## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-4120/2003; 4237/2003; 3099/2004; 29/2005;4056/2006 od 21. veljače 2007. i Izdvojeno mišljenje

### NN 36/2007 (4.4.2007.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-I-4120/2003; 4237/2003; 3099/2004; 29/2005;4056/2006 od 21. veljače 2007. i Izdvojeno mišljenje

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1219**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst,
Vice Vukojević i Milan Vuković, rješavajući o prijedlozima za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 21.
veljače 2007. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom članka 132., Odjeljka 5.b Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
trgovačkim društvima (»Narodne novine«, broj 118/03.).
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 132.
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine«,
broj 118/03., u daljnjem tekstu: ZID ZTD), u dijelu koji se odnosi na Odjeljak
5.b (kojim su dodani članci 300.f, 300.g, 300.h, 300.i, 300.j i 300.k),
podnijelo je devet malih dioničara Tvrtke SIEMENS d.d. Zagreb (U-I-4120/2003),
Ivan Horvat iz Zagreba (U-I-4237/2003), Majtanić Zdravko i drugi predlagatelji,
svi iz Jastrebarskog, zastupani po odvjetnici Sanji Artuković iz Zagreba
(U-I-3099/2004), Građanski odbor za ljudska prava, Zagreb (U-I-29/2005) i Risto
Prodanov iz Premanture (U-I-4056/2006).
ZID ZTD objavljen je u »Narodnim novinama«, broj 118 od 24. srpnja 2003. godine,
a na temelju članka 326. stupio je na snagu 1. kolovoza 2003. godine.
ZID ZTD-om izmijenjen je i dopunjen Zakon o trgovačkim društvima (»Narodne
novine, broj 111/93., 34/99., 121/99. i 52/00. – Odluka Ustavnog suda Republike
Hrvatske, broj: U-I-646/1999 i U-I-945/1999 od 10. svibnja 2000. godine).
1.1. Članak 132. ZID ZTD-a glasi:
Iza članka 300. dodaju se odjeljci 5.a i 5.b i članci 300.a, 300.b, 300.c,
300.d, 300.e, 300.f, 300.g, 300.h, 300.i, 300.j, i 300.k koji glase:

(...)

*Odjeljak 5.b*

PRIJENOS DIONICA MANJINSKIH DIONIČARA

*Prijenos dionica uz plaćanje otpremnine*

*Članak 300.f*

*(1) Glavna skupština može na zahtjev dioničara koji ima dionice koje se odnose
na najmanje 95 % temeljnog kapitala društva (glavnog dioničara) donijeti odluku
na temelju koje mu se prenose dionice manjinskih dioničara uz plaćanje tim
dioničarima primjerene otpremnine u novcu.
(2) Za utvrđenje ima li glavni dioničar dionice koje se odnose na najmanje 95 %
temeljnog kapitala društva primjenjuje se odredba članka 474. stavka 2. i 4.
ovoga Zakona.*

*Otpremnina u novcu

Članak 300.g*

*(1) Glavni dioničar određuje iznos otpremnine u novcu koji treba isplatiti
manjinskim dioničarima i pritom mora uzeti u obzir prilike društva u vrijeme
donošenja odluke glavne skupštine. Uprava društva mu mora pritom dati na uvid
svu potrebnu dokumentaciju i pružiti potrebna obavještenja.
(2) Na iznos otpremnine obračunava se kamata u visini eskontne stope Hrvatske
narodne banke uvećane za dva postotna poena za vrijeme od upisa odluke glavne
skupštine o prijenosu dionica u sudski registar pa do isplate manjinskim
dioničarima. Time se ne isključuje odgovornost za eventualnu drugu štetu.
(3) Prije nego što uprava društva sazove glavnu skupštinu glavni dioničar joj je
dužan predati izjavu banke kojom ona solidarno jamči da će glavni dioničar
manjinskim dioničarima isplatiti otpremninu uvećanu za pripadajuće kamate bez
odgađanja po upisu odluke glavne skupštine o prijenosu dionica u sudski
registar.*

*Priprema glavne skupštine

Članak 300.h*

*(1) U objavi dnevnog reda glavne skupštine koja odlučuje o prijenosu dionica
moraju se navesti:
1. tvrtka i sjedište glavnog dioničara, a ako je to fizička osoba, njeno ime,
prezime i prebivalište,
2. iznos otpremnine koju je odredio glavni dioničar.
(2) Glavni dioničar mora glavnoj skupštini podnijeti pisano izvješće i u njemu
iznijeti pretpostavke za prijenos dionica te obrazložiti primjerenost otpremnine
koju mora isplatiti u novcu. Primjerenost otpremnine moraju ispitati jedan ili
više vještaka koje na zahtjev glavnog dioničara imenuje sud iz članka 40. ovoga
Zakona. Ovdje se na odgovarajući način primjenjuju odredbe članka 481.a ovoga
Zakona.
(3) Od dana sazivanja glavne skupštine u poslovnim prostorijama u sjedištu
društva moraju se radi slobodnog uvida dioničarima izložiti:
1. prijedlog odluke glavne skupštine o prijenosu dionica,
2. godišnja financijska izvješća i izvješća o stanju društva za tri posljednje
godine,
3. izvješće glavnog dioničara iz stavka 2. ovoga članka,
4. izvješće vještaka iz stavka 2. ovoga članka.
(4) Svakome se dioničaru na njegov zahtjev mora besplatno i bez odgađanja dati
preslike akata iz stavka 3. ovoga članka.*

*Provedba glavne skupštine

Članak 300.i*

*Na glavnoj skupštini moraju se objasniti akti iz članka 300.h stavka 3. ovoga
Zakona. Glavnom dioničaru se može omogućiti da na početku raspravljanja usmeno
obrazloži prijedlog odluke o prijenosu dionica i primjerenost visine otpremnine
koju za to treba platiti.*

*Upis odluke o prijenosu dionica u sudski registar

Članak 300.j*

*(1) Uprava društva mora podnijeti prijavu registarskom sudu za upis odluke
glavne skupštine o prijenosu dionica u sudski registar. Prijavi se mora
priložiti zapisnik s glavne skupštine u kome se navodi odluka o prijenosu
dionica i prilozi toj odluci u izvorniku ili u javno ovjerenoj preslici.
(2) Uprava u prijavi daje izjavu da odluka glavne skupštine nije pobijana u roku
u kome se to moglo učiniti ili da je podignuta tužba za pobijanje pravomoćno
odbijena.
(3) Upisom odluke o prijenosu dionica u sudski registar sve dionice manjinskih
dioničara prenose se glavnom dioničaru. Ako su za te dionice izdane isprave, u
njih se do prijenosa isprava glavnom dioničaru upisuje zahtjev manjinskih
dioničara za isplatom otpremnine.*

*Sudsko ispitivanje primjerenosti otpremnine

Članak 300.k*

*(1) Odluka o prijenosu dionica ne može se pobijati tužbom zbog toga što iznos
otpremnine koji je odredio glavni dioničar nije primjeren. Ako iznos otpremnine
nije primjeren, odredit će ga na zahtjev manjinskog dioničara sud iz članka 40.
ovoga Zakona. Isto vrijedi i ako glavni dioničar ne ponudi iznos otpremnine u
novcu ili to ne učini onako kako bi to trebao učiniti, a tužba kojom se pobija
donesena odluka nije podignuta ili se to ne učini u za to propisanom roku, ona
bude povučena ili pravomoćno odbijena.
(2) Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka može se postaviti sudu samo u roku od dva
mjeseca od dana od kada se po odredbama članka 64. ovoga Zakona smatra da je
objavljen upis odluke o prijenosu dionica u sudski registar.«*
2. Prvopredlagatelji smatraju da je člankom 132. ZID ZTD-a dodani članak 300.f
Zakona o trgovačkim društvima u nesuglasnosti s člancima 5. i 48. stavcima 1. i
2., te člankom 49. stavkom 4. Ustava, jer se, prema mišljenju prvopredlagatelja,
člankom 300.f »ugrožava pravo vlasništva« i »umanjuju prava stečena ulaganjem«.
Ističu da se osporenim člankom 300.f »štite isključivo interesi krupnog kapitala
na račun malih dioničara, građana Republike Hrvatske, koji su najčešće stvarali
taj kapital. Time se krupnom kapitalu omogućuje preuzimanje i zadnjih dionica
trgovačkih društava u cilju onemogućavanja i minimalne kontrole poslovanja, koje
dioničari mogu imati tijekom održavanja redovitih godišnjih skupština društava«.
Prvopredlagatelji smatraju da »krupni kapital ne plaća tržišnu vrijednost
dionica, što se regulira na uređenom javnom tržištu, već mu se omogućuje da za
dionice malih dioničara sam određuje cijenu«.
3. Drugopredlagatelj smatra da su članci 300.f do 300.k Zakona o trgovačkim
društvima u nesuglasnosti s člankom 3. (u dijelu koji se odnosi na jednakost i
nepovredivost vlasništva), člankom 5. stavkom 1., člankom 14. stavkom 1. (u
dijelu koji se odnosi na zabranu diskriminacije po osnovi imovine) i stavkom 2.,
člankom 48. i člankom 49. Ustava.
Prema mišljenju drugopredlagatelja, člankom 300.f Zakona o trgovačkim društvima
»umanjuju se prava stečena ulaganjem kapitala malim dioničarima (zapravo se
potpuno ukidaju)«.
4. Trećepredlagatelji (također mali dioničari Tvrtke SIEMENS d.d. Zagreb)
smatraju da su članci 300.f do 300.k Zakona o trgovačkim društvima u
nesuglasnosti s člancima 3., 16., 48. i 49. stavkom 4. Ustava, navodeći da
osporena »isplata dionica na zahtjev treće osobe ne može biti pravična, niti
može biti kompenzacija za vrijednost dionice koja se dugoročno multiplicira kroz
dividendu«.
Trećepredlagatelji izjednačavaju vrijednost dionice s »rentom od imovine«,
ističući da zbog članka 132. ZID ZTD-a (u dijelu koji se odnosi na dodani članak
300.f) imatelj dionice ne može birati najpovoljniji trenutak prodaje dionice,
niti njezinu cijenu, što je suprotno temeljnim vrijednostima koje štiti Ustav.
Smatraju da se »državni interes Republike Hrvatske treba odnositi (...) na
zaštitu temeljnih prava građana u smislu poboljšanja životnog standarda, boljeg
prometnog povezivanja, povećanja izvoza, stimuliranja ulaganja u svrhu
ostvarivanja stalnog gospodarskog rasta« i da se »postupkom tzv. »squeez out«,
poništavaju ranije stečena prava hrvatskih građana«.
Trećepredlagatelji ne prihvaćaju stajalište da osporene zakonske odredbe
»homogeniziraju upravljanje i olakšavaju poslovanje« i smatraju da takvo
stajalište ne proizlazi iz odredbi Zakona o trgovačkim društvima koje propisuju
da se »odluke dioničkog društva donose natpolovičnom, dvotrećinskom i
tročetvrtinskom većinom glasova«. Ističu da »ZDT ni u jednoj svojoj odredbi ne
predviđa donošenje odluka sa 95% prisutnim udjelom glasova, tako da 5% dionica
kojima raspolažu predlagatelji u ukupno zastupljenom temeljnom kapitalu ne
omogućava odlučivanje u donošenju pa baš niti jedne odluke glavne skupštine
društva, te na taj način ne predstavlja nikakvu prijetnju, a niti opasnost po
poslovanje društva, pa se niti na taj način ne mogu opravdati osporavani članci
noveliranog ZTD-a«.
5. Četvrtopredlagatelj smatra da su članci 300.f do 300.k Zakona o trgovačkim
društvima u nesuglasnosti s člankom 48. stavkom 1., člankom 49. stavkom 4. i
člankom 50. stavkom 1. Ustava te predlaže njihovo poništenje.
Četvrtopredlagatelj ističe: »U slučaju prijenosa dionica manjinskih dioničara
prema članku 300.f do 300.k. Zakona o trgovačkim društvima ne postoji interes
Republike Hrvatske (članak 50. stavak 1. Ustava) za oduzimanje vlasništva, već
jedino interes glavnog dioničara da oduzme vlasništvo dionica malim dioničarima
koji drže ukupno manje od 5% temeljnog kapitala«. Mišljenja je da se »radi o
teškoj povredi Ustava kojom se čitave skupine pojedinaca (mali dioničari u
dioničkim društvima) stavljaju u nepovoljniji položaj, a glavni dioničari se
neosnovano stavljaju u povoljniji položaj«.
6. Petopredlagatelj smatra da su osporeni zakonski članci u nesuglasnosti s
člankom 48. stavkom 1., člankom 49. stavkom 4. i člankom 50. stavkom 1. Ustava.
Petopredlagatelj ističe da je osporenim zakonskim odredbama »građaninu imatelju
dionica umanjeno pravo stečeno ulaganjem kapitala iako se to zakonom izričito ne
smije činiti«.
7. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), od
Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske zatraženo je i dobiveno očitovanje.

*Prijedlozi nisu osnovani.*

8. Ustavni sud utvrđuje da su za ocjenu suglasnosti osporenog dijela članka 132.
ZID ZTD-a neposredno mjerodavni članci Ustava koji glase:
Članak 3., u dijelu kojim je vladavina prava utvrđena jednom od najviših
vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske i temeljem za tumačenje Ustava.

Članak 16.:

*Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i
prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.
Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za
ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.*

Članak 49. stavci 1. i 4.:

*Poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike
Hrvatske.
Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim pravnim
aktom.
Članak 50. stavak 2.:
Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu iznimno ograničiti zakonom radi
zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske (...).*
9. Osporene odredbe članka 132. ZID ZTD-a dio su Glave IV. Zakona o trgovačkim
društvima, koja nosi naziv »Dioničko društvo«.
Pri razmatranju navoda predlagatelja, Ustavni sud polazio je od pravne naravi
dioničkog društva, koje je društvo kapitala (kapitalno društvo), jer nastaje
udruživanjem kapitala, a ne osoba. Njegovi članovi u društvo unose kapital
(stvari i prava izražena u novcu), a za obveze društva ne odgovaraju imovinom
koju u njega nisu unijeli. Prava dioničara određuju se prema visini njihovog
uloga u kapitalu, jer je glavna uloga društva upravo prikupljanje kapitala.
Glavna obveza dioničara stoga je ulaganje kapitala, odnosno uplata dionica, na
temelju čega dioničar stječe prava u opsegu koji mu pripada u određenom
dioničkom društvu. Dionica je dio temeljnog kapitala i predstavlja dioničarev
ulog za sudjelovanje u društvu, pri čemu društvo postaje vlasnikom uloga, a
dioničar stječe upravljačka i imovinska prava pod uvjetima propisanim Zakonom o
trgovačkim društvima.
U radu dioničkog društva sudjeluju dioničari, uprava i zaposlenici, time da
dioničari podnose najveći rizik poslovanja društva.
Svoja prava dioničari ostvaruju na glavnoj skupštini, ukoliko zakonom nije
drugačije određeno. Načelno stajalište da je pravo glasa na glavnoj skupštini
društva zapravo pravo dioničara stečeno ulaganjem kapitala i, ujedno, izuzetno
važno upravljačko pravo, Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-I-977/2004 od
22. studenoga 2006. godine (»Narodne novine«, broj 2 od 4. siječnja 2007.
godine).
Osporenim Odjeljkom 5.b članka 132. ZID ZTD-a (kojim su dodani članci 300.f,
300.g, 300.h, 300.i, 300.j i 300.k), uređen je novi pravni položaj, odnosno novo
upravljačko pravo glavnog dioničara (jer ima dionice koje se odnose na najmanje
95% temeljnog kapitala) da na glavnoj skupštini zahtijeva donošenje odluke o
prijenosu dionica manjinskih dioničara, uz plaćanje primjerene otpremnine u
novcu.
10. Zakon o trgovačkim društvima u članku 211. ustanovio je načelo jednakog
položaja dioničara, propisujući da pod jednakim uvjetima dioničari imaju jednaki
položaj u društvu.
Međutim, iz odredbi Zakona o trgovačkim društvima razvidan je različit pravni
položaj glavnog dioničara i manjinskih dioničara, koji se očituje u različitom
uređivanju prava sudjelovanja u upravljanju društvom.
Zakon o trgovačkim društvima nije manjinskim dioničarima koji (ukupno) imaju do
5% dionica omogućio upravljačko pravo, odnosno sudjelovanje u upravljanju
društvom, jer takav njihov dionički udio Zakonom o trgovačkim društvima nije
ustanovljen kao pravo da na bilo koji način utječu na vođenje društva i/ili
njegovo poduzetničko djelovanje na tržištu kapitala.
Prema tome, manjinski dioničar u odnosu na vrijednost svoje dionice ima
isključivo imovinsko pravo, ne i pravo upravljanja društvom. Jedini izuzetak od
tog pravila propisan je člankom 363. Zakona o trgovačkim društvima, koji
utvrđuje pravo svakog dioničara da pod uvjetima propisanim tim zakonskim člankom
tužbom pobija odluke glavne skupštine dioničkog društva.
Budući da je, prema stajalištu Ustavnog suda, pravni položaj glavnog dioničara i
manjinskih dioničara različit, prihvatljivo je među njima ustanoviti razlike
koje se nakon stupanja na snagu osporenog dijela ZID ZTD-a očituju u mogućnosti
glavnog dioničara (njegovom pravu) da od glavne skupštine društva zahtjeva
donošenje odluke na temelju koje će mu se prenijeti dionice manjinskih
dioničara, uz primjerenu otpremninu u novcu.
Pri tome načelo jednakog položaja dioničara nije povrijeđeno, jer vladavina
prava zahtjeva da se samo osobe u jednakom pravnom položaju moraju jednako
tretirati. Budući da glavni dioničar s najmanje 95% temeljnog kapitala i svi
ostali dioničari s ukupno manje od 5% temeljnog kapitala nisu u jednakom pravnom
položaju u odnosu na upravljanje društvom, dopušteno je ustanovljavanje razlika
u pravu na prijenos dionica. Prema stajalištu Ustavnog suda, to nije u
suprotnosti s vladavinom prava. Kod ustanovljenja bilo kojih razlika, pa tako i
razlika u ostvarivanju prava na prijenos dionica, temeljno ustavnopravo pitanje
jest pretvara li se zakonom dopuštena razlika u diskriminaciju, koja je
zabranjena Ustavom.
Ustavni sud ocjenjuje da osporene norme ne znače diskriminaciju manjinskih
dioničara, jer je legitimni cilj tih normi regulacija tržišta kapitala, što je
nedvojbeno u interesu Republike Hrvatske i nije se moglo postići drugim
sredstvima koja bi na manje ograničavajući način utjecala na imovinska prava
manjinskih dioničara.
Zakon o trgovačkim društvima propisuje načelo da se pod istim uvjetima sa svim
dioničarima mora jednako postupati, no u tumačenju i primjeni tog načela mora se
uvažiti činjenica da su dionička društva zapravo društva kapitala te da pravo
dioničara (i upravljačko i imovinsko pravo) ovisi o nominalnom iznosu, odnosno
broju dionica koje drži (jer prema različitom iznosu odnosno broju dionica član
društva različito doprinosi djelatnosti društva). Zbog toga je dioničarevo
upravljačko i imovinsko pravo povezano sa visokim stupnjem rizika. Kod
manjinskih dioničara radi se isključivo o riziku u vezi sa imovinskim pravom
koje ostvaruju kroz posjed svojih dionica.
11. Ustav Republike Hrvatske u članku 49. stavku 1. Ustava utvrdio je
poduzetničku i tržišnu slobodu kao temelj gospodarskog ustroja, ali ih nije
ustanovio kao apsolutne slobode, jer su one ograničene ovlašću države da utječe
na posljedice njihovog ostvarivanja. Pri tome je razvidan interes Republike
Hrvatske da se tržište kapitala regulira na način koji u najmanjoj mogućoj mjeri
utječe na ostvarivanje te eventualno ograničavanje prava svih dioničara, pa tako
i onih manjinskih.
Hrvatski sabor na temelju članka 2. stavka 4. alineje 1. Ustava ima ovlaštenje
da samostalno odlučuje o uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u
Republici Hrvatskoj. To ovlaštenje podrazumijeva mijenjanje i dopunjavanje već
postojećeg zakonskog uređenja, pri čemu je zakonodavac dužan uvažavati zahtjeve
koji slijede iz načela vladavine prava i one kojima se štite temeljne ustavne
vrednote i dobra. Stajalište je Ustavnog suda da je razrađujući svoju ustavnu
ovlast zakonodavac bio ovlašten odabrati rješenja koja predlagatelji osporavaju
u ovom ustavnosudskom postupku, te naknadno odrediti i urediti uvjete pod kojima
glavni dioničar može zahtijevati prijenos dionica manjinskog dioničara.
ZID ZTD-om propisani uvjeti omogućuju glavnom dioničaru poticanje i
unapređivanje unutarnje strukture društva, zaštićujući pri tome manjinske
dioničare od mogućih zlouporaba.
ZID ZTD-om propisani uvjeti štite i glavnog dioničara od mogućih zlouporaba, jer
manjinski dioničari na temelju članka 363. Zakona o trgovačkim društvima imaju
pravo pobijati odluke glavne skupštine dioničkog društva. Pri takvom stanju
stvari, npr., glavni dioničar ne bi mogao samostalno utvrđivati način isplate
dividende, jer bi mali dioničari putem tužbe za pobijanje odluke glavne
skupštine mogli osporavati odluku glavnog dioničara da se dobit ne isplaćuje
dioničarima kao dividenda nego da se ostavlja u društvu. Zbog toga manjinski
dioničari tužbom za pobijanje odluke glavne skupštine mogu bitno ometati rad
društva čak i u slučaju da tužba nije osnovana. Naime, za vrijeme trajanja
sudskog postupka ne mogu se provoditi odluke glavne skupštine ako sud odredi
privremenu mjeru zabrane provođenja odluke glavne skupštine do okončanja, u
pravilu dugotrajnog, sudskog postupka, pa se time otvara mogućnost iznude,
odnosno uvjetovanja glavnom dioničaru da na glavnoj skupštini donese određene
odluke koje bi koristile isključivo manjinskim dioničarima.
Stajalište je Ustavnog suda kako glavnom dioničaru stoga treba priznati pravo da
nakon stjecanja 95% udjela temeljnog kapitala društva stekne i preostale dionice
tog društva, uz uvjet da manjinski dioničari time ne smiju biti oštećeni.
12. U tom smislu ocjenjujući ustavnost članka 132. Odjeljka 5.b ZID ZTD-a,
Ustavni sud nije našao da bi osporene norme bile u suprotnosti sa zahtjevima
vladavine prava navedenim u točki 10. obrazloženja ovog rješenja. Temeljne
ustavnopravne standarde koje moraju ispuniti zakoni da bi bili u skladu s
vladavinom prava Ustav­ni sud je utvrdio u odluci i rješenju broj: U-I-659/1994
i dr. od 15. ožujka 2000. godine (»Narodne novine«, broj 31 od 22. ožujka 2000.
godine).
Ustavni sud smatra potrebnim napomenuti da se prava koja proizlaze iz
posjedovanja dionice ne mogu poistovjetiti s rentom, jer se načela poslovanja
dioničkog društva temelje na glavnoj obvezi svakog dioničara da doprinosi
kapitalu društva, uz mogućnost da se tijekom razdoblja u kojem dioničar
ostvaruje svoja imovinska prava jave određeni rizici, pa i oni visokog stupnja.
U takve rizike, na temelju same naravi tržišta kapitala, svakako ulazi i ZID ZTD-om
propisana mogućnost da dionice manjinskog dioničara preuzme glavni dioničar, ako
su ispunjeni zakonom propisani uvjeti.
13. Ustavni sud također ocjenjuje da ZID ZTD-om utvrđeni uvjeti pod kojima se
manjinskim dioničarima utvrđuje primjerena otpremnina u novcu nisu u
nesuglasnosti s mjerodavnim odredbama Ustava, niti su u suprotnosti s načelom
vladavine prava i zahtjevima koji proizlaze iz Ustavom propisane zaštite
poduzetničke i tržišne slobode.
Glavni dioničar preuzimanjem dionica manjinskog dioničara omogućuje manjinskom
dioničaru pravično obeštećenje i time ostvarenje svog imovinskog interesa bez
opasnosti da, npr., glavni dioničar prestrukturiranjem društva stvori novo
društvo, koje potom likvidira i time umanji imovinska prava manjinskog dioničara
do stupnja na kojem ne ostvaruje nikakvu ili barem primjerenu korist. Glavni
dioničar mogao bi prestrukturiranjem postići i sklapanje različitih
poduzetničkih ugovora koji bi mu omogućili ostvarivanje nekog njegovog interesa,
ali koji društvu ne bi donosili korist i na temelju kojih se ne bi isplaćivala
dividenda. Vrijednost dionica takvog društva bi padala, te bi manjinski
dioničari koji bi prodajom dionica htjeli izaći iz društva pretrpjeli štetu,
odnosno umanjili ili posve izgubili svoja imovinska prava.
Primjerena otpremnina u novcu prema ocjeni Ustavnog suda stoga znači naknadu
čiju primjerenost glavni dioničar mora obrazložiti, te potom takvu primjerenost
mora ispitati jedan ili više vještaka imenovanih po nadležnom trgovačkom sudu.
Ukoliko manjinski dioničar smatra da iznos naknade nije primjeren, na temelju
odredbi ZID ZTD-a može zatražiti da nadležni trgovački sud sam odredi naknadu.
Ustavni sud utvrđuje da osporene odredbe ZID ZTD-a jamče veću pravnu sigurnost
manjinskih dioničara i njihovu zaštitu u odnosu na moguća postupanja glavnog
dioničara, koja bi, iako zakonita, ipak mogla štetiti i umanjiti ili potpuno
poništiti imovinska prava manjinskih dioničara.
14. Predlagatelji pri osporavanju odredbi ZID ZTD-a neosnovano ističu povredu
njihovog imovinskog prava, kao stečenog prava vlasništva dionica. Takav
zaključak predlagatelja suprotan je pravnoj naravi dioničkog društva i ne bi
mogao proizaći iz prethodnih utvrđenja i ocjena Ustavnog suda.
Dioničko društvo je trgovačko društvo u kojem članovi, dioničari, sudjeluju s
ulozima u temeljnom kapitalu podijeljenom na dionice. Dionica je dakle ulog s
kojim dioničar sudjeluje u društvu, a taj ulog čini skup članskih prava i obveza
koja mogu biti imovinska i/ili upravljačka, ovisno o veličini udjela svakog
pojedinog dioničara.
Zakon o trgovačkim društvima niti u jednoj odredbi ne uređuje značenje
posjedovanja dionice kroz sadržaj vlasničkih ovlaštenja u smislu stvarnopravnih
ovlaštenja imatelja dionice.
Stoga je jedino ispravno smatrati da je pravo koje slijedi iz svakog
pojedinačnog dioničkog uloga, bilo ono upravljačko ili pak imovinsko pravo,
zapravo pravo stečeno ulaganjem kapitala u smislu članka 49. stavka 4. Ustava.
Niti jedan dioničar, glavni ili manjinski, nema pravo vlasništva nad svojom
dionicom, koje pravo bi slijedom toga bilo zajamčeno i zaštićeno odredbama
članka 48. Ustava. Te ustavne odredbe nisu mjerodavne za ocjenu suglasnosti
osporenih odredbi ZID ZTD-a s Ustavom, jer dioničar nije vlasnik dioničkog
društva, nije vlasnik svoje dionice niti je vlasnik svog udjela u temeljnom
kapitalu društva.
Iako zakonodavac ima pravo ograničiti slobode ili prava zajamčena Ustavom, to
ograničenje mora biti učinjeno zbog ostvarenja legitimnog cilja propisanog
Ustavom i razmjerno cilju koji se ograničenjem želi postići. Ustavni sud je
utvrdio da su ZID ZTD-om propisana ograničenja poduzetničke i tržišne slobode
učinjena radi legitimnog, Ustavom propisanog cilja i da su razmjerna cilju koji
se ograničenjem želio postići.
15. Promatrano s aspekta mjerodavnih ustavnih odredbi, Ustavni sud utvrđuje da
nisu osnovani navodi prijedloga kojima se obrazlažu tvrdnje o neustavnosti
osporenih odredbi ZID ZTD-a. Isto tako, Ustavni sud nije našao razloge ili
okolnosti koji bi neovisno o razlozima predlagatelja uputili na nesuglasnost
osporenih zakonskih odredbi s Ustavom.
16. Na temelju članka 43. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske riješeno je kao u točki I. izreke.
17. Odluka o objavi rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-4120/2003
U-I-4237/2003
U-I-3099/2004
U-I-29/2005
U-I-4056/2006
Zagreb, 21. veljače 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustav­nom
sudu Republike Hrvatske, te članaka 50. i 51. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske,
dajemo

## IZDVOJENO MIŠLJENJE

**uz Rješenje broj: U-I-4120/2003, U-I-4237/2003, U-I-3099/2004, U-I-29/2005,
U-I-4056/2006 od 21. veljače 2007. godine**

Za ocjenu ustavnosti osporenih odredaba ZID ZTD ključna je i u ovom konkretnom
slučaju jedino mjerodavna odredba članka 49. stavak 4. Ustava koja glasi:
*»Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se umanjiti zakonom niti drugim
pravnim aktom.«*Svih pet podnositelja navode da su osporene odredbe Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine«, broj 118/03., u
daljnjem tekstu: ZID ZTD), između ostalih odredaba Ustava (3., 5., 14., 16.,
48.) suprotne odredbi članka 49. stavka 4. ispravno navodeći da su osporenim
odredbama *»građaninu imatelju dionica umanjena, zapravo ukinuta, prava stečena
ulaganjem kapitala.«*
Usprkos dosljednoj praksi Ustavnog suda da se ocjena ustav­nosti zakona izvrši
prema svakoj ustavnoj odredbi koju podnositelj prijedloga navede i obrazloži kao
mjerodavnu, to u ovom rješenju nije učinjeno glede odredbe čl. 49. stavka 4! Ta
odredba Ustava je potpuno ignorirana, a umjesto nje ocjena je ustavnosti
osporenih zakonskih odredbi izvršena prema očigledno nemjerodavnoj odredbi čl.
48. Ustava kojom se štiti vlasništvo. Naime, nedvojbeno je da se u slučaju
dionica ne radi o pravu vlasništva, što se i u samom rješenju Ustavnog suda
izrijekom navodi – *»Niti jedan dioničar, glavni ili manjinski, nema pravo
vlasništva nad svojom dionicom, koje pravo bi slijedom toga bilo zajamčeno
odredbama članka 48. Ustava.«*
Prema odredbi članka 49. stavka 4. irelevantna je pravna narav prava koja se
stječu ulaganjem kapitala, što će reći da ovdje doista nije bitno je li neko
pravo iz dionice, uključivo i pravo na dionicu, pravo vlasništva ili koje drugo
pravo. Bitno je jedino i isključivo da se radi o pravima stečenim ulaganjem
kapitala i jesu li umanjena nekom zakonskom odredbom. Da se u konkretnom slučaju
radi o pravima stečenim ulaganjem kapitala potvrđuje i navod u toč. 14. rješenja
Ustavnog suda – *»Stoga je jedino ispravno smatrati da je pravo koje slijedi iz
svakog pojedinačnog dioničkog uloga, bilo ono upravljačko ili pak imovinsko
pravo, zapravo pravo stečeno ulaganjem kapitala u smislu članka 49. stavka 4.
Ustava.«*
Koja su to prava i jesu li osporenim odredbama ZID ZTD umanjena? Prema odredbi
članka 167., stavka 2. redovne dionice daju imatelju: 1. pravo glasa u glavnoj
skupštini društva, 2. pravo na isplatu dijela dobiti društva (dividendu) i 3.
pravo na isplatu dijela ostatka likvidacijske, odnosno stečajne mase društva.
Nije teško zaključiti da onaj koji ostane bez dionice gubi i sva prava koja ona
daje. Postupkom istiskivanja dioničara (squeeze out) voljom i odlukom glavnog
dioničara, bez pristanka manjinskog dioničara, ovaj posljednji ostaje bez
dionica i, razumije se, prava koja one daju. Vraća mu se jedino ulog u vidu
otpremnine visinu koje određuje glavni dioničar (čl. 300g. ZID ZTD).
Nema sumnje da su osporenim odredbama ZID ZTD umanjena, zapravo oduzeta, prava
stečena ulaganjem kapitala, pa ih je na temelju odredbe članka 49. stavka 4.
Ustava trebalo ukinuti.
Napominjemo da pozivanje na odredbu članka 16. Ustava kojom se dopušta
ograničavanje sloboda i prava zajamčenih Ustavom putem zakona, nije relevantno u
ovom konkretnom slučaju. Naime, za razliku od svih ustavnih prava i sloboda koja
se mogu ograničiti zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te
pravni poredak, javni moral i zdravlje, prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu
se, prema spomenutoj odredbi članka 49. stavak 4. Ustava, umanjiti ni zakonom ni
bilo kojim drugim pravnim aktom.

Zagreb, 14. ožujka 2007.

Predsjednik
**prof. dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Sutkinja
**Emilija Rajić**, v. r.

Rješenje, NN 36/2007-1219
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)