakona o javnim cestama određeno
je da naknadu cestarine ne plaćaju vozila s pravom prednosti
prolaska prema Zakonu o sigurnosti prometa na cestama. Također,
odredbom članka 7. osporavanog Pravilnika utvrđena
je visina naknade cestarine za uporabu objekta s naplatom »Krčki
most«, uz popust od 70% od utvrđene naknade za vozila
razvrstana u I. skupinu, koja su registrirana kod policijskih
uprava Krk ili Cres-Lošinj, a čiji vlasnici imaju
prebivalište na otocima Krk, Cres ili Lošinj, kao i
za vozila javnog prijevoza putnika na redovnim linijama između
otoka Krka i kopna. Iz navedenog proizlazi da je prilikom utvrđivanja
obveze plateža cestarine uzet u obzir poseban položaj
otoka, kao i otočkog stanovništva. Utvrđivanjem
dužnosti plaćanja naknade za cestarinu na opisani način,
u konkretnom slučaju stanovništvo otoka nije dovedeno
u neravnopravni položaj naspram drugih građana Republike
Hrvatske, već je upravo suprotno njima utvrđena povlastica
za uporabu objekta s naplatom. Slijedom iznijetoga utvrđeno
je kako osporavana odredba Pravilnika nije nesuglasna s odredbama
članka 3. i članka 14. Ustava kojima se jamči
jednakost građana. Ujedno osporavana odredba Pravilnika nije
nesuglasna niti s odredbom članka 52. Ustava prema kojoj
otoci, kada je to utvrđeno zakonom, uživaju posebnu zaštitu
Republike.

Neutvrđivanje popusta za korištenje objekta s naplatom
za vozila II., III. i IV. skupine, nije u nesuglasju s odredbom
članka 49. stavka 2. Ustava prema kojoj država osigurava
svim poduzetnicima jednak položaj na tržištu, jer
je dužnost plateža naknade cestarine utvrđena u
konkretnom slučaju za sva gospodarska prometala u jednakom
iznosu.

Tijekom ustavnosudskog postupka ocjene suglasnosti s Ustavom i
zakonom osporavanog pravilnika nije utvrđeno niti da bi odredba
članka 7. tog pravilnika, kojom se utvrđuje obveza
plaćanja naknade za uporabu objekta s naplatom, bila nesuglasna
odredbi članka 65. stavka 2. Ustava kojom se svima jamči
dostupnost srednjoškolskog i visokoškolskog obrazovanja
u skladu s njihovim mogućnostima.

Slijedom navedenog, a utvrdivši kako osporavana odredba članka
7. Pravilnika o visini cestarine za uporabu autocesta i objekata
nije nesuglasna odredbama Ustava navedenim u prijedlozima, na
temelju odredbe članka 45. stavka 1. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 29/94),
riješeno je kao u izreci.

Objava ovog rješenja temelji se na odredbama članka
20. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 13/91).

Broj: U-II-1163/1997
Zagreb, 14. travnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Rješenje, NN 47/1999-922