### NN 98/2015 (14.9.2015.), Presuda i Rješenje Upravnog suda u Splitu, broj: UsI-147/14-12 od 24. srpnja 2015.

UPRAVNI SUD U SPLITU

1912

PRESUDA

i

RJEŠENJE

Upravni sud u Splitu, po sucu Milanu Franiću, uz sudjelovanje zapisničarke Vesne Šimić, u upravnom sporu tužiteljice Ane Braškin iz Splita, Pod Kosom 37, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti (ranije: Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije), Zagreb, Ulica Roberta Frangeša Mihanovića 9, zastupanog po službenoj osobi Marini Ljubić-Karanović, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Hrvatskog Telekoma d.d. Zagreb, Ulica Roberta Frangeša Mihanovića 9, radi rješavanja spora između korisnika i operatora, 24. srpnja 2015.,

presudio je

Odbija se kao neosnovan tužbeni zahtjev tužiteljice radi poništenja Odluke tuženika Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije klasa: UP/I-344-08/14-01/205, urbroj: 376-05/LGŠ-14-07 (IM) od 5. svibnja 2014. i vraćanja predmeta na ponovni postupak.

i

riješio je

Odbacuje se tužba u dijelu kojim je tužiteljica spram zainteresirane osobe Hrvatskog Telekoma d.d. Zagreb istaknula zahtjev radi isplate naknade neimovinske štete u iznosu 11.000,00 kuna i zahtjev radi isplate nagrade za korištenje njene ideje u poboljšanju usluge u iznosu 20.000,00 kuna.

Obrazloženje

Osporenom odlukom klasa: UP/I-344-08/14-01/205, urbroj: 376-05/LGŠ-14-07 (IM) od 5. svibnja 2014. odbijen je kao neosnovan zahtjev za rješavanje spora pretplatnice (ovdje tužiteljice) vezano za prigovor na sporni iznos zaduženja za obavljenu javnu komunikacijsku uslugu i obavijest govornog automata.

Tuženik svoju odluku u bitnome obrazlaže kako slijedi. Tužiteljica smatra da račun za prosinac 2013. nije dužna podmiriti jer ju je operator (ovdje zainteresirana osoba) uznemiravao pozivanjem četiri puta dnevno u razdoblju od 11. prosinca 2013. do 31. prosinca 2013., koje nije prestalo unatoč njenom pozivanju službe za korisnike operatora (ovdje zainteresirane osobe) i dolasku u prostorije operatora (ovdje zainteresirane osobe) u Splitu, te joj je uskratio uslugu odlaznih poziva u ožujku 2014. koja je opet uspostavljena nakon što je podmirila račune za prosinca 2013. i veljaču 2014., o kojem dugovanju je tužiteljica bila opomenuta. Spornim višestrukim pozivanjima tužiteljice da je operator izvršavao obvezu iz članka 24. stavak 1. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, a zbog povećane mjesečne potrošnje tužiteljice, koja pozivanja putem govornog automata operatora (ovdje zainteresirane osobe) prestaju kada se govorna poruka odsluša do kraja, dok se u suprotnom, što je ovdje slučaj, ponavljaju četiri puta dnevno, o čemu je tužiteljica obaviještena u odgovoru na prigovor tužiteljice od 14. siječnja 2014. i u odgovoru na pritužbu tužiteljice od veljače 2014. Tužiteljici da nije moglo biti rečeno da u prosincu 2013. podmiri račun za taj mjesece jer se isti ispostavlja i dospijeva u siječnju 2014. Ukoliko tužiteljica smatra da je pretrpjela štetu, naknadu iste od operatora (ovdje zainteresirane osobe) da može potraživati u postupku pred nadležnim općinskim sudom.

Tužiteljica u tužbi osporava zakonitost tuženikove odluke navodeći u bitnome kako slijedi. Nakon duljeg telefonskog razgovora s inozemstvom koji je obavila 10. prosinca 2013. da su u razdoblju od 11. prosinca 2013. do 31. prosinca 2013. započela pozivanja na njen fiksni telefonski broj po četiri puta dnevno. Zbog teškog zdravstvenog stanja (tužbi prilaže medicinsku dokumentaciju o marfanovom sindromu i kroničnim cervikobrahijalnim bolovima uzrokovanima opterećenjima s mialgijama) da je smanjene pokretljivosti pa nije mogla odgovoriti na te ponavljajuće pozive zbog kratkoće pozivnog signala. Povratnim biranjem broja s kojeg su ti pozivi dolazili da se nije uspostavljala veza. Stoga je kontaktirala policiju i saznala da se radi o broju govornog automata operatora (ovdje zainteresirane osobe). Potom je kontaktirala službu za korisnike operatora (ovdje zainteresirane osobe) i tražila obustavu ovih poziva navodeći da je spremna odmah platiti potrošnju od 10. prosinca 2013. Kako su se ti pozivi nastavili, isto je zatražila i u prostorijama operatora u Splitu gdje joj je rečeno da se ti pozivi ne mogu obustaviti prije završetka mjeseca. Operator (ovdje zainteresirana osoba) da joj je prouzročio neimovinsku štetu jer je navedenim ponavljajućim pozivanjima uznemiravana iako je teškog zdravstvenog stanja, onemogućena u postizanju potrebne koncentracije za obavljanje poslovnih obveza te joj je narušen mir božićnih blagdana. Račun za prosinca 2013. da isprva nije htjela podmiriti jer je povrijeđena ovakvim postupanjem operatora (ovdje zainteresirane osobe) i nezadovljna njegovim odgovor na prigovor i pritužbu, ali taj račun da je zbog uskrate usluge odlaznih poziva u ožujku 2014. podmirila nakon čega joj je ta usluga ponovno uspostavljena. Tvrdi da je operator (ovdje zainteresirana osoba) uveo novi broj govornog automata preko kojeg je, za razliku od ranijeg broja govornog automata s kojeg je prosinca 2013. ponavljano pozivana, moguće uspostaviti povratni poziv, zbog čega smatra da je uvođenjem ove mogućnosti operator unaprijedio uslugu idejom koju mu je ona sugerirala te da joj operator duguje isplatu nagrade s tog osnova.

Tužbenim zahtjevom, kako je preciziran na ročištu 29. svibnja 2015., traži se poništenje osporene odluke te vraćanje predmeta na ponovni postupak.

U tužbi je tužiteljica spram operatora (ovdje zainteresirane osobe) istaknula zahtjev radi isplate naknade neimovinske štete u iznosu 11.000,00 kuna i zahtjev radi isplate nagrade za korištenje njene ideje u poboljšanju usluge u iznosu 20.000,00 kuna.

Tuženik u odgovoru na tužbu u bitnome ističe kako se u konkretnom slučaju radilo o postupanju operatora (ovdje zainteresirane osobe) u ispunjavanju obveze iz članak 24. stavak 1. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga.

U tom smislu izlaže i zainteresirana osoba u odgovoru na tužbu, dodatno ističući kako joj kao operatoru za neizvršavanje predmetne obveze upozorenja iz prethodno navedene odredbe Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga prijeti prekršajna odgovornost, te da se radi o pozivanjima kojima se korisnika ne uznemirava nego je svrha istih baš zaštita korisnika, a do ponavljanja ovih pozivanja da je došlo zbog toga što se tužiteljica nije javljala odnosno nije odslušala govornu poruku do kraja.

U podnesku zaprimljenom u ovom sudu 9. srpnja 2015. tuženik je ostao kod navoda iz odgovora na tužbu i dotadašnjeg tijeka ovog spora, dodatno pojašnjavajući kako se u konkretnom slučaju ne radi o prigovoru na iznos računa za prosinac 2013. jer tužiteljica taj iznos niti ne osporava pa da nije bilo mjesta primjeni zabrane isključenja pretplatničke linije iz članka 50. stavak 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

U sporu je održana rasprava. Na ročištu 29. svibnja 2015. tužiteljica je precizirala da tužbenim zahtjevom traži poništenje osporene odluke i vraćanje predmeta na ponovni postupak, a u ostalom je izlagala kao i u tužbi, a službena osoba tuženika je izlagala kao u tuženikovom odgovoru na tužbu. Ročište 16. srpnja 2015. je održano bez prisutnosti uredno pozvanog tuženika, koji je opravdao izostanak i predložio to ročište održati bez njegove prisutnosti, i uredno pozvane zainteresirane osobe, koja nije opravdala izostanak s tog ročišta, a tužiteljica je na tom ročištu navela da ostaje kod ranije iznijetih navoda tijekom ovog upravnog spora te da nema daljnjih dokaznih prijedloga i predlaže zaključiti raspravljanje.

Sud je izveo dokaze uvidom u dokumentaciju koja se nalazi u spisu predmeta upravnog postupka u kojem je donesena osporena odluka, te u spisu ovog spora.

Stranke nisu imale drugih dokaznih prijedloga.

*Na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja, ovaj sud ocjenjuje da tužbeni zahtjev nije osnovan.*

Prema članku 51. stavak 1. Zakon o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08, 90/11, 133/12, 80/13 i 71/14; dalje: ZEK); u slučaju spora između krajnjeg korisnika usluga i operatora javnih komunikacijskih usluga u vezi s pružanjem usluga, iznosom kojim je zadužen za pruženu uslugu, kakvoćom pružene usluge ili prigovorom zbog povrede odredaba pretplatničkog ugovora krajnji korisnik usluga može podnijeti zahtjev za rješavanje spora Agenciji u roku od 30 dana od dana dostavljanja pisanog odgovora povjerenstva za pritužbe potrošača iz članka 50. stavka 13. ovoga Zakona. Zastara osporene tražbine ne teče za vrijeme rješavanja spora pred Agencijom.

Prema odredbama iz članka 24. stavak 1. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine« broj 154/11, dalje: Pravilnik); u svrhu zaštite krajnjeg korisnika svojih usluga, operatori javnih komunikacijskih usluga moraju: 1. nadzirati uobičajeno ponašanje krajnjih korisnika prigodom uporabe javnih komunikacijskih usluga te ih u najkraćem mogućem roku upozoriti o svakom neuobičajenom i iznenadnom povećanju troška korištenja javnih komunikacijskih usluga tijekom svakog pojedinačnog obračunskog razdoblja. U slučaju da krajnji korisnik ima ugovoreni paket usluga, koji se tijekom svakog pojedinačnog obračunskog razdoblja obračunava na jednom računu, upozorenje se odnosi na svaki element paketa zasebno, odnosno u slučaju ugovaranja paketa usluga upozorenje se daje zasebno za sve usluge realizirane putem iste priključne točke. Upozorenje krajnjem korisniku uslijedit će ako je trošak korištenja javnih komunikacijskih usluga dvostruko veći od prosječnog iznosa računa za javne komunikacijske usluge u prethodna tri (3) mjeseca, osim ako nije drugačije utvrđeno odlukom Agencije. 2. u slučajevima kada krajnji korisnik koristi uslugu u razdoblju manjem od tri (3) mjeseca krajnjeg korisnika u najkraćem mogućem roku upozoriti u trenutku kada ukupan trošak korištenja javnih komunikacijskih usluga bude dvostruko veća od ugovorenog iznosa minimalne mjesečne potrošnje odnosno mjesečne naknade.

Iz stanja u spisu koje je tuženik dostavio uz odgovor na tužbu te isprava priležećih ovom spisu proizlazi da je tužiteljica prigovor operatoru podnijela 3. siječnja 2014., prigovarajući da navedena ponavljana pozivanjima od strane govornog automata operatora (ovdje zainteresirane osobe) ne prestaju iako je to zatražila u prostorijama operatora (ovdje zainteresirane osobe) u Splitu i pozivom službi za korisnike operatora (ovdje zainteresirane osobe); da je u pisanom odgovoru operatora (ovdje zainteresirana osoba) od 14. siječnja 2014. tužiteljici na prigovor odgovoreno kako se radi o pozivanjima govornog automata u izvršenju propisane obveze obavještavanja o povećanoj potrošnji koja prestaju nakon što se govorna poruka jednom odsluša do kraja; da je tužiteljica podnijela pritužbu u kojoj je navela da nije zadovoljna odgovorom na prigovor i da je u međuvremenu zaprimila račun za prosinca 2013. koji da neće podmiriti jer da je povrijeđena i uznemiravana navedenim ponavljanim pozivanjima govornog automata operatora kroz taj mjesec; da u pisanom odgovoru na navedenu pritužbu tužiteljice od 20. veljače 2014. godine operator (ovdje zainteresirana osoba) navodi kao i u ranijem odgovoru na prigovor; da je tužiteljica tuženiku podnijela predmetni zahtjev u kojim ističe iste okolnosti kao i u prigovoru te je u postupku kod tuženika podnijela i podnesak od 25. ožujka 2014. u kojem navodi da je nakon uskrate usluge odlaznih poziva od strane operatora (ovdje zainteresirana osoba) platila račun za prosinac 2013.

Slijedom navedenog, proizlazi da je tužiteljica predmetni prigovor podnijela 3. siječnja 2014., dakle prije nego li je tužiteljici ispostavljen račun za prosinac 2013., a tužiteljica ne osporava obračunati iznos zaduženja po tom računu koji je operatoru (ovdje zainteresiranoj osobi) i podmirila prije donošenja osporene odluke.

Tužiteljice u navedenom prigovoru i u pritužbi, a tako i u predmetnom zahtjevu o kojem je odlučeno osporenom odlukom i u tužbi, u bitnome navodi da su ponavljana pozivanja tužiteljice od strane operatora (ovdje zainteresirane osobe) u prosincu 2013. nastavljena nakon što je tužiteljica s tim u vezi pozvala službu za korisnike operatora (ovdje zainteresirane osobe), a potom i otišla u prostorije operatora u Splitu, navodeći da ne spori navedenu povećanu potrošnju te je istu spremna odmah podmiriti, i tražeći obustavu navedenih poziva operatora (ovdje zainteresirane osobe), a kojim ponavljanim pozivanjima govornog automata operatora (ovdje zainteresirane osobe) se tužiteljica smatra povrijeđenom i oštećenom.

Slijedom navedenog, i po ocjeni ovog suda, a kako je predmetnim pozivanjima govornog automata operator izvršavao obvezu iz citiranog članka 24. stavak 1. Pravilnika, to u okviru ovdje predmetne tuženikove nadležnosti iz članka 51. ZEK-a, u konkretnom slučaju ne postoji pravno uporište za utvrđivanje odgovornosti zainteresirane osobe (operatora).

Tužiteljici je navesti da ovaj sud ima u vidu njene tvrdnje kako su navedena ponavljana pozivanja tužiteljice od strane operatora (ovdje zainteresirane osobe) u prosincu 2013. nastavljena nakon što je tužiteljica s tim u vezi pozvala službu za korisnike operatora (ovdje zainteresirane osobe), a potom i otišla u prostorije operatora u Splitu, navodeći da ne spori navedenu povećanu potrošnju te je istu spremna odmah podmiriti i tražeći obustavu navedenih poziva operatora (ovdje zainteresirane osobe), a kojim ponavljanim pozivanjima govornog automata operatora (ovdje zainteresirane osobe) se tužiteljica smatra povrijeđenom i oštećenom.

Međutim, u prethodno navedenim okolnostima kada se radilo o pozivanja govornog automata operatora (ovdje zainteresirane osobe) u ispunjenju propisane obveze iz članka 24. stavak 1. Pravilnika, navedene tvrdnje tužiteljice nisu u vezi s ovdje predmetnom (upravnopravnom) tuženikovom nadležnosti iz članka 51. ZEK-a nego se te tvrdnje tiču eventualnog postojanja (građanskopravne) odgovornosti zainteresirane osobe za štetu tužiteljici, u kojem smislu se i obrazlaže u prethodno izloženom obrazloženju osporene odluke.

Tako su i tužbeni navodi tužiteljica usmjereni na to da bi tužiteljici zainteresirana osoba bila odgovorna za prouzročenu štetu, a tužiteljica je u tužbi spram zainteresirane osobe istaknula zahtjev radi isplate naknade neimovinske štete u iznosu 11.000,00 kuna i zahtjev radi isplate nagrade za korištenje njene ideje u poboljšanju usluge u iznosu 20.000,00 kuna.

No, navedeni zahtjevi ne mogu biti predmet upravnog spora, pa tako ni navedene tvrdnje tužiteljice vezano za to da bi joj zainteresirana osoba odgovarala za štetu i dugovala nagradu ne mogu biti uzete u razmatranje u ovom upravnom sporu.

Glede ovog dijela tužbe, kojim je tužiteljica spram zainteresirane osobe istaknula zahtjev radi isplate naknade neimovinske štete u iznosu 11.000,00 kuna i zahtjev radi isplate nagrade za korištenje njene ideje u poboljšanju usluge u iznosu 20.000,00 kuna, navesti je da se tu ne radi o zahtjevu za naknadu štete istaknutom spram tuženika kakav ima u vidu odredba iz članka 22. stavak 4. ZUS-a, nego se tu radi o građanskopravnim zahtjevima istaknutima spram zainteresirane osobe za kakve je sudska zaštita osigurana izvan upravnog spora, i to u parničnom postupku pred nadležnim općinskim sudom u smislu odredbe iz članka 34. stavak 2. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 148/11 – pročišćeni tekst, 25/13 i 89/14) zbog čega glede tog dijela tužbe ne postoje pretpostavke za vođenje upravnog spora kakav je ovaj spor.

Slijedom navedenog, a po ocjeni ovog suda, u postupku koji je prethodio donošenju osporene odluke nisu povrijeđena pravila postupka koja bi bila od utjecaja na rješavanje upravne stvari, te je pravilno i potpuno utvrđeno činjeničnom stanju i pravilo je primijenjen pravni propis na temelju kojeg je odlučeno.

Shodno prethodnom, osporena odluka tuženika ocjenjuje se zakonitom pa je na temelju odredbe iz članka 57. stavak 1. ZUS-a presuđeno kao u izreci ove presude.

Kako u pogledu dijela tužbe kojim je tužiteljica spram zainteresirane osobe istaknula zahtjev radi isplate naknade neimovinske štete u iznosu 11.000,00 kuna i zahtjev radi isplate nagrade za korištenje njene ideje u poboljšanju usluge u iznosu 20.000,00 kuna ne postoje pretpostavke za vođenje upravnog spora jer je sudska zaštita osigurana izvan upravnog spora, to je na temelju odredbe iz članka 30. stavak 1. točka 4. ZUS-a riješeno kao u izreci ovog rješenja.

UPUTA O PRAVNOM LIJEKU

Protiv ove presude i rješenja dopuštena je žalba o kojoj odlučuje Visoki upravni sud Republike Hrvatske. Žalba se podnosi ovom sudu u roku od 15 dana od dana dostave ove presude i rješenja, u dovoljnom broju primjeraka za sud i sve stranke u sporu. Žalba odgađa izvršenje pobijane presude. Žalbe ne odgađa izvršenje pobijanog rješenja.

Broj: UsI – 147/14-12

Split, 24. srpnja 2015.

Sudac
Milan Franić, v. r.

98 14.09.2015 Presuda i Rješenje Upravnog suda u Splitu, broj: UsI-147/14-12 od 24. srpnja 2015.

98 14.09.2015 Presuda i Rješenje Upravnog suda u Splitu, broj: UsI-147/14-12 od 24. srpnja 2015.

98 14.09.2015 Presuda i Rješenje Upravnog suda u Splitu, broj: UsI-147/14-12 od 24. srpnja 2015.

98 14.09.2015 Presuda i Rješenje Upravnog suda u Splitu, broj: UsI-147/14-12 od 24. srpnja 2015.