## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3292/2004 od 26. listopada 2005.

### NN 133/2005 (9.11.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-IIIA-3292/2004 od 26. listopada 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2477**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak,
Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom M. N. iz Z.,
koju zastupa M. S., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj dana 26. listopada
2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja
Županijskog suda u Zlataru, broj: I Gž-1545/03-2 od
26. studenoga 2003. godine, kojim je odbijena žalba podnositeljice (predlagateljice) kao neosnovana i potvrđeno rješenje
Općinskog suda u Pregradi, broj: R1-11/02-9 od 13. lipnja 2003. godine.

Rješenjem prvostupanjskog suda odbijeni su
prijedlog podnositeljice za vraćanjem roditeljske skrbi nad malodobnim N. N.,
kao i prijedlog za određivanje privremene mjere, kao neosnovani.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe
povrede odredaba članaka 19. i 62. Ustava Republike Hrvatske. Smatra da su
osporena rješenja nezakonita, budući da prvostupanjski sud nije prihvatio
prijedlog podnositeljice za izvođenje dokaza (psihijatrijsko vještačenje), a
koji bi, da je prihvaćen od strane suda, utjecao na donošenje odluke u njezinu
korist.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen
je spis Općinskog suda u Pregradi, broj: R1-11/02.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

4. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka
2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
svatko može po iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu
redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu
pojedinačnih akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima, radi zaštite
ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom
postupka pružanja ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja
utvrđenog u postupku iz kojega je proizišla osporavana odluka, i unutar
zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o
pravima i obvezama došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i
temeljne slobode.

5. Uvidom u spis razvidno je da je
podnositeljici rješenjem Općinskog suda u Pregradi, broj: R1-5/01 od 10.
prosinca 2001. godine, oduzeta roditeljska skrb nad malodobnim N. N., rođenim
8. ožujka 1997. godine u Z. Podnositeljica je podnijela prijedlog za vraćanje
roditeljske skrbi nad malodobnim N. N. navodeći da su se okolnosti u obitelji,
od dana kada joj je oduzeta roditeljska skrb, znatno izmijenile na način da je
završila srednju školu i počela povremeno zarađivati, da je trajno napustila
roditeljski dom, da je njezina majka pokrenula postupak rastave braka od
njezinog oca, te da se oslobodila autoriteta i straha od svog oca.
Podnositeljica je podnijela i prijedlog za određivanje privremene mjere kojim
je tražila da se zabrani protustranci, Centru za
socijalnu skrb u K., da provede postupak posvojenja nad malodobnim djetetom
podnositeljice, te da joj se dozvole kontakti s djetetom.

Općinski sud u Pregradi izvršio je uvid u spis
R1-5/01 i to u rješenje o oduzimanju roditeljske skrbi od 10. prosinca 2001.
godine iz čijeg obrazloženja proizlazi da je na temelju psihijatrijskog
vještačenja po vještakinji dr. D. K. H. od 27.
kolovoza 2001. godine utvrđeno da podnositeljica zbog postojećih emocionalnih i
kognitivnih smetnji grubo krši djetetova prava radi čega joj je temeljem
odredbi članka 115. stavka 1., stavka 2. točke 6. i stavka 3. točke 4.
Obiteljskog zakona (»Narodne novine«, broj 116/03. i 17/04., u daljnjem tekstu:
Obiteljski zakon) oduzeta roditeljska skrb.

Nadalje Općinski sud u Pregradi navodi da iz
usmenog nalaza i mišljenja vještakinje na ročištu održanom 10. prosinca 2001.
godine (R1-5/01) »proizlazi da predlagateljica ima
poremećaj na kognitivnom i emocionalnom planu i da joj je ličnost već oštećena
te da su posljedice zlostavljanja dugotrajne, te kod najvećeg broja ljudi i
doživotne, te da se eventualno uz odgovarajuću psihoterapiju u budućnosti može
očekivati poboljšanje na emocionalnom planu, dok se na kognitivnom to ne može
očekivati s obzirom da se radi o organskim promjenama ličnosti.«

Polazeći od navedenog, Općinski sud u Pregradi
nije prihvatio prijedlog podnositeljice za provođenjem novog psihijatrijskog
vještačenja. Sud je utvrdio da je »ličnost predlagateljice
na kognitivnom i emocionalnom planu trajno oštećena, te da uslijed toga ista
grubo krši djetetova prava...«. Nadalje je sud istaknuo da »nema potrebe za
provođenjem novog psihijatrijskog vještačenja na okolnost poboljšanja
karakteristike ličnosti predlagateljice, budući da je
utvrđeno na emocionalnom i kognitivnom planu da ne može doći do poboljšanja
niti u budućnosti.«

Općinski sud u Pregradi nije prihvatio
provođenje daljnjih dokaza u odnosu na poboljšanje materijalnih i stambenih
uvjeta, jer isti nisu od »odlučne važnosti za odluku o vraćanju roditeljske
skrbi, budući da se ovakva odluka temelji prvenstveno na psihičkim
karakteristikama ličnosti predlagateljice koji su u
postupku R1-5/01 utvrđeni poremećenima do te mjere da ne može doći do
značajnijeg poboljšanja.«

Slijedom iznijetoga Općinski sud u Pregradi
utvrdio je da nisu prestali razlozi zbog kojih je podnositeljici oduzeto
roditeljsko pravo, temeljem članka 115. stavka 5. Obiteljskog zakona, te je
odbio prijedlog kao neosnovan.

U odnosu na prijedlog podnositeljice za
određivanjem privremene mjere, Općinski sud u Pregradi odbio je prijedlog kao
neosnovan, budući da iz izjave protustranke, Centra
za socijalnu skrb u K., proizlazi da je dijete podnositeljice posvojeno sa
srodničkim učinkom.

Županijski sud u Zlataru nije prihvatio žalbene
navode podnositeljice, te je odbio žalbu i potvrdio prvostupanjsko rješenje.

6. Mjerodavne odredbe glase:

Članak 8. Zakona o parničnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03., dalje u tekstu: ZPP)

*Koje će
činjenice uzeti kao dokazane odlučuje sud prema svom uvjerenju na temelju
savjesne i brižljive ocjene dokaza zasebno i svih dokaza zajedno, a i na
temelju rezultata cjelokupnog postupka.*

Članak 220. stavka 2. ZPP-a:

*Sud
odlučuje o tome koje će od predloženih dokaza izvesti radi utvrđivanja odlučnih
činjenica.*

7. Podnositeljica ističe u ustavnoj tužbi
povredu odredbe članka 19. stavka 2. Ustava, kojom je propisano:

*Zajamčuje
se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja
imaju javne ovlasti.*

Budući da se ovom odredbom jamči kontrola
zakonitosti koju provodi Upravni sud Republike Hrvatske, a ustavna tužba
podnesena je protiv rješenja donesenih u postupcima pred tijelima sudbene
vlasti, u konkretnom slučaju Ustavni sud ocijenio je da ta odredba nije
mjerodavna.

8. Odredbom članka 62. Ustava propisano je:

*Država
štiti materinstvo, djecu i mladež te stvara socijalne, kulturne, odgojne,
materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan
život.*

Ustavni sud ističe da samo nadležni sud odlučuje
o tome koje će od predloženih dokaza izvesti, neovisno o dispoziciji stranaka,
u konkretnom slučaju dispoziciji podnositeljice. Dakle, Ustavni sud ne ispituje
odluku suda o neprihvaćanju izvođenja predloženih dokaza, već s ustavnopravnog
aspekta ispituje primjerenost obrazloženja presude, odnosno je li sud iznio
razloge na kojima temelji i kojima opravdava svoju odluku o neprihvaćanju
izvođenja predloženog dokaza. O obrazloženju tih razloga, naime, ovisi
mogućnost ostvarenja prava podnositeljice na djelotvoran pravni lijek, ali i
sama djelotvornost pravne zaštite pred nadležnim višim sudovima.

Ustavni sud ocijenio je da su sudovi,
neprihvaćanjem prijedloga za izvođenje dokaza, u konkretnom slučaju
psihijatrijskog vještačenja, te obrazlažući razloge za takvo postupanje
pravilno primijenili mjerodavne odredbe procesnog prava te da podnositeljici
nije povrijeđeno ustavno pravo sadržano u članku 62. Ustava.

Ustavni sud imao je u vidu i pravno stajalište
Europskog suda za ljudska prava zauzeto u presudi Suominen
v. Finland (Zahtjev br.
37801/97, presuda donijeta 1. srpnja 2003., postala konačna 24. srpnja 2003.,
http://www.echr.coe.int).

9. U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe i
povredu odredbe članka 19. stavka 1. Ustava.

Istaknuta povreda navedene ustavne odredbe ne
može biti osnova za pružanje ustavnosudske zaštite jer ona ne sadrži ljudska
prava i temeljne slobode u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

10. Slijedom iznesenog, a na temelju odredaba
članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

11. Odluka o objavi temelji se na odredbama
članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3292/2004

Zagreb, 26. listopada 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda

**dr****. sc. Petar Klarić**, v.r.

Odluka, NN 133/2005-2477