## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj. U-III-1006/1995 od 8. ožujka 2000.

### NN 35/2000 (31.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj. U-III-1006/1995 od 8. ožujka 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**837**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol
predsjednik Suda, te suci dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski
dr. iur., dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić,
mr. sc. Ivan Matija, Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna
Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević dr. iur. i Milan
Vuković dr. iur., odlučujući u postupku ocjene
suglasnosti s Ustavom zakona, na sjednici održanoj 8. ožujka
2000. godine, donio je

## ODLUKU

I. Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom Zakona
o stambenim zadrugama (»Narodne novine«, broj 47/86
i 47/89), te se navedeni Zakon u cijelosti ukida.

II. Zakon o stambenim zadrugama prestaje važiti 1. listopada
2000. godine.

Obrazloženje

Nadežda Gojanović iz Zagreba, unutar predmeta broj:
U-III-87/1993, predložila je Sudu pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti s Ustavom odredaba članka 30. i članka
33. Zakona o stambenim zadrugama (nastavno: Zakon), smatrajući
kako one nisu suglasne s odredbama Ustava Republike Hrvatske.

U konkretnom slučaju, tijekom ustavnosudskog postupka,
na temelju odredbe članka 36. stavka 2. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99 - nastavno: Ustavni zakon), Sud je pokrenuo postupak
za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporavanog Zakona u cijelosti.

Razloge za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
predmetnog Zakona u cijelosti Sud je našao u sumnji da njegove
odredbe nisu u suglasnosti s odredbama članka 43. stavka
1., članka 48. stavka 1., članka 49. stavka 1. i
članka 50. stavka 1. Ustava.

Predmetni Zakon donio je Sabor bivše Socijalističke
Republike Hrvatske na sjednicama Vijeća udruženog rada,
Vijeća općina i Društveno-političkog vijeća
održanim 25. rujna i 23. listopada 1986. godine. Zakon o
stambenim zadrugama ostao je u pravnom poretku Republike Hrvatske
u neizmijenjenom sadržaju od dana njegove objave, koji po
osamostaljenju hrvatske države nije mijenjan od strane zakonodavca.

Društveno se ustrojstvo tadašnje Socijalističke
Republike Hrvatske temeljilo na samoupravnom socijalizmu kao osnovnom
društveno-ekonomskom odnosu, te na društvenom vlasništvu
kao materijalnoj osnovi tog odnosa, unutar kojeg radni ljudi i
građani putem samoupravnog sporazumijevanja i dogovaranja
uređuju međusobna prava i obveze.

Iz odredaba osporavanog Zakona proizlazi da su stambene zadruge
samoupravne organizacije u kojima radni ljudi i građani udružuju
svoj rad i sredstva radi zadovoljavanja osobnih i porodičnih
potreba iz oblasti stanovanja. One se osnivaju na temelju samoupravnog
sporazuma kojim se uređuju međusobna prava i obveze zadrugara.
Sredstva koja se udružuju u stambenim zadrugama su u društvenom
vlasništvu, dok se zemljište zadrugama daje na korištenje.
Prestanak stambenih zadruga uređivao se sukladno propisima
o prestanku organizacija udruženog rada.

Suprotno navedenom, Ustav definira Republiku Hrvatsku kao jedinstvenu
i nedjeljivu demokratsku i socijalnu državu.

Člankom 49. stavkom 1. Ustava utvrđuje se poduzetnička
i tržišna sloboda kao temelj gospodarskog ustroja Republike
Hrvatske.

Člankom 43. stavkom 1. Ustava građanima se jamči
pravo na slobodno udruživanje radi zaštite njihovih
probitaka ili zauzimanja za socijalna, gospodarska, politička,
nacionalna, kulturna ili druga uvjerenja i ciljeve.

Ujedno člankom 48. stavkom 1. Ustava jamči se pravo
vlasništva kao temeljno pravo jedinstvenog stvarnopravnog
sustava, a to se pravo može ograničiti uz naknadu
tržišne cijene samo Zakonom i kada je to u interesu
Republike Hrvatske, sukladno odredbi članka 50. stavka
1. Ustava.

Iz navedenog proizlazi kako Ustav ne poznaje samoupravni socijalizam
kao društveno-ekonomski odnos, samoupravno sporazumijevanje
kao instrument uređivanja međusobnih prava i obveza građana,
niti poznaje dualitet vlasničkopravnog uređenja, odnosno
ne poznaje društveno vlasništvo niti takozvana nova
stvarna prava egzistentna unutar tadašnjeg režima društvenog
vlasništva.

Slijedom iznijetoga, utvrđeno je kako odredbe Zakona o stambenim
zadrugama nisu suglasne s odredbama članka 43. stavka 1.,
članka 48. stavka 1., članka 49. stavka 1. i članka
50. stavka 1. Ustava.

Ujedno, odredbom članka 4. Ustavnog zakona za provedbu
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 34/92
- pročišćeni tekst, 91/92, 62/93, 50/94, 105/95
i 110/96), utvrđeno je kako su zakoni, drugi propisi i opći
akti morali biti usklađeni s Ustavom najkasnije do 31. prosinca
1997. godine. S obzirom na činjenicu kako Zakon o stambenim
zadrugama nije usklađen s Ustavom do navedenog roka, njegovo
zadržavanje unutar pravnog poretka Republike Hrvatske bilo
bi u suprotnosti i s vladavinom prava, kao jednom od najviših
vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske, sadržanom u
članku 3. Ustava.

Slijedom utvrđenja kako Zakon o stambenim zadrugama nije suglasan
s odredbama Ustava, a na temelju članka 53. stavka 1. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

Kako bi se ostavio primjereni rok fizičkim i pravnim osobama
na prilagodbu situaciji nastaloj uslijed nastupa pravnih posljedica
ove ukidne odluke, Sud je na temelju članka 53. stavka
2. Ustavnog zakona odlučio kao u točki II. izreke.

Broj: U-I-1006/1995
Zagreb, 8. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik **dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 35/2000-837