## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1617/2003 od 19. listopada 2004. godine

### NN 154/2004 (5.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1617/2003 od 19. listopada 2004. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2712

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos,
Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata Račan,
Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o
ustavnoj tužbi K. G. iz K., koju zastupa S. G.-G., odvjetnica u K., na sjednici
održanoj dana 19. listopada 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Koprivnici
dužan je donijeti odluku u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem:
P-1419/03 (prije P-684/94) u najkraćemu mogućem roku, ali ne duljem od jedne
(1) godine, računajući od prvoga idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe K. G. iz
K., odre­đuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst) u iznosu od 4.400,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke
ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za
njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u
»Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositeljica je podnijela
ustavnu tužbu na temelju član­ka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu:
Ustavni zakon) radi nedonošenja odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je 4.
srpnja 1994. godine Općin­skom sudu u Koprivnici, pod brojem: P-684/94,
podnijela tužbu protiv Republike Hrvatske radi naknade štete koja je
podnositeljici nanijeta terorističkim aktom odnosno postavljanjem eksplozivne
naprave uslijed čijeg aktiviranja je došlo do rušenja kuće s garažom.

Podnositeljica smatra da su
nepostupanjem Općinskog suda u Koprivnici u razumnom roku povrijeđena njezina
ustavna prava zajamčena člankom 26. i člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stoga
predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži Općinskom sudu u
Koprivnici donošenje presude u predmetu, broj: P-1419/03 (prije P-684/94), u
roku od jedne godine od donošenja odluke Ustavnog suda, te odredi primjerenu
naknadu podnositeljici u iznosu od 30.000,00 kuna.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

–
dana 4. srpnja 1994. godine podnositeljica je podnijela tužbu Općinskom sudu u
Koprivnici, pod brojem: P-684/94 protiv Republike Hrvatske radi naknade štete
koja je podnositeljici nanijeta terorističkim aktom odnosno postavljanjem
eksplozivne naprave uslijed čijeg aktiviranja je došlo do rušenja kuće s
garažom;

– ročišta su održana 8. ožujka 1995. te 23. svibnja
1995. godine, na kojem je glavna rasprava zaključena;

– dana 31. siječnja 1996. godine izrađena je
prvostupanjska odluka od 23. svibnja 1995. godine (usvojen je tužbeni zahtjev
podnositeljice), broj: P-684/94 koju je punomoćnik podnositeljice primio 9.
veljače 1996. godine;

– 22. veljače 1996. godine tuženica, Republika
Hrvatska, je podnijela žalbu protiv navedene presude;

– dana 26. veljače 1996. sud je donio rješenje o
prekidu postupka primjenom članaka 1. i 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.);

– dopisom od 21. listopada 2003. godine Županijski sud
u Koprivnici je vratio spis prvostupanjskom sudu, budući da je prvostupanjski
sud dostavio spis bez donošenja rješenja o nastav­ljanju postupka, što je
pogrešno;

– do dana podnošenja ustavne
tužbe, 29. travnja 2003. godine, postupak je i dalje bio u prekidu;

–
rješenjem Općinskog suda u Koprivnici, broj: P-684/94 od 11. prosinca 2003.
godine postupak je nastavljen;

Iz očitovanja predsjednice Općinskog suda u Koprivnici,
od 18. svibnja 2004. godine te iz preslike spisa, utvrdili smo da je presudom
Županijskog suda u Koprivnici, broj: Gž-64/04 od 20. siječnja 2004. godine
ukinuto prvostupanjsko rješenje i predmet je, u dijelu u kojem je tužbeni
zahtjev usvojen, vraćen na ponovni postupak pred Općinskim sudom u Koprivnici.
Rješenjem Op­ćinskog suda u Koprivnici, broj: P-1419/03-32 od 14. svibnja 2004.
godine odbijen je prigovor apsolutne nenadležnosti suda.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositeljica je pokrenula postupak pred Općinskim sudom u Koprivnici, 4.
srpnja 1994. godine tužbom podnesenom na temelju članka 180. Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94.), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili
oštećenjem odnosno uništenjem imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili
terora te prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara
društveno-politička zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni
spriječiti takvu štetu.«

Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 7/96.), koji je stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je
propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
53/91., 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama
članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.«

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone
iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te
članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.),
koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak 10.

Sudski postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem
na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
7/96.) nastavit će se po odredbama ovoga Zakona.«

Iz navedenog slijedi da je
Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima
je odlu­čivano o naknadi štete nastale uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti za štetu nastalu
uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija, odnosno da je navedenim
zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti tijekom
razdoblja od sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.3. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u
razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja
prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene
pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositeljica ustavne tužbe pokrenula je parnični
postupak radi naknade štete 4. srpnja 1994. godine. Ustavna tužba podnijeta je
29. travnja 2003. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja
parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo ukupno osam (8)
godina, devet (9) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljud­skih prava i temeljnih sloboda
i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narod­ne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99.
– pročiš­ćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska
konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sud­ske
odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvat­skoj od 9. studenoga
2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5.
studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih
postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom
poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine do dana
podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustav­ni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuh­vaća četiri (4) godine, pet
(5) mjeseci i dvadeset četiri (24) dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske,
sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Koprivnici pod brojem: P-684/94 nastupio je po sili
zakona *(ex lege)* dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći rješenje o prekidu postupka 26. veljače 1996.
godine, nadležni Općinski sud u Koprivnici postupio je u skladu sa zakonom, a
njegovo rješenje o prekidu postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na rješavanje podnesenoga tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li
zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupanje Suda u
skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositeljice da o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni
i nepristrani sud.

U svezi s pitanjem postojanja
pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u
slučaju za­konom određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim
prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno
pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida
nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan
može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju
neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica
intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom
može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po
podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U
svezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u
razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, na temelju članka 180.
Zakona o obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za
naknadu štete prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no
značajni iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko
uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do
donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim
trajanjem nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na
suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski
sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu
Republike Hrvatske da najkasnije u roku šest mjeseci podnese Saboru prijedlog
zakona kojim će se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog roka u
kojem je Vlada bila dužna Hrvatskome saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog
uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositeljica je bila
u neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći
računa o svim ovim okolnostima te o činjenici da je zakonom određen prekid
sudskog postupka radi naknade štete prouzročene terorističkim aktima i javnim
demonstracijama trajao sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25)
dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno relevantno razdoblje od
stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja ustavne tužbe u trajanju od
četiri (4) godine, pet (5) mjeseci i dvadeset četiri (24) dana, Ustavni sud
utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom
29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositeljice da zakonom ustanov­ljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima i
obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom je slučaju
podnositeljici povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava na sud,
također zajamčenog odred­bom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom ljudskom
pravu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene
činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona,
donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

7. Odluka o objavi (točka V.
izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1617/2003
Zagreb, 19. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 154/2004-2712