## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-939/1997 od 31. ožujka 1998.

### NN 50/1998 (8.4.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-939/1997 od 31. ožujka 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Mladen Žuvela, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović i Ivan Marijan Severinac, odlučujući o ustavnoj tužbi I. I.,
zastupanog po punomoćniku Ž. K., odvjetniku iz K. na sjednici održanoj
dana 31. ožujka 1998. godine, donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

I. I. iz Z., zastupan po punomoćniku Ž. K., odvjetniku iz K., podnio
je ustavnu tužbu navodeći da su mu presudom Upravnog suda Republike Hrvatske,
broj: Us-1891/1994-4 od 23. veljače 1995., rješenjem Ministarstva financija,
Uprave prihoda, klasa: UP/II-470-05/93-01/36, urbroj: 513-07-01/93-2 od
17. prosinca 1993. i rješenjem Ministarstva financija, Financijske policije,
Postaje K.-k. ž. u K., klasa: UP/I-470-06/93-03/57, urbroj: 513-10-07/93-3
od 25. listopada 1993., povrijeđena ustavna prava iz članka 3., članka
19. stavka 1. i članka 51. Ustava Republike Hrvatske.

Označenim prvostupanjskim rješenjem naređeno je podnositelju ustavne
tužbe, između ostalog, da uplati porez na promet proizvoda u iznosu od
315.225.800.- tadašnjih HRD-a jer nije predočio vjerodostojnu ulaznu dokumentaciju
za 2.622,90 grama zlata, koje je nađeno u njegovoj zlatarskoj radnji u
K. prilikom kontrole zakonitosti poslovanja 9. listopada 1993. Nije usvojen
njegov prigovor na zapisnik o kontroli poslovanja, da se radi o naslijeđenom,
porodičnom zlatu, o čemu je on predočio sporazumnu nagodbu, prema kojoj
nasljeđuje tri kilograma zlata, jer ta nagodba nije ovjerena od nadležnog
organa uprave i jer da se vjerodostojnim dokumentom može smatrati ulazni
račun, sudsko rješenje i slično.

Drugostupanjsko tijelo odbilo je žalbu podnositelja ustavne tužbe, također
s obrazloženjem da se sporazumna nagodba o naslijeđenom obiteljskom zlatu,
a koja nije ovjerena kod nadležnog organa uprave, ne može smatrati vjerodostojnim
dokumentom. U obrazloženju svog rješenja, drugostupanjsko tijelo također
navodi da je člankom 53a. stavkom 1.b) tada vrijedećeg Zakona o porezu
na promet proizvoda i usluga ("Narodne novine", br. 36/91 - 90/93) propisano
da ako se u tijeku kontrole utvrdi da porezni obveznik ne raspolaže evidencijama
i dokumentacijom i zbog toga nije moguće utvrditi obvezu poreza na promet,
ovlašteni radnik organa nadležnog za kontrolu nalaže poreznom obvezniku
da uplati u korist određenog računa porez u visini tržišne vrijednosti
zatečene robe, odnosno proizvoda za koje porezni obveznik ne posjeduje
vjerodostojnu dokumentaciju o zaduženju, odnosno nabavi.

Tužbu podnositelja ustavne tužbe protiv navedenog drugostupanjskog rješenja
odbio je Upravni sud Republike Hrvatske, također pozivom na gore navedenu
odredbu Zakona o porezu na promet proizvoda i usluga, kao i ocjenjujući
neosnovanim njegov prigovor da predmetno zlato nije evidentirano iz razloga
što je riječ o porodičnom zlatu jer, ukoliko se radilo o lom zlatu od kojeg
je tužitelj izrađivao predmete od zlata, isto je on trebao evidentirati
na način propisan odredbom članka 36. Pravilnika o primjeni Zakona o porezu
na promet proizvoda i usluga, a ukoliko se radilo o neprerađenom zlatu,
isto da je trebao evidentirati kroz knjigu nabave i upotrebe reprodukcijskog
materijala u smislu odredbe članka 29. stavka 1. istog Pravilnika.

U dopuštenoj i pravodobnoj ustavnoj tužbi, tužitelj u bitnom navodi
da je sporazumna nagodba od 11. prosinca 1992. vjerodostojna isprava na
osnovu koje on ima evidenciju o porijeklu zlatnih predmeta, budući da u
postupku ničim nije utvrđeno da bi se ti predmeti nalazili u prometu jer
da su oni, kao nasljedstvo, samo stajali u sefu, nisu žigosani te kako
nema zapreke da predmeti stoje u radnji na čuvanju, nema ni počinjenog
prekršaja jer da roba nije bila u prometu niti iz podataka u predmetu to
proizlazi, kao i da se porez na promet plaća samo na one proizvode koji
su namijenjeni prometu, kao i da iz utvrđenih činjenica ne proizlazi njegova
dužnost da oduzete zlatne predmete unese u evidenciju.

Smatra da mu je osporavanim aktima povrijeđeno pravo iz članka 19. stavka
1. Ustava jer pojedinačni akti državne uprave moraju biti utemeljeni na
zakonu, da mu je povrijeđeno i pravo iz članka 3. Ustava, kao i članak
51. Ustava, prema kojem je svatko dužan sudjelovati u podmirenju javnih
troškova u skladu sa svojim gospodarskim mogućnostima po načelima jednakosti
i pravednosti na kojima se temelji porezni sustav.

Ustavna tužba nije osnovana.

Nakon razmatranja ustavne tužbe i osporavanih akata, ovaj Sud utvrđuje
da tužitelju tim aktima nisu povrijeđena ustavna prava ni temeljna načela
iz Ustava Republike Hrvatske na koja on u tužbi ukazuje jer je postupak
u kojem su ti akti doneseni pravilno proveden i pravilno je primijenjeno
mjerodavno materijalno pravo.

U svezi navoda iz ustavne tužbe, treba reći da je točno da tužitelj
posjeduje sporazumnu nagodbu kojom od svojega brata J. prima cca. tri kilograma
zlata, a to prema izričitoj volji njegove, sada pokojne majke, iz 1975.
godine.

Međutim, Sud ocjenjuje da ta privatna isprava, ne ulazeći u njezinu
valjanost i upotrebljivost u druge svrhe, ne predstavlja vjerodostojnu
dokumentaciju za držanje zlata u zlatarskoj radnji, u smislu odredbe članka
53a. stavka 1. b) tada vrijedećeg Zakona o porezu na promet proizvoda i
usluga i jer je odredbom članka 36. stavka 1. Pravilnika o primjeni Zakona
o porezu na promet proizvoda i usluga ("Narodne novine", br. 36/91 i 82/93)
propisano da porezni obveznici koji otkupljuju, prerađuju, proizvode i
prodaju predmete od lomljenog zlata vode evidenciju o otkupu, odnosno kupnji
lomljenog zlata, evidenciju o preradi lomljenog zlata i evidenciju o proizvodnji
i prodaji zlatnih predmeta i ti su porezni obveznici za svaku količinu
kupljenog lom zlata dužni izdati potvrdu prodavaču tog zlata.

Navod tužitelja da je zlato, kao naslijeđeno, samo čuvao u svojoj zlatarskoj
radnji, kao i da u postupku nije dokazano da bi ono bilo namijenjeno prometu,
ovaj Sud ne može prihvatiti jer je podnositelj ustavne tužbe, u kaznenom
postupku pred Općinskim sudom u K., broj: III K. 511/93-6, presudom od
23. veljače 1994., koja je pravomoćna, oglašen krivim zbog počinjenog kaznenog
djela iz članka 24. alineje 4. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu
na promet proizvoda i usluga ("Narodne novine", broj 25/93), dakle upravo
iz razloga što za isto predmetno zlato nije imao propisanu evidenciju i
dokumentaciju u svezi s porezom na promet, a u tom je postupku, temeljem
njegovog iskaza, utvrđeno da je to zlato namijenjeno prodaji.

Stoga je, temeljem odredbe članka 61. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", br. 29/94), odlučeno kao u točki 1. izreke
ove odluke.

Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 13/91).

Broj: U-III-939/1997
Zagreb, 31. ožujka 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
**Mladen Žuvela,** v. r.

Odluka, NN 50/1998-631