## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-723/1994. od 13

### NN 12/1999 (4.2.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-723/1994. od 13

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jurica Malčić, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
mr. Vojislav Kučeković, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac i
Mladen Žuvela, u povodu ustavne tužbe dr. G. P. iz P., R. I., kojeg zastupa
S. O., odvjetnik iz P., na sjednici održanoj dana 13. siječnja 1999. godine,
donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: I Kž-625/94 od 27.
srpnja 1994. godine odbijene su kao neosnovane žalbe okr. G. P. i okrivljenikove
supruge R. DžA.. Žalbe su bile izjavljene protiv rješenja Županijskog suda
u P. broj: Kr-5/94, Kv-234/94 od 24. lipnja 1994. godine, kojim je utvrđeno
da je u slučaju okrivljenika udovoljeno zakonskim pretpostavkama za izručenje
stranca, propisanima u članku 512. tada važećeg Zakona o krivičnom postupku
("Narodne novine", broj 34/93, 38/93 i 28/96).

Rješenjem Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske klasa: 720-04/94-01/03,
urbroj: 514-02-03-94-28 od 5. kolovoza 1994. godine dopušteno je izručenje
G. P. nadležnim tijelima R. I. radi vođenja kaznenog postupka te su određeni
uvjeti i način toga izručenja.

Okr. G. P., koji je državljanin R. I., podnio je ustavnu tužbu u odnosu
na oba ova rješenja jer smatra da su mu njima povrijeđena ustavna prava
iz članaka 24. i 33. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske, kojim ustavnim
odredbama je utvrđen postupak uhićenja i pritvaranja te prava uhićenih
ili pritvorenih osoba (članak 24. Ustava), odnosno utvrđeno da stranac
koji se zakonito nalazi na teritoriju Republike ne može biti protjeran
niti izručen drugoj državi, osim kad se mora izvršiti odluka donesena u
skladu s međunarodnim ugovorom i zakonom (članak 33. stavak 2. Ustava).

Postupak izručenja (ekstradicija) okrivljenih i osuđenih osoba u Republici
Hrvatskoj uređen je odredbama Glave XXXI. ranijeg Zakona o krivičnom postupku,
koje odredbe su i dalje na snazi temeljem članka 504. sada važećeg Zakona
o kaznenom postupku ("Narodne novine", broj 110/97 i 27/98).

Člankom 511. Zakona o krivičnom postupku propisano je da će se izručenje
okrivljenih ili osuđenih osoba tražiti i obavljati prema odredbama tog
Zakona ako međunarodnim ugovorom nije što drugo određeno.

U konkretnom slučaju na postupak izručenja se osim domaćih zakona Republike
Hrvatske i R. I. primijenila i Konvencija o izručenju krivaca od 6. travnja
1922. godine, koja je postala dio pravnog sustava Republike Hrvatske na
temelju odredbe članka 33. tada važećeg Zakona o sklapanju i izvršavanju
međunarodnih ugovora ("Narodne novine", broj 53/91 i 73/91).

Ustavna tužba nije osnovana.

Prema navodima ustavne tužbe, osporenih akata te drugih relevantnih
isprava spisa, nadležna tijela Republike Hrvatske su utvrđivala osnovanost
zahtjeva za izručenje odnosno postojanje zakonom utvrđenih pretpostavki
za izručenje podnositelja ustavne tužbe R. I., koje izručenje je traženo
radi vođenja kaznenog postupka protiv podnositelja.

Županijski sud u P. je navedenim rješenjem utvrdio da je zahtjev za
izručenje podnositelja ustavne tužbe R. I. osnovan jer su bile ispunjene
sve zakonom utvrđene pretpostavke za izručenje stranca iz članka 512. Zakona
o krivičnom postupku odnosno navedene Konvencije. Vrhovni sud je stoga
utvrdio da žalba podnositelja kao i njegove supruge protiv prvostupanjskog
rješenja nisu osnovane te je njihove žalbe odbio.

Prema važećim odredbama istog Zakona, predmet se nakon što nadležni
sud utvrdi da postoje zakonske pretpostavke za izručenje stranca dostavlja
ministru pravosuđa koji će odlučiti o izručenju (članak 519.).

U članku 520. tog Zakona je utvrđeno da ministar pravosuđa donosi rješenje
kojim izručenje dopušta ili ne dopušta odnosno odgađa u određenim slučajevima.
Tako ministar pravosuđa može rješenjem odgoditi izručenje ako je zbog drugog
krivičnog djela kod domaćeg suda u tijeku krivični postupak protiv stranca
čije se izručenje traži ili što se stranac nalazi na izdržavanju kazne
u Republici Hrvatskoj. Nadalje, ministar neće dopustiti izručenje stranca
koji u Republici Hrvatskoj uživa pravo azila ili ako je riječ o političkom
ili vojnom krivičnom djelu. On može odbiti izručenje ako su u pitanju krivična
djela za koja je u domaćem zakonu predviđena kazna zatvora do tri godine
ili ako je inozemni sud izrekao kaznu lišenja slobode do jedne godine.

Kako je u tom postupku utvrđeno da u odnosu na podnositelja ustavne
tužbe nije ostvaren niti jedan od zakonom predviđenih razloga osnovom kojih
bi ministar pravosuđa mogao odgoditi ili ne dopustiti izručenje, donijeto
je osporeno rješenje.

Ustavni sud Republike Hrvatske je odbio ustavnu tužbu iz razloga što
je utvrđeno da u konkretnom slučaju osporenim sudskim rješenjima, kao i
rješenjem ministra pravosuđa, nisu povrijeđena ustavna prava na koja se
ukazuje.

Odredba članka 33. stavka 2. Ustava nije povrijeđena s obzirom da su
akti o izručenju donijeti u skladu s navedenim međunarodnim aktom i zakonom.
Neutemeljeni su i navodi podnositelja ustavne tužbe o povredama prava koja
uhićeniku ili pritvoreniku priznaje Ustav u članku 24., jer sudovi navedenim
rješenjima nisu odlučivali o uhićenju odnosno pritvaranju podnositelja
ustavne tužbe.

Stoga je na osnovi članka 61. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 29/94) donijeta odluka kao u izreci (točka 1.).

Objava odluke (točka 2. izreke) se temelji na članku 20. stavku 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj: U-III-723/1994
Zagreb, 13. siječnja 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Jurica Malčić,** v. r.

Odluka, NN 12/1999-294