## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-919/1996. od 14. veljače 2000.

### NN 22/2000 (23.2.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-919/1996. od 14. veljače 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**403**

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odlučivanje
o ustavnim tužbama, u sastavu sudac dr. sc. Velimir Belajec,
kao predsjednik Vijeća te suci Marijan Hranjski dr. iur.,
Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna Omejec i Vice Vukojević
dr. iur., kao članovi Vijeća, odlučujući
u povodu ustavne tužbe S. D. iz Z., G. br. 9, kojeg zastupa
I.M.-G., odvjetnica iz Z., na sjednici Vijeća održanoj
dana 14. veljače 2000. godine, donio je jednoglasno sljedeću

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se usvaja.

2. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-3161/1993-3 od 23. veljače 1995. godine.

3. Predmet se vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na
ponovni postupak.

Obrazloženje

Ustavna tužba je podnesena u svezi s rješenjem Vrhovnog
suda Republike Hrvatske, broj: Rev-3161/1993-3 od 23. veljače
1995., kojim je revizija tužitelja S. D. odbačena
kao nepravodobna. Revizija je bila izjavljena protiv presude tadašnjeg
Okružnog suda u Z., broj: Gž-935/93 od 13. travnja 1993.,
kojom je potvrđena presuda Općinskog suda u Z., broj:
P-1301/88 od 12. prosinca 1991. godine. Parnica se vodila između
S. D. kao tužitelja i G. Z. kao tuženika radi isplate,
a u kojoj je tužitelj pravomoćno odbijen s tužbenim
zahtjevom da mu tuženik naknadi štetu za oduzeto zemljište
budući da prema utvrđenjima suda tužitelj nije
dokazao vlasništvo tog zemljišta.

Vrhovni sud je osporenim rješenjem utvrdio da revizija nije
podnesena u roku određenom člankom 382. stavkom 1.
Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«,
br. 53/91 i 91/92) jer da je tužitelj putem punomoćnika
drugostupanjsku odluku primio 10. lipnja 1993., dok je revizija
izjavljena 14. srpnja 1993. godine. Prema odredbi navedenog članka,
protiv pravomoćne presude donesene u drugom stupnju stranke
mogu izjaviti reviziju u roku od 30 dana od dana dostave prijepisa
presude.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da mu je navedenom odlukom
Vrhovnog suda povrijeđeno ustavno pravo na jednakost svih
pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava
budući da je prema iskazanoj dostavi, po njegovom mišljenju,
nesporno kako je on putem svoje punomoćnice I. M.-G. odvjetnice
iz Z, drugostupanjsku odluku primio 18. lipnja 1993., u dokaz
čega je priložio fotokopiju dostavnice. Stoga predlaže
da se navedeno rješenje Vrhovnog suda ukine te predmet vrati
istom sudu na ponovno raspravljanje i odlučivanje.

Ustavna tužba je osnovana.

Iz ustavne tužbe, osporene sudske odluke te isprava prvostupanjskog
spisa Općinskog suda u Z. proizlazi da Vrhovni sud Republike
Hrvatske u postupku povodom izjavljene revizije o reviziji nije
meritorno raspravljao, već je istu kao nepravodobnu odbacio
s obzirom na utvrđenje tog suda da je tužitelj reviziju
izjavio nakon istjeka roka utvrđenog člankom 382. stavkom
1. Zakona o parničnom postupku.

Ustavni sud smatra navode podnositelja ustavne tužbe glede
povrede navedenog ustavnog prava osnovanima. Naime, nakon uvida
u sudsku dostavnicu na kojoj se nalazi štambiljem otisnut
datum prijama drugostupanjske presude od strane punomoćnice
podnositelja, Ustavni sud je zauzeo stajalište da se radi
o datumu 18. lipnja 1993. godine. Stajalište o osnovanosti
ustavne tužbe zasniva se i na prosudbi kako se iz osporenog
rješenja ne razabire način na koji je Vrhovni sud
utvrdio da je revizija tužitelja nepravodobna. Vrhovni sud
je samo naveo da je odluka suda drugog stupnja dostavljena tužitelju
(punomoćniku) dana 10. lipnja 1993. godine. Stoga se smatra
da je osporeno rješenje doneseno i protivno ustavnom načelu
iz članka 115. stavka 3. Ustava, prema kojem sudovi sude
na temelju Ustava i zakona.

Suglasno izloženom osnovom članka 72. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
br. 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-919/1996
Zagreb, 14. veljače 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

Odluka, NN 22/2000-403