## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2471/2008 od 29. ožujka 2012.

### NN 46/2012 (23.4.2012.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2471/2008 od 29. ožujka 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1148

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Z. H. iz F., S. R. Nj., kojeg zastupa K. V., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 29. ožujka 2012. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnio je Z. H., državljanin Republike Hrvatske iz F., S. R. Nj., kojeg zastupa K. V., odvjetnik u Z., I. K. 11.

Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu presudom Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj:
Us-10446/2004-4 od 23. siječnja 2008. i odlukama Hrvatske liječničke komore, Visokog časnog suda broj: 08/I-2/03 od 3. studenoga 2004. (u daljnjem tekstu: drugostupanjska odluka) i Hrvatske liječničke komore, Časnog suda broj: 08/I-2/03 od 23. ožujka 2004. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska odluka) povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Presudom Upravnog suda odbijena je tužba podnositelja (odgovornog liječnika u disciplinskom postupku) podnesena protiv drugostupanjske odluke, kojom je odbijena podnositeljeva žalba podnesena protiv prvostupanjske odluke.

Prvostupanjskom odlukom proglašen je podnositelj odgovornim za počinjenje disciplinskih povreda dužnosti prema bolesniku pobliže opisanih u izreci, te mu je izrečena disciplinska mjera javnog ukora.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljena je preslika spisa Časnog suda Hrvatske liječničke komore broj: 08/I-2/03.

3. Prema utvrđenju Časnog suda Hrvatske liječničke komore (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) podnositelj je:

»(...) dana 27. travnja 2000. godine u Kliničkoj bolnici Osijek – odjel za ginekologiju i porodništvo upustio se pogrešno u operativni zahvat pacijentice N. B. koja je primljena na Odjel radi velikog cističnog tumora u trbuhu, što ne spada u domenu specijaliste ginekologa;

Dana 13. rujna 2000. godine u istoj Kliničkoj bolnici podvrgnuo ginekološko operativnom zahvatu pacijenticu D. G. propustivši prethodno dijagnostičkim metodama dokazati pripadnost tumora, čime bi utvrdio da se radi o tumoru završnog dijela debelog crijeva, te da operativni zahvat ne spada u domenu operatera-ginekologa;

Dana 19. svibnja 2000. godine u istoj Kliničkoj bolnici pristupio operativnom zahvatu pacijentice J. S. propustivši dijagnostičkim metodama prethodno utvrditi stanje organa u trbušnoj šupljini, te je operativni zahvat bio pogrešan jer se ovakvi operativni zahvati moraju vršiti isključivo timski u zajednici s abdominalnim kirurgom;

Dana 2. lipnja 2000. godine u istoj Kliničkoj bolnici upustio se bez preoperativne dijagnostičke obrade u operativni zahvat pacijentice I. R., a da se nije odredilo kojemu organu pripada tumor i da li je stanje operabilno."

Prema ocjeni prvostupanjskog suda podnositelj:

»... svoj posao nije obavio stručno i etički besprijekorno, pa je time učinio disciplinsku povredu dužnosti prema bolesniku iz članka 7. Pravilnika o pravilima i odgovornosti članova Hrvatske liječničke komore.

Stoga se liječniku prof. dr. Z. H., na temelju članka 55. stavka prvog točke 2. Pravilnika o disciplinskom postupku izriče disciplinska mjera javnog ukora ...«

U obrazloženju prvostupanjske odluke istaknuto je:

»Tužitelj Komore podnio je zahtjev za pokretanje postupka pred Časnim sudom Komore 20. svibnja 2003. godine protiv prof. dr. Z. H., stavljajući mu na teret da je počinio povrede dužnosti prema bolesniku iz članka 7. Pravilnika o pravima i odgovornosti članova Hrvatske liječničke komore, na štetu deset pacijentica, koje je operirao, a u Kliničkoj bolnici Osijek – odjel za ginekologiju.

Nakon provedenog dokaznog postupka, a posebno vještačenja, tužitelj je odustao od zahtjeva za disciplinski postupak u odnosu na šest pacijentica navedenih u izreci, zbog čega je u odnosu na taj dio zahtjeva, na temelju citirane odluke protiv liječnika odbijen zahtjev za pokretanje postupka.«

Također:

»Prigovor zastare nije osnovan.

Ovaj disciplinski postupak započet je još 2001. godine, kada je bio na snazi Pravilnik o disciplinskom postupku koji je stupio na snagu 19. prosinca 2000. godine. Za vrijeme provođenja glavne rasprave bio je na snazi novi Pravilnik o disciplinskom postupku od 29. listopada 2003. godine.

Prema odredbi Pravilnika iz 2003. godine, i to članka 60., postupci koji su na dan stupanja na snagu ovog Pravilnika u tijeku pred disciplinskim tijelima Komore, nastaviti će se prama aktima Komore temeljem kojeg su započeti. Prema tome ovaj se postupak vodio prema odredbama Pravilnika iz 2000.

(...)

Povjerenstvo za stručni nadzor započelo je postupak protiv liječnika H. krajem 2001. godine i tijekom 2002. godine.

Na sjednici održanoj 17.06.2002. godine ovo je Povjerenstvo donijelo zaključak, da je dr. H. učinio stručnu pogrešku pa je upućen na Sud Komore I stupnja. Isto je Povjerenstvo za stručni nadzor i na sjednici od 29.04.2002. godine razmatralo odluku o zabrani rada dr. H. (oduzimanje licence)."

Nadalje:

»Iz vrlo iscrpnog, detaljnog i uvjerljivog pismenog, a na raspravi ponovljenog usmenog nalaza i mišljenja imenovanog vještaka, proizlazi da je liječnik H. počinio stručne greške u četiri opisana slučaja za koja je proglašen odgovornim.

(...)

Časni sud prihvaća u cijelosti mišljenje vještaka u pogledu stručnih grešaka dr. H., te nije uvažio prigovore koje je na obrazloženi nalaz i mišljenje stavio dr. H. tvrdeći suprotno, da nije trebao i nije bio dužan, niti je znao da bi trebalo obavijestiti u navedenim slučajevima drugog – digestivnog kirurga.«

U obrazloženju drugostupanjske odluke istaknuto je:

»Naime, ne može se prihvatiti žalbeni navod da je u ovom predmetu nastupila zastara pokretanja disciplinskog postupka jer je Povjerenstvo za stručni nadzor, prema podacima u spisu, započelo postupak krajem 2001. godine i tijekom 2002. godine. Naime, Povjerenstvo za stručni nadzor na sjednici 17. lipnja 2002. godine donijelo je zaključak da djela koja se stavljaju na teret prijavljenom liječniku prof. dr. Z. H. imaju obilježja teške povrede dužnosti i ugleda liječničkog zvanja te da se stoga prekida postupak i predmet ustupa na vođenje Časnom sudu Komore.«

Nadalje:

»Nije osnovana žalba prijavljenog liječnika prof. dr. Z. H. ni zbog bitne povrede odredaba postupaka time što je Časni sud Komore iz opisa disciplinskih djela pod točkom 1., 3. i 4. ispustio dio inkriminacija, jer su u opisima djela ipak ostale inkriminacije koje sadrže sve elemente bića disciplinske povrede iz čl. 7. Pravilnika o pravima i odgovornosti članova HLK. Zbog toga Časni sud Komore ispuštanjem nekih inkriminacija iz opisa djela nije prekoračio zahtjev za pokretanje postupka, jer je ispustio inkriminacije koje zapravo terete prijavljenog liječnika, a nije opisima djela iz zahtjeva dodao nešto što bi bilo na štetu žalitelja.

(...)

Međutim, osnovano ističe žalitelj da mu Časni sud Komore, na temelju članka 55. stavka 1. točka 2. Pravilnika o disciplinskom postupku HLK, izriče disciplinsku mjeru, iako se ta odredba odnosi na troškove postupka, U odnosu na ovaj žalbeni navod treba navesti da se radi o grešci koja nije od utjecaja za zakonitost pobijane odluke jer je disciplinska mjera zapravo izrečena na temelju članka 72. stavka 1. točka 2. Pravilnika o pravima i odgovornosti članova HLK od 9. prosinca 2000. godine koji je stupio na snagu 19. prosinca 2000. godine.

(...)

U pravu je, međutim, žalitelj da mu odluka Časnog suda Komore nije dostavljena u roku od 8 (osam) dana od dana objave. Međutim, tu se radi o povredi postupovnih odredaba ali to nije utjecalo niti je moglo utjecati na pravilnost pobijane odluke. (članak 367. stavak 3. ZKP)«

Također:

»Neosnovano žalitelj u žalbi ističe da iz nalaza i mišljenja liječnika vještaka prof. dr. M. P. proizlazi sasvim nešto drugo od onoga što navodi Časni sud Komore, a to je da se u konkretnim slučajevima radilo o kompliciranim tumorima jajnika kod kojih su ozljede okolnih organa moguće, da je učinjena i preoperacijska obrada te da samo u jednom slučaju pacijentice koja je prethodno bila operirana na kirurgiji s ozljedom crijeva, je trebao biti nazočan kirurg na početku operacije, a u ostalim slučajevima ne, ali u takvom slučaju kirurg-ginekolog preuzima na sebe osobnu odgovornost za učinjeni zahvat.

Točno je da je liječnik vještak dao takav nalaz i mišljenje, ali on, po mišljenju Visokog časnog suda Komore, međutim, ne isključuje odgovornost žalitelja za disciplinsku povredu, jer koliko god on na sebe preuzeo rizik operacije bez nazočnosti odgovarajućih stručnih liječnika na početku operacije ne može ga isključiti od odgovornosti, budući on tim postupkom zapravo ide svjesno u rizik koji može biti na štetu pacijentica u smislu ja sam osobno odgovoran pa ako se pacijenticama loše i dogodi prilikom operativnih zahvata. Takav postupak suprotan je liječničkoj etici jer se tako ne smije postupati i dovoditi pacijentice prilikom operacije u veliki rizik, pristupivši operaciji pacijentice iako operativni zahvat ne spada u domenu operatera-ginekologa (pacijentica D. G.), pristupivši operaciji iako je pacijentica prije operacije insuficijentno obrađena, nije obavio prethodne konzultacije s liječnicima odgovarajuće struke (pacijentica N. B.), zatim što operaciju nije započeo s digestivnim kirurgom (pacijentica J. S.), te što prije operacije pacijentica nije kompletno obrađena, a operaciju je trebalo započeti s digestivnim kirurgom i trebalo ga pozvati prije ozljede rektuma, iako je takva povreda moguća (pacijentica I. R.).«

U obrazloženju presude Upravnog suda istaknuto je:

»Tuženik je u svojemu rješenju dao odgovor na sve navode žalbe, razložno obrazložio svoju odluku pozivajući se na dokumentaciju koja se nalazi u spisu predmeta. Tako je u pogledu prigovora zastare odgovorio da je Povjerenstvo za stručni nadzor, a prema podacima u spisu, započelo postupak krajem 2001. godine i tijekom 2002. godine, te je na sjednici 17. lipnja 2002. godine donijelo zaključak da se postupak prekida i predmet ustupa na vođenje Časnom sudu Komore, a iz razloga da djela koja se stavljaju na teret, ovdje tužitelju imaju obilježja teške povrede dužnosti i ugleda liječničkog zvanja.

(...)

Isto tako, pravilno je obrazloženo u pobijanom rješenju da nema bitne odredbe postupka time što je prvostupanjski sud iz opisa disciplinskih djela pod toč. 1., 3. i 4. ispustio dio inkriminacija, jer su za opisana djela ipak ostale inkriminacije koje sadrže sve elemente bića disciplinske povrede iz članka 7. Pravilnika o pravima i odgovornosti članova H.L.K.

Što se tiče prigovora tužitelja da mu je izrečena disciplinska mjera temeljem pogrešnog članka Pravilnika, kao i da je Časni sud Komore, odbijajući zahtjev za pokretanje postupka za šest oštećenica nije naveo činjenični upis djela, nije osnovan jer je u pobijanom rješenju jasno obrazloženo da se radi o grešci odnosno propustu. Osim toga smatra i ovaj Sud da se ne radi o povredi zakona na štetu tužitelja ovim postupanjem.

Na temelju uvida u nalaz i mišljenje liječnika vještaka prof. dr. M. P., a s obzirom na prigovor tužitelja pravilno zaključuje tuženik, Visoki časni sud Komore, da nalaz i mišljenje liječničkog vještaka ne isključuje odgovornost žalitelja za disciplinsku povredu te daje valjano obrazloženje za takav zaključak, kao i da nije bilo potrebno provoditi novo vještačenje.«

3.1. Iz preslike spisa predmeta razvidno je da je Ministarstvo zdravstva dopisom klasa: UP/I-520-01/01-01/0617, urbroj: 534-09-02-01-0004 od 25. rujna 2001. zamolilo Povjerenstvo za stručni nadzor Hrvatske liječničke komore (u daljnjem tekstu: Povjerenstvo), da protiv podnositelja provede postupak sukladno svojim zakonskim nadležnostima.

Navedenom dopisu ministarstva priloženo je rješenje Ministarstva zdravstva klasa: UP/I-520-01/01-01/0617, urbroj: 534-09-02-01-0003 od 25. rujna 2001., kojim je podnositelju zabranjeno obavljanje specijalističke ginekološke djelatnosti, te je određeno da se pokreće postupak za oduzimanje podnositelju odobrenja (licence) za samostalan rad.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi:

»Istodobno je za istaći, da je Upravni sud RH bio dužan u obrazloženju pobijane presude suštinski i stvarno, a ne samo formalno i paušalno ocijeniti sve tužbene razloge i navode.

(...)

Časni sud Komore i Visoki časni sud HLK svojim odlukama izravno su prekršili odredbu čl. 14. st. 1. Pravilnika o disciplinskom postupku kojim je propisano da pokretanje postupka zastarijeva u roku od 1 godine od saznanja tajnika Komore, odnosno tužitelja za učinjenu povredu, odnosno u roku od 2 godine od učinjene povrede.

(...)

... da je u Odluci Časnog suda Komore došlo do narušavanja objektivnog identiteta zahtjeva za pokretanje postupka ispuštanjem ključnih riječi za inkriminaciju, te kroz činjenicu da se nalaz i mišljenje vještaka tumači sasvim suprotno od onoga što je imenovani iznio na glavnoj raspravi dana 23. ožujka 2003.g., gdje je kao bitno naveo da na strani tužitelja nije bilo stručnih pogrešaka u 4 slučaja za koja je proglašen odgovornim.«

Podnositelj smatra da su mu osporenim odlukama povrijeđena prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 26. i 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavna tužba nije osnovana.

5. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), glasi:

»Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

(...)«

IV. MJERODAVNO PRAVO

6. Člancima 7. i 72. stavkom 1. Pravilnika o pravima i odgovornosti članova Hrvatske liječničke komore od 14. prosinca 1996., 9. svibnja 1998. i od 9. prosinca 2000. propisano je:

»Članak 7.

(1) Liječnik čini povredu, ako svoj posao ne obavlja stručno i etički besprijekorno.«

»Članak 72.

(1) Za učinjene povrede dužnosti i ugleda liječničkog zvanja, odnosno Kodeksa medicinske etike i deontologije izriču se sljedeće disciplinske kazne i mjere:

1. upozorenje ili upozorenje s upućivanjem na dodatno obvezatno usavršavanje,

2. javna opomena koja se objavljuje u glasilu Komore,

3. privremeno oduzimanje odobrenja za samostalan rad s mogućnošću upućivanja na

– dodatno obvezatno stručno usavršavanje,

– obvezatno liječenje,

4. trajno oduzimanje odobrenja za samostalan rad.

(...)«

Člankom 14. stavkom 2. Pravilnika o disciplinskom postupku od 14. prosinca 1996., 9. svibnja 1998. i od 9. prosinca 2000. propisano je:

»Članak 14.

(...)

(2) Zastara vođenja postupka nastaje u roku od tri godine od pokretanja postupka. Zastarijevanje se prekida svakom procesnom radnjom, koja se poduzima radi vođenja postupka.

(...)«

Člankom 155. stavkom 1. točkom 7. Zakona o zdravstvenoj zaštiti (»Narodne novine« broj 75/93., 11/94., 55/96., 1/97., 111/97., 95/00. i 129/00.) propisano je:

»Članak 155.

U obavljanju inspekcijskih poslova iz članka 154. ovoga Zakona zdravstveni inspektor ima pravo i dužnost:

(...)

7. zabraniti rad i pokrenuti postupak za oduzimanje odobrenja (licence) za samostalan rad zdravstvenom djelatniku,

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

7.1. Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

U konkretnoj pravnoj stvari odlučivali su zakonom ustanovljeni sudovi unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz spisa predmeta razvidno je da je podnositelju bilo omogućeno pratiti postupak i sudjelovati u njemu. Ujedno, podnositelj je bio u mogućnosti poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati pravne lijekove, dok su osporene odluke obrazložene na ustavnopravno prihvatljiv način. Također, u primjeni i tumačenju mjerodavnog prava nije utvrđena arbitrarnost ili samovolja.

Stoga, Ustavni sud, sagledavajući postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku kao jedinstvenu cjelinu, smatra da osporenim odlukama podnositelju nije povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Nadalje, Ustavni sud utvrđuje da podnositelju osporenim odlukama nije povrijeđeno niti pravo na jednakost pred zakonom zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.

8. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe i povredu članka 26. Ustava, koji glasi:

»Članak 26.

Svi su državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.«

Članak 26. Ustava nije mjerodavan u ovom slučaju. Navedeno stajalište Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-lll-884/2004 od 16. prosinca 2004. (»Narodne novine« broj 2/05.).

9. Na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke, odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2471/2008

Zagreb, 29. ožujka 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 46/2012-1148