## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3457/2003 od 12. studenoga 2003.

### NN 182/2003 (17.11.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3457/2003 od 12. studenoga 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2684

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom M.M. iz K.D., BiH, kojeg zastupa P.K., odvjetnik iz
S.B., na sjednici održanoj dana 12. studenoga 2003. godine, jednoglasno je
donio

## ODLUKU

I.Ustavna
tužba se odbija.

II.Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Ustavna
tužba je podnijeta protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: II
Kž-644/03-4 od 10. listopada 2003. godine, kojim je odbijena žalba podnositelja
ustavne tužbe izjav­ljena protiv II. točke izreke rješenja Županijskog suda u
Slavonskom Brodu, broj: Kv-116/03 (Kir-417/03-32) od 26. rujna 2003. godine.
Tim rješenjem produljen je pritvor protiv podnositelja određen rješenjem
istražnog suca istoga suda od 21. kolovoza 2003. godine, broj: Kir-417/03-3, te
je određeno da može trajati najdulje do 18. studenoga 2003. godine.

Vrhovni
sud Republike Hrvatske je utvrdio da je rješenje o produljenju pritvora
doneseno nakon što je, sukladno članku 518. Zakona o krivičnom postupku
(»Narodne novine«, broj 34/93-pročišćeni tekst, 38/93, 28/96, u daljnjem
tekstu: ZKP/93), ne­pravo­moćnim rješenjem ustanovljeno da je udovoljeno
zakonskim pretpostavkama za izručenje stranca. Vrhovni sud je ocijenio da u tom
slučaju pritvor protiv osobe čije se izručenje traži, po prirodi stvari, traje
neprekidno sve do okončanja postupka za izručenje okrivljene ili osuđene osobe,
te da ga u slučaju podnositelja nije bilo potrebno produljivati do 18.
studenoga 2003. godine, kako je to učinio sud prvog stupnja.

2.Podnositelj
u ustavnoj tužbi u bitnom ponavlja razloge iznijete u žalbenom postupku. Smatra
da u njegovom slučaju nisu bile ispunjene zakonske pretpostavke za izručenje,
jer optužnica zemlje moliteljice nije dovoljan dokaz za osnovanu sumnju da je
počinio kaznena djela za koja se optužnicom tereti, te da je za djela za koja
se tereti nastupila zastara progona. Također smatra da je njegov branitelj imao
pravo sudjelovati na sjednici Vrhovnog suda na kojoj se odlučivalo o njegovoj
žalbi, te da pozivanje Vrhovnog suda na odredbu članka 399. Zakona o kaznenom
postupku (»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98, 58/99, 112/99, 58/02, 143/02)
nije utemeljeno. Navodi da je protekom roka od 40 dana, koliko može trajati
ekstradicijski pritvor, trebao biti pušten na slobodu.

Takvim
postupanjem suda smatra povrijeđenima ustavna prava propisana člancima 26. i
29. Ustava Republike Hrvatske.

Predlaže
usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenog rješe­nja, puštanje na slobodu i
vraćanje predmeta Županijskom sudu u Slavonskom Brodu na ponovni postupak.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

4.Odredbom
članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), propisano je da svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrije­đeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova,
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti i
pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih
sloboda zajam­čenih Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud tijekom postupka
pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama pojedinca
došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

5.Člankom
16. Europske konvencije o izručenju od 13. prosinca 1957. godine (Zakon o
potvrđivanju Europske konvencije o izručenju od 13. prosinca 1957. godine,
Dopunskog protokola Europske konvencije o izručenju od 15. listopada 1975.
godine i Drugog dopunskog protokola Europske konvencije o izručenju od 17.
ožujka 1978. godine, »Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 14/94, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija o izručenju) propisano je kada i pod kojim
uvjetima se može privremeno uhititi osoba koja se traži, te trajanje
privremenog uhićenja. Tako je stavkom 4. istog članka propisano da se
privremeno uhićenje    može prekinuti
ako u roku od 18 dana nakon uhićenja, strana od koje se isto traži, ne primi
zahtjev za izručenje i dokumente propisane člankom 12. Europske konvencije o
izručenju, odnosno da uhićenje neće trajati nikako više od 40 dana nakon
uhićenja.

6.Iz
spisa predmeta razvidno je da je protiv podnositelja određen ekstradicijski
pritvor na temelju međunarodne tjeralice raspisane putem Interpola te je zemlji
moliteljici sukladno članku 513. ZKP-a/93 dodijeljen rok od 40 dana radi
dostave molbe za izručenje. S obzirom na činjenicu da postupak izručenja nije bio
pravomoćno okončan, a da je nepravomoćno utvrđeno da su ispunjene zakonske
pretpostavke za izručenje, pritvor je produljen do 18. studenoga 2003. godine.

7.Podnositelj
ističe povrede ustavnih prava zajamčenih člancima 26. i 29. Ustava.

Člankom
26. Ustava, propisano je da su svi državljani i stranci jednaki pred sudovima i
drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.

Člankom
29. stavkom 1. Ustava propisano je da svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima
i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela. Stavcima 2., 3., 4.
i 5. istog članka propisana su prava osumnjičenika, okriv­ljenika ili
optuženika u kaznenom postupku.

7.Analizom
navoda iz ustavne tužbe, osporenog rješenja, te uvidom u priležeću
dokumentaciju, Ustavni sud utvrđuje da podnositelju nisu povrijeđena navedena
ustavna prava.

Ustavni
sud nije utvrdio postojanje činjenica ili okolnosti koje bi upućivale na
neravnopravan položaj podnositelja pred sudom, na povredu prava na pravično
suđenje ili na povredu prava podnositelja kao okrivljenika u kaznenom postupku.

U
spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela sudbene vlasti prema pravilima
o postupku za izručenje okrivljenih i osu­đenih osoba utvrđenim Zakonom o
krivičnom postupku i među­narodnim ugovorom. Osporena rješenja utemeljena su na
mjerodavnim odredbama postupovnog prava i valjano su obrazložena.

Navodi
podnositelja o obvezatnom puštanju na slobodu na­kon 40 dana od dana uhićenja,
koliko po mišljenju podnositelja može trajati ekstradicijski pritvor, nisu
osnovani. Privremeno uhićenje, sukladno članku 16. stavku 4. Europske
konvencije o izručenju ne može trajati dulje od 40 dana od dana privremenog
uhićenja, ako u tom roku zemlja moliteljica ne dostavi molbu za izručenje. S
obzirom da su nadležna tijela Srbije i Crne Gore unutar tog roka dostavila
molbu za izručenje, pritvor traje sve do okončanja postupka za izručenje, kako
je pravilno utvrđeno rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske.

8.Slijedom
navedenoga, na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u izreci.

9.Odluka
o objavi (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-3457/2003
Zagreb, 12. studenoga 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 182/2003-2684