## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2362/2001 od 5. svibnja 2005.

### NN 64/2005 (23.5.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2362/2001 od 5. svibnja 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1240**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak,
Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka
Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković,
rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s
Ustavom, na sjednici održanoj 5. svibnja 2005. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 16. stavka 2. Zakona o zaštiti
vojnih i civilnih invalida rata (»Narodne novine«, broj 33/92., 77/92., 27/93.,
58/93., 2/94., 76/94., 108/95., 108/96., 82/01., 103/03. i 174/04.).

II.
Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Zajednica udruga hrvatskih civilnih
stradalnika Domovinskog rata Hrvatske podnijela je prijedlog za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 16. stavka 2. Zakona o zaštiti
vojnih i civilnih invalida rata.

Zakon o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata
donio je Sabor Republike Hrvatske dana 5. lipnja 1992. godine na skupnoj
sjednici Društveno-političkog vijeća, Vijeća općina i Vijeća udruženog rada.
Zakon o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata objavljen je u »Narodnim novinama«,
broj 33 od 12. lipnja 1992. godine.

2. Osporeni članak 16. stavak 2. Zakona o
zaštiti vojnih i civilnih invalida rata (»Narodne novine«, broj 33/92.) glasio
je:

Mjesečna svota osobne invalidnine invalida I.
grupe određuje se u visini od 160% prosječne mjesečne plaće svih zaposlenih u
Republici Hrvatskoj iz prethodne godine.

Na sjednici održanoj 21. rujna 2001. godine
Hrvatski sabor donio je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti vojnih i
civilnih invalida rata. Navedeni Zakon objavljen je u »Narodnim novinama«, broj
82 od 26. rujna 2001. godine.

Člankom 6. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata (»Narodne novine«, broj 82/01.)
izmijenjen je članak 16. stavak 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida
rata (»Narodne novine«, broj 33/92.) na način da glasi:

Mjesečna svota osobne invalidnine invalida I.
grupe određuje se u visini od 100% proračunske osnovice.

Ustavni sud utvrđuje da predlagatelj u svom
prijedlogu zapravo osporava suglasnost s Ustavom članka 6. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata (»Narodne novine«,
broj 82/01.), ali ga u prijedlogu označava člankom 16. stavkom 2. Zakona o
zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, kako on glasi u izmijenjenom sadržaju
od 1992. godine.

3. Predlagatelj smatra da osporena odredba
članka 16. stavka 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, u
sadržaju izmijenjenom 2001. godine, nije u suglasnosti s načelom jednakosti kao
najvišom vrednotom ustavnog poretka Republike Hrvatske, propisanim u članku 3.
Ustava, te s načelom jednakosti svih pred zakonom, propisanim člankom 14.
stavkom 2. Ustava.

Obrazlažući prijedlog, predlagatelj ističe da bi
osnovica za određivanje visine invalidskih primanja trebala biti jednaka za sve
invalide Domovinskog rata, kao što je to bilo propisano mjerodavnim odredbama
Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata i Zakona o pravima hrvatskih
branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (»Narodne novine«,
broj 108/96. i 48/04.), prije stupanja na snagu Zakona o pravima hrvatskih
branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji (»Narodne novine«,
broj 94/01., 122/02., 17/04. i 48/04.). Prema mišljenju predlagatelja, svi
invalidi Domovinskog rata, bez obzira radi li se o civilnim ili vojnim
invalidima, moraju za jednaka tjelesna oštećenja imati jednaka prava i primati
jednaku novčanu naknadu. Predlagatelj smatra diskriminatornim
razlikovanje u pravima i primanjima koje je nastalo nakon stupanja na snagu
Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih
obitelji (»Narodne novine«, broj 94/01., 122/02., 17/04. i 48/04.), kada je
osporenom odredbom Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata iznos
osobne invalidnine civilnih invalida rata I. skupine određen u visini od 100%
proračunske osnovice, dok je mjerodavnom odredbom Zakona o pravima hrvatskih
branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji iznos osobne
invalidnine invalida I. skupine – hrvatskih branitelja određen u visini od 115%
proračunske osnovice. Za nejednakost u primanjima, koja za invalide Domovinskog
rata s istovjetnim tjelesnim oštećenjem u konkretnom slučaju proizlazi iz
odredaba različitih zakona, prema mišljenju predlagatelja, nema uporišta u
Ustavu.

Istovjetne prigovore o razlici u primanjima
predlagatelj navodi i za članove obitelji civilnih invalida Domovinskog rata,
odnosno za članove obitelji invalida - hrvatskih branitelja iz Domovinskog
rata.

Zaključno, predlagatelj predlaže Ustavnom sudu
pokrenuti postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe članka 16.
stavka 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, u sadržaju
izmijenjenom 2001. godine, te njezino ukidanje.

*Prijedlog
nije osnovan.*

4. Članak 2. stavak. 4. alineja 1. Ustava glasi:

»Hrvatski sabor ili narod neposredno,
samostalno, u skladu s Ustavom i zakonom, odlučuje: (...)

– o uređivanju gospodarskih, pravnih i
političkih odnosa u Republici Hrvatskoj; (...)«

Članak 57. stavak 2. Ustava glasi:

»Posebnu skrb država posvećuje zaštiti invalidnih
osoba i njihovu uključivanju u društveni život.«

Republika Hrvatska, kao socijalna država, stvara
uvjete za osiguranje i provedbu posebne skrbi o osobama koje imaju povećane
potrebe i teškoće s uključivanjem u društveni život. Posvećujući posebnu skrb
tim osobama, država preuzima na sebe obvezu stvaranja pretpostavki za
osiguranje materijalnih i drugih uvjeta radi njihova uključivanja u društveni
život, a odnose u tim područjima uređuje zakonima. U odnosu na invalidne osobe,
država je po sili Ustava dužna posvećivati im posebnu skrb, odnosno skrbiti o
njihovom uključivanju u društveni život.

Hrvatski sabor je na temelju članka 2. stavka 4.
alineje 1. Ustava ovlašten samostalno odlučivati o uređivanju gospodarskih,
pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj, uključujući one koji se tiču
invalidnih osoba iz članka 57. stavka 2. Ustava. Navedena ustavna ovlast
ovlašćuje zakonodavca i da mijenja te dopunjuje već postojeća zakonska uređenja
tih odnosa i s njima povezana prava, te da ih uređuje na različite načine
ovisno o različitim okolnostima. To su u konkretnom slučaju okolnosti nastanka
invalidnosti pojedinih osoba tijekom Domovinskog rata.

5. Podnositelj posebno ističe da mjerilo kojim
se određuje visina mjesečnog iznosa osobne i obiteljske invalidnine, propisane
osporenim člankom 16. stavkom 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida
rata, u sadržaju izmijenjenom 2001. godine, stavlja civilne invalide
Domovinskog rata I. skupine u nejednak položaj prema invalidima I. skupine –
hrvatskim braniteljima iz Domovinskog rata i članovima njihove obitelji. To
stoga što je posebnim zakonom za hrvatske branitelje iz Domovinskog rata I.
skupine, odnosno članove njihovih obitelji propisana veća osobna i obiteljska
invalidnina od one propisane za civilne invalide Domovinskog rata I. skupine,
odnosno članove njihovih obitelji.

Polazeći od odredbi članka 2. stavka 4. alineje
1. i članka 57. stavka 2. Ustava, Ustavni sud napominje da razliku u visini
osobne i obiteljske invalidnine za civilne invalide rata I. skupine i invalide
I. skupine – hrvatske branitelje iz Domovinskog rata nije moguće ocjenjivati s
aspekta članka 14. stavka 2. Ustava, koji propisuje da su svi pred zakonom
jednaki. Zakonodavac, naime, razlikuje te dvije skupine invalida, uređujući
njihova prava posebnim zakonima, na različite načine, za koje razlikovanje nema
ustavnopravnih zapreka. Eventualna nesuglasnost s Ustavom zbog nejednakosti
pred zakonom mogla bi se ispitati tek u situaciji kad bi zakonodavac pravio
neprihvatljive razlike unutar iste skupine invalida Domovinskog rata
(primjerice, unutar civilnih invalida Domovinskog rata I. skupine).

Ustavni sud također napominje da osporavanje
ustavnosti članka 16. stavka 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida
rata s aspekta jednakosti propisane člankom 3. Ustava nije osnovano. Jednakost
je jedna od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske koja služi za
tumačenje Ustava. Obveza države da posvećuje posebnu skrb invalidnim osobama ne
može se tumačiti na način da je obvezna različitim skupinama invalida
priznavati jednaka prava, uključujući jednaka materijalna i druga davanja.

6. Sukladno navedenom, polazeći od činjenice da
ne postoje ustavnopravne zapreke zbog kojih bi zakonodavcu bilo zabranjeno
razlikovanje invalida rata ovisno o različitim okolnostima nastanka njihove
invalidnosti, s ustavnopravnog aspekta bitno je da pri uređivanju prava svake
pojedine skupine invalida Domovinskog rata zakonodavac uvažava zahtjeve koje
pred njega postavlja Ustav, a osobito one koji proizlaze iz načela vladavine
prava i one kojima se štite određena ustavna dobra i vrednote. U konkretnom
slučaju, nesporno je da je zakonodavac posebnim zakonom uredio prava civilnih
invalida Domovinskog rata I. skupine, koja obuhvaćaju i njihovo pravo na osobnu
invalidninu u visini koja se određuje prema mjerilu propisanom u osporenom
članku 16. stavku 2. Zakona o zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, koje se
mjerilo, prema ocjeni Ustavnog suda, ne može smatrati protivnim nijednoj ustavnoj
vrednoti ili Ustavom zaštićenom dobru.

7. Slijedom iznijetoga, riješeno je kao u
izreci.

Točka I. izreke utemeljena je na odredbama
sadržanim u članku 43. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst).

Točka II. izreke utemeljena je na odredbama
sadržanim u članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske.

Broj:
U-I-2362/2001

Zagreb,
5. svibnja 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda

**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 64/2005-1240