### NN 69/2016 (27.7.2016.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-7868/2014 od 3. lipnja 2016.

69 27.07.2016 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-7868/2014 od 3. lipnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1661

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Mario Jelušić, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Ksenija Keča iz Zagreba, koju zastupa Hamdija Malić, odvjetnik iz Zagreba, na sjednici održanoj 3. lipnja 2016. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta Republike Hrvatske dužno je donijeti odluku o zahtjevu podnositeljice za priznavanje istovjetnosti doktorata na temelju diplome izdane u Parizu 14. listopada 2002. u postupku koji se vodi pod klasa: UP/II-602-05/04-01/0007; urbroj: 533-04-04-2 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od trideset (30) dana, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe Kseniji Keča, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) u iznosu od 22.800,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu pravosuđa Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ksenija Keča iz Zagreba, Trg J. Kukuljevića 13, (u daljnjem tekstu: podnositeljica) podnijela je 12. prosinca 2014. ustavnu tužbu smatrajući da joj je zbog dugotrajnosti upravnog postupka, koji se vodi pred Ministarstvom znanosti, obrazovanja i sporta Republike Hrvatske, zbog nedonošenja rješenja o njenom zahtjevu za priznavanje istovjetnosti doktorata na temelju diplome izdane u Parizu 14. listopada 2004., sukladno presudi Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007. kojom je poništeno rješenje Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta Republike Hrvatske, klasa: UP/II-602-05/04-01/0007; urbroj: 533-04-04-2 od 10. svibnja 2004. (u daljnjem tekstu: Ministarstvo znanosti) povrijeđeno pravo na donošenje odluke u razumnom roku, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta Republike Hrvatske klasa: klasa: UP/II-602-05/04-01/00007; urbroj: 533-28-01-01/742.

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

3. Rješenjem Fakultetskog vijeća Ekonomskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, broj: 251-56-01/03-26-17 od 26. lipnja 2003., odbijen je zahtjev podnositeljice za priznavanje potpune istovjetnosti strane diplome o doktoratu znanosti koji je podnositeljica stekla 14. listopada 2002. na Universite de Paris I – Pantheon – Sorbonne, Paris, Francuska.

Rješenjem Ministarstva znanosti klasa: UP/II-602-05/04-01/0007; urbroj: 533-04-04-2 od 10. svibnja 2004. odbijena je žalba podnositeljice izjavljena protiv rješenja Fakultetskog vijeća Ekonomskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, broj: 251-56-01/03-26-17 od 26. lipnja 2003.

Podnositeljica je Upravnom sudu Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) 23. siječnja 2004. podnijela tužbu zbog šutnje Ministarstva znanosti i nerješavanja žalbe izjavljene protiv rješenja Fakultetskog vijeća Ekonomskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu broj: 251-56-01/03-26-17 od 26. lipnja 2003. U tijeku trajanja upravnog spora Fakultetsko vijeće Ekonomskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, donijelo je rješenje povodom žalbe podnositeljice te je ona nezadovoljna donesenim rješenjem podneskom od 7. lipnja 2004. tužbu pred Upravnim sudom proširila i na taj akt.

Presudom Upravnog suda broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007. uvažena je tužba podnositeljice te je poništeno rješenje Ministarstva znanosti klasa: UP/II-602-05/04-01/0007; urbroj: 533-04-04-2 od 10. svibnja 2004.

Podnositeljica je podnescima od 25. srpnja 2011., 22. studenoga 2012., 17. prosinca 2012. i 21. siječnja 2013. požurivala postupanje Ministarstva znanosti po presudi Upravnog suda.

Dopisom klasa: 251-56-06/11-16 od 30. ožujka 2011. Ekonomski fakultet sveučilišta u Zagrebu zatražio je od Ministarstva znanosti hitno očitovanje o tome da li je doneseno novo rješenje sukladno presudi Upravnog suda broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007.

Dopisom od 19. travnja 2011. Ministarstvo znanosti zatražilo je od Uprave za zajedničke programe informaciju da li je sukladno uputi Upravnog suda doneseno novo rješenje.

Ekonomski fakultet sveučilišta u Zagrebu uputio je Ministarstvu znanosti požurnicu urbroj: 251-56-06/11-16-160-2-27 od 16. svibnja 2011. kojom moli postupanje po dopisu od 30. ožujka 2011.

Dopisom klasa: UP/II-602-05/04-00007; urbroj: 533-04-11-0005 od 17. svibnja 2011. Ministarstvo znanosti obavijestilo je Ekonomski fakultet sveučilišta u Zagrebu da će se sukladno uputi Upravnog suda utvrditi uvjeti pod kojima je podnositeljica stekla predmetnu diplomu kao i da li ti uvjeti odgovaraju propisima za stjecanje doktorata u Republici Hrvatskoj.

Dopisom urbroj: 251-56-06/11-37 od 19. svibnja 2011. Ekonomski fakultet sveučilišta u Zagrebu dostavio je Ministarstvu znanosti dokumentaciju potrebu za donošenje rješenja u svezi s priznanjem istovjetnosti doktorata znanosti podnositeljice.

Općinski radni sud u Zagrebu u predmetu broj: Pr-10097/03, podneskom od 7. siječnja 2013. zatražio je od Ministarstva znanosti očitovanje da li je postupljeno po presudi Upravnog suda broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007., te je konstatirano da se do dana održavanja ročišta Ministarstvo znanosti na traženje suda nije očitovalo.

Ustavnu tužbu podnositeljica je podnijela 12. prosinca 2014.

Do donošenja odluke Ustavnog suda u ustavnosudskom predmetu Ministarstvo znanosti nije donijelo odluku o podnositeljičinom predmetnom zahtjevu.

III. MJERODAVNO PRAVO

4. U rješenju broj: U-IIIVs-3669/2006 i dr. od 2. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 34/10.) Ustavni sud opisao je razvoj pravne zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku od trenutka njegovog uvođenja u hrvatski pravni sustav, stupanjem na snagu Promjene Ustava Republike Hrvatske 9. studenoga 2000. (»Narodne novine« broj 113/00.), do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 153/09.; u daljnjem tekstu: ZIDZoSud:153/09).

U rješenju broj: U-IIIA-322/2014 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) Ustavni sud opisao je i daljnji razvoj tog mehanizma pravne zaštite sve do 14. ožujka 2013. kada je stupio na snagu Zakon o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoSud:28/13). U glavi VI. tog zakona pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisan je novi, drugačiji model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na onaj koji je bio na snazi u ranijem zakonodavnom razdoblju.

ZoSud:28/13 do danas je izmijenjen Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 33/15.). Tekst Zakona o sudovima koji je danas na snazi u ovoj se odluci skraćeno označava kraticom: ZoSud:28/13-33/15.

5. Pregled pravila sredstava za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u razdoblju od 2002. do 2013. godine (stupanja na snagu ZoSud-a:28/13-33/15) Ustavni sud je dao u odluci broj: U-IIIA-1031/2014 od 27. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 50/16.).

IV. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

6. U odluci Ustavnog suda broj: U-IIIA-4885/2005 od 20. srpnja 2007., objavljenoj u »Narodnim novinama« broj 67/07., Ustavni sud je zauzeo stajališta vezana za sredstva pravne zaštite protiv šutnje administracije.

»... u situacijama u kojima je moguće koristiti sredstva pravne zaštite protiv šutnje administracije – Ustavni sud neće razmatrati duljinu 'spornog' dijela prethodno okončanog upravnog postupka ako se podnositelji izrijekom ne pozovu na njegovo nerazumno trajanje i ujedno ne dokažu da su u tom postupku koristili sredstva pravne zaštite protiv šutnje administracije. Članak 72. Ustavnog zakona u tom smislu propisuje:

Članak 72.

Tužba je nedopuštena: (...) ako podnositelj tužbe u prethodnom postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo (...).«

»4.3. Ustavni sud utvrđuje da u situacijama opetovanog ponavljanja upravnih postupaka zbog poništavanja upravnih akata i vraćanja predmeta na ponovni upravni postupak od strane Upravnog suda Republike Hrvatske ima razumnog opravdanja sagledavati ukupno trajanje upravnih i upravnosudskih postupaka zajedno, i na toj osnovi prosuđivati eventualnu povredu podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i konvencijskog prava zajamčenog člankom 6. stavkom 1. Konvencije...«

7. Sukladno citiranom stajalištu Ustavnog suda, jedna od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona jest ta da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

U slučaju ponavljanja upravnog postupka zbog ukidanja upravnog akta i vraćanja predmeta na ponovni upravni postupak potrebno sagledati ukupno trajanje upravnog i upravnosudskog postupka zajedno.

8. U konkretnom slučaju podnositeljica je koristila pravno sredstvo koje joj je bilo na raspolaganju i to tužbu radi šutnje uprave u smislu članka 26. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92., u daljnjem tekstu: ZUS).

9. Podnositeljica je 23. siječnja 2004. podnijela tužbu zbog šutnje Ministarstva znanosti i nerješavanja žalbe izjavljene protiv rješenja Fakultetskog vijeća Ekonomskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu broj: 251-56-01/03-26-17 od 26. lipnja 2003.

Presudom Upravnog suda broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007. uvažena je tužba podnositeljice te je poništeno rješenje Ministarstva znanosti klasa: UP/II-602-05/04-01/0007; urbroj: 533-04-04-2 od 10. svibnja 2004.

Uvažavajući činjenicu da se podnositeljica koristila tužbom radi šutnje uprave, da je upravni postupak još uvijek u tijeku, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

V. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

10. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenosti predmeta, ponašanju podnositelja i nadležnih tijela te važnosti predmeta postupka za podnositelja.

1) Duljina upravnog i sudskog postupka

11. Podnositeljica je 22. siječnja 2004. podnijela tužbu radi šutnje uprave, i tada je nastao »spor« u smislu članka 29. stavka 1. Ustava.

Presudom Upravnog suda broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007. uvažena je tužba podnositeljice te je poništeno rješenje Ministarstva znanosti klasa: UP/II-602-05/04-01/0007; urbroj: 533-04-04-2 od 10. svibnja 2004.

Ministarstvo znanosti nije donijelo »novo« rješenje sukladno presudi Upravnog suda broj: Us-832/2004-15 od 6. prosinca 2007.

Ustavna tužba podnesena je 12. prosinca 2014.

12. Ustavni sud utvrđuje da u konkretnom slučaju, nakon donošenja presude Upravnog suda pravno relevantno razdoblje još nije završilo jer je upravni postupak još u tijeku pa je potrebno sagledati ukupno trajanje upravnosudskog i upravnog postupka (koji mu je slijedio) zajedno, a oni su se do donošenja ove ustavnosudske odluke vodili dvanaest (12) godina, četiri (4) mjeseca i trinaest (13) dana.

2) Složenost sudskog predmeta

13. Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju nije riječ o složenijem predmetu.

3) Postupanje nadležnog upravnog tijela i suda

14. Ustavni sud utvrdio je da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Ministarstvo znanosti nije poduzelo nijednu radnju nakon donesene presude Upravnog suda niti je do donošenja odluke Ustavnog suda u ustavnosudskom predmetu donijelo odluku o podnositeljičinom predmetnom zahtjevu.

4) Ponašanje podnositeljice ustavne tužbe

15. Podnositeljica, nije pridonijela duljini postupka. Štoviše, kao stranka u postupku bila je aktivna i pokazala je brigu za predmet spora. Naime, ista je podnijela tužbu zbog šutnje uprave, te je podnosila više požurnica radni ubrzanja upravnog postupka.

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

16. Ustavni sud utvrđuje da su u pravnoj stvari podnositeljice ustavne tužbe (u pravno relevantnom razdoblju) upravni spor i upravni postupak ukupno trajali preko dvanaest (12) godina i da do donošenja odluke Ustavnog suda predmetni upravni postupak nije okončan.

Imajući u vidu ukupnu duljinu postupka te da predmet još nije okončan, te neaktivnost Ministarstva znanosti, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

1) Izreka odluke i nalog Ministarstvu znanosti

17. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona određuje se da je Ministar znanosti dužan dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke u roku osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

18. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Ustavni sud utvrđuje visinu naknade, zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

19. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka V. izreke ove odluke).

Broj: U-IIIA-7868/2014

Zagreb, 3. lipnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
Antun Palarić, v. r.