## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-733/1995 od 4. prosinca 1996.

### NN 105/1996 (13.12.1996.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-733/1995 od 4. prosinca 1996.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući o ustavnoj tužbi I.
S. iz B., na sjednici održanoj 4. prosinca 1996. godine, donio je ovu

## **ODLUKU**

1. Usvaja se ustavna tužba te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-843/95 od 8. lipnja
1995.

- zaključak Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske, broj:
511-01-42-UP/I-5827/1-1994 od 25. siječnja 1995.

2. Predmet se vraća Ministarstvu unutarnjih poslova na ponovni postupak.

3. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Osporenim zaključkom Ministarstva unutarnjih poslova odbačen je zahtjev
podnositeljice ustavne tužbe za izdavanje odobrenja za trajno nastanjenje
uz obrazloženje da se nalazi u statusu izbjeglice te da time već ima riješen
status stranca u Republici Hrvatskoj pa je, temeljem članka 125. stavka
2. Zakona o općem upravnom postupku, zahtjev odbačen.

Presudom Upravnog suda iz istih je razloga tužba odbijena, a iz obrazloženja
proizlazi da nisu postojali uvjeti za pokretanje postupka za trajno nastanjenje.

Podnositeljica ustavne tužbe smatra da su joj tim osporenim odlukama
povrijeđena ustavna prava iz članka 9., 19., 26. i 35. Ustava Republike
Hrvatske.

Povredu obrazlaže time što nije odlučivano o njenom podnesenom zahtjevu
za trajno nastanjenje iako su postojale sve pretpostavke iz članka 29.
Zakona o kretanju i boravku stranaca ("Narodne novine", br. 53/91) i time
joj je onemogućeno stjecanje hrvatskog državljanstva prirođenjem jer je
u braku s hrvatskim državljaninom preko deset godina.

Ustavna tužba je osnovana.

Odredbama članaka 29-31. Zakona o kretanju i boravku stranaca ("Narodne
novine", br. 53/91 - dalje u tekstu: Zakona), propisani su uvjeti pod kojima
se strancu može odobriti trajno nastanjenje u Republici Hrvatskoj.

Uvidom u spis Ministarstva unutarnjih poslova je utvrđeno da je podnositeljica
podnijela zahtjev za trajno nastanjenje uz dokumentaciju predviđenu u članku
29. i 30. Zakona.

Nadležno državno tijelo nije se upuštalo u meritorno rješavanje zahtjeva
već je konstatiralo samo njen status izbjeglice u Republici Hrvatskoj te
zahtjev odbacilo. Upravni sud Republike Hrvatske to je prihvatio i tužbu
odbio jer da nisu postojale pretpostavke za pokretanje postupka.

Člankom 125. stavkom 2. Zakona o općem upravnom postupku propisano je
da nadležno tijelo može zaključkom odbaciti zahtjev stranke ali je pri
tome dužno utvrditi i obrazložiti da po važećim propisima nema uvjeta za
pokretanje postupka.

U konkretnom slučaju i upravno tijelo i Upravni sud temelje svoje odluke
na tvrdnji da se podnositeljica u Republici Hrvatskoj nalazi u statusu
izbjeglice te da već ima riješen statutus stranca, iako je podnesen zahtjev
za odobrenje trajnog nastanjenja, a ne za utvrđenje statusa stranca i iako
u Zakonu nema odredbi po kojima stranac (pa ni sa statusom izbjeglice)
ne bi mogao zahtijevati odobrenje za trajno nastanjenje.

Odredbama članaka 29. i 30. Zakona su propisane pretpostavke koje moraju
biti ispunjene da se strancu može odobriti trajno nastanjenje (trajno nastanjenje
se može odobriti strancu koji je najmanje jednu godinu u braku s hrvatskim
državljaninom. Uz zahtjev stranac je dužan priložiti dokaze da ima osigurano
stalno stanovanje i zaposlenje ili drugi izvor prihoda).

Obzirom na to da je jedan od uvjeta za stjecanje hrvatskog državljanstva
prirođenjem da je strancu odobreno trajno nastanjenje (članak 10. Zakona
o hrvatskom državljanstvu / "Narodne novine", br. 53/91, 70/91, 28/92 i
113/93), a kako podnositeljica ispunjava i bitan drugi uvjet da je u braku
s hrvatskim državljanom više od deset godina i s kojim u braku ima i dvoje
malodobne djece, važan je razlog da se sve činjenice utvrde u upravnom
postupku.

Osporenim odlukama podnositeljici ustavne tužbe nije omogućeno da se
o njezinom zahtjevu odlučuje temeljem odredbi članaka 29. i 30. Zakona
pa su time povrijeđene ustavne odredbe iz članka 19. (pojedinačni akti
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni
na zakonu kao i jamčenje kontrole sudske zaštite). Time je dovedeno u pitanje
i ustavno pravo jednakosti građana i stranaca pred sudovima i drugim državnim
tijelima (članak 26. Ustava). Odredbom članka 35. Ustava Republike Hrvatske
se jamči pravna zaštita obiteljskog života pa obzirom na to da je u interesu
obitelji da živi zajedno potrebito je obratiti posebnu pozornost radi zaštite
obitelji i obiteljskog života.

U konkretnom slučaju takvim odlučivanjem nadležnog državnog tijela i
suda je podnositeljici onemogućeno da stekne status trajnog nastanjenja,
koji je jedan od uvjeta za stjecanje hrvatskog državljanstva prirođenjem
i to zato što o tome nije odlučivano u skladu sa Zakonom.

Prema tome u skladu s navedenim, državno tijelo treba o podnesenom zahtjevu
za trajno nastanjenje donijeti odluku.

Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 13/91).

Broj: U-III-733/1995
Zagreb, 4. prosinca 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 105/1996-2023