## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4082/2010 od 17. veljače 2011.

### NN 28/2011 (8.3.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4082/2010 od 17. veljače 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

604

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo TISAK d.d. Zagreb, koga zastupa Dražen Kocijan, predsjednik uprave, na sjednici održanoj 17. veljače 2011., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12775/2007-5 od 6. svibnja 2010.

Tom je presudom odbijena tužba podnositelja protiv rješenja Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Agencija) klasa: UP/I-030-02/2005-01/43, urbroj: 580-02-07-41-221 od 15. listopada 2007.

Tim se rješenjem, točkom I. izreke, utvrđuje da poduzetnici Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. ograničavaju tržišno natjecanje od 2. ožujka 2005. na dalje zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko na teritoriju Republike Hrvatske primjenom Općih uvjeta poslovanja jer dnevniku »24 sata«, nakladnika Media-Ideja d.o.o., obračunavaju cijenu usluge distribucije na način da mu, pored jedinstvene naknade, zaračunavaju i naknadu koja je ovisna o ukupno distribuiranim primjercima tog dnevnika, što uključuje remitendu, za razliku od drugih dnevnika kojima za istovrsne poslove zaračunavaju samo jedinstvenu naknadu, na koju remitenda nema utjecaja te na taj način primjenjuju nejednake uvjete na istovrsne poslove s različitim poduzetnicima dovodeći poduzetnika Media-Ideja d.o.o. u neravnopravan položaj u odnosu na konkurenciju na povezanom tržištu naklade općeinformativnih dnevnika u Republici Hrvatskoj. Točkom II. izreke rješenja zabranjuje se poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. svako buduće postupanje kojim bi mogli spriječiti, ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na način opisan u točki I. izreke rješenja. Točkom III. izreke rješenja nalaže se poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. donošenje novih Općih uvjeta poslovanja kojima će na jasan, transparentan i nediskriminirajući način odrediti cijenu usluge distribucije općeinformativnih dnevnika, neovisno o njihovoj prodajnoj cijeni (rok izvršenja: bez odgode, a najkasnije 3 mjeseca od dana dostave ovog rješenja). Točkom IV. izreke rješenja se nalaže poduzetnicima Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o. da Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja dostave na uvid nove Opće uvjete poslovanja kao dokaz o izvršenju naloga iz točke III. izreke rješenja (rok izvršenja: 8 dana od dana donošenja novih Općih uvjeta poslovanja).

2. Podnositelj smatra da su osporenim rješenjem i presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 49. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske te članak 19. stavak 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi podnositelj ponavlja navode iznesene tijekom postupka pred Agencijom i Upravnim sudom, a koji se mogu svesti na tvrdnju o pogrešno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju i pogrešnoj primjeni materijalnog prava.

Navodi kako Agencija smatra da podnositelj posluje prema Općim uvjetima poslovanja koji su diskriminirajući i netransparentni u odnosu na podnositelja prijave iz razloga što nakladnici koji imaju maloprodajnu cijenu od 6,00 kn plaćaju po članku 15. Općih uvjeta distribucije 27% rabata od neto cijene, a podnositelj prijave plaća prema članku 16. Općih uvjeta distribucije 18% rabata od neto cijene plus 0,24 kn za uslugu tiražiranja po prodanom primjerku i 0,35 kn za otpremu i loko prijevoz po otpremljenom primjerku. Stoga, kumulativi ovih naknada u odnosu na maloprodajnu cijenu dnevnika »24 sata« predstavljaju veće opterećenje nego što bi predstavljalo da se na »24 sata« primjenjuje članak 15., odnosno rabat 27%.

Navodi da je naknadu u Općim uvjetima poslovanja vezao uz svoje troškove, a ne uz maloprodajnu cijenu tiskovine. Naglašava kako je nesporno utvrđeno da usprkos takvoj odredbi (članak 16.) podnositelj prijave plaća manje od ostalih nakladnika općeinformativnog tiska, zbog čega se može zaključiti da takva odredba nije bila diskriminatorna i vezana za maloprodajnu cijenu proizvoda. Navodi da je podnositelj prijedloga Media-Ideja d.o.o. u svim svojim podnescima, kao i u zahtjevu za pokretanje postupka, nebrojeno puta ponavljao i davao izračune kako su opći uvjeti distribucije nejednaki za sve nakladnike općeinformativnih tiskovina te kako se na njega primjenjuju uvjeti koji, u odnosu na maloprodajnu cijenu dnevnika »24 sata« od 3,00 kn, u postotku predstavljaju veće opterećenje za njega nego što bi predstavljali da plaća rabat od 27%, kao ostali dnevnici koji imaju maloprodajnu cijenu od 6,00 kn. Smatra da nije bilo razloga za preotvaranje rasprave u ovom postupku jer je nakon preotvaranja dokaznog postupka donesena odluka na njegovu štetu, a u naknadnom postupku nije iznesen niti jedan novi dokaz koji bi mogao utjecati na promijenjenu odluku.

Također smatra da Agencija, u obrazloženju stava Vijeća, nije obrazložila u čemu se sastoji zlouporaba vladajućeg položaja, poglavito uzevši u obzir dijelove obrazloženja rješenja te kakav je negativan utjecaj takvo ponašanje uzrokovalo na tržištu, odnosno da li je negativno utjecalo na tržišno natjecanje na mjerodavnom tržištu. Nadalje, navodi da je Agencija na činjenično stanje pogrešno primijenila materijalno pravo iz razloga što je pobijano rješenje temeljila na »sudskoj praksi Europske zajednice, uzevši u obzir presude Europskog suda prvog stupnja u predmetu Michelin (T-203/01) i Irish Sugar (C-497/99P), kao i Irish Sugar (C-497/99P) i British Airways (C-95704P)«. Stoga predlaže ukidanje osporenih akata i povrat predmeta na ponovni postupak.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama. Ustavni sud, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi i upravna tijela pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud mjerodavne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Upravni sud je u obrazloženju pobijane presude utvrdio da je osporeno rješenje Agencije zakonito.

4.1. Postupak utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja pokrenut je po zahtjevu poduzetnika »Media-Ideja« d.o.o. Zagreb, nakladnika dnevnika »24 sata«. Tvrdio je da poduzetnici Tisak d.d. i Distri-Press d.o.o., distributeri tiskovina, primjenom svojih Općih uvjeta poslovanja narušavaju, odnosno ograničavaju tržišno natjecanje zlouporabom vladajućeg položaja u smislu članka 16. stavka 1. i stavka 2. točaka 1. i 3. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine« broj 122/03., u daljnjem tekstu: ZZTN), kojim je zabranjena svaka zlouporaba vladajućeg položaja jednog ili više poduzetnika na mjerodavnom tržištu, koja se može očitovati na različite načine, a između ostalog i primjenom nejednakih uvjeta na istovrsne poslove s drugim poduzetnicima, čime ih se dovodi u nepovoljan položaj u odnosu na konkurenciju.

4.2. Primjenom mjerodavnih odredaba ZZTN-a, detaljnom je i sveobuhvatnom analizom pravnog i ekonomskog stajališta utvrđeno da podnositelj (i poduzetnik Distri-Press d.o.o.) ograničavaju tržišno natjecanje od 2. ožujka 2005. zlouporabom zajedničkog vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko na teritoriju Republike Hrvatske primjenom Općih uvjeta poslovanja jer dnevniku »24 sata«, nakladnika Media-Ideja d.o.o., obračunavaju cijenu usluge distribucije na način da mu pored jedinstvene naknade zaračunavaju i naknadu koja je ovisna o ukupno distribuiranim primjercima tog dnevnika, što uključuje remitendu, za razliku od drugih dnevnika kojima za istovrsne poslove zaračunavaju samo jedinstvenu naknadu na koju remitenda nema utjecaja te na taj način primjenjuju nejednake uvjete na istovrsne poslove s različitim poduzetnicima dovodeći poduzetnika Media-Ideja d.o.o. u neravnopravan položaj u odnosu na konkurenciju.

4.3. Upravni sud utvrđuje da je Agencija, primjenom zakonitog okvira za utvrđivanje mjerodavnog tržišta, uređenog člankom 7. ZZTN-a, i detaljnih parametara predviđenih Uredbom o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta (»Narodne novine« broj 51/04.), odnosno odgovarajućih odredaba Zakona o medijima (»Narodne novine« broj 59/04.), u konkretnom predmetu, kao mjerodavno tržište u proizvodnom smislu utvrdila tržište trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko. Naime, obzirom na specifično tržište u pravnom i tehničkom smislu, pri utvrđivanju mjerodavnog tržišta u proizvodnom smislu (članak 5. Uredbe), analizom zamjenjivosti potražnje utvrđeno je da su u okviru povezanog tržišta naklade općeinformativnih dnevnika jedni drugima supstituti. Ocijenjeno je da je poduzetnik Media-Ideja d.o.o., kao nakladnik općeinformativnog dnevnika nacionalnog karaktera (»24 sata«), kojemu je potrebna distribucija na cjelokupnom području Republike Hrvatske, s obzirom da su njihovi tržišni takmaci (»Slobodna Dalmacija« – trgovina d.o.o., Glas Istra d.o.o., Novi list d.d. i Glas Slavonije d.o.o.) distributeri regionalnog karaktera, prisiljen poslovati s tužiteljem i poduzetnikom Distri-press d.o.o., koji obavljaju djelatnost trgovine općeinformativnim dnevnicima na veliko na nacionalnoj razini. Navedeni poduzetnici u okviru zajedničkog vladajućeg položaja na navedenom mjerodavnom tržištu, u smislu članka 15. stavaka 1. i 4. ZZTN-a, s obzirom na ostvareni zajednički tržišni udjel (u 2004. godini 60 – 70%, u 2005. godini od 70 – 80%, u 2006. godini od 80 – 90% te u prvih šest mjeseci 2007. godine od 80 – 90%), uz tržišne takmace s neznatnom tržišnom snagom i regionalnim karakterom, koji s njima moraju uskladiti svoje tržišno ponašanje, djeluju kao dva glavna prodavatelja istih usluga koji manje ili više imaju jednake troškove u obavljanju tih usluga pa stoga i jednake interese na mjerodavnom tržištu (simetrični duopol), tako da su vodili i jednaku ili približno jednaku cjenovnu politiku i druge uvjete distribucije na tržištu bez da se izričito dogovore, utvrđeno je u postupku.

U odnosu na prigovore glede transparentnosti općih uvjeta podnositelja, Upravni sud utvrđuje:

»Tužitelj se tijekom postupka u više navrata očitovao kako se članak 16. njegovih Općih uvjeta poslovanja primjenjuje na one tiskovine na kojima distributer primjenom članka 15. Općih uvjeta poslovanja nije u mogućnosti pokriti minimalne troškove distribucije, ali je utvrđeno da niti u jednom članku svojih Općih uvjeta ne uređuju koji su to minimalni troškovi distribucije koji se moraju pokriti naknadom za usluge distribucije. Naime, ni tiskovine s prodajnom cijenom od 6,00 kuna ne pokrivaju troškove distribucije od 1,41 kuna po prodanom primjerku te stoga tuženo tijelo cijeni da su Opći uvjeti tužitelja nejasni odnosno netransparentni. Tužbenim navodima u kojima se ograničava na citiranje odredbi članka 15. i 16. Općih uvjeta poslovanja tužitelj ničim ne argumentira odnosno objektivnim dokazima ne podupire svoju tvrdnju o razumljivosti i jasnoći navedenih odredaba Općih uvjeta poslovanja. Stoga je sukladno obrazloženju u pobijanom rješenju primjenom članka 17. stavak 1. točka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja odlučeno kao u točki II. izreke rješenja, odnosno primjenom članka 17. stavak 1. točke 3. i 4. istog Zakona kao u točkama III. I IV. izreke rješenja.«

5. Dakle, tijekom ispitnog postupka je utvrđeno da je distribucija općeinformativnih dnevnika na veliko, koju obavlja podnositelj (i Distri-Press d.o.o.), usko povezana te negativno utječe na tržište naklade općeinformativnih dnevnika u kojem djeluje poduzetnik Media-Ideja d.o.o., izdavač općeinformativnog dnevnika »24 sata« (i jedinog s cijenom ispod 6,00 kn), na tako povezanom tržištu njegovim stavljanjem u neravnopravan položaj u odnosu na druge nakladnike općeinformativnih dnevnika s cijenom od 6,00 kn, u smislu da zbog primjene spornog načina obračuna naknade za usluge mikrodistribucije, uređenog Općim uvjetima poslovanja, vrlo teško može predvidjeti svoje troškove distribucije budući da naknada za usluge distribucije koju plaća ne ovisi samo o neto prodajnoj vrijednosti njegovog izdanja, već i o ostvarenoj remitendi, za razliku od nakladnika općeinformativnih dnevnika s cijenom od 6,00 kn, koji su u mogućnosti predvidjeti svoje troškove distribucije (primjenjuje se jedino rabat od 27 posto na neto prodajnu vrijednost, a remitenda uopće nije od utjecaja na visinu naknade).

Stoga je utvrđeno da je zbog navedene nelogičnosti i netransparentnosti Općih uvjeta poslovanja poduzetnik Media-Ideja d.o.o. stavljen u neravnopravan položaj te da navedeni negativni učinak može dovesti i do zatvaranja tržišta i mogućeg otežanog pristupa tržištu za nove sudionike koji pristupaju povezanom tržištu naklade općeinformativnih dnevnika, koji žele prodavati općeinformativne dnevnike po nižoj cijeni. Također, takva praksa može imati za posljedicu i štetu za potrošače koji ne mogu proizvod dobiti po nižoj cijeni.

6. U odnosu na postupovne prigovore, Upravni sud ističe:

»Ni u pogledu povrede primijenjenih postupovnih odredaba Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 103/96.) se navodi tužitelja nalaze neutemeljenim. Naime, proizlazi da je tuženo tijelo provelo postupak držeći se svih temeljnih načela upravnog postupka uz korištenje svih procesnih prava koja proizlaze iz odredaba navedenih Zakona, te omogućilo svim strankama u postupku (uključujući i tužitelja) potpuno ravnopravno i aktivno sudjelovanje u postupku. Tako ne proizlazi da je tužitelju na bilo koji način bilo onemogućeno ili uskraćeno pravo na ravnopravno i aktivno sudjelovanje u postupku bez obzira o kojoj se fazi postupka radilo (i nakon preliminarnog okončanja postupka i njegovog nastavka) u smislu da je sudjelovao na usmenim raspravama aktivno raspravljajući o predmetu postupka, dostavljao svoja pisana očitovanja u svezi navoda iz podnesaka podnositelja zahtjeva, a tuženo je tijelo ocijenilo sve podatke i dokumentaciju kojom je dokazivao svoje navode (uključujući i angažiranje stručnog pomagača – stalnog sudskog vještaka za financije, reviziju i računovodstvo i tužitelja i podnositelja zahtjeva) prije donošenja meritorne odluke.«

7. U odnosu na primjenu mjerodavnog prava i sudske prakse, Upravni sud navodi sljedeće:

»(...) prema odredbi članka 35. stavak 3. ZZTN-a je propisano da Agencija u ocjeni svih oblika sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja u skladu s člankom 70. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica i Republike Hrvatske (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj: 14/01) na odgovarajući način primjenjuje kriterije koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u Europskoj zajednici. Dakle, člankom 70. stavak 2. navedenog Sporazuma, koji je stupio na snagu 1. veljače 2005., se određuje da će se svako ponašanje suprotno pravilima tržišnog natjecanja ocjenjivati na temelju kriterija koji proizlaze iz primjene pravila o tržišnom natjecanju u EZ, posebice članaka 81., 82. i 86. Ugovora o osnivanju EZ i instrumenata za tumačenje koje su usvojile njezine institucije. U tom je smislu i sudska praksa važan interpretativni instrument za primjenu hrvatskih propisa u slučaju pravnih praznina ili dvojbi u tumačenju tih propisa pa je Agencija prema relevantnoj praksi Europskog suda pravde i Europskog suda prvog stupnja izvršila uvid u pravomoćne odluke iz predmeta Iris Sugar (C-497/99 P) i British Airways (C-95704 P) kojima je utvrđeno da, kada postoji veza između vladajućeg položaja i navodne zlouporabe na mjerodavnom tržištu, učinak zlouporabe može se očekivati na drugom tržištu na kojem predmetni poduzetnik nije u vladajućem položaju, ukoliko je to drugo tržište u dovoljnoj mjeri povezano s mjerodavnim tržištem na kojem se poduzetnik nalazi u vladajućem položaju. Nadalje je prema presudama u predmetu Michelin (T-203/01) i Irish Sugar (C-497/99 P) dovoljno utvrditi da poduzetnik u vladajućem položaju ima namjeru zlouporabiti vladajući položaj i da njegovo ponašanje može imati ograničavajući učinak na tržišno natjecanje na mjerodavnom tržištu odnosno utvrđeno je da zlouporaba vladajućeg položaja obuhvaća ne samo postupanje koje izravno šteti potrošačima već i ona postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja smanjivanjem učinkovitog tržišnog natjecanja neizravno štete potrošačima.«

7.1. U odnosu na primjenu sudske prakse Europske zajednice u postupcima koji se vode radi zaštite tržišnog natjecanja, Ustavni sud je u odluci broj: U-III-1410/2007 od 13. veljače 2007. »Narodne novine« broj 25/08.), između ostaloga, utvrdio sljedeće:

»Slijedom navedenoga, u slučajevima u kojima se ispituje je li tržišno natjecanje narušeno, hrvatska tijela koja se bave zaštitom tržišnog natjecanja, ovlaštena su i obvezatna primjenjivati kriterije koji proizlaze iz primjene pravila o tržišnom natjecanju Europskih zajednica i iz instrumenata za tumačenje koje su usvojile institucije Europskih zajednica. Na taj način Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Hrvatske i Europskih zajednica i njihovih država članica (»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj 14/01., u daljnjem tekstu: SSP) i Privremeni sporazum obvezuju hrvatska tijela za zaštitu tržišnog natjecanja da rješavajući određene slučajeve, primjenjuju ne samo hrvatsko pravo tržišnog natjecanja, nego i da vode računa o odgovarajućem pravu Europskih zajednica.«

»(...) kriteriji, standardi i instrumenti tumačenja Europskih zajednica ne primjenjuju kao primarni izvor prava, nego samo kao pomoćno sredstvo za tumačenje. Odredbe članka 70. stavka 2. SSP-a i članka 35. stavka 2. Privremenog sporazuma valja promatrati u kontekstu obveze Republike Hrvatske da svoje zakonodavstvo, pa tako i ono koje se tiče tržišnog natjecanja, uskladi s pravnom stečevinom Europske unije. Kada primjenjuje tako usklađeno zakonodavstvo, obveza je državnih tijela Republike Hrvatske da to čine na način kako je to slučaj u Europskim zajednicama, dakle po smislu i duhu propisa na temelju kojih je usklađivanje obavljeno.

Dakle, odredbom članka 70. stavka 2. SSP-a se u bitnom određuje da je za ocjenu je li neko postupanje poduzetnika u skladu s pravilima tržišnog natjecanja relevantno ne samo hrvatsko pravo, već treba voditi računa o cjelokupnom pravu Europskih zajednica koje se odnosi na tržišno natjecanje. Time se pravo Europskih zajednica formalnopravno ne uvodi u hrvatski pravni sustav temeljem odredaba SSP-a kao međunarodnog ugovora, ali se propisuje da hrvatske propise tržišnog natjecanja treba primjenjivati i tumačiti uzimajući u obzir pravila, mjerila i načela prava tržišnog natjecanja.

U konkretnom slučaju, SSP i Privremeni sporazum nisu bili na snazi kada se desio događaj koji je ocijenjen zlouporabom položaja na tržištu. Međutim Agencija i Upravni sud su pri procjenjivanju je li takvo postupanje moglo dovesti do zlouporabe monopolističkog odnosno vladajućeg položaja na tržištu krenuli od mjerodavnih odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (članci 13. do 20.), a pri tome su samo kao pomoćno sredstvo primijenili kriterije, standarde i instrumente za tumačenje Europskih zajednica. Radilo se o svojevrsnom popunjavanju pravnih praznina na način koji odgovara duhu nacionalnoga prava i koji nije suprotan izričitim rješenjima navedenog Zakona, primjenom kojega je odlučeno u ovom slučaju.«

Navedena stajališta odnose se i na konkretan slučaj te su Upravni sud i Agencija pravilno primijenili pravila o tržišnom natjecanju Europske unije i pravila koja proistječu iz instrumenata za tumačenje koje su usvojile institucije Europske unije.

8. U provedenom ustavnosudskom postupku neosnovanim su ocijenjeni navodi podnositelja da mu je osporenim aktima povrijeđen članak 49. stavak 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 49. stavak 1.

Poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Repub-like Hrvatske.«

Tu je ustavnu odredbu potrebno promatrati u svezi s člancima 49. stavkom 2. i 50. stavkom 2. Ustava, koji propisuju:

»Članak 49. stavak 2.

Država osigurava svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu.«

»Članak 50. stavak 2.

Poduzetnička se sloboda (...) mogu iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.«

U provedbi tih ustavnih odredbi mjerodavan je ZZTN, kojim se uređuju pravila ponašanja i sustav mjera za zaštitu slobodnog natjecanja na tržištu (članak 1.).

Prema odredbama ZZTN-a, različiti oblici sprječavanja i ograničavanja poduzetničkih sloboda i djelatnosti poduzetnika u prometu robe i usluga na tržištu, kao što su sporazumi, monopolističko djelovanje te tzv. koncentracije, smatraju se narušavanjem slobodnog tržišnog natjecanja; pod monopolističkim djelovanjem podrazumijeva se zlouporaba monopolističkog ili vladajućeg položaja na tržištu.

U konkretnom slučaju, Agencija je provela postupak temeljem ZZTN-a i utvrdila da je podnositelj zlouporabio monopolistički položaj na mjerodavnom tržištu te je naložila poduzimanje mjera kako bi se ta zlouporaba otklonila.

Upravni sud je osporenom presudom utvrdio zakonitost takvog postupanja i zaključio da podnositelju osporenim prvostupanjskim rješenjem nije povrijeđen zakon na njegovu štetu.

Propisi o zaštiti tržišnog natjecanja su po svojoj prirodi javnopravni jer se njima štiti opće dobro (slobodno tržišno natjecanje) i služe bitnom ostvarivanju poduzetničkih i tržišnih sloboda jer priječe, između ostaloga, da se poduzetnici ponašaju na način da ne poštuju tržišne i poduzetničke slobode drugih poduzetnika i potrošača. Samo ograničavanjem djelovanja poduzetnika koji narušavaju slobodno poduzetništvo može se osigurati zaštita slobodnog tržišta.

9. Slijedom iznijetog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

10. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4082/2010

Zagreb, 17. veljače 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 28/2011-604