## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2678/2002 od 15. rujna 2004.

### NN 137/2004 (1.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2678/2002 od 15. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2420

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća te suci Ivan Matija, Ivan
Mrkonjić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom M. M. iz S., koju zastupa M. K., odvjetnica iz S.,
na sjednici održanoj 15. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Splitu, broj: Kž-332/02
od 17. rujna 2002. godine, kojom je djelomično prihvaćena podnositeljičina žalba
i preinačena presuda Općinskog suda u Splitu, broj: IK-593/01 od 11. veljače
2002. godine, dok je u ostalom pobijanom dijelu žalba odbijena i prvostupanjska
presuda potvrđena.

Prvostupanjskom presudom od 11. veljače 2002. godine
pod­nositeljica je proglašena krivom zbog kaznenog djela iz članka 227. stavka
1. Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98, 50/00, 129/00 i
51/01) te joj je izrečena kazna zatvora u trajanju od osam mjeseci, uvjetno na
tri godine, a oštećenici je dosuđen imovinskopravni zahtjev te je
podnositeljica obvezana isplatiti joj iznos od 122.100,00 DEM u roku 15 dana
pod prijetnjom izvršenja.

Osporavanom
presudom, u preinačenom dijelu, suđeno je da će podnositeljica nakon što na
deviznu štednu knjižicu oštećenice prebaci iznos od 90.032,31 DEM, isplatiti
njoj i razliku iznosa do 122.100,00 DEM u iznosu od 32.067,69 DEM.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica, u bitnom, navodi
da se u konkretnom slučaju radi o građanskopravnoj, a ne kaznenoj odgovornosti,
jer su sve radnje obavljane putem izdane punomoći od strane oštećene, i da nije
prekoračila ni jedno ovlaštenje iz te punomoći te da nije utvrđeno koliki je
iznos potrošen za potrebe same oštećenice, a koliko za nju samu.

Smatra da su osporavanom presudom povrijeđene odredbe
članka 3., članka 14. stavka 2., članka 16. i članka 26. Ustava Republike
Hrvatske.

Predlaže usvojiti ustavnu tužbu, ukinuti osporavanu
presudu i predmet vratiti na ponovni postupak.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja
o pravima i obvezama podnositelja došlo do nedopuš­tenog posizanja u Ustavom zaštićena
ljudska prava i temeljne slobode. Pritom se Ustavni sud, u pravilu, ne upušta u
pitanje jesu li upravna tijela i sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično
stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Podnositeljica ističe povredu odredbe članka 14.
stavka 2. Ustava, koja jamči jednakost svih pred zakonom. Kao razlog iznosi
tvrdnju da je novac trošila u okviru punomoći te da u sudskom postupku nije
utvrđeno koliki je iznos novca potrošen za potrebe oštećenice, a koliki za nju
samu.

U provedenom sudskom postupku, drugostupanjski je sud
naveo kao pravilno utvrđenje prvostupanjskog suda, prema kojem je
podnositeljica novac sa štednih knjižica oštećenice podizala i trošila bez
njezine suglasnosti i bez ikakvog obavještavanja, iako je među njima postojao
dogovor da podnositeljica novcem s tih knjižica može raspolagati samo uz
odobrenje oštećenice, pa je pravilno utvrđeno da su se u podnositeljičinom ponašanju
stekla sva bitna obilježja kaznenog djela zlouporabe povjerenja iz članka 227.
stavka 1. Kaznenog zakona.

Tijekom ustavnosudskog postupka, ovaj Sud nije
utvrdio postojanje činjenica ili okolnosti koje bi upućivale na nejednakost
podnositeljice pred zakonom. U spornoj pravnoj situaciji rješavali su zakonom
ustanovljeni sudovi, a osporavani akti valjano su obrazloženi te su doneseni u
skladu s mjerodavnim odredbama postupovnog i materijalnog prava Republike
Hrvatske.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da osporavanom presudom
podnositeljici nije povrijeđeno jamstvo jednakosti svih pred zakonom iz članka
14. stavka 2. Ustava.

5. Za istaknutu povredu odredaba članka 16. Ustava
podnositeljica ne navodi ni jedan ustavnopravno mjerodavan razlog, niti takve
razloge nalazi sam Ustavni sud.

6. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe i povredu
odredbe članka 26. Ustava, kojom je propisano da su svi državljani Re­pub­like
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti. U konkretnoj pravnoj stvari ne postoje razlozi zbog kojih
bi se moglo ocjenjivati da je osporenim odlukama povrijeđeno ustavno načelo iz članka
26. Ustava.

7. Podnositeljica ističe i povredu odredbe članka 3.
Ustava. Ta ustavna odredba ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode koje su
Ustavom zajamčene fizičkoj ili pravnoj osobi, koje se štite u ustavnosudskom
postupku pokrenutom ustavnom tužbom u smislu odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona.

8. Stoga je temeljem odredbe članka 75. Ustavnog
zakona, odlučeno kao u izreci.

9. Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2678/2002
Zagreb, 15. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc. Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 137/2004-2420