## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske U-I-949/1999, U-I-223/2000, U-I-897/2000, U-I-979/2000, U-I-1008/2000, U-I-1371/2000, U-I-372/2002, od 26. veljače 2003.

### NN 36/2003 (11.3.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske U-I-949/1999, U-I-223/2000, U-I-897/2000, U-I-979/2000, U-I-1008/2000, U-I-1371/2000, U-I-372/2002, od 26. veljače 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

503

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, dopredsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i
Milan Vuković, u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti
zakona s Ustavom, na sjednici Suda održanoj dana 26. veljače 2003. godine,
donio je

## RJEŠENJE

I.Ne
prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
Republike Hrvatske: – odredbe članka 1. Zakona o dopunama Zakona o pravima
zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 72/95); –
odredaba članaka 2., 3., 4., 5., 6., 7. i 8. Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
129/99); – odredaba poglavlja 6. »Zastupnička mirovina« (članci 8. do 17.)
Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru (»Narodne novine«,
broj 55/00) te – odredaba članaka 1. i 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvat­skom saboru (»Narodne novine«, broj
107/01).

II. Odbacuju se prijedlozi za pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti s Ustavom: – Zakona o pravima zastupnika u Saboru Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 39/92, 75/92, 86/92 – pročišćeni tekst, 87/94,
72/95, 14/96 – ispravak i 129/99) u cijelosti; – članka 1. Zakona o dopunama
Zakona o pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
72/95) te – odredaba članaka 2., 3., 4., 5., 6., 7. i 8. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 129/99).

III. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Prijedlozima
za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom osporena je
ustavnost odredaba sljedećih propisa: – Zakona o pravima zastupnika u Saboru
Republike Hrvat­ske (»Narodne novine«, broj 39/92, 75/92, 86/92 – pročišćeni
tekst, 87/94, 72/95, 14/96 – ispravak i 129/99) u cijelosti, što je predložila
Matica umirovljenika Hrvatske, – članka 1. Zakona o dopunama Zakona o pravima
zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 72/95), što su
predložili Tomo Cupar, Matica umirovljenika Hrvatske i Boris Požega; – članaka
2., 3., 4., 5., 6., 7. i 8. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima
zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 129/99), što su
predložili Matica umirovljenika Hrvatske i Savez samostalnih sindikata
Hrvatske; – poglavlja 6. »Zastupnička mirovina« (članci 8. do 17.) Zakona o
pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom državnom saboru (»Narodne novine«,
broj 55/00), što su predložili Tomo Cupar, Strahinja Đuričić i Hrvatska kršćansko–demokratska
unija, Gradska pod­ruž­nica Split, te – članaka 1. i 2. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom državnom saboru
(»Narodne novine«, broj 107/01), što je predlo­žio Đuro Panjan.

2. Zakon o pravima zastupnika u Saboru Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 39/92, 75/92, 86/92 – pročišćeni tekst, 87/94,
72/95, 14/96 – ispravak i 129/99, u daljnjem tekstu: Zakon o pravima
zastupnika), prestao je važiti 8. lipnja 2000., kada je stupio na snagu Zakon o
pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom državnom saboru (»Narodne novine«,
broj 55/00). Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i dužnostima
zastupnika u Hrvatskom državnom saboru (»Narodne novine«, broj 107/01), koji se
primjenjuje od 1. siječnja 2002. godine, u nazivu i cijelom tekstu Zakona riječi
»Hrvatski državni sabor« zamijenjene su riječima »Hrvatski sabor«, tako da od
tog dana osporeni Zakon nosi naziv »Zakon o pravima i dužnostima zastupnika u
Hrvatskom saboru«.

3. Prijedlozi glede ustavnosti cjelokupnog Zakona o
pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske te navedenih odredaba Zakona o
dopunama Zakona o pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 72/95), kao i odredaba Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 129/99)
odnose se na zakone koji više nisu na snazi (prestali su važiti 8. lipnja
2000.).

Od podnositelja, koji su prijedloge podnijeli prije
prestanka važenja tih Zakona (Tomo Cupar 9. studenoga 1999. i Matica
umirovljenika Hrvatske 21. veljače 2000.), zatraženo je očito­vanje o tome
ostaju li pri svojim prijedlozima i u odnosu na novi Zakon o pravima i dužnostima
zastupnika u Hrvatskom saboru. Podnositelj Tomo Cupar se izjasnio da svoj
prijedlog proširuje i na članke 8. do 17. tog Zakona, dok je Matica
umirovljenika Hrvatske obavijestila Ustavni sud da ostaje pri svom ranije datom
prijedlogu.

4.Ustavni sud je odbacio prijedloge Tome
Cupara i Matice umirovljenika Hrvatske (točka II. izreke) jer se odnose na
zakone koji više nisu na snazi, a ne postoje pretpostavke za primjenu članka
56. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, nastavno: Ustavni zakon*)*. Naime,
prema toj odredbi, Ustavni sud može ocjenjivati ustavnost zakona te ustavnost i
zakonitost drugog propisa, odnosno pojedinih njihovih odredaba, iako su oni
prestali važiti ako od tog prestanka do podnošenja zahtjeva ili prijedloga za
pokretanje postupka nije proteklo više od godinu dana. Istovjetna odredba sadržana
je i u članku 128. stavku 1. podstavku 3. Ustava.

Ustavni sud je, međutim, uzeo u razmatranje
prijedloge za ocjenu ustavnosti navedenih zakona koji su prestali važiti budući
da su ti prijedlozi podnijeti u roku iz članka 56. stavka 1. Ustavnog zakona.
To je prijedlog Borisa Požege od 21. lipnja 2000. te prijedlog Saveza
samostalnih sindikata Hrvatske od 14. srpnja 2000. godine.

5. Predlagatelji, u bitnome, ukazuju na neustavnost
zakonskog uređenja načina stjecanja zastupničkih mirovina te smatraju da su
odredbe zakona, kojima se stjecanje mirovina zastupnika Hrvatskog sabora uređuje
pod drugačijim (povoljnijim) uvjetima nego što je uređeno stjecanje mirovine
svih ostalih osiguranika sustava mirovinskog osiguranja, u nesuglasju s
ustavnim nače­lima jednakosti, socijalne pravde i vladavine prava (članak 3.
Ustava), načelom ustavnosti (članak 5. stavak 1. Ustava) te jednakošću svih
pred zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava).

U obrazloženjima prijedloga predlagatelji su isticali
i slje­deće: radi se o zlouporabi zastupničkog mandata, neopravdanom uvođenju
posebnih kriterija za stjecanje prava na zastupničku mirovinu, različitih od
onih koji važe za ostale građane prema općim propisima iz područja mirovinskog
osiguranja; osporene odredbe stvaraju veliki nerazmjer u visini mirovine; grubo
se vrijeđaju ljudska prava i temeljne slobode; stječu se privilegiji koji
nemaju temelja u Ustavu; nejednakost pred zakonom dovodi do nejednakosti svih
građana u istom pravnom položaju – položaju umirovljenika; pravo na naknadu plaće
zastupnicima nakon prestanka obnašanja dužnosti, zastupnički paušal i besplatan
prijevoz sredstvima javnog prometa neopravdani su i nerazmjerni u usporedbi s
pravima, primjerice, nezaposlenog radnika; zastupnička mirovina mora se
odrediti na isti način kao i mirovina svih ostalih zaposlenika u Republici
Hrvatskoj.

Predlagatelj Strahinja Đuričić, osporavajući ustavnost
članaka 8., 13. i 15. Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom
saboru, posebno je ukazao na povratno djelovanje odredaba članka 15. tog Zakona
s obzirom da se njegove odredbe o ostvarivanju prava na zastupničku mirovinu načelno
primjenjuju na sve zastupnike koji su tu dužnost obnašali na dan 8. listopada
1991. pa nadalje, kao i na bivše hrvatske delegate u Saveznom vijeću i Vijeću
republika i pokrajina bivše Skupštine SFRJ u razdoblju od 30. svibnja 1990. do
8. listopada 1991. godine.

Hrvatska kršćansko–demokratska unija, kao i Tomo
Cupar u dopuni svoga prijedloga, osporili su ustavnost svih odredaba glave 6.
Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru, koja ima naziv
»Zastupnička mirovina« te sadrži članke 8. do 17. Osobito se ukazuje na
nesuglasje navedenih odredaba s načelima jednakosti, socijalne pravde i izjednačenosti
pravnog položaja pripadnika istih društvenih kategorija. Uz prihvaćanje nužnosti
da zastupnici u Saboru, kao izabrani predstavnici naroda, dok tu dužnost obnašaju,
imaju pravo na primanja primjerena stupnju angažmana i odgovornosti, istaknuto
je kao neprihvatljivo da se zastupnički privilegiji proširuju i na razdoblje
kada bi bivši zastupnici trebali dijeliti pravni položaj svih ostalih umirov­ljenika.

Predlagatelj Đuro Panjan, korisnik zastupničke
mirovine, smatra neustavnim smanjenje te mirovine, učinjeno Zakonom o izmjenama
i dopunama Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom državnom saboru
jer da se radi o stečenim pravima. Tim je Zakonom, smatra predlagatelj, povrijeđeno
načelo pravne sigurnosti.

Neustavnost navedenih zakonskih odredaba
predlagatelji su obrazlagali i usporedbama s odredbama drugih zakona, kao što
su Zakon o obvezama i pravima državnih dužnosnika (»Narodne novine«, broj 101/98,
135/98, 105/99, 25/00, 73/00, 30/01, 59/01, 114/01 i 116/01), Zakon o
mirovinskom osiguranju (»Narodne novine«, broj 102/98, 71/99, 127/00, 59/01 i
109/01) te Zakon o najvišoj mirovini (»Narodne novine«, broj 162/98 i 82/01).

*Prijedlozi nisu osnovani.*

6. Pravo zastupnika Hrvatskog sabora na mirovinu uređeno
je Zakonom o dopunama Zakona o pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske
iz 1995. godine.

Osporenim člankom 1. tog Zakona iza članka 24. Zakona
o pravima zastupnika u Saboru Republike Hrvatske iz 1992. godine dodani su novi
članci 24a. do 24e., kojima je utvrđeno: pravo zastupnika na starosnu mirovinu
nakon prestanka zastupničkog mandata, uvjete za ostvarivanje tog prava glede
mirovinskog sta­ža i godina života, pravo na invalidsku mirovinu, način odre­đivanja
zastupničke mirovine, mirovinska osnovica od koje se određuje mirovina, pravo članova
obitelji na obiteljsku mirovinu u slučaju smrti zastupnika, odgovarajuća
primjena propisa iz mirovinskog i invalidskog osiguranja, državno tijelo nadležno
za pokretanje postupka i ostvarivanje prava na mirovinu te obveza naknade
sredstava nadležnom državnom tijelu iz državnog proračuna za isplaćena
sredstava.

Daljnjim odredbama Zakona (članak 2.) bilo je
propisano da se navedene odredbe članaka 24a. do 24e. primjenjuju na sve
zastupnike od prvog saziva Sabora Republike Hrvatske pa nadalje, te vrijeme
stupanja Zakona na snagu (članak 3.).

7. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o pravima
zastupnika iz 1999. godinepromijenjen je naziv zakona u »Zakon o pravima
zastupnika u Hrvatskom državnom saboru« (članak 1.) te su člancima 2., 3., 4.,
5. i 6. tog Zakona izmijenjene odredbe navedenih članaka 24a. do 24e. Prema tim
odredbama zastupnik je nakon prestanka zastupničkog mandata i nadalje imao
pravo na starosnu mirovinu prije ispunjenja općih uvjeta za stjecanje te
mirovine prema propisima iz mirovinskog osiguranja (najmanje 20 godina
mirovinskog staža i navršenih 55 (muškarac), odnosno 50 (žena) godina života,
mirovinsku osnovicu 85% iznosa plaće u prethodnom, odnosno posljednjem mjesecu
rada i dr.). Člankom 7. tog Zakona propisano je da ta prava mogu ostvarivati
svi zastupnici koji su obnašali dužnost na dan 8. listopada 1991. i nadalje ako
su zastupničku dužnost obnašali neprekidno najmanje osamnaest mjeseci. Člankom
8. istog Zakona uređeno je pravo zastupnika na plaću i naknadu nakon prestanka
zastupničke dužnosti. Člankom 9. Zakona utvrđeno je vrijeme njegova stupanja na
snagu.

8. Zakonom o pravima i dužnostima zastupnika u
Hrvatskom saboru, koji je sada na snazi, uređuju se prava i dužnosti zastupnika
koja se odnose na plaću, mirovine, naknade, ostala primanja i druga prava na
osnovi obnašanja zastupničke dužnosti (članak 1.). Prema članku 3. stavku 1. točki
5. tog Zakona, zastupnik po osnovi obnašanja zastupničke dužnosti uz prava i
obveze utvrđene posebnim propisima ima pravo na zastupničku mirovinu prema
uvjetima utvrđenim tim Zakonom.

Zastupnička mirovina uređena je u Poglavlju 6.
Zakona, odredbama članaka 8. do 17., od kojih se kao relevantne u odnosu na
navode predlagatelja citiraju sljedeće:

*Članak 8.*

»*(1) Zastupnik nakon prestanka zastupničkog
mandata ima pravo na zastupničku mirovinu prije ispunjenja općih uvjeta za
stjecanje prava na starosnu mirovinu prema Zakonu o mirovinskom osiguranju, ako
je najmanje u jednom zastupničkom mandatu obnašao dužnost zastupnika dulje od
polovice vremena od vremena trajanja zastupničkog mandata propisanog Ustavom
Republike Hrvatske, te ima najmanje 20 godina mirovinskog staža i 55 godina života
– muškarac, odnosno 50 godina života – žena.*

*(2) Zastupniku se u vrijeme trajanja mandata
iz stavka 1. ovoga članka uračunava i vrijeme u kojem mu je mandat mirovao jer
je kao zastupnik bio izabran ili imenovan na dužnost čije je obavljanje
nespojivo s obnašanjem zastupničke dužnosti u skladu sa zakonom.*

*(3) Zastupniku koji ispunjava uvjete utvrđene
u stavku 1. ovoga članka zastupnička mirovina iznosi 65% od osnovice i povećava
se za 2% za svaku daljnju navršenu godinu mirovinskog staža.«*

*Članak 9.*

*»(1) Zastupnik koji je zastupničku dužnost
obnašao tri mandata uzastopce i ako je u svakom mandatu obnašao zastupničku dužnost
dulje od polovice vremena od vremena trajanja mandata propisanog Ustavom
Republike Hrvatske ima pravo na zastup­ničku mirovinu ako ima najmanje 15
godina mirovinskog staža.*

*(2) Zastupniku koji ispunjava uvjete utvrđene
u stavku 1. ovog članka zastupnička mirovina iznosi 55% od osnovice i povećava
se za 2% za svaku daljnju navršenu godinu mirovinskog staža.«*

*Članak 13.*

*»(1) Osnovica za određivanje zastupničke mirovine
je neto plaća zastupnika koju je ostvario, ili bi ostvario, u mjesecu koji je
prethodio podnošenju zahtjeva za utvrđivanje prava na zastup­ničku mirovinu.*

*(2) Iznimno od odredbe stavka 1. ovoga članka
ako je u vrijeme podnošenja zahtjeva za utvrđivanje prava na zastupničku
mirovinu prema ovom Zakonu to povoljnije, osnovica za odre­đivanje zastupničke
mirovine je neto plaća koju ostvaruje zastupnik, odnosno neto plaća koju
ostvaruje dužnosnik u Hrvatskom državnom saboru u to vrijeme.*

*(3) Iznos zastupničke mirovine ne može biti veći
od 85% od osnovice.«*

*Članak 15.*

*»(1) Prava iz članka 8., 9., 10. i 11. ovoga
Zakona mogu ostvarivati svi zastupnici koji su obnašali zastupničku dužnost na
dan 8. listopada 1991. godine i nadalje bez obzira jesu li primali plaću kao
zastupnici ili ne ako su zastupničku dužnost obnašali dulje od polovice vremena
trajanja zastupničkog mandata propisanog Ustavom Republike Hrvatske.*

*(2) Pravo na zastupničku mirovinu pod uvjetima
utvrđenim člankom 8. stavkom 1. ovoga Zakona imaju i bivši delegati u Saveznom
vijeću i Vijeću republika i pokrajina Skupštine bivše SFRJ iz Republike
Hrvatske koji su te dužnosti obnašali u interesu neovisnosti Republike Hrvatske
u razdoblju od 30. svibnja 1990., odnosno od 25. lipnja 1991. do 8. listopada 1991.,
te su na poziv Vlade Republike Hrvatske napustili dužnost delegata u tim vijećima
i stavili se na raspolaganje Vladi Republike Hrvatske.«.*

9. Zakonomo izmjenama i dopunama Zakona o
pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru iz 2001. godine utvrđeno je
smanjenje iznosa zastupničke mirovine (članci 1. i 2.); obvezan je Hrvatski
zavod za mirovinsko osiguranje da po službenoj dužnosti donese novo rješenje
sukladno tom smanjenju (članak 3.); riječi »Hrvatski državni sabor« zamijenjene
su riječima »Hrvatski sabor« (članak 4.) te je određeno stupanje Zakona na
snagu i njegova primjena od 1. siječnja 2002. godine.

Osporene odredbe članaka 1. i 2. tog Zakona glase:

*Članak 1.*

*»U Zakonu o pravima i dužnostima zastupnika u
Hrvatskom državnom saboru (»Narodne novine«, br. 55/00) iza članka 16. dodaje
se članak 16.a koji glasi:*

*»Članak 16.a*

*Svota zastupničke mirovine određene prema članku
8. do 16. ovoga Zakona smanjuje se ovisno o visini, i to:*

*1) za 8% razlika od 2.500,01 – 3.000,00 kuna,*

*2) za 12% razlika od 3.000,01 – 4.000,00 kuna,*

*3) za 16% razlika od 4.000,01 – 5.000,00 kuna,*

*4) za 20% iznos od 5.000,01 i nadalje.*

*Svota mirovine smanjena prema stavku 1. ovoga članka,
ne može iznositi manje od svote mirovine određene prema općim propisima o
mirovinskom osiguranju.«*

*Članak 2.*

*»Korisnicima zastupničke mirovine kojima je
mirovina odre­đena do 31. prosinca 2001. prema Zakonu o pravima i dužno­stima
zastupnika u Hrvatskom državnom saboru za koje se sredstva osiguravaju u državnom
proračunu, svota mirovine koja im je pripadala na dan 30. rujna 2001. smanjuje
se prema članku 1. ovoga Zakona. Tako smanjena svota mirovine ne može iznositi
manje od svote mirovine određene prema općim propisima o mirovinskom
osiguranju.*

*Svota mirovine određena prema stavku 1. ovoga članka
pripada korisniku od 1. siječnja 2002.«.*

10. Razmotrivši podnesene prijedloge te odredbe
osporenih propisa, Ustavni sud je utvrdio da ne postoje ustavnopravno
relevantni razlozi za pokretanje postupka ocjene suglasnosti osporenih odredaba
s Ustavom jer te odredbe nisu u nesuglasju s odred­bama Ustava.

Odredbe Ustava mjerodavne za ovaj postupak sadržane
su u članku 2. stavku 4. podstavku 1., članku 3., članku 5. stavku 1., članku
14. stavku 2., članku 56. stavku 1., članku 74. stavku 2. i članku 128. stavku
1. podstavku 1. Ustava, koji glase:

– članak 2. stavak 4. podstavak 1.: *»Hrvatski
sabor i narod neposredno, samostalno, u skladu s Ustavom i zakonom, odlu­čuje:
– o uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici
Hrvatskoj;«*

*–* članak 3.: *»...jednakost, ...socijalna pravda,
...vladavina prava....« najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske
i temelj za tumačenje Ustava.«*

– članak 5. stavak 1.: *»U Republici Hrvatskoj
zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi i s Ustavom i sa
zakonom.«*

– članak 14. stavak 2.: *»Svi su pred zakonom
jednaki.«*

– članak 56. stavak 1.: *»Pravo zaposlenih i članova
njihovih obitelji na socijalnu sigurnost i socijalno osiguranje uređuje se
zakonom i kolektivnim ugovorom.«*

– članak 74. stavak 2.: *»Zastupnici u Hrvatskom
saboru primaju stalnu novčanu naknadu i imaju druga prava određena zakonom.«*

– članak 128. stavak 1. podstavak 1.: *»Ustavni sud
Republike Hrvatske: – odlučuje o suglasnosti zakona s Ustavom.«.*

11. Pravo na mirovinu spada u krug prava kojima se
ostvaruje socijalna sigurnost zaposlenih i članova njihovih obitelji. Prema
odredbi članka 56. stavka 1. Ustava, pravo na socijalnu sigurnost se ostvaruje
pod uvjetima koje propisuje zakon. Zakonom je stoga, uvažavajući odredbu članka
74. stavka 2. Ustava, uređeno pravo zastupnika Hrvatskog sabora na mirovinu.

Sukladno ustavnoj ovlasti Hrvatskog sabora na
samostalno uređivanje pravnih odnosa u Republici Hrvatskoj, zakonodavac je
utvrdio uvjete stjecanja te način i postupak ostvarivanja zastup­ničke mirovine
Zakonom o pravima zastupnika, kao i drugim zakonima i na zakonu utemeljenim
propisima.

12. U razmatranju ustavnosti zakonskih odredaba
kojima je uređena zastupnička mirovina, Ustavni sud je pošao od stajališta da
pravni položaj saborskog zastupnika u obnašanju zastupničke dužnosti ima svoje
posebnosti.

Poseban pravni položaj zastupnika Hrvatskog sabora u
pravnom sustavu Republike Hrvatske proizlazi iz odredbi Ustava kojima je utvrđeno
da u Republici Hrvatskoj vlast proizlazi iz naroda i pripada narodu te da narod
ostvaruje vlast izborom svojih predstavnika (članak 1. stavci 2. i 3. Ustava),
zatim da je Hrvatski sabor predstavničko tijelo građana i nositelj zakonodavne
vlasti u Republici Hrvatskoj (članak 70. Ustava) te da se zastupnici Hrvatskog
sabora biraju na vrijeme od četiri godine (članak 72. stavak 1. Ustava) i imaju
imunitet (članak 75. stavak 1. Ustava).

13. Uređivanje zastupničkih mirovina na način koji je
različit od općeg uređivanja mirovina, prema ocjeni Ustavnog suda, ima svoje
utemeljenje u posebnom pravnom položaju zastupnika, koji proizlazi iz načina
stjecanja mandata, predstavničke funkcije i pravne prirode mandata, povećane
odgovornosti u obnašanju zastup­ničke dužnosti, javnosti rada, ograničenosti
mandata, nespojivosti bavljenja nekim drugim poslovima, napuštanju dota­dašnje
profesije i sl. Prava zastupnika, zajedno s njihovim dužnostima i
odgovornostima, moraju stoga biti na odgovarajući način razmjerna tim posebnostima,
kao i općim socijalnim prilikama pa je, sukladno tim okvirima, dopušteno
odstupanje od pravila općeg sustava mirovinskog osiguranja.

14. Neosnovani su i navodi glede povratnog djelovanja
članka 15. osporenog Zakona protivno Ustavu. Prema odredbama članka 89.
stavcima 4. i 5. Ustava, zakoni ne mogu imati povratno djelovanje, već iz
posebno opravdanih razloga samo pojedine odredbe zakona mogu imati povratno
djelovanje.

Osporeno zakonsko uređenje ne ukazuje se neustavnim s
gledišta zabrane povratnog djelovanja zakona budući da se radi o pojedinačnoj
zakonskoj odredbi u smislu članka 89. Ustava.

15.Nisu osnovani niti navodi glede
neustavnosti članaka 1. i 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i
dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru, kojima je od 1. siječnja 2001.
smanjen iznos zastupničke mirovine. Pravo na socijalnu sigurnost uređuje se
zakonom. Temeljem ustavne ovlasti na samostalno uređivanje pravnih odnosa
zakonodavac može zakonom te odnose urediti i na način da smanji visinu nekog ranije
priznatog prava ukoliko ocijeni da je to potrebno s obzirom na ukupne
gospodarske mogućnosti i socijalne prilike države. U konkretnom slučaju, taj
zakon sadrži i zaštitnu klauzulu, prema kojoj sma­njena mirovina ne može biti
manja od mirovine određene po općim propisima o mirovinskom osiguranju, što
ukazuje da ustavno pravo na socijalnu sigurnost tim smanjenjem nije povri­jeđeno.

16. Navodi predlagatelja o nesuglasju navedenih
zakonskih odredaba s odredbama drugih zakona, posebice Zakonom o mirovinskom
osiguranju i Zakonom o najvišoj mirovini, u postupku nisu posebno razmatrani s
obzirom da, sukladno svojoj ustavnoj nadležnosti (članak 128. stavak 1.
podstavak 1. Ustava), Ustavni sud odlučuje samo o suglasnosti zakona s Ustavom,
ali ne i o međusobnoj suglasnosti dvaju ili više zakona.

17. Slijedom izloženog, Ustavni sud je utvrdio da
nema osnove za pokretanje postupka ustavnosudske ocjene osporenih propisa te
je, na temelju odredaba članka 43. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, a u svezi s
člankom 128. stavkom 1. podstavkom 1. Ustava, riješio kao pod točkom I. izreke.

Odbačaj prijedloga (točka II. izreke) temelji se na članku
32. Ustavnog zakona.

Objava
ovog rješenja (točka III. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj:           U–I–949/1999

       U–I–223/2000

       U–I–897/2000

       U–I–979/2000

       U–I–1008/2000

       U–I–1371/2000

       U–I–372/2002

Zagreb,
26. veljače 2003.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik
Suda
**dr. sc.** **Jasna Omejec**, v. r.

if !supportEmptyParas endif

Rješenje, NN 36/2003-503