## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-674/1994 od 26. studenog 1997.

### NN 138/1997 (19.12.1997.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-674/1994 od 26. studenog 1997.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu predsjednik Suda Jadranko Crnić,
te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, mr.
Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o ustavnoj tužbi B. O. iz V. G.,
kojeg zastupa R. R., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 26. studenoga
1997. godine, donio je

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

- rješenje Općinskog suda u V. G. od 11. studenoga 1993. godine, broj:
P-708/92 i

- rješenje Županijskog suda u Gradu Z. od 31. svibnja 1994. godine,
broj: Gž-1731/94.

II. Predmet se vraća Općinskom sudu u V. G. na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Dopuštenom i pravodobno podnijetom ustavnom tužbom B. O. tvrdi da su
mu u izreci navedenim rješenjima povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama
članka 14. i 19. stavak 1. Ustava (jednakost pred zakonom i utemeljenost
odluka na zakonu). Kako se konkretno radi o zaštiti prava u sudskom, a
ne upravnom postupku, to je Sud uzeo da podnositelj, zapravo, ističe povredu
odredbe članka 115. stavak 3. Ustava.

Rješenjima iz izreke odbijen je zahtjev podnositelja ustavne tužbe i
njegove supruge A. O. kojim su tražili posjedovnu zaštitu nekretnina, jer
da je posjed istih predan ugovorom o zamjeni nekretnina.

Povrede navedenih prava da su nastupile time što sudovi svojim odlukama,
suprotno odredbama članka 78. tada važećeg Zakona o osnovnim vlasničkopravnim
odnosima ("Narodne novine", broj 53/91) i suprotno odredbama Zakona o parničnom
postupku ("Narodne novine", broj 53/91 i 91/92) iste temeljili na pravu
na posjed tuženog u parnici, a nisu posjedovnu zaštitu pružali, odnosno
odlučivali prema zadnjem stanju posjeda i činu smetanja.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema odredbama članka 441. Zakona o parničnom postupku raspravljanje
o tužbi zbog smetanja posjeda ograničit će se samo na raspravljanje i dokazivanje
činjenica posljednjeg stanja posjeda i nastalog smetanja. Isključeno je
raspravljanje o pravu na posjed, o pravnoj osnovi, savjesnosti ili nesavjesnosti
posjeda ili o zahtjevima za naknadu štete.

Prema odredbama članka 78. stavak 1. Zakona o osnovnim vlasničkopravnim
odnosima, koji je bio na snazi u vrijeme odlučivanja, sud pruža zaštitu
prema posljednjem stanju posjeda i nastalom smetanju, pri čemu nije od
utjecaja pravo na posjed, pravna osnova posjeda i savjesnost posjednika.

U svojim odlukama sudovi koji su odbili zahtjev za posjedovnu zaštitu
odnosno tu odluku potvrdili, polaze od utvrđenja da je predaja posjeda
zamijenjenih nekretnina izvršena ovjerom ugovora o zamjeni, budući je istim
ugovoreno "da ugovorne strane prelaze u posjed nekretnina odmah po ovjeri
potpisa na ugovoru".

Ovakovo utvrđenje nije u skladu s drugim utvrđenjima, posebice s činjenicom
da podnositelj ustavne tužbe nije predao posjed nekretnina, posebice kuće
u koju je, u parnici tuženi, ušao provalivši vrata i potom iznesao stvari
podnositelja ustavne tužbe iz iste.

Navedeni uglavak o "prelazu posjeda" tek je osnov za zahtijevanje predaje
posjeda, a ne i čin prenošenja posjeda. Posjed se, naime, prenosi fizičkom,
tjelesnom predajom same stvari tako da stjecatelj zadobiva faktičnu vlast,
a predaja je izvršena tada kada se stjecatelj s voljom prenositelja nađe
u položaju da može izvršavati vlast glede stvari. Predaja je faktičan čin,
a ne pravni posao. Sastoji se od prednikovog voljnog čina predaje i sjednikovog
voljnog čina primanja stvari tako da ona iziđe iz prednikove faktične vlasti
i dođe u faktičnu vlast sljednika. Ovdje je, a to je nesporno, izostala
prednikova faktična volja da preda posjed. Izostala je faktična (doslovna)
predaja stvari iz ruke u ruku (traditio vera odnosno traditio de manu ad
manum). Samo očitovanje volje (u ugovoru) da se posjed preda stjecatelju
eventualno bi bilo dostatno tada kada bi stjecatelj već bio u položaju
da izvršava svoju vlast na stvari (drži je npr. kao zakupoprimac, a prema
ugovoru postaje vlasnik). Međutim, stjecatelj, sljednik je samovoljno i
samovlasno pribavio posjed, rečeno je već, provalivši vrata i iznoseći
stvari podnositelja ustavne tužbe, svog prednika, iz kuće. Nije dakle riječ
o "predaji dugom rukom" (traditio longa manu), kako to smatra sud drugog
stupnja, kada se stjecatelj s dopuštenjem prenositelja sam stavlja u posjed
jer ovdje takvog faktičnog dopuštenja (npr. ispražnjenjem nekretnine od
stvari i predajom ključeva kuće) nije bilo.

Sudovi su zapravo, tumačeći citiranu odredbu ugovora i prihvaćajući
tuženikovo samovlasno stupanje u posjed kao dopušteno (da nema protupravnosti),
zapravo odlučivali o pravu na posjed, što je protivno članku 441. ZPP i
članku 78. stavak 1. tada važećeg ZOVO, a to znači i da nije utemeljeno
na zakonu.

Odredba članka 19. stavak 1. Ustava jamči da pojedinačni akti državne
uprave i tijela koja imaju javne ovlasti - a u odnosu na sudove jednako
jamstvo sadrži članak 115. stavak 3. Ustava - moraju biti utemeljeni na
zakonu.

Ocjenjujući osporene sudske odluke kroz navedena jamstva Sud je utvrdio
da su tim odlukama povrijeđene odredbe članka 19. stavak 1. i članka 115.
stavak 3. Ustava.

Zbog izloženog, temeljem odredbe članka 30. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91), odlučeno je kao
u izreci.

Objava ove odluke temelji se na odredbama članka 20. stavak 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-674/1994
Zagreb, 26. studenoga 1997.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 138/1997-1973