## Rješenje Ustavnog suda broj U-II-1049/2000 od 17. siječnja 2001.

### NN 7/2001 (27.6.2001.), Rješenje Ustavnog suda broj U-II-1049/2000 od 17. siječnja 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

154

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­­­ljko Sokol, predsjednik
Suda, te suci Marijan Hra­­­njski, Petar Klarić, Jurica Malčić, Ivan Matija,
Ivan Mrko­­­njić, Jasna Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan Vuković,
odlučujući o prijedlogu za pokreta­­­nje postupka ocjene suglasnosti s Ustavom
i zakonom, na sjednici održanoj dana 17. siječ­­­nja 2001. godine, donio je s­­­ljedeće

## RJEŠENJE

Ne prihvaća se prijedlog za pokreta­­­nje postupka za ocjenu suglasnosti
s Ustavom i zakonom odredbe članka 4. Odluke o komunalnoj naknadi Grada
Šibenika (»Službeni vjesnik Šibensko-kninske županije«, broj 5/00).
if !supportLineBreakNewLine
endif

```
Obrazlože­­­nje

if !supportLineBreakNewLine

endif
```

1. Luka Šibenik iz Šibenika (nastavno: podnosite­­­lj), podnio je
Ustavnom sudu prijedlog za pokreta­­­nje postupka ocjene suglasnosti s Ustavom
i zakonom, odredbe članka 4. Odluke o komunalnoj naknadi Grada Šibenika
(»Službeni vjesnik Šibensko-kninske županije«, broj 5/00, nastavno: Odluka).

U prijedlogu podnosite­­­lj navodi da je osporenim člankom Odluke
područje grada Šibenika razvrstano u prvu zonu za plaća­­­nje komunalne
naknade, bez propisiva­­­nja izuzetaka od plaća­­­nja te naknade za lučko
područje, kao pomorsko dobro za koje se plaća koncesijska, a ne komunalna
naknada.

Podnosite­­­lj ističe da nad lučkim područjem, kao pomorskim dobrom (u
smislu odredbi članaka 48. i 49. stavka 1. Pomorskog zakonika – »Narodne
novine«, broj 17/94, 74/94 i 43/96), jedinice lokalne samouprave ne mogu imati
nadležnosti vezane za komunalne naknade.

Osporenu odredbu Odluke, podnosite­­­lj smatra nesuglasnom s odredbom
članka 19. stavka 2. Zakona o komunalnom gospodarstvu (»Narodne novine«, borj
36/95, 70/97 i 128/99), kojom je propisano da komunalnu naknadu plaćaju
vlasnici, odnosno korisnici stambenog prostora, poslovnog prostora, garažnog
prostora, građevinskog zem­­­ljišta koje služi u svrhu obav­­­lja­­­nja
poslovne djelatnosti i neizgrađenog građevinskog zem­­­ljišta.

Slijedom navedenog, osporeni članak 4. Odluke, ističe podnosite­­­lj
nesuglasan je i s odredbom članka 5. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, te
predlaže ovom Sudu da osporenu odredbu Odluke ukine, iz razloga ­­­njezine
nesuglasnosti s Ustavom i zakonom.

2. Osporena odredba glasi:

*Članak 4.*

*U smislu članka 3. ove Odluke (kojom se u Gradu Šibeniku određuju ukupno
tri zone za naplaćiva­­­nje komunalne naknade):*

*– 1. (prva) zona obuhvaća nase­­­lja i dijelove nase­­­lja:*

*– Šibenik (uk­­­ljučujući i područje Jadrija)*

*– Brodarica*

*– Grebaštica Do­­­nja (dio nase­­­lja Grebaštica)*

*– Šparadići (dio nase­­­lja Grebaštica)*

*– Zaton*

*– Žaborić*

*– 2. (druga) zona obuhvaća nase­­­lja i dijelove nase­­­lja:*

*– Bilice*

*– Do­­­nje Po­­­lje*

*– Dubrava kod Šibenika*

*– Jadrtovac*

*– Raslina*

*– 3. (treća) zona obuhvaća ostala nase­­­lja na području Grada Šibenika
koja nisu obuhvaćena prvom i drugom zonom.*

*Prijedlog nije osnovan.*

3. Gradsko vijeće Grada Šibenika donijelo je osporenu Odluku na 23.
sjednici, održanoj 26. trav­­­nja 2000. godine, teme­­­ljem članka 20. Zakona o
komunalnom gospodarstvu i članka 29. Statuta Grada Šibenika (»Službeni vjesnik
Šibensko-kninske županije«, broj 4/94, 4/97 i 15/97).

4. Odredbe zakona, na kojima predlagate­­­lj teme­­­lji svoje navode o
neustavnosti članka 4. osporene Odluke, propisuju s­­­lje­deće:

a) Prema odredbi članka 5. stavka 1. točke 31. Pomorskog zakonika, luka
je vodeni i s vodom izravno povezani kopneni prostor s izgrađenim i
neizgrađenim obalama, lukobranima, ure­đa­jima, postroje­­­njima i drugim
objektima namije­­­njenim za pristaja­­­nje, sidre­­­nje i zaštitu morskih
brodova, ukrcava­­­nje i iskrcava­­­nje stvari i putnika, uskladištava­­­nje i
ostala manipulira­­­nja robom, proizvod­­­nju, opleme­­­njiva­­­nje i doradu
robe te ostale gospodarske djelatnosti koje su s tim djelatnostima u međusobnoj
gospodarskoj, prometnoj ili tehnološkoj vezi.

b) Odredba članka 2. stavka 1. točke 1. Zakona o morskim lukama određuje
luku istovjetno članku 5. stavku 1. točke 31. Pomorskog zakonika.

c) Odredbom članka 19. stavak 2. Zakona o komunalnom gospodarstvu propisano
je da komunalnu naknadu plaćaju vlasnici, odnosno korisnici stambenog prostora,
poslovnog prostora, garažnog prostora, građevinskog zem­­­ljišta koje služi u
svrhu obav­­­lja­­­nja poslovne djelatnosti i neizgrađenog građevinskog zem­­­ljišta.

5. Za ocjenu ustavnosti i zakonitosti osporenog članka 4. Odluke
mjerodavne su i s­­­ljedeće odredbe Ustava i zakona:

a) Prema odredbama članka 135. Ustava, jedinice lokalne samouprave obav­­­ljaju
poslove iz lokalnog djelokruga kojima se neposredno ostvaruju potrebe građana,
s osobitim naglaskom na poslove uređe­­­nja nase­­­lja, stanova­­­nja,
poslovnog i urbanističkog planira­­­nja, komunalnih djelatnosti i unapređe­­­nja
prirodnog oko­liša.

Za te svoje djelatnosti, kao i one navedene u odredbama članaka 136. i
137. Ustava, jedinice lokalne i područne samouprave imaju pravo na vlastite
prihode (članak 138. Ustava) koji moraju biti razmjerni ovlastima predviđenim
Ustavom i zakonom.

b) Sukladno tome, članak 19.
stavak 1. Zakona o komunalnom gospodarstvu propisuje da je komunalna naknada
»prihod proračuna jedinica lokalne samouprave, a da su sredstva komunalne
naknade namije­­­njena za financira­­­nje obav­­­lja­­­nja s­­­ljedećih
komunalnih djelatnosti: 1) odvod­­­nje atmosferskih voda, 2) održava­­­nja
čistoće u dijelu koji se odnosi na čišće­­­nje javnih površina, 3) održava­­­nja
javnih površina, 4) održava­­­nja nerazvrstanih cesta, 5) javnu rasvjetu.

Nada­­­lje, članak 19. stavci
3. i 6. istog Zakona propisuju da se komunalna naknada plaća u nase­­­lju u kojemu
se najma­­­nje obav­­­ljaju komunalne djelatnosti održava­­­nja javnih
površina, održava­­­nja nerazvrstanih cesta i javne rasvjete, pod uvjetom da je
do zemjišne čestice uređena javna pristupna površina (asfaltirana, betonirana,
popločana ili sl.), odnosno osnovana služnost od uređene javne pristupne
površine do te čestice, a da se, iznimno, komunalna naknada ne plaća za
nekretnine: 1) kojima se koristi Hrvatska vojska za djelatne potrebe obrane
(vojarne, vježbališta i sl.), 2) koje se upotreb­­­ljavaju za djelatnost
obrazova­­­nja, muzeja kojih je osnivač Republika Hrvatska i arhiva, 3) koje
koriste ustanove zdravstvene zaštite i socijalne skrbi u vlasništvu države i
županije, 4) koje se upotreb­­­ljavaju za djelatnost vatrogasnih službi, 5)
koje služe vjerskim zajednicama za obav­­­lja­­­nje ­­­njihove vjerske i
obrazovne djelatnosti, 6) za građevna zem­­­ljišta na kojima su spomenobi­­­lježja,
spomenpodručja i masovne grobnice, te 7) za koje se odlukom o komunalnoj
naknadi utvrdi da su važne za jedinicu lokalne samouprave, a ­­­njihovo se
održava­­­nje financira iz proračuna, pod uvjetom da te nekretnine ­­­njihovi
korisnici ne daju u najam, podnajam, zakup, podzakup ili na privremeno korište­­­nje.

Konačno, članak 20. stavak 1.
istog Zakona propisuje da predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave
donosi odluku o komunalnoj naknadi kojom se, između ostaloga, obvezatno
utvrđuju i »područja zona u gradu, odnosno općini«.

6. Uzimajući u obzir sve
navedene odredbe Zakona o komunalnom gospodarstvu, razvidno je da je Gradsko
vijeće Grada Šibenika osporenom Odlukom pravilno odredilo tri zone za naplaćiva­­­nje
komunalne naknade na gradskom području, sve na teme­­­lju i u granicama svojih
ustavnih i zakonskih ovlasti.

U tom smislu Sud utvrđuje da
je, sve dotle dok jedinica lokalne samouprave na svome području naplaćuje
komunalnu naknadu u skladu s člankom 19. Zakona o komunalnom gospodarstvu, a
teme­­­ljem pojedinačnih rješe­­­nja o komunalnoj naknadi, protiv kojih je
dopuštena žalba upravnom tijelu županije u čijem su djelokrugu poslovi
komunalnog gospodarstva (sve sukladno članku 20. stavcima 2. do 7. Zakona o
komunalnom gospodarstvu i Odluci o komunalnoj naknadi koju donosi predstavničko
tijelo jedinice lokalne samouprave teme­­­ljem članka 20. stavka 1. istog
Zakona) – naplaćiva­­­nje komunalne naknade je zakonski uteme­­­ljeno, a plaća­­­nje
komunalne naknade u tom slučaju obvezuje i korisnike odgovarajućih nekretnina
na pomorskom dobru. Naime, na teme­­­lju odluke o koncesiji, međusobnim se
ugovorom uređuju odnosi između koncedenta (davate­­­lja koncesije) i
koncesionara (korisnika koncesije), a taj dvostrani javnopravni posao u kojem
je koncesionar obveznik plaća­­­nja koncesijske naknade, ne isk­­­ljučuje pravo
jedinica lokalne samouprave da, u okviru svojih nadležnosti, na svom području
istodobno određuju i naplaćuju komunalnu naknadu.

7. Slijedom izloženog, ocjena je Ustavnog suda da osporeni članak 4.
Odluke, u konkretnom slučaju nije u nesuglasju s odred­bom članka 19. stavkom
2. Zakona o komunalnom gospodarstvu i s odredbom članka 5. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske.

8. Slijedom iznijetog, pozivom na odredbu članka 41. Ustav­nog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), riješeno je
kao u izreci.

Broj: U-II-1049/2000
Zagreb, 17. siječ­­­nja 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smi­­­ljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 7/2001-154