## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-152/1996 od 26

### NN 34/1997 (2.4.1997.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-152/1996 od 26

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda, te suci Zdravko Bartovčak, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom ustavne tužbe T. R. iz Z.,
podnesene po punomoćniku R. Ž., odvjetniku iz Z., radi zaštite ustavnih
prava, na sjednici održanoj 26. ožujka 1997. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

I. Usvaja se ustavna tužba te se ukida odluka Državnog sudbenog vijeća
o imenovanju sudaca Trgovačkog suda u Z. broj: ID-17/1996 od 8. veljače
1996. godine u dijelu u kojem se odnosi na podnositelja ustavne tužbe.

II. Predmet se vraća Državnom sudbenom vijeću na ponovni postupak raspravljanja
i glasovanja o kandidatu - podnositelju ustavne tužbe i njegovom imenovanju
za suca Trgovačkog suda u Z., na temelju liste kandidata ministra pravosuđa,
od 29. siječnja 1996. godine, klasa: 700-04/95-01/171, ur. br: 514-05-01-96-2
i u okviru uvjeta propisanih oglasom Ministarstva pravosuđa, od 20. lipnja
1995. godine, klasa: 700-04/95-01/171, ur. br: 514-05-02/9-95-2, objavljenim
u "Narodnim novinama", broj 43/95.

III. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama" službenom listu
Republike Hrvatske.

Obrazloženje

T. R. iz Z. podnio je, putem punomoćnika R. Ž., odvjetnika iz Z., ustavnu
tužbu povodom odluke Državnog sudbenog vijeća broj: ID-17/1996 od 8. veljače
1996.

Podnositelj ustavne tužbe sudjelovao je kao kandidat u postupku imenovanja
sudaca Trgovačkog suda u Z.

U ustavnoj tužbi navodi da je osporenom odlukom Državno sudbeno vijeće
povrijedilo njegova ustavna prava iz članka 3., 14., 19., 26., 38., 44.
i 119. Ustava Republike Hrvatske, dok iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi
da smatra da su naznačenom odlukom povrijeđena i njegova ustavna prava
iz članaka 28. i 35. Ustava.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da je odluka o njegovom neimenovanju
za suca protuzakonita, jer je za njezino donošenje bilo od odlučnog utjecaja
mišljenje, koje je o kandidatu dao predsjednik Visokog trgovačkog suda
usmeno na sjednici Državnog sudbenog vijeća. To mišljenje nije dano u pismenom
obliku, kako to propisuje Zakon o Državnom sudbenom vijeću, pa nije niti
moglo biti dostavljeno članovima Državnog sudbenog vijeća, kako to određuje
članak 17. Zakona o Državnom sudbenom vijeću.

Usmeno mišljenje dano na navedenoj sjednici od strane predsjednika Visokog
trgovačkog suda ne temelji se, po navodima podnositelja ustavne tužbe,
na rezultatima njegova rada kao suca, odnosno objektivnim pokazateljima
njegova rada i zalaganja, nego se navode takove objede koje ga prikazuju
u potpuno negativnom kontekstu tako da njegov raniji rad i način obnašanja
sudačke dužnosti nije niti razmatran iako su to elementi, prema postojećim
propisima, koji su trebali biti temelj odlučivanja o imenovanju kandidata
za suca nekog suda.

Podnositelj ustavne tužbe predlaže da Ustavni sud Republike Hrvatske,
zbog navedenih povreda ustavnih prava podnositelja ustavne tužbe, ukine
citiranu odluku Državnog sudbenog vijeća.

Temeljem članka 55. stavak 1. točka 2. i 3. Poslovnika Ustavnog suda
Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94), Ustavni sud je pribavio
spis Državnog sudbenog vijeća pod brojem: ID-17/96, kao i izjašnjavanje
Državnog sudbenog vijeća na podnesenu ustavnu tužbu.

Državno sudbeno vijeće u svom izjašnjenju na navode ustavne tužbe prvenstveno
ističe prigovor da je ustavna tužba nedopuštena i to zbog nenadležnosti
Ustavnog suda, jer da Državno sudbeno vijeće ne spada niti u sudsku niti
u upravnu vlast, kao i zbog pomanjkanja akta u smislu članka 28. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Pored toga poriče sve navode podnositelja ustavne tužbe o povredama
ustavnih prava.

U provedenom postupku razmotreni su i analizirani navodi i prijedlozi
iz ustavne tužbe, usmeno mišljenje predsjednika Visokog trgovačkog suda
kao i njegov dopis od 25. siječnja 1995. i pismeno mišljenje predsjednice
Trgovačkog suda u Z., te izjašnjenje Državnog sudbenog vijeća od 17. travnja
1996. godine, isprave, materijali i zapisnik sa XVIII sjednice Državnog
sudbenog vijeća od 8. veljače 1996.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/91) svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je odlukom sudbene, upravne vlasti ili drugih tijela
koja imaju javne ovlasti povrijeđeno jedno od Ustavom utvrđenih sloboda
i prava čovjeka i građanina.

Prije razmatranja navoda o mogućim povredama ustavnih prava podnositelja
ustavne tužbe, Ustavni sud je razmotrio spomenuti prigovor Državnog sudbenog
vijeća o nenadležnosti Ustavnog suda Republike Hrvatske za postupanje po
ustavnoj tužbi.

Prigovor nije osnovan. Ustavni sud ponovno ističe stajalište, izraženo
u svojim ranijim odlukama, (npr. U-III-188/95 objavljenoj u "Narodnim novinama",
broj 22/95), a prema članku 25. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91) odluke i rješenja Ustavnog
suda su obvezatne i izvršne, da je osporena odluka Državnog sudbenog vijeća
konačni pojedinačni akt tijela koje spada u oblast sudbene vlasti, a kojom
se rješava o pravima i interesima kandidata koji su sudjelovali u natječajnom
postupku, te da protiv tog akta nije dopušten drugi pravni put. Ovo se
odnosi i na dio odluke Državnog sudbenog vijeća koji se tiče podnositelja
ustavne tužbe - bez obzira na to što njegovo ime nije navedeno - jer upravo
tim (prešućenim, konkludentnim) dijelom odluke nije uvažena njegova prijava
na natječaju, a na način kojim su povrijeđena njegova ustavna prava.

Stoga je Ustavni sud Republike Hrvatske nadležan odlučivati o predmetnoj
ustavnoj tužbi.

Podnositelj ustavne tužbe tvrdi da mu je osporenom odlukom Državno sudbeno
vijeće povrijedilo ustavna prava iz članka 3. (vladavina prava), članka
14., jer je nepotkrijepljenim tvrdnjama predsjednika Visokog trgovačkog
suda, izraženim u usmenom mišljenju danom na sjednici Državnog sudbenog
vijeća prilikom imenovanja sudaca Trgovačkog suda u Z., doveden u neravnopravni
položaj s ostalim kandidatima o kojima je izraženo mišljenje s podlogom
na stvarnim pokazateljima, članka 19., jer akt Državnog sudbenog vijeća
nije utemeljen na zakonu, članka 26., jer nije imao jednak položaj sa drugim
kandidatima pred Državnim sudbenim vijećem, članka 44., jer mu nije omogućeno
da pod jednakim uvjetima bude imenovan za suca, te smatra da je osporena
odluka donesena suprotno članku 115. stavak 2. Ustava.

Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da podnositelj ustavne tužbe smatra
da su mu također povrijeđena ustavna prava iz članaka 28. i 35. Ustava
Republike Hrvatske.

Osnovano tvrdi podnositelj ustavne tužbe da su povrijeđena njegova ustavna
prava.

Naime, iz dopisa predsjednika Visokog trgovačkog suda od 25. siječnja
1995., bez broja, proizlazi da se slaže u cijelosti sa mišljenjem predsjednice
Trgovačkog suda u Z. glede prijavljenih kandidata, te napominje da su obrazloženja
tih mišljenja radili zajedno. Mišljenje predsjednice Trgovačkog suda u
Z. o kandidatu T. R. je pozitivno, jer ističe veliki stručni ugled kandidata,
njegov zadovoljavajući rad kao predsjednika parničnog odjela, uz prijedlog
da se kandidat imenuje sucem. Ako se dopis predsjednika Visokog trgovačkog
suda sa sadržajem kako je naveden može smatrati pismenim mišljenjem za
kandidate, tada je u suprotnosti s usmeno iznesenim mišljenjem za istog
kandidata, koje je predsjednik Visokog trgovačkog suda dao na sjednici
Državnog sudbenog vijeća održanoj 8. veljače 1995. Tada je za istog kandidata
ustvrdio da vodi postupke na "avangardni i sumnjiv" način, da su protiv
njega podnesene krivične prijave i da se predstavljao u određenom trenutku
kao zamjenik suda da bi postigao neke rezultate. Zato ne predlaže njegovo
imenovanje za suca Trgovačkog suda u Z.

Prema diskusijama o kandidatu koje su slijedile, nesporno je da je upravo
takvo mišljenje bila osnovica raspravljanja o imenovanju kandidata, a da
nema navoda zašto je dano suprotno mišljenje od pismenog. Navodi usmenog
mišljenja o "sumnjivom i avangardnom" vođenju postupaka mogu upućivati
na izvršenje nekog krivičnog djela iz Glave osamnaeste Krivičnog zakona
Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 32/93 - pročišćeni tekst) pod
nazivom krivičnog djela protiv službene dužnosti i javnih ovlaštenja.

Takvim navodima povrijeđena su ustavna prava podnositelja ustavne tužbe
iz članaka 28. i 35. Ustava, jer Ustav jamči u članku 28. da je svatko
nedužan i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno djelo dok mu se pravomoćnom
sudskom presudom ne utvrdi krivnja, dok u članku 35. Ustav jamči svakome
građaninu štovanje i pravnu zaštitu njegova osobnog i obiteljskog života,
dostojanstva ugleda i časti.

Ranijim odlukama, kao što je U-III-188/95 i dr. Ustavni sud je utvrdio
svoja stajališta o sadržaju i značenju mišljenja, prema kojem se mišljenje
ne iscrpljuje (samo) na ocjeni formalnih zakonskih pretpostavki za imenovanje
sudaca (članak 49. i 50. Zakona o sudovima "Narodne novine", broj 3/94),
jer su ta pitanja već riješena sastavljanjem liste kandidata; mišljenje
se treba prvenstveno odnositi na suštinske kvalitete svakog kandidata posebno
(kao što su njegova stručnost, uspješnost u radu i rezultati rada, a po
potrebi i druga osobna svojstva - kao posebne odlike objavljeni znanstveni
i stručni radovi), jer se samo takvim mišljenjem može osigurati argumentirana
rasprava i odlučivanje na sjednici vijeća.

Protivno je pravnoj sigurnosti (članak 3. Ustava - vladavina prava)
da se mišljenje zasniva na neobrazloženim golim tvrdnjama, koji moralni
lik kandidata karakterizira u potpuno negativnom kontekstu, pogotovo kada
su se, kao u ovom slučaju, u istom postupku imenovanja pojavila dva kontradiktorna
mišljenja predsjednika neposredno višeg suda o istom kandidatu, a bez obrazloženja
razloga za promjenu mišljenja i bez osvrta na navode pozitivnog mišljenja
koje je bilo dano.

Odlučujući na osnovi kontradiktornih i tako instruiranih mišljenja predsjednika
Visokog trgovačkog suda dovedeno je u pitanje ustavno pravo podnositelja
ustavne tužbe da pod jednakim uvjetima bude primljen u javne službe (članak
44. Ustava), koje pravo ne znači samo formalnu jednakost u natječaju, već
i pravo svakog kandidata da se, na jednak način za sve, uzmu u obzir stručna,
moralna i druga svojstva.

Osnovan je navod podnositelja ustavne tužbe o povredi ustavnih načela
neovisnosti sudaca i sudačkog imeniteta (članak 115. i 119.) iz razloga
što je Državno sudbeno vijeće svoju odluku temeljilo na mišljenju predsjednika
Visokog trgovačkog suda koje je dano usmeno na sjednici, a koje je kontradiktorno
s pismenim mišljenjem - ukoliko se dopis kojim se predsjednik Visokog trgovačkog
suda očitovao na mišljenje dano o kandidatima od predsjednice Trgovačkog
suda u Z. može smatrati mišljenjem.

S obzirom na sve navedeno, Ustavni sud je utvrdio da su u postupku imenovanja
sudaca Trgovačkog suda u Z., podnositelju ustavne tužbe povrijeđena ustavna
prava iz članaka 14., 26., 28., 35. i 44., kao i odredbe članaka 115. i
119. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je ustavna tužba usvojena i odlučeno je kao u izreci.

Objava se temelji na članku 20. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske.

Broj: U-III-152/1996.
Zagreb, 26. ožujka 1997.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 34/1997-511