## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-669/1998 od 19. ožujka 2008.

### NN 47/2008 (25.4.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-669/1998 od 19. ožujka 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1611**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenulo ŠRD »Z.« Z., kojeg zastupa
I. G., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 19. ožujka 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-897/1996-5 od 21.
siječnja 1998. godine.
III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavnu tužbu podnijelo je ŠRD »Z.« Z. (u daljnjem tekstu: ŠRD »Z.«, odnosno
podnositelj) protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8971996 od
21. siječnja 1998. godine, kojom je odbijena tužba podnositelja da se u upravnom
sporu poništi Odluka o preuzimanju športskih objekata i drugih nekretnina na
području Grada Zadra (u daljnjem tekstu: Odluka), klasa: 021-01/96-01/01, urbroj:
2198/01-1/1-96-1 od 9. siječnja 1998. godine, u dijelu u kojem Grad Zadar tom
odlukom preuzima u vlasništvo nekretnine ŠRD-a »Z.« u površini 137 m2, na
čestici zemljišta 4826 k. o. Z.
2. Pozivajući se na odredbu članka 88a. u vezi s člankom 88. Zakona o športu
(»Narodne novine« broj 60/92., 25/93., 11/94., 77/95.), Gradsko vijeće Grada
Zadra utvrdilo je u članku 1. Odluke: *»Ovom Odlukom preuzimaju se športski
objekti i druge nekretnine u društvenom vlasništvu na kojima pravo korištenja
imaju športske organizacije i udruge pravne osobe (poduzeća, ustanove, radne
organizacije), osnovane radi upravljanja športskim objektima«.*
U točki 23. članka 2. Odluke propisano je da Grad Zadar preuzima i »športski
objekat« ŠRD »Z.« u površini 137 m2, na katastarskoj čestici zemljišta 4826 k.
o. Z.
ŠRD »Z.« pokrenuo je protiv te Odluke upravni spor, smatrajući da takva odluka
nije smjela biti donesena, odnosno da je donesena zbog nepravilne primjene
odredaba Zakona o športu. Ovo stoga što sporne nekretnine nisu športski objekt
niti predstavljaju druge nekretnine namijenjene obavljanju športskih djelatnosti
u smislu članka 62. stavka 2. Zakona o športu.
Nasuprot tome, Grad Zadar isticao je tijekom upravnog spora da je Odluka
donesena na temelju potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i na temelju pravilne
primjene Zakona o športu, tvrdeći da podnositelj spornu nekretninu koristi
dijelom kao uredske prostorije u kojima održava sastanke uprave i drugo, a
dijelom tu nekretninu iznajmljuje.
Upravni sud je presudio u korist Grada Zadra, zauzevši stajalište da se Odluka u
osporenom dijelu odnosi na nekretnine koje nisu športski objekti, ali su
namijenjene obavljanju športskih aktivnosti, pa se smatraju »drugim
nekretninama« u smislu članka 69. stavka 2. Zakona o športu.
3. Slijedom navedenog, ŠRD »Z.« obratio se Ustavnom sudu istaknuvši povrede
članka 5. stavka 2. (svatko je dužan držati se Ustava i zakona i poštivati
pravni poredak Republike Hrvatske), članka 19. (utemeljenost pojedinačnih akata
državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti na zakonu, jamstvo sudske
kontrole zakonitosti tih akata), te članka 48. Ustava Republike Hrvatske
(jamstvo prava vlasništva). Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi i to, da je prema
Zakonu o športu, u slučaju sumnje može li se određeni objekt svrstati u
kategoriju športskog objekta, odluku ovlašten donijeti nadležni ministar, što je
Upravni sud u cijelosti »zanemario«.

*Ustavna tužba je osnovana.*
4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela povrijeđeno podnositeljici ustavno pravo, pri čemu se, u
pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili
činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one
činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
5. Stajalište Ustavnog suda o osnovanosti ustavne tužbe u konkretnom slučaju,
nakon analize osporavane odluke, mjerodavnih zakonskih normi, te navoda i
razloga ustavne tužbe, temelji se na sljedećim razlozima:
Člankom 45. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu (»Narodne novine« broj
77/95.; u daljnjem tekstu: ZID Zakona o športu) izmijenjen je članak 88. tog
Zakona, tako da stavak 1. glasi:
*»(1) Športski objekti i druge nekretnine u društvenom vlasništvu na kojima pravo
korištenja imaju športske organizacije i udruge ili druge pravne osobe
(poduzeća, ustanove, radne organizacije) osnovane radi upravljanja športskim
objektima prelaze u vlasništvo gradova i općina na čijem se području nalaze«.*Što se smatra »drugim nekretninama« uređeno je u članku 38. istog ZID-a Zakona o
športu, kojim se nadopunio dotadašnji članak 69. Zakona novim stavcima 2. i 3.
Oni glase:

*Članak 69. stavci 2. i 3.*

*»Drugim nekretninama, u smislu ovoga Zakona, smatraju se nekretnine koje nisu
športski objekti, a namijenjene su obavljanju športskih aktivnosti (u daljnjem
tekstu: druge nekretnine).
U slučaju spora (dvojbe), mišljenje što se smatra športskim objektom i drugom
nekretninom u smislu ovoga Zakona, daje Ministarstvo prosvjete i športa.«*Nadalje, člankom 46. ZID-a Zakona o športu dodani su u tekst zakona članci 88a.
do 88i., kojima je razrađen postupak preuzimanja vlasništva predmetnih
nekretnina. Odredbe Zakona o športu, relevantne za odlučivanje u konkretnom
predmetu, glase:

*Članak 88a.*

*»(1) Akt o preuzimanju športskih objekata i drugih nekretnina iz članka 88.
stavka 1. ovog Zakona donijet će gradsko odnosno općinsko vijeće u roku od 90
dana od dana stupanja na snagu ovog Zakona.*

*Članak 88e.*

*»(2) Akt iz stavka 1. ovoga članka (misli se na akt o preuzimanju iz članka 88a.
stavka 1. Zakona - op.) dostavlja se zemljišno-knjižnoj službi nadležnog suda
radi provedbe u zemljišnim knjigama.«*

*Članak 88i.*

*»Športski objekti i druge nekretnine za koje ne budu donesene odluke o
preuzimanju u vlasništvo na temelju članka 88., 88a., 88b. i 88c. ovoga Zakona,
prelaze u vlasništvo športske organizacije ili udruge koja je imala pravo
korištenja tih objekata i nekretnina, ili je njen pravni sljednik«.*6. Iz odredaba Zakona o športu, navedenih u prethodnoj točki, razvidna je pravna
priroda akta o preuzimanju športskih objekata iz članka 88a. tog Zakona. Također
je razvidno da Zakon o športu sadrži odredbe o subjektima legitimiranim za
sudjelovanje u postupku vezanom uz donošenje akta o preuzimanju športskih
objekata, kao i odredbe o načinu razrješavanja mogućeg sukoba interesa među tim
subjektima.
Iz zakonskih odredaba proizlazi da akt o preuzimanju športskih objekata nije
niti upravni akt niti akt raspolaganja, a ponajmanje je deklaratorne prirode.
Njegova svrha, naime, nije deklariranje stečenog prava vlasništva. To je akt
jednostranog očitovanja volje, kojim stjecatelj izvanjski manifestira svoju
pravnu volju za stjecanjem vlasništva na nekoj stvari. Taj akt proizvodi
konstitutivne pravne učinke u odnosu na stjecatelja, jer bez njegova donošenja,
on ne stječe pravo upisa vlasništva u zemljišne knjige. Isto tako, bez donošenja
tog akta u određenom roku, pravo vlasništva na športskim objektima, istekom
roka, po sili samog Zakona o športu prelazi na druge pravne subjekte, što znači
da ga dotadašnji stjecatelj gubi ex lege, a da ga novi vlasnik stječe ex lege.
7. Iz prethodnih je utvrđenja nadalje razvidno da se u slučaju donošenja akta o
preuzimanju športskih objekata ne radi o upravnoj stvari, jer pravna osoba s
javnom ovlašću koja donosi takav akt (u konkretnom slučaju: Gradsko vijeće Grada
Zadra) ne rješava ni o kakvom pravu, obvezi ili pravnom interesu legitimiranih
stranaka u upravnom postupku. Kad bi se radilo o upravnom postupku u kojem
Gradsko vijeće donosi upravni akt, kao što to proizlazi iz presude Upravnog
suda, tada bi se Gradsko vijeće Grada Zadra istodobno našlo u dvostrukom
položaju. S jedne strane, ono bi bilo u položaju donositelja upravnog akta, to
jest, nadležne pravne osobe s javnom ovlašću koja na autoritativan način rješava
o tome ima li stranka pravo na preuzimanje športskih objekata (što je već samo
po sebi suprotno intenciji Zakona o športu). S druge strane, Gradsko vijeće
Grada Zadra istodobno bi bilo u položaju same stranke o čijem se pravu na
preuzimanje športskih objekata rješava u tom upravnom postupku. Takva
konstrukcija je pravno neodrživa.
8. Sukladno prethodnim navodima, Sud utvrđuje:
- da je zakonodavac donošenjem Zakona o športu i njegovih izmjena i dopuna, u
dijelu u kojem se odnose na pitanja vlasništva nad športskim objektima i drugim
nekretninama u društvenom vlasništvu, slijedio opću intenciju pretvorbenog
zakonodavstva u Republici Hrvatskoj, prema kojoj se pretvorba društvenog
vlasništva može temeljiti isključivo na zakonu,
- da akt o preuzimanju športskih objekata i drugih nekretnina predstavlja
jednostrani akt očitovanja pravne volje njegova donosioca za stjecanjem prava
vlasništva na njima,
- da akt o preuzimanju športskih objekata i drugih nekretnina nije upravni akt u
smislu članka 6. ZUS-a, jer se njime ne rješava o pravu, obvezi ili pravnom
interesu stranaka u kakvoj upravnoj stvari,
- da se kao takav, akt o preuzimanju ne može pobijati u upravnom sporu pred
Upravnim sudom.
Zbog svega navedenog, nezakonito je postupio Upravni sud kada je prihvatio
nadležnost u konkretnoj stvari smatrajući pobijanu odluku upravnim aktom.
Navedeno stajalište Ustavni sud već je izrazio u odlukama broj: U-III-893/2000 i
U-III-894/2000 od 2. veljače 2001. godine (»Narodne novine« broj 13/01. i 22/01.
– ispravak).
Stoga Ustavni sud utvrđuje da osporena presuda nije u suglasnosti s člankom 14.
stavkom 2. Ustava, kojom se jamči jednakost svih pred zakonom.
Ustavni sud napominje i to, da se u obrazloženju presude Upravni sud nije
očitovao o tužbenim navodima podnositelja kojima je podnositelj ukazivao na
potrebu da se u konkretnom slučaju primijeni članak 69. stavak 3. Zakona o
športu, koji je propisivao da »u slučaju spora (dvojbe), mišljenje što se smatra
športskim objektom i drugom nekretninom u smislu ovoga Zakona, daje Ministarstvo
prosvjete i športa.« Budući da je podnositelj i u ustavnoj tužbi iznova ukazao
na »potrebu arbitriranja resornog ministarstva« u pitanju može li se konkretan
sporni objekt smatrati športskim objektom, odnosno »drugom nekretninom« u smislu
mjerodavnih odredbi Zakona o športu, ističući da je Upravni sud »u tri retka
pretposljednjeg stavka obrazloženja presude ‘prelomio’ ovo činjenično pitanje, i
to autoritetom visokog sudbenog tijela, ali na žalost bez ikakove argumentacije,
a suprotno činjenicama«, Ustavni sud dodatno napominje da u spisu predmeta nisu
sadržani nikakvi akti ili druga dokumentacija iz koje bi bilo vidljivo da je u
konkretnom slučaju ikada došlo do primjene članka 69. stavka 3. Zakona o športu,
a da se o osnovanosti ili neosnovanosti njegove primjene u konkretnom slučaju
Upravni sud – kao što je već rečeno – u svojoj presudi nije očitovao.
9. Navodnu povredu prava vlasništva zajamčenog člankom 48. stavkom 1. Ustava,
koju podnositelj također ističe u ustavnoj tužbi, Ustavni sud nije ispitivao u
ovom ustavnosudskom postupku.
Smatra li podnositelj da je upisom prava vlasništva Grada Zadra u udjelu 1/1 na
nekretnini površine 137 m2 na katastarskoj čestici J. broj 4826 (kuća) k.o. Z.
(broj uloška 4746), koja je u posjedovnom listu broj 5423 upisana na DVK SRD
»Z.« »Z.«, došlo do povrede njegovog prava vlasništva, on ima pravo štititi
svoja prava bilo ulaganjem pravnih lijekova u zemljišnoknjižnom postupku (žalbe
i zahtjeva za zaštitu zakonitosti koji se podnosi prema odredbama ZPP-a), bilo
traženjem sudske zaštite knjižnih prava (podnošenjem tužbe za brisanje ili tzv.
brisovne tužbe).
10. Podnositelj se u tužbi poziva i na povredu članka 5. Ustava kojim je
propisano da u Republici Hrvatskoj zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, a
ostali propisi s Ustavom i sa zakonom, te da je svatko dužan držati se Ustava i
zakona i poštivati pravni poredak Republike Hrvatske.
Članak 5. Ustava sadrži razradu načela ustavnosti i zakonitosti kao jednog od
temeljnih načela pravnog poretka Republike Hrvatske, a ne ustavno pravo u smislu
članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.
U vezi s istaknutom povredom članka 19. stavka 1. Ustava, za navesti je da niti
ta ustavna odredba ne sadrži ustavna prava u smislu članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona, već se njom utvrđuje načelo zakonitosti u djelovanju uprave.
11. Slijedom izloženoga, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno
je kao u izreci.
12. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-669/1998
Zagreb, 19. ožujka 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 47/2008-1611
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)