## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1341/2005-5 od 28. veljače 2005.

### NN 32/2005 (9.3.2005.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1341/2005-5 od 28. veljače 2005.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

621

Upravni sud Republike Hrvatske u
vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš Beroš kao predsjednice
vijeća, Silve Rulic Hren i Smiljana Mikuša kao članova
vijeća, te više sudske savjetnice Veseljke Kos kao
zapisničarke u upravnom sporu tužitelja Miroslava Petračića,
predsjednika raspuštenoga Gradskog vijeća Grada Petrinje, kojega zastupa Dina Korper Žemva, odvjetnica iz
Zagreba, protiv rješenja tužene Vlade Republike Hrvatske, klasa:
015-01/05-02/02, urbroj: 5030109-05-1, od 3. veljače
2005., radi raspuštanja Gradskog vijeća Grada Petrinje, u nejavnoj sjednici
vijeća održanoj dana 28. veljače 2005.

*presudio  je*

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u
»Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Rješenjem Vlade Republike
Hrvatske od 3. veljače 2005. godine raspušteno je Gradsko vijeće Grada
Petrinje, a vijećnicima Gradskog vijeća prestaje mandat. Rješenjem je određeno
da će Vlada Republike Hrvatske posebnim rješenjem imenovati povjerenika Vlade
koji preuzima sve ovlasti Gradskog vijeća, gradonačelnika i Gradskog
poglavarstva grada Petrinje te da će se sredstva za rad povjerenika Vlade
Republike Hrvatske osigurati u gradskom proračunu. U točki 5. rješenja određuje
se konačnost rješenja te stupanje na snagu danom objave u »Narodnim novinama«.

Protiv navedenog rješenja
pravodobno je tužbu podnio Miroslav Petračić,
predsjednik raspuštenoga Gradskog vijeća grada Petrinje iz svih razloga
utvrđenih odredbom članka 10. stavka 1. točke 1. i 3. Zakona o upravnim
sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92, 77/92).

Tužitelj navodi kako temeljem
članka 84. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi Vlada
Republike Hrvatske na prijedlog središnjeg tijela državne uprave nadležnog za
lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu ima pravo raspustiti pred­stavničko tijelo u slučajevima koji su navedeni u osam
točaka od kojih točka 3. predviđa raspuštanje predsjedničkog tijela ako ono
»učestalo donosi opće akte suprotne Ustavu, zakonu ili drugom propisu ili zbog
učestalih težih povreda zakona i drugih propisa«.

Tužitelj tvrdi kako Gradsko
vijeće grada Petrinje nije donijelo niti jedan akt protivan Ustavu niti je na
bilo koji način povrijedilo zakone i druge propise slijedom čega rješenje o
raspuštanju Gradskog vijeća smatra nezakonitim.

Navodna nezakonitost rada
Gradskog vijeća slijedom osporenog rješenja po tužitelju bi proizlazila iz
činjenice da je vijećniku Vladi Papešu po sili zakona
prestao zastupnički mandat danom 28. studenoga 2002. godine kada se odjavio iz
Petrinje za Sisak, a da je unatoč tome sudjelovao na svim, razlozima rješenja
navedenim sjednicama pri donošenju odluka. Tužitelj drži da se navedeni propust
ne može pripisati u krivnju Gradskom vijeću jer je vijećnik Papeš
stanovao i sada stanuje u svojoj kući u Petrinji te nikome od vijećnika nije
bilo poznato da se odjavio za Sisak, a on sam to nikome nije saopćio te je na
taj način svjesno cijelo Gradsko vijeće držao u zabludi. O promjeni
prebivališta doznalo se putem vijećnika Miroslava Gregurinčića
23. ožujka 2003. (očiglednom pogreškom označena je godina brojem 200) te je
odmah sljedećeg dana podnesen zahtjev za održavanje skupštine koja je i održana
15. travnja 2003., a na kojoj je zaključeno kako vijećniku Papešu
prestaje mandat.

Usprkos odredbi članka 8. stavka
4. Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne
(regionalne) samouprave od strane Mandatne komisije je predloženo da se na
mjesto vijećnika Papeša radi provedbe Ustavnog zakona
o nacionalnim manjinama izabere Vera Šolić pripadnica
srpske nacionalne manjine. Prije glasovanja 10 vijećnika je napustilo sjednicu,
a 11 je glasovalo za prijedlog Mandatne komisije te je Vera Šolić
i izabrana. Pri tome su, objašnjava tužitelj, vijećnici bili zavedeni
telefonski pribavljenim mišljenjem gospođe Đurđice Alanović-
-Bojević iz Uprave za međunarodnu pravnu pomoć koja
je izjavila kako Ustavni zakon o nacionalnim manjinama ima prednost pred
Zakonom o izboru te ih je uputila kako treba izabrati Veru Šolić
jer je ona na istoj listi kao i vijećnik Papeš.

Vijećnici
koji su napustili sjednicu zatražili su saziv nove sjednice, no kako su se
ovlaštena tijela oglušila na sazivanje sjednice, po njihovu zahtjevu grupa
vijećnika je sazvala izvanrednu sjednicu koja je održana 4. srpnja 2003.
godine. O zakonitosti te sjednice ocjenu je dao Odjel za nadzor lokalne
područne (regionalne) samouprave dana 17. srpnja 2003. godine kojom prilikom je
ocijenjeno da su sve odluke te sjednice osnovane na zakonu. Na toj sjednici
ispravljene su sve nezakonitosti kako je naprijed opisano pa je umjesto
vijećnika Papeša vijećnikom imenovan sljedeći na
neovisnoj listi – Josip Malović, a Vera Šolić je kooptirana u Gradsko vijeće kao predstavnica
srpske nacionalne manjine.

Iz
svega navedenoga tužitelj drži kako proizlazi nedvojbenim da vijećnik Vlado Papeš nije sudjelovao niti je odlučivao na sjednicama od
15. 4. 2003., 4. 7. 2003. (izvanrednoj sjednici) i na sjednici od 30. 7. 2003.,
da se njegovo sudjelovanje na sjednicama prije toga ne može pripisati
nezakonitosti rada Gradskog vijeća već propustu samog vijećnika da obavijesti o
promjeni prebivališta, što Gradsko vijeće nije imalo nikakvog razloga
provjeravati jer je svima bilo poznato da živi u svojoj kući u Petrinji.

Nadalje
tužitelj ne čini spornim da je 15. 4. 2003. godine protivno zakonu izabrana u
Gradsko vijeće Vera Šolić, ali je to učinjeno u
odsutnosti zastupnika koji su upravo zato sjednicu napustili i sazvali
izvanrednu sjednicu na kojoj je nezakonitost u cijelosti ispravljena. Sugerira
kako Gradsko vijeće, a niti bilo koje drugo tijelo u ovoj zemlji nema
mogućnosti spriječiti ovakve »nezakonitosti« osim ako bi prije svake sjednice
od svakog vijećnika tražilo potvrdu o prebivalištu izdanu tog dana. Time ne
želi reći da je sudjelovanje Vlade Papeša u radu
sjednica bilo zakonito, već smatra kako se ne može govoriti o težoj povredi
zakona ili o učestalom donošenju općih akata suprotnih Ustavu od strane
Gradskog vijeća kako se to navodi u razlozima osporenog rješenja. I konačno
ističe kako posljedice postupka vijećnika Papeša mogu
utjecati samo na zakonitost neke odluke u čijem je donošenju sudjelovao, a
nikako ne na krivnju za višekratne teže povrede zakona od strane cijelog
Vijeća.

Tužitelj
posebno naglašava kako smatra da nije bilo nezakonitog čina osim na 13.
sjednici što je na izvanrednoj sjednici odmah i ispravljeno te nije bilo
propusta kako je već i navedeno.

Tužitelj
smatra kako se pobijano rješenje temelji na dijelom pogrešno navedenim
činjenicama i na potpuno pogrešnoj primjeni materijalnog prava. Ovo zato jer je
pogrešna tvrdnja da je Grad­sko vijeće radilo u
nepropisnom sastavu od svoje 10. sjednice do danas jer u takvom sastavu je
radilo samo tri sjednice tj. od 10. do uključivo 13.
Počevši od izvanredne sjednice 4. 7. 2003. Gradsko je vijeće radilo u propisnom
sastavu te posebno ističe da je uprav­ni nadzor na čijim se rezultatima temelji
pobijano rješenje proveden 30. 1. 2004. godine dakle punu godinu dana prije dono­šenja ovdje osporenog
rješenja. Zato otvara pitanje kome će biti Vlada odgovorna što je dopustila da
Gradsko vijeće nesmetano radi kroz cijelo to vrijeme ili jesu li možda
skorašnji lokalni izbori, a ne teže povrede zakona razlogom da se upravo sada
raspušta Grad­sko vijeće.

Na kraju tužitelj, uzgred,
napominje da o provedenom uprav­nom nadzoru Gradskom
vijeću nije bio dostavljen zapisnik niti mu je data
mogućnost za očitovanje što je bila zakonska obveza središnjega Državnog ureda
za upravu pa je tuženo tijelo time povrijedilo zakon.

Pogrešnu
primjenu materijalnog prava tužitelj vidi u činjenici da zakon govori o
nezakonitosti kao razlogu za izricanje kazne raspuštanjem Vijeća, što nužno
pretpostavlja i krivnju budući da kazne bez krivnje ne može biti. Kriv se,
međutim, može biti zbog nekog čina ili propusta pa je dužnost tuženoga bila da
navede u čemu je krivnja tužitelja, a to je izostalo. Tužitelju se stavlja na
teret samo čin izbora Vere Šolić umjesto Josipa Malovića koja je greška, međutim, davno prije ispravljena,
a što se tiče nepropisnog sastava vijeća krivnja je samo na vijećniku Papešu koji je prešutio promjenu boravišta dok se samome
Gradskom vijeću ne može staviti na teret propust što tu činjenicu nije ranije
utvrdio.

Temeljem
navedenoga tužitelj predlaže da se tužba uvaži, a osporeno rješenje poništi u
cijelosti vraćanjem svih ovlasti raspuštenom Gradskom vijeću grada Petrinje.

U
odgovoru na tužbu tuženo tijelo ostaje kod razloga osporenog rješenja i
predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

*Tužba nije osnovana.*

Iz
sadržaja spisa predmeta i navoda tužbe slijedi nespornim da je vijećnik Vlado Papeš sudjelovao na sjednicama Gradskog vijeća grada
Petrinje u razdoblju od 28. studenoga 2001. do 30. srpnja 2003. godine iako u
tom razdoblju nije imao prebivalište na području konkretne jedinice lokalne
samouprave, dakle, Grada Petrinje s obzirom da je od 29. 11. 2002. do 24. 3.
2003. godine imao odjavljeno prebivalište iz Nove Drenčine,
Nova Drenčina 73, a prema navodima tužitelja bio je
prijavljen u Sisku. Isto tako nije sporno da je nakon saznanja o toj činjenici
Gradsko vijeće u zamjenu tog vijećnika zamjenikom izabralo kandidatkinju s
nezavisne liste gospođu Veru Šolić, pripadnicu srpske
nacionalne manjine koja na listi nije bila sljedeća iza Vlade Papeša. Na nezavisnoj gradskoj listi nositelja Miroslava Gregurinčića, dr. med. na petom
mjestu je Vlado Papeš, dipl.
iur., na šestom Josip Malović,
sedmom dr. sci. Vladimir Čavrag, a tek na osmom Vera Šolić,
dr. stom.

Temeljem
odredbe članka 7. Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne
i područne (regionalne) samouprave (»Narodne novine«, broj 33/01, 10/02,
155/02, 45/03) članu predstavničkog tijela mandat prestaje prije isteka
redovitoga četverogodišnjeg mandata, ako odjavi prebivalište s područja
jedinice i to danom odjave prebivališta.

Prema
uvjerenju o prebivalištu izdanom od Ministarstva unutarnjih poslova Policijske
uprave Sisačko-moslavačke, Policijske postaje Petrinja broj
511-10-12-04/20-612/2004 od 11. 3. 2004. mandat je Vladi Papešu
prestao 28. 11. 2002. godine kada je odjavljen iz Nove Drenčine,
Nova Drenčina 73.

S
obzirom da Zakon izričito propisuje prestanak mandata po sili zakona konkretna
krivnja u pogledu toleriranja njegovog sudjelovanja u radu Gradskog vijeća nije
mjerodavna niti se rješenje donosi na temelju bilo čije krivnje u tom smislu
kako to tužbom insinuira tužitelj. Sama činjenica da je u radu Vijeća
sudjelovao netko tko po sili zakona više nije vijećnik čini djelovanje i odluke
Gradskog vijeća nezakonitima. Pri tome krivnja ili propuštanje kontrole zakonitosti
rada, što se svodi na pitanje organizacije rada Gradskog vijeća na način koji
će pratiti pitanje ispunjavanja svih zakonskih pretpostavki za zakonito
djelovanje Gradskog vijeća, nije relevantno za ocjenu zakonitosti rada Vijeća
što znači da nije relevantno za pitanje osnovanosti odluke nadležnog tijela, u
ovom slučaju Vlade Republike Hrvatske, da reagira u okviru svojih ovlasti
raspuštanjem Gradskog vijeća zbog konkretnih povreda Zakona.

Na temelju odredbe članka 84.
stavka 1. točke 3. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi
(»Narodne novine«, broj 33/01, 60/01, 10/02, 155/02, 45/03) na prijedlog
središnjeg tijela državne uprave nadležnog za lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu Vlada Republike Hrvatske raspustit će predstavničko tijelo ako
učestalo donosi opće akte suprotno Ustavu, zakonu ili drugom propisu ili zbog
učestalih težih povreda zakona i drugih propisa. U konkretnom predmetu
ostvarila se zakonska osnova za raspuštanje predstavničkog tijela upravo zbog
učestalih težih povreda zakona i drugih propisa. Samom činjenicom da je u radu
vijeća na nekoliko sjednica sudjelovao vijećnik, koji to više po sili zakona
nije i ne može biti, ostvaren je Zakonom pretpostavljeni razlog za raspuštanje
Gradskog vijeća zbog učestalog kršenja zakona. Nakon što se je utvrdila ta
nezakonitost odmah je počinjena sljedeća izborom kandidata koji po Zakonu to
nije mogao biti, na što je Gradsko vijeće i bilo upozoreno, te je dio vijećnika
i odbio sudjelovati u donošenju nezakonite odluke, napuštanjem sjednice.

Temeljem
članka 8. stavka 4. Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica
lokalne i područne (regionalne) samouprave člana predstavničkog tijela
izabranog na neovisnoj listi zamjenjuje prvi sljedeći neizabrani kandidat s
liste. Dakle, pra­vil­no je
tuženo tijelo utvrdilo kako je izborom kandidatkinje Vere Šolić
koja se nalazila na osmom mjestu nezavisne liste povrijeđen zakon.

Iz
svega slijedi da je ostvarena zakonom predviđena pretpostavka za raspuštanje
Gradskog vijeća grada Petrinje zbog učes­talih težih povreda zakona.

Zakon
o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi u propisivanju uvjeta i
postupka radi raspuštanja predstavničkog tijela ne sadrži odredbe koje bi
obvezivale Vladu Republike Hrvatske da u određenom roku donese rješenje o
raspuštanju odnosno do kojeg roka bi to mogla učiniti. Zakon ne sadrži prekluziv­nih rokova glede
ovlasti Vlade Republike Hrvatske na raspu­štanje
predstavničkog tijela jedinica lokalne samouprave pa činje­nica, na koju ukazuje tužitelj, kako je od posljednje
povrede prošlo više od godine dana nema pravno relevantan značaj. Po stajalištu
Suda Zakon obvezuje Vladu na raspuštanje, uvijek i u svako doba po saznanju o
ostvarenju zakonskih pretpostavki za raspuštanje, a to upravo s ciljem
osiguranja djelotvornog i zakonitog rada predstavničkih tijela jedinica lokalne
samouprave što je osnovna pretpostavka njenom funkcioniranju.

Na
temelju izloženoga, a sukladno odredbi članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim
sporovima presuđeno je kao u izreci.

Temeljem
članka 85. stavka 4. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi
određeno je objavljivanje ove presude u »Narodnim novinama«.

Broj: Us-1341/2005-5
Zagreb, 28. veljače 2005.

Predsjednca Vijeća
            **Lidija****Rostaš Beroš**, v. r.

Presuda, NN 32/2005-621