## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: US-7108/2010-4 od 23. ožujka 2011.

### NN 73/2011 (29.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: US-7108/2010-4 od 23. ožujka 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1574

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Dubravke Markt kao predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i Blanše Turić kao članova vijeća, te više sudske savjetnice Veseljke Kos kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski telekom d.d. iz Zagreba, zastupanog po Maji Mandić, direktorici Odjela za korporativne regulatorne poslove, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-03/09-01/227, urbroj: 376-12-09-12 ŽK/MLJK od 14. svibnja 2010., radi rješavanja spora između pretplatnice i operatora, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj dana 23. ožujka 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom 1. osporene odluke djelomično se usvaja prigovor pretplatnice Ivanke Saić, s prebivalištem u Zagrebu, na račun za HALO usluge za 2. mjesec 2009. godine za pretplatnički broj: 01/3703 056, izdan od trgovačkog društva HT Hrvatski telekom d.d. Zagreb, Savska cesta 32, dok se točkom 2. iste odluke nalaže trgovačkom društvu HT Hrvatski telekom Zagreb da u roku od 15 dana od dana primitka ove odluke, pretplatnici Ivanki Saić izda novi račun za obavljene javne komunikacijske usluge ispostavljene u računu za HALO usluge za 2. mjesec 2009. godine, umanjen za iznos od 4.808,95 kn.

Točkom 3. odluke zahtjev pretplatnice u preostalom dijelu u iznosu od 250,00 kn + PDV odbija se kao neosnovan.

Tužitelj u tužbi prigovara zakonitosti osporene odluke iz svih razloga propisanih člankom 10. stavkom 1. točka 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnom ističe da je prema korisnici Ivanki Saić u potpunosti izvršio svoje obveze iz članka 49. stavka 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te članka 22. stavka 7. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, kao i članka 20. stavka 5. Dodatka 5. ovog Pravilnika. Glede izreke sporne odluke ukazuje da članak 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama propisuje tuženikove ovlasti u postupcima rješavanja sporova između pretplatnika i operatora, ali navedena zakonska odredba ne daje tuženiku ovlast da tužitelju naloži izdavanje novog računa ispostavljenog korisniku. Ovo pravo mu ne daje niti članak 22. stavak 10. navedenog Pravilnika, jer se isti propis odnosi isključivo na slučajeve kada pristupni operator izdaje pretplatniku novi račun za svoje usluge, a ne za usluge s dodanom vrijednosti koje pruža drugi operator. Tome u prilog ide i činjenica da je pružanje usluga s dodanom vrijednosti regulirano posebnim dijelom Pravilnika, Dodatkom 5., u kojem se člankom 20. stavkom 7. određuje postupak izdavanja novog računa ako je prigovor korisnika usvojen od strane VAS operatora koji je o njemu dužan odlučiti. Smatra stoga da je tuženik svojim stavom, da je pravna osnova određivanja obveze tužitelju članak 22. stavak 10. Pravilnika, povrijedio odredbu članka 209. Zakona o općem upravnom postupku, jer je u obrazloženju osporene odluke propustio pravilno utvrditi pravne propise i razloge koji s obzirom na utvrđeno činjenično stanje upućuju na onakvo rješenje kakvo je dano u izreci. Vezano za tužiteljeve obveze iz navedenog Pravilnika ističe da ne osporava svoju obvezu da jedini može izdati novi račun krajnjem korisniku, ali je za to preduvjet da VAS operator prethodno usvoji prigovor korisnika, te da je tuženik propustio odlučiti o prijedlogu da na usmenu raspravu pozove i VAS operatora LMAA d.o.o. Ukazuje i na tuženikovo dvostruko prekoračenje zakonskog roka za donošenje odluke iz članka 51. stavka 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama i na nepoštivanje načela efikasnosti, materijalne istine i ekonomičnosti postupka iz odredaba članka 6., 7. i 13. Zakona o općem upravnom postupku. Posebno naglašava da tužitelj ne može odgovarati za obveze iz članka 49. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama i članka 7. Dodatka 5. navedenog Pravilnika, jer je za to isključivo adresat VAS operator, odnosno LMAA d.o.o., te da ovlast za nadziranje ispunjenja obveza iz Zakona o elektroničkim komunikacijama i navedenog Pravilnika imaju nadzornik, odnosno inspektor elektroničkih komunikacija tuženika, a ne tužitelj. Slijedom svih navoda iznesenih u ovoj tužbi tužitelj predlaže da Sud sukladno odredbama članka 42. i 62. Zakona o upravnim sporovima donese presudu kojom će poništiti osporeni akt u cijelosti i vratiti predmet na ponovno odlučivanje tuženiku.

Tužena Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije u odgovoru na tužbu osporava u cijelosti navode iste i u bitnom ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju osporene odluke. Posebno naglašava kako je u sporu korisnika i operatora postupila na transparentan, objektivan i nediskriminirajući način, te da je osporena odluka zakonita i donesena u okviru zakonskih nadležnosti. Predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Zainteresirana osoba Ivanka Saić iz Zagreba nije dala odgovor na tužbu.

Tužba nije osnovana.

Analizirajući podatke iz spisa predmeta Sud nalazi da je u pravilno provedenom postupku činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno i na temelju istog pravilno primijenjeno materijalno pravo.

Naime, odredbom članka 49. stavka 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08) propisano je, ako pretplatnik podnese prigovor operatoru javno dostupnih telefonskih usluga na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu s dodanom vrijednošću, ili prigovor na kakvoću pružene usluge u skladu sa člankom 50. ovog Zakona, operator javno dostupnih telefonskih usluga će prigovor pretplatnika nakon provjere, proslijediti operatoru usluga s dodanom vrijednosti u roku od 15 dana od dana zaprimanja tog prigovora.

Člankom 50. stavkom 1. naprijed navedenog Zakona propisano je da pretplatnik može operatoru javnih komunikacijskih usluga podnijeti prigovor na iznos kojim je zadužen za pruženu uslugu, te prigovor na kakvoću pružene usluge, dok je stavkom 4. istog članka Zakona propisano da u slučaju podnošenja prigovora iz stavka 1. ovog članka operator javnih komunikacijskih usluga mora provjeriti iznos zaduženja za pružanu uslugu ili kakvoću pružane usluge, te na temelju izvršene provjere potvrditi iznos zaduženja ili ga prilagoditi točnom iznosu.

Člankom 51. stavkom 1. citiranog Zakona propisano je da u slučaju spora između pretplatnika i operatora javnih komunikacijskih usluga u vezi s iznosom zaduženja iz članka 50. stavka 4. ovog Zakona, pretplatnik može, prije podnošenja tužbe nadležnom sudu ili pokretanja drugog izvansudskog postupka, podnijeti zahtjev za rješavanje spora Agenciji u roku od 30 dana od dostavljanja pisanog odgovora Povjerenstva za pritužbe potrošača iz članka 50. stavka 12. ovog Zakona, dok je stavkom 2. istog članka Zakona propisano da Agencija rješava sporove iz stavka 1. ovog članka na transparentan, objektivan i nediskriminirajući način, na temelju mišljenja unutarnje ustrojstvene jedinice za zaštitu prava korisnika usluga u skladu s odredbama ovog Zakona i posebnih propisa.

Nadalje, člankom 22. stavka 10. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine«, broj: 154/08) propisano je da pretplatniku koji je podnio prigovor, operator izdaje novi račun za obavljene usluge, ako se provjerom utvrdi da je u razdoblju, na koje se odnosi prigovor, postojala tehnička ili koja druga neispravnost, prijevara ili zlouporaba za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje. Ako je račun već plaćen u cijelosti, pretplatniku se vraća više zaračunati iznos ili se za taj iznos umanjuje račun za prvo sljedeće razdoblje.

Iz podataka spisa predmeta razvidno je da je tužena Hrvatska agencija za poštu i elektroničke komunikacije 8. travnja 2009. zaprimila zahtjev za rješavanje spora pretplatnice Ivanke Saić, u kojem ista prigovara na dio računa za javnu komunikacijsku uslugu, ispostavljenog od strane tužitelja za mjesec veljaču 2009. godine. U prigovoru osporava iznos od 5.058,95 kn koji se odnosi na uslugu s dodanom vrijednosti.

Uvidom u dokumentaciju koja prileži zahtjevu pretplatnice Ivanke Saić tužena Agencija je utvrdila da je na računu od 25. veljače 2009. godine na konačni iznos od 5.058,95 kn evidentiran poziv prema usluzi s dodanom vrijednosti i mreži davatelja usluga Metronet telekomunikacije d.d., te da je pretplatnica prije podnošenja zahtjeva za rješavanje spora podnijela prigovor tužitelju Hrvatskom telekomu d.d. u skladu s člankom 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Budući da je u konkretnom slučaju Hrvatski telekom d.d. operator s kojim pretplatnica ima sklopljen pretplatnički ugovor i koji je po toj osnovi ovlašten ispostavljati račune, te da se prigovor odnosi na usluge s dodanom vrijednosti u mreži operatora Metronet d.d., tužena je Agencija pravilno postupila kada je zatražila njihovo očitovanje na navode pretplatnice.

U svom očitovanju od 27. travnja 2009. godine tužitelj Hrvatski telekom d.d. navodi da je prigovor pretplatnice nakon provođenja administrativno-tehničke kontrole proslijeđen na rješavanje Metronetu d.d., koji je kao operator usluga s dodanom vrijednosti davatelj usluge, te da su prema nalazu tehničke kontrole od 3. travnja 2009. instalacije pretplatnice u ispravnom stanju, odnosno da nisu uočeni vidljivi tragovi zlouporabe.

U svom očitovanju od 26. lipnja 2009. godine Metronet d.d. navodi da je u konkretnom slučaju samo mrežni operator, u čijoj se mreži nalazi operator usluge s dodanom vrijednosti LMAA d.o.o., a koji je odgovoran za spornu uslugu, te da je prigovor pretplatnice proslijeđen LMAA d.o.o. na odgovarajuću obradu.

Tužena je Agencija u postupku rješavanja ovog spora pokušala stupiti u kontakt s operatorom usluge s dodanom vrijednosti LMAA d.o.o. slanjem preporučenih pošiljki, ali su pošiljke četiri puta vraćene s oznakom »više ne postoji«.

Nakon toga je sukladno članku 51. stavku 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama prigovor pretplatnice obrađen na sjednici Povjerenstva za zaštitu korisnika održanoj 30. listopada 2009. godine, na kojoj je temeljem cjelokupne dokumentacije koja prileži u spisu predmeta i naprijed navedenih propisa spor riješen u korist pretplatnice, uz obrazloženje navedeno u osporenoj odluci koje prihvaća i ovaj Sud.

Naime, tužena Agencija je utvrdila da Hrvatski telekom d.d. ima sklopljen pretplatnički ugovor o pružanju javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga s pretplatnicom Ivankom Saić, te da pretplatnica putem mreže Hrvatskog telekoma d.d. ostvaruje pristup navedenim uslugama za koje tužitelj Hrvatski telekom d.d. izdaje račun. S obzirom na to da je pretplatnica sukladno naprijed citiranim odredbama Zakona o elektroničkim komunikacijama pravovremeno dostavila prigovor na račun operatora koji je isti izdao, tužena Agencija pravilno zaključuje da je tužitelj jedini operator koji može u skladu s člankom 20. stavkom 10. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, ispraviti račun na kojem je došlo do obračuna i naplate nezakonite usluge. Ovakav zaključak proizlazi i iz činjenice da, ukoliko pretplatnica ne podmiri račun za navedene usluge, za prisilnu naplatu je ovlašten tužitelj Hrvatski telekom d.d. Zagreb, a ne operator s dodanom vrijednosti.

Slijedom naprijed navedenog Sud nalazi da prigovorima i navodima tužbe nije dovedena u sumnju pravilnost osporene odluke, pa ocjenjuje da istom zakon nije povrijeđen na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Sukladno članku 14. stavku 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Broj: Us-7108/2010-4
Zagreb, 23. ožujka 2011.

Predsjednica vijeća
Dubravka Markt, v. r.

Presuda, NN 73/2011-1574