## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2691/2007 od 20. veljače 2008.

### NN 31/2008 (14.3.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2691/2007 od 20. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1028**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Z. P. iz K., kojeg zastupa
odvjetnik B. M. iz V., na sjednici održanoj 20. veljače 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se:
– presuda Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-1110/07-2 od 23. svibnja 2007.
godine.
III. Predmet se vraća na ponovni postupak Županijskom sudu u Vukovaru.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Vukovaru broj:
Gž-1110/07-2 od 23. svibnja 2007. godine, kojom je uvažena žalba tužitelja T.
d.o.o. V. te je preinačena presuda Općinskog suda u Vukovaru broj: P-852/06-19
od 20. veljače 2007. godine na način da je podnositelju naloženo da tužitelju
isplati iznos od 4.915,20 kuna sa zateznim kamatama od 9. rujna 2003. do
isplate.
Prvostupanjskom presudom ukinuto je rješenje o ovrsi istoga suda broj: Ovr-1895/03
od 9. rujna 2003. kojim je naloženo podnositelju isplatiti tužitelju iznos od
4.915,20 kuna sa zateznim kamatama tekućim od 9. rujna 2003. do isplate.
Tužitelju je naloženo platiti trošak postupka od 3.050,00 kuna.
2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe da su nadležni sudovi na temelju
utvrđenog činjeničnog stanja pogrešno primijenili mjerodavno materijalno pravo
jer nije u obvezi plaćanja pričuve budući da stan nije koristio. Ističe da je
drugostupanjska presuda nejasna i nerazumljiva. Navodi da nije bitna okolnost je
li se odjavio kod tužitelja već je presudna okolnost da stan u razdoblju za koji
je obvezan platiti naknadu za troškove održavanja zgrade nije koristio.
Navodi da neprekidno živi na adresi u K., V. 32, na kojoj je prijavio i
prebivalište. Smatra da je odlučna činjenica da stan nije koristio te za njega
ne može plaćati naknadu troškova upravljanja. To je znao i
tužitelj-ovrhovoditelj jer je još u ovršnom prijedlogu naveo njegovu stvarnu
adresu u K.
Smatra da nisu postojali ni procesni razlozi za preinačenje prvostupanjske
presude jer je drugostupanjski sud sam, bez provođenja dokaznoga postupka,
promijenio utvrđeno činjenično stanje u provedenom prvostupanjskom postupku, te
presudio u korist druge strane, čime je bio pristran pri odlučivanju.
Slijedom navedenog, osporenom presudom Županijskog suda u Vukovaru smatra
povrijeđenim ustavna prava propisana člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1.
Ustava Republike Hrvatske.
Ustavna tužba je osnovana.
3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu.
4. U provedenom postupku je utvrđeno da je tužitelj zaključkom Gradskog
poglavarstva Grada Vukovara od 25. lipnja 1998. godine (»Službeni vjesnik
Vukovarsko-srijemske županije«, broj 8/98. i 6/99.) postavljen za prinudnog
upravitelja svih obnovljenih stanova na području Grada Vukovara, te je on
zadužen za održavanje zajed­ničkih dijelova zgrade i uređaja u graditeljskom i
funkcionalnom stanju, uz obvezu vršenja hitnih i nužnih popravaka. Istim zaključ­kom
je utvrđena obveza stanara na plaćanje troškova za održavanje zajedničkih
dijelova zgrada. Izmjenama tog Zaključka od 13. svibnja 1999. određuje se da je
tužitelj dužan održavati i neobnovljeni stambeni fond, radi održavanja
zajedničkih dijelova i uređaja zgrada.
Drugostupanjski sud je uvažio žalbu tužitelja i preinačio prvostupanjsku
presudu, te usvojio tužbeni zahtjev radi plaćanja troškova za održavanje
zajedničkih dijelova zgrade, utvrđujući da okolnost da podnositelj nije osobno
koristio stan, njega ne oslobađa plaćanja te obveze jer se nije odjavio kod
tužitelja da prestaje koristiti sporni stan. Stoga je pasivno legitimiran i
dužan platiti troškove pričuve, zajedno sa zateznim kamatama od 9. rujna 2003.
do isplate na temelju članka 277. Zakona o obveznim donosima (»Narodne novine«,
broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96. i 112/99.).
5. Prvostupanjski sud je u obrazloženju presude, između ostaloga naveo: »Tuženik
je u prigovoru istaknuo prigovor promašene pasivne legitimacije, te je sud na
ovu okolnost proveo dokaz saslušanjem tuženika kao stranke čijem iskazu je sud u
cijelosti poklonio vjeru (...) Provedbom ovog dokaza utvrđeno je da tuženik u
utuženom razdoblju nije koristio sporni stan, iako je u istom stanu živio prije
Domovinskog rata pa sve do pada Vukovara. Nadalje je utvrđeno da su u spornom
stanu do 2000. godine živjele osobe bez valjane pravne osnove, a po njihovom
iseljenju u istom je stanu živio sin tuženika sa svojom obitelji (...) do
proljeća 2002. godine kada je iz istoga stana iselio zbog obnove zgrade, da bi u
stan ponovno uselio u srpnju 2003. od kada trajno živi u tom stanu.«.
Stoga je taj sud utvrdio da podnositelj niti jedan dan u utuženom razdoblju nije
koristio sporni stan, te je stoga prihvaćen prigovor promašene pasivne
legitimacije i ukinuo rješenje o ovrsi kao neosnovano.
6. Sudovi temelje svoje presude na Zaključku o određivanju upravitelja svih
zgrada na području Grada Vukovara, koji glasi:

*Članak 1.*

*Određuje se J.P. »T.«, V. za upravitelja svih obnovljenih zgrada na području
Grada Vukovara.*

*Članak 2.*

*Upravitelj je dužan održavati zajedničke dijelove i uređaje zgrade u
graditeljskom i funkcionalnom stanju te vršiti hitne i nužne popravke
zajedničkih dijelova i uređaja zgrade.*

*Članak 3.*

*Upravitelj je dužan utvrditi za svaku zgradu posebno troškove upravljanja,
rasporediti te troškove na stanare prema korisnoj površini stana, utvrditi
mjesečnu naknadu stanarima, te osigurati naplatu redovitim odnosno ovršnim
putem.*

*Članak 4.*

*Troškovi navedeni u točki 3. ovog Zaključka podrazumijevaju osiguranje sredstava
za:
– redovno održavanje zajedničkih dijelova i uređaja zgrade u graditeljskom i
funkcionalnom stanju,
– hitne i nužne popravke zajedničkih dijelova i uređaja zgrade,
– osiguranje zgrade kod osiguravajućeg društva,
– poslovanje upravitelja.*

*Članak 5.*

*Upravitelj počinje obavljati poslove upravljanja zgradama osmog dana od dana
objave ovog Zaključka u »Službenom vjesniku« Vukovarsko-srijemske županije, a
prestaje ih obavljati primitkom obavijesti da su, nakon prodaje svih stanova u
zgradi, suvlasnici zgrade sklopili međuvlasnički ugovor i ugovor o upravljanju
zgradom.*Zaključkom o izmjeni i dopuni Zaključka o određivanju upravitelja svih zgrada na
području grada Vukovara od 13. svibnja 1999. (»Službeni vjesnik«, broj 6/99.), u
članku 3. dodan je novi stavak 2. koji glasi:
*Troškove iz stavka 1. ovoga članka u zgradama koje nisu obnov­ljene upravitelj
će rasporediti na stanare koji stanuju u stanovima nulte i prve kategorije
oštećenja.*7. Člankom 89. stavkom 1. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima
(»Narodne novine«, broj 91/96. i 39/99.) propisano je da troškove za održavanje
i za poboljšavanje nekretnine snose svi suvlasnici nekretnine razmjerno svojim
suvlasničkim dijelovima. Stavkom 2. te zakonske odredbe propisano je da
doprinose za zajedničku pričuvu radi pokrića troškova održavanja i poboljšanja
nekretnine snose svi suvlasnici razmjerno svojim suvlasničkim dijelovima.
Člankom 375. istoga Zakona uređeno je izvršavanje ovlasti glede cijele
nekretnine (u etažnom suvlasništvu) u prijelaznom razdob­lju, te je propisana
obveza suvlasnika na sklapanje međuvlasničkog ugovora i to do 1. siječnja 1998.
godine. Taj ugovor, između ostaloga, mora sadržavati uvjete i način prikupljanja
i raspolaganja sredstvima zajedničke pričuve.
Člankom 385. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima propisano je da ako
suvlasnici nisu osigurali upravljanje nekretninom u roku iz članka 384. odnosno
do 1. siječnja 1998. godine, jedinice lokalne samouprave odredit će fizičku ili
pravnu osobu koja će obavljati poslove uprave tom nekretninom (prinudni
upravitelj). Prinudni upravitelj ima sve ovlasti upravitelja nekretninom.
Člankom 382. istoga Zakona propisano je da ako suvlasnici ne osiguraju
upravljanje nekretninom jedinica lokalne samouprave određuje fizičku ili pravnu
osobu za obavljanje hitnih popravaka na toj nekretnini, a troškove snose svi
suvlasnici u roku od osam dana od dana obavljanja radova na otklanjanju hitnih
popravaka (pod čime se razumijevaju radovi koji se javljaju nenadano i kojima se
sprječavaju posljedice za život i zdravlje ljudi kao i veća oštećenja
nekretnine).
8. S ustavnopravnog gledišta temeljna odrednica plaćanja i formiranja zajedničke
pričuve jest postojanje prava vlasništva na posebnim dijelovima zgrade
(stanovima i poslovnim prostorima) i suvlasništva na zgradi.
U slučajevima kada posebni dijelovi zgrade nisu u vlasništvu fizičkih osoba jer
još nije izvršena prodaja prema Zakonu o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo, odnosno kada je dio stanova i nadalje na korištenju ranijih
nositelja stanarskog prava (sada zaštićenih najmoprimaca), ne postoji zakonsko
utemeljenje za naplatu troškova koji inače ulaze u sastav zajedničke pričuve
(sredstva za pokrivanje troškova održavanja i poboljšavanja zajedničkih dijelova
zgrade – stubišta, fasade, krova, podruma, dizala i sl.).
U konkretnom slučaju radi se upravo o slučaju u kome stan nije prodan po
odredbama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo,
podnositelj je raniji nositelj stanarskog prava na stanu, a u stanu stanuje
njegov sin s obitelji. U takvoj situaciji zajedničku pričuvu treba plaćati
vlasnik stana, odnosno pravna osoba koja je sljednik davatelja stana na
korištenje podnositelju (to može biti Grad Vukovar, Republika Hrvatska ili neka
druga pravna osoba – trgovačko društvo).
9. U konkretnom slučaju, osporenom drugostupanjskom presudom, naloženo je
podnositelju platiti troškove za održavanje zajedničkih dijelova zgrade u kojoj
se nalazi stan na kojem se on u službenim evidencijama vodi kao nositelj
stanarskoga prava (iako stan koristi njegov sin s obitelji), iako on nije
vlasnik stana.
Drugostupanjski sud temelji svoje stajalište i time da Zaključak Grada Vukovara
o određivanju upravitelja svih zgrada na područ­ju Grada Vukovara od 25. lipnja
1998. (koji je citiran u točki 6. obraz­loženja ove Odluke) čini mjerodavno
pravo za odlučivanje u ovom sporu »Imajući u vidu da je Ustavni sud Republike
Hrvatske povodom prijedloga za ispitivanje ustavnosti i zakonitosti navedenih
zaključaka, odbacio prijedlog odlukom od 6. rujna 2000.«
Ustavni sud je rješenjem broj: U-II-475/2004 od 27. listopada 2004. godine
odbacio prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i
zakonom navedenog zaključka od 25. lipnja 1998. godine i to stoga jer je
ocijenjeno da taj Zaključak po svojim pravnim značajkama nije drugi propis u
smislu odredbe članka 128. točke 2. Ustava koji bi mogao biti predmetom ocjene
ustavnosti i zakonitosti pred Ustavnim sudom.
Međutim, okolnost da je odbačen prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom i zakonom navedenog Zaključka ne znači da se on ne može
razmatrati u okviru postupka koji se pokreće prema članku 62. Ustavnog zakona,
odnosno ustavnom tužbom.
Ustavni sud utvrđuje da je u članku 3. tog Zaključka od 25. lipnja 1998. godine
navedeno da troškove treba rasporediti na stanare. Međutim, uzevši u obzir da je
zaključak donesen u prijelaznom razdoblju nakon stupanja na snagu Zakona o
vlasništvu 1. siječnja 1997. godine, te da je pojam stanar preuzet iz ranijeg
pravnog sustava kada je postojalo stanarsko pravo, valja uzeti da se taj
Zaključak odnosi na vlasnike stanova.
Dakle, u konkretnom slučaju su vlasnici stanova osobe koje su dužne plaćati
troškove zajedničke pričuve.
Stoga je osporenom drugostupanjskom presudom podnositelju povrijeđeno ustavno
pravo zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava, jer je u konkretnom
slučaju bez valjanog zakonskog utemeljenja podnositelju naloženo platiti
troškove koji predstavljaju zajedničku pričuvu.
Drugostupanjski sud je ustavnopravno neprihvatljivo protumačio odnos u kome se
nalaze podnositelj (koji uopće ne stanuje u spornom stanu) i tužitelj, jer samo
uz uvjet postojanja prava vlasništva na posebnom dijelu zgrade postoji obveza
snošenja troškova radi održavanja zajedničkih dijelova zgrade.
10. Kako je ustavna tužba usvojena zbog povrede ustavnog prava zajamčenog
člankom 14. stavkom 2. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao povrede ostalih
ustavnih prava koje su istaknute u ustav­noj tužbi. Usvajanje ustavne tužbe se u
ovom predmetu temelji na relevantnoj činjenici da podnositelj nije bio vlasnik,
korisnik ili posjednik spornog stana.
11. Odredba članka 19. stavka 1. Ustava, čiju povredu podnositelj također
ističe, ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode koje su Ustavom zajamčene
fizičkoj ili pravnoj osobi i koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.
12. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama I. do III. izreke, dok se točka IV. izreke temelji na odredbama članka
29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2691/2007
Zagreb, 20. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović,** v. r.

Odluka, NN 31/2008-1028
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)