## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-898/1997 od 18. prosinca 2000.

### NN 8/2001 (31.1.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-898/1997 od 18. prosinca 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

187

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­­­­­­­­nje
o ustavnim tužbama, sastav­­­­­­­­ljenom od dopredsjednika Suda Petra Klarića,
kao predsjednika Vijeća te sudaca Jurice Malčića, Ivana Matije, Emilije Rajić i
Milana Vukovića, kao članova Vijeća, u postupku povodom ustavne tužbe D. S. iz
R., koje­g zastupa I. J.-L., odvjetnica iz R., na sjednici Vijeća, održanoj 18.
prosinca 2000. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja i ukida se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-277/1996-4 od 28.
studenoga 1996. godine i

– rješe­­­­­­­­nje Ministarstva unutar­­­­­­­­njih poslova Republike
Hrvat­ske, broj: 511-01-42-UP/I-4/9123/1-94 od 8. prosinca 1995. godine.

II. Predmet se vraća Ministarstvu unutar­­­­­­­­njih poslova Repub­like
Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­­­­­­­­nje
```

1. Podnosite­­­­­­­­lj je podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu
protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-277/1996-4 od 28.
studenoga 1996. godine, kojom je presudom, kao neosnovana, odbijena tužba
podnosite­­­­­­­­lja u upravnom sporu, izjav­­­­­­­­ljena protiv rješe­­­­­­­­nja
Ministarstva unutar­­­­­­­­njih poslova Republike Hrvatske, broj:
511-01-42-UP/I-4/9123/1-94 od 8. prosinca 1995. godine. Tim je rješe­­­­­­­­njem
odbijen zahtjev podnosite­­­­­­­­lja ustavne tužbe za primitak u hrvatsko držav­­­­­­­­ljanstvo
primjenom odredbe članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona o hrvatskom držav­­­­­­­­ljanstvu
(»Narodne novine«, broj 53/91, 28/92 i 113/93), iz razloga jer nije imao do
podnoše­­­­­­­­nja zahtjeva, prijav­­­­­­­­ljen boravak najma­­­­­­­­nje pet
godina neprekidno na teritoriju Republike Hrvatske.

2. Podnosite­­­­­­­­lj nalazi
da su osporeno rješe­­­­­­­­nje i presuda Uprav­nog suda donesene suprotno
odredbi članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona, uslijed če­ga su mu povrijeđena
ustavna prava i slobode, a napose navodi odredbu članka 19. stavka 1. Ustava
kojom je propisano da pojedinačni akti moraju biti uteme­­­­­­­­ljeni na zakonu
i odredbu članka 32. Ustava kojom se omogućuje slobodno kreta­­­­­­­­nje i bira­­­­­­­­nje
boravišta, te sloboda napušta­­­­­­­­nja teritorija Republike Hrvatske.

*3. Ustavna tužba je osnovana*.

Uvidom u spis upravnog tijela
i Upravnog suda, te analizom navoda ustavne tužbe, Ustavni sud utvrdio je da su
osporenim odlukama donijetim na štetu podnosite­lja ustavne tužbe, povrije­đena
ustavna prava koja proizlaze iz članka 14. stavka 2., 19. stav­ka 2. i članka
26. Ustava.

4. Osporenim rješe­njem
upravnog tijela odbijen je podnosite­ljev zahtjev za primitak u hrvatsko držav­ljanstvo
primjenom od­red­be članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona zbog neispu­njava­nja
pretpostavke da do dana podnoše­nja zahtjeva ima prijav­ljen boravak najma­nje
pet godina neprekidno na teritoriju Republike Hrvat­ske.

Upravni sud u postupku sudske
kontrole zakonitosti poje­dinačnog upravnog akta našao je navedeno rješe­nje
zakonitim te u obrazlože­nju presude navodi da po pravnom shvaća­nju toga suda
pretpostavka prijav­ljenog boravka u traja­nju od najma­nje pet godina na
teritoriju Republike Hrvatske iz odredbe članka 8. stavka 1. točke 3. Zakona,
podrazumijeva i neprekidni stvarni boravak stranca na teritoriju Republike
Hrvatske navedeno vrijeme. Nada­lje, u obrazlože­nju presude Upravni sud ističe
kako navedenoj zakonskoj pretpostavci, a koja mora biti kumulativno ispu­njena,
podnosite­lj ustavne tužbe ne udovo­ljava, jer da je iz spisa upravnog tijela
vid­ljivo da je podnosite­lj pored prijav­ljenog prebivališta u R. od 9.
kolovoza 1976. godine, prije četiri godine napustio Republiku Hrvatsku, zbog če­ga
je i pokrenut postupak utvrđe­nja prestanka trajnog nasta­nje­nja.

5. Prema odredbi članka 8.
stavka 1. točke 3. Zakona, prirođe­njem može steći držav­ljanstvo stranac koji
je podnio zahtjev za prima­nje u hrvatsko držav­ljanstvo ako između ostalih,
udovo­ljava pretpostavci da je do podnoše­nja zahtjeva imao prijav­ljeni
boravak najma­nje pet godina neprekidno na teritoriju Republike Hrvatske.

6. Ovaj Sud nalazi da pravno
shvaća­nje upravnog tijela i Upravnog suda, na kojem su uteme­ljene osporene
odluke, nije u skladu s odredbom članka 8. stavka 1. točkom 3. Zakona o hrvat­skom
držav­ljanstvu, jer navedena zakonska odredba ne propisuje neprekidnu fizičku
nazočnost podnosite­lja zahtjeva na teritoriju Republike Hrvatske kao
pretpostavku za stjeca­nje hrvatskog držav­ljanstva prirođe­njem.

Iz navedenih razloga, ni
osporeni upravni akt, niti presuda nisu uteme­ljeni na zakonu, pa je time
podnosite­lju povrijeđeno u članku 26. Ustava zajamčeno pravo svih građana i
stranaca na jednakost pred sudovima i drugim državnim i inim tjelima koja imaju
javne ovlasti kao i pravo iz odredbe članka 14. stavka 2. Ustava o jednakosti
svih pred zakonom, te pravo iz odredbe članka 19. stavka 2. Ustava, kojom se
jamči sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravne vlasti i tijela
koja imaju javne ovlasti.

Slijedom iznijetog, Upravni
sud povrijedio je i zajamčeno načelo zakonitosti iz članka 118. stavka 3.
Ustava.

Stoga je, primjenom odredbe
članka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99), odlučeno kao u izreci.

Broj:
U-III-898/1997
Zagreb, 18. prosinca 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 8/2001-187