## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-760/1996 od 3. listopada 1997.

### NN 112/1997 (24.10.1997.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-760/1996 od 3. listopada 1997.

# DRŽAVNI ZAVOD ZA NORMIZACIJU I MJERITELJSTVO

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom ustavne tužbe J. R. iz R.,
radi zaštite ustavnih prava, na sjednici održanoj dana 3. listopada 1997.
godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

1. Usvaja se ustavna tužba te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-11/96-5 od 12.
rujna 1996.;

- rješenje Ministarstva obrane Republike Hrvatske - Personalne uprave,
klasa: 080-04/95-12/20, urbroj: 512-20-30-95-114 od 4. prosinca 1995.

2. Predmet se vraća Ministarstvu obrane Republike Hrvatske - Personalna
uprava na ponovni postupak.

3. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

J. R. podnio je ovom Sudu pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu povodom
akata citiranih u izreci ove odluke.

Osporenim aktima pravomoćno je podnositelju ustavne tužbe prestala djelatna
vojna služba s danom 5. kolovoza 1995. te se isti otpušta iz djelatne vojne
službe uz nečastan otpust.

Podnositelj ustavne tužbe tvrdi da su mu osporenim odlukama povrijeđena
ustavna prava iz članka 54. Ustava, a iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi
da smatra da je povrijeđena i ustavna odredba iz članka 19. stavka 1. Ustava.

Obrazlažući razloge za svoje tvrdnje o povredi ustavnih prava navodi
da nije bilo osnova za utvrđenje da je samovoljno napustio svoju vojnu
postrojbu - 9. Gardijsku brigadu i da svoj izostanak nije opravdao. Tvrdi
da je u akciji "Oluja" bio ranjen i otpremljen s ostalim ranjenicima, najprije
u ambulantu u G., a zatim u Vojnu ambulantu u T., gdje mu je odobreno i
bolovanje te da je redovno tajnicu svoje postrojbe obavještavao o odobrenom
bolovanju, kao i da mu je redovno potvrđivana zdravstvena knjižica sve
do 31. prosinca 1995. Osim toga, nadalje ističe da mu je rješenjem Ureda
za obranu R. priznat status ratnog vojnog invalida VI. grupe s oštećenjem
organizma od 60% upravo zbog zadobivenih posljedica u ranjavanju od 4.
kolovoza 1995., kao i da je odbačena krivična prijava Vojne policije R.,
podnesena protiv njega radi krivičnog djela iz članka 181. stavka 1. Osnovnog
krivičnog zakona Republike Hrvatske (zbog samovoljnog napuštanja vojne
postrojbe).

Podnositelj ustavne tužbe smatra da su njegova ustavna prava povrijeđena
zbog propuštanja Ministarstva obrane da provede zakoniti postupak i utvrdi
istaknute činjenice, a Upravni sud Republike Hrvatske što nije poništio
akt Ministarstva obrane, koji nije donesen u skladu sa zakonom pa je predložio
da sud ukine osporene odluke.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", br. 13/91), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je odlukom sudbene, upravne vlasti ili drugih tijela,
koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno jedno od Ustavom utvrđenim sloboda
ili prava čovjeka i građanina.

Člankom 60. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine",
br. 29/94), određeno je da će Ustavni sud, ako utvrdi da je ustavno pravo
ili sloboda tužitelja povrijeđeno osporenim aktom, ukinuti u cijelosti
ili djelomično taj akt.

Uvidom u osporene odluke, kao i u presliku spisa Ministarstva obrane,
koji je dostavljen na zahtjev Suda te u rješenje Vojnog tužiteljstva u
K., broj: KT-669/95 od 20. svibnja 1996., rješenje Ministarstva obrane
Republike Hrvatske, Uprave za obranu R., Referade za skrb od 5. 12. 1996.
i u razloge ustavne tužbe te priloženu liječničku dokumentaciju, Sud je
utvrdio da su podnositelju ustavne tužbe povrijeđena ustavna prava na koja
ukazuje.

Člankom 3. Ustava Republike Hrvatske, vladavina prava je istaknuta kao
temeljno načelo pravnog poretka Republike Hrvatske, a što ujedno i znači
obvezu za sve da se u svom radu pridržavaju Ustava i zakona. Ta obveza
proizlazi i iz članka 5. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 19. stavak 1. Ustava određuje da pojedinačno akti državne uprave
i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu. To
znači da pojedinačni akti moraju biti utemeljeni na zakonu i doneseni u
postupku određenom u zakonu.

Članak 54. Ustava određuje pravo na rad i slobodu rada, slobodno biranje
poziva i zaposlenja te svakome pod jednakim uvjetima dostupnost svakog
radnog mjesta i dužnosti.

Polazeći od citiranih temeljnih načela, Sud je utvrdio da osporeno rješenje
Ministarstva obrane Republike Hrvatske nije doneseno u postupku propisanom
Zakonom o općem upravnom postupku ("Narodne novine", br. 53/91) i u skladu
s temeljnim načelima Zakona o općem upravnom postupku, a čime je povrijeđena
ustavna odredba iz članka 19. Ustava.

Uvidom u spis prvostupanjskog tijela, utvrđeno je da je rješenje o prestanku
djelatne vojne službe doneseno na temelju prijedloga Zapovjedništva 9.
Gardijske brigade Zbornog područja G. od 6. studenoga 1995., a samo na
temelju dokumentacije predložene od strane predlagatelja, a da samom podnositelju
ustavne tužbe u postupku nije bilo omogućeno da se izjasni na tvrdnje predlagatelja
i da brani svoja prava na rad, kao i druga prava koja proizlaze iz radnog
odnosa.

Članak 8. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku određuje da se
prije donošenja rješenja stranci mora pružiti mogućnost da se izjasni o
činjenicama i okolnostima koje su od važnosti za donošenje rješenja. Stavak
2. članka 8. određuje da se rješenje bez prethodnog izjašnjenja stranke
može donijeti samo iznimno i to u slučajevima kada je to zakonom određeno.

U biti, navedeno rješenje Ministarstva obrane doneseno je po skraćenom
postupku, iako u konkretnom slučaju nisu bile ispunjene zakonske pretpostavke
iz članka 141. ZUP-a za takav postupak.

Članak 142. stavak 1. ZUP-a određuje da se poseban ispitni postupak
provodi kada je to potrebno radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje
su značajne za razrješenje stvari ili radi davanja strankama mogućnosti
da ostvare i zaštite svoja prava i pravne interese.

Članak 149. stavak 1. točka 1. ZUP-a obvezuje službenu osobu, koja vodi
postupak da mora odrediti usmenu raspravu u stvarima u kojim sudjeluju
dvije stranke ili više stranaka s protivnim interesima.

Ministarstvo obrane, koje je donijelo odluku, nije postupilo u skladu
s tim propisima i nije saslušalo podnositelja ustavne tužbe i omogućilo
mu da zaštiti svoja ustavna prava na rad.

Prestanak djelatne vojne službe uz nečastan otpust temelji se na obrazloženju
da je podnositelj ustavne tužbe samovoljno napustio postrojbu 4. kolovoza
1995. u vrijeme trajanja vojno-redarstvene akcije "Oluja". Međutim, iz
rješenja vojnog tužiteljstva, broj: KT-669/95 od 20. svibnja 1996., kojim
je odbačena krivična prijava protiv podnositelja ustavne tužbe, proizlazi
da je isti bio ranjen u toj akciji i prebačen u bolnicu. Također, postoji
i rješenje Ministarstva obrane, Uprave za obranu R., Ureda za obranu R.,
Referade za skrb, klasa: UP/I-562-02/96-73/39, urbroj: 512-109-96-02-17
od 5. 12. 1996., kojim rješenjem mu je priznat status ratnog vojnog invalida
hrvatskih obrambenih snaga, VI. grupe sa 60% oštećenja organizma zbog posljedica
povređivanja zadobivenog 4. kolovoza 1995.

Valja istaći da, prema članku 104. stavku 3. Zakona o službi u oružanim
snagama Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 23/95 i 33/96), nečastan
otpust ima za posljedicu gubitak svih prava i povlastica, koje bi osoba
imala nakon prestanka djelatne vojne službe, kao što su pravo na povratak
u djelatnu vojnu službu, pravo na vojnu mirovinu, kada se ispune propisani
uvjeti, i dr.

Upravo zbog nastupanja tako važnih posljedica, a i radi zaštite ustavnog
prava na rad, dužnost je službene osobe bila da provede postupak u skladu
s temeljnim načelom iz članka 8. stavka 1. te članka 142. stavka 1. i 143.
Zakona općem upravnom postupku. Konačno, članak 143. stavak 3. izričito
određuje da nadležni organ neće donijeti rješenje prije nego što stranci
pruži mogućnost da se izjasni o činjenicama i okolnostima na kojima treba
da se temelji rješenje, a o kojima stranci nije bila dana mogućnost da
se izjasni.

Da je podnositelju ustavne tužbe bilo omogućeno da sudjeluje u postupku
u kojem se odlučivalo o njegovim pravima, na način određen propisima Zakona
o općem upravnom postupku, isti bi imao mogućnost da se izjasni o činjenicama
koje mu se stavljaju na teret i da u zaštiti svojih prava da službenoj
osobi na uvid rješenje državnih tijela kojima se na potpuno suprotan način
utvrđuju činjenice, koje su bile temelj za donošenje rješenja o prestanku
djelatne vojne službe, kao i da predloži svjedoke i ponudi druge dokaze
radi zaštite svojih prava.

Kako je Upravni sud Republike Hrvatske svojom presudom odbio tužbu podnositelja
ustavne tužbe protiv citiranog rješenja, iako isto nije doneseno u skladu
s citiranim temeljnim načelom članka 8. stavka 1. ZUP-a i članaka 142.,
143. i 149. ZUP-a, dakle, što u postupku koji je prethodio aktu nije postupljeno
prema pravilima postupka i tom presudom je povrijeđena ustavna odredba
iz članka 19. stavka 1. Ustava, a i ustavno pravo iz članka 54. stavka
1. Ustava.

Slijedom iznesenog, Ustavni sud Republike Hrvatske je usvojio ustavnu
tužbu te je, u skladu s člankom 60. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske, ukinuo akte citirane u izreci.

Objava odluke temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-760/1996
Zagreb, 3. listopada 1997

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE.

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 112/1997-1693