## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-2673/2002 od 7. studenoga 2003.

### NN 183/2003 (19.11.2003.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-2673/2002 od 7. studenoga 2003.

# ustavni sud republike hrvatske

2694

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i
Milan Vuković, odlučujući o prijedlogu za pokretanje postupka za ocje­nu
suglasnosti drugog propisa s Ustavom i zakonom, na sjednici održanoj dana 7.
studenoga 2003. godine, donio je

## ODLUKU I RJEŠENJE

I.
Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom, te se ukida dio
odredbe članka 10. Odluke o autotaksi prijevozu u cestovnom prometu (»Službeni
glasnik Grada Dubrov­nika«, broj 5/2002) koji glasi: »uvjerenje da vozač nije
kazneno kažnjavan u prethodne tri godine od dana objave natječaja«.

II. Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i
zakonom članka 3. stavka 2., članka 4. stavka 1., članka 9. stavka 2., članka
10. u dijelu na koji se ne odnosi točka 1. izreke odluke, članka 33. stavka 1.
točke 8. i članka 35. Odluke o autotaksi prijevozu u cestovnom prometu (»Službeni
glasnik Grada Dubrovnika«, broj 5/2002).

III.
Odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama« i »Službenom glasniku
Grada Dubrovnika«.

```
Obrazloženje
```

1.
Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom
odredaba članka 3. stavka 2., članka 4. stav­ka 1., članka 9. stavka 2., dijela
članka 10., članka 33. stavka 1. točke 8. i članka 35.u izreci
navedenog propisa podnijelo je Udruženje autotaksi obrtnika Dubrovačko-neretvanske
županije, Dubrovnik, koje zastupa Nebojša Krce-Ivančić, odvjetnik iz
Dubrovnika.

2.
Osporenu Odluku donijelo je Gradsko vijeće Grada Dubrov­nika, na temelju članka
53. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«, broj 26/03 – pročišćeni
tekst), članka 7. stavka 5. Zakona o prekršajima (»Narodne novine«, broj 2/73,
5/73 – ispravak, 21/74, 9/80, 25/84, 52/87, 27/88, 43/89, 8/90, 41/90, 59/90,
91/92 i 33/95), te članka 31. Statuta Grada Dubrovnika (»Službeni glasnik Grada
Dubrovnika«, broj 9/01).

3. Osporene odredbe glase:

»Članak 3.

(2) Autotaksi prijevoznici iz stavka 1. ovog članka
su fizičke i pravne osobe koji kod nadležnoga registarskog tijela imaju
registriranu djelatnost autotaksi prijevoza putnika u cestovnom prometu, a
imaju prebivalište tj. sjedište na području Grada Dubrovnika.

Članak 4.

(1) Autotaksi prijevoznici čije je prebivalište tj.
sjedište izvan područja Grada Dubrovnika imaju pravo prometovati na području
Grada Dubrovnika isključivo ako je područje Grada Dubrovnika krajnje odredište
za pružanje usluge autotaksi prije­voza putnika.

Članak 9.

(2) Autotaksi prijevoznicima koji nisu zaključili
ugovor o koncesiji s Gradom Dubrovnikom iz stavka 1. ovog članka, ne pripada
pravo obavljanja djelatnosti autotaksi prijevoza na pod­ručju Grada Dubrovnika.

Članak 10.

Uz prijavu na natječaj ponuđač je dužan dostaviti:

(...) – dokaz (uvjerenje) ovlaštene policijske uprave
da vozaču nije bila oduzeta vozačka dozvola u razdoblju od prethod­ne tri
godine od dana objave natječaja,

– uvjerenje da vozač nije kazneno kažnjavan u
prethodne tri godine od dana objave natječaja,

– dokaz da je ponuđač podmirio sve dospjele obveze
prema Gradu Dubrovniku do datuma objave natječaja (...).

Članak
33.

(1) Novčanom
kaznom u iznosu od 1.000,00 kuna kaznit će se za prekršaj pravna osoba koja
obavlja djelatnosti autotaksi prijevoza:

8. ako
obavlja autotaksi djelatnost na području Grada Dubrovnika bez zaključenog
Ugovora o koncesiji za obavljanje autotaksi djelatnosti (čl. 13. i 14.).

Članak
35.

Novčanom
kaznom u iznosu od 500,00 kuna kaznit će se za prekršaj vozač autotaksija ako:

1. na
području Grada Dubrovnika neovlašteno obavlja autotaksi prijevoz (čl. 4.)

2.
neovlašteno se koristi autotaksi – stajalištem (čl. 8.).«

4.
Predlagatelj smatra da osporene odredbe nisu u suglasnosti s člancima 3. i 54.
Ustava Republike Hrvatske.

Obrazlažući
prijedlog, predlagatelj navodi da je osporenom Odlukom, za obavljanje taksi
djelatnosti na području Grada Dubrovnika, pored općih uvjeta propisanih Zakonom
o prijevozu u cestovnom prometu, kao dodatni uvjet propisan uvjet prebivališta
taksista na području Grada Dubrovnika. Time se, prema navodima predlagatelja,
suprotno Zakonu, onemogućava osobama koje nemaju prebivalište na području Grada
Dubrovnika obavljanje taksi djelatnosti, a što je u suprotnosti s načelom
jednakosti zajamčenim člankom 3. Ustava, kao i s načelom slobode rada (članak
54. Ustava). Pored toga, predlagatelj navodi da su za skla­panje ugovora o
koncesiji (koji je također jedan od uvjeta za obavljanje taksi djelatnosti), člankom
10. osporene Odluke propisani dodatni uvjeti (uvjerenje kojim se dokazuje da
vozač nije kazneno kažnjavan u prethodne tri godine od dana objave natječaja za
davanje koncesija, te uvjerenje ovlaštene policijske uprave da vozaču nije bila
oduzeta vozačka dozvola u razdoblju od prethodne tri godine od dana objave
natječaja). Obrazlažući tvrdnju o neustavnosti i nezakonitosti navedene
odredbe, predlagatelj ističe da (s obzirom na odredbe mjerodavnog Zakona) takva
uvjerenja nije moguće pribaviti niti je njihova uporaba dopuštena u postupku
kao što je dodjela koncesije. Naposljetku, predlagatelj ukazuje i na pravnu
prazninu u osporenoj Odluci glede kriterija pri odabiru kandidata za dodjelu
koncesije u situaciji više prijavljenih kandidata od predviđenog broja
koncesija. Predlagatelj smatra da tijelo nadležno za odlučivanje donosi odluku
po slobodnoj ocjeni koja se ne može argumentirano pobijati, a što dovodi do
pravne nesigurnosti.

5. Na temelju članka 42. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst)
prijedlog je dostavljen na odgovor Gradskom vijeću Grada Dubrovnika, kao
donositelju osporenog propisa.

Grad Dubrovnik dostavio je odgovor kojim osporava
osnovanost prijedloga.

*Prijedlog je djelomično osnovan*.

6. Prema odredbama članka 5. Ustava, zakoni moraju
biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi i s Ustavom i sa zakonom te je
svatko dužan držati se Ustava i zakona te poštivati pravni poredak Republike
Hrvatske.

O suglasnosti zakona s Ustavom, odnosno drugih
propisa s Us­tavom i zakonom, odlučuje Ustavni sud Republike Hrvatske na
temelju članka 128. podstavaka 1. i 2. Ustava, na način i prema postupku koji
su propisani Ustavom i Ustavnim zakonom o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske.

7. Člankom
134. stavkom 1. Ustava određeno je da jedinice lokalne samouprave obavljaju
poslove iz lokalnog djelokruga kojima se neposredno ostvaruju potrebe građana,
a osobito poslove koji se odnose na uređenje naselja i stanovanja, prostorno i
urbanističko planiranje, komunalne djelatnosti, brigu o djeci, socijalnu skrb,
primarnu zdravstvenu zaštitu, odgoj i osnovno obrazovanje, kulturu, tjelesnu
kulturu i sport, zaštitu potrošača, zaštitu i unapređenje prirodnog okoliša,
protupožarnu i civilnu zaštitu.

Nadležna
tijela jedinica lokalne samouprave imaju autonomiju u uređivanju pitanja koja
su im osobito dana u djelokrug, a unutar granica utvrđenih Ustavom i zakonima.

Prema članku
73. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi (»Narodne novine«,
broj 33/01), predstavničko tijelo općine, grada i županije u svom samoupravnom
djelokrugu donosi odluke i druge opće akte, u skladu sa svojim statutom.

8. Članak
53. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu, na temelju kojeg je donesena
osporena Odluka, glasi:

»Članak
53.

Autotaksi
prijevoz uređuje se ovim Zakonom i propisom koji u skladu s ovim Zakonom donosi
nadležno tijelo jedinice lokalne samouprave, odnosno Grada Zagreba.

Propisom iz stavka 1. ovoga članka može se utvrditi
obav­ljanje autotaksi prijevoza na temelju koncesije, te utvrditi broj sjedala
u osobnom vozilu kojim se obavlja autotaksi prijevoz.

Koncesiju iz stavka 2. ovoga članka izdaje nadležno
tijelo jedinice lokalne samouprave, odnosno Grada Zagreba.

Za dobivanje koncesije iz stavka 2. ovoga članka
autotaksi prijevoznik, pored uvjeta propisanih za dobivanje koncesije mora
ispunjavati i uvjete propisane ovim Zakonom.

Prijevoznik koji obavlja autotaksi prijevoz na
temelju koncesije iz stavka 2. ovoga članka ne mora pribaviti odobrenje iz članka
4. ovoga Zakona ukoliko je natječaj za dodjelu koncesije u sebi sadržavao
uvjete za izdavanje odobrenja iz ovoga Zakona.«

9. Za ocjenu osnovanosti prijedloga za ocjenu
ustavnosti i zakonitosti dijela odredbe članka 10. osporene Odluke (kojom je
propisano da je ponuđač, uz prijavu na natječaj za davanje koncesija za
obavljanje autotaksi djelatnosti, dužan dostaviti dokaz da vozač nije kazneno
kažnjavan u prethodne tri godine od dana objave natječaja), mjerodavan je članak
86. Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98 – ispravak, 129/00,
51/01 i 111/03) koji glasi:

»Članak 86.

(1) Podaci iz kaznene evidencije mogu se dati samo
sudovima i državnim odvjetništvima kad se radi o kaznenom postupku protiv osobe
za koju se traže podaci ili kad je u tijeku postupak za njezino pomilovanje.

(2) Podaci iz kaznene evidencije mogu se iznimno dati
državnim tijelima na njihov obrazloženi zahtjev kad se radi o povjeravanju određenih
poslova i zadataka u državnoj službi osobi za koju se traže ti podaci.

(3) Kaznenom evidencijom mogu se u okviru svoje
zakonske ovlasti koristiti i tijela unutarnjih poslova radi otkrivanja počini­telja
kaznenog djela. Navedeni podaci smatraju se profesionalnom tajnom.

(4) Nitko nema pravo zahtijevati od građana da
podnesu dokaze o svojoj osuđivanosti ili neosuđivanosti.

(5) Građanin
ima pravo tražiti podatke iz kaznene evidencije za sebe samo ako dokaže da su
mu ti podaci potrebni radi ostvarivanja prava u stranoj državi.«

Ocjenjujući
osnovanost prijedloga u odnosu na dio odredbe članka 10. osporene Odluke, ovaj
Sud polazi od činjenice da je traženje i davanje podataka iz kaznene evidencije
dopušteno samo pod uvjetima propisanim zakonom.

Kako je
osporenim dijelom odredbe članka 10. Odluke o autotaksi prijevozu u cestovnom
prometu, propisana obveza ponuđača da uz prijavu na natječaj za davanje
koncesija za obav­ljanje autotaksi djelatnosti, dostavi uvjerenje da vozač nije
kazneno kažnjavan u određenom razdoblju, Ustavni sud utvrđuje da taj dio
odredbe članka 10. osporene Odluke nije suglasan s odred­bom članka 86. stavka
4. Kaznenog zakona.

Osvrćući
se na navod donositelja osporene Odluke da je pravo jedinice lokalne samouprave
zahtijevati da se protiv osobe koja pruža uslugu autotaksi prijevoza na njenom
području, ne vodi kazneni postupak zbog kaznenog djela počinjenog za vrijeme
obavljanja autotaksi prijevoza, potrebno je ukazati na razliku između traženja
dokaza o pokrenutom kaznenom postupku protiv određene osobe i dokaza o njezinoj
osuđivanosti ili neosuđivanosti.

Naime, odredbom članka 10. osporene Odluke (koja nije
obuhvaćena prijedlogom za ocjenu ustavnosti i zakonitosti), propisana je obveza
ponuđača da uz prijavu na natječaj za davanje koncesija za obavljanje autotaksi
djelatnosti, dostavi (između ostalog) i uvjerenje da nije pokrenut kazneni
postupak, što je dopušteno i što se uobičajeno zahtijeva od osobe koja želi
obav­ljati javnu službu. Za razliku od toga, traženje dokaza o nečijoj osuđivanosti
ili neosuđivanosti, na način određen osporenom odredbom, nije sukladno odredbi članka
86. Kaznenog zakona.

Utvrdivši da je navedenim dijelom odredbe članka 10.
osporene Odluke povrijeđeno i načelo ustavnosti i zakonitosti iz članka 5.
stavka 1. Ustava, Ustavni sud je temeljem odredbe članka 55. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučio kao u točki I. izreke.

10. Za ocjenu osnovanosti prijedloga za ocjenu
ustavnosti i zakonitosti odredaba članka 3. stavka 2. i članka 4. stavka 1.
osporene Odluke, mjerodavne su odredbe članaka 53. i 54. Zakona o prijevozu u
cestovnom prometu te članka 18. stavka 2. Zakona o obrtu (»Narodne novine«,
broj 49/03 – pročišćeni tekst).

Članak 54. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu
glasi:

»Članak 54.

Autotaksi prijevoz obavlja se unutar područja i s
područja one jedinice lokalne samouprave gdje autotaksi prijevoznik ima sjedište.

Propisom iz članka 53. stavka 1. ovoga Zakona, može
se urediti pod kojim uvjetima je autotaksi prijevoz dozvoljen prijevoznicima sa
sjedištem izvan područja jedinice lokalne samouprave.«

Člankom 3. stavkom 2. osporene Odluke propisano je da
su autotaksi prijevoznici iz stavka 1. tog članka – fizičke i pravne osobe koji
kod nadležnog registarskog tijela imaju registriranu djelatnost autotaksi
prijevoza putnika u cestovnom prometu, a imaju prebivalište tj. sjedište na
području Grada Dubrovnika.

Polazeći od odredbe članka 54. Zakona o prijevozu u
cestov­nom prometu, kao i sadržaja osporene Odluke, valja zaključiti da
autotaksi prijevoz putnika u cestovnom prometu na području Grada Dubrovnika
mogu obavljati fizičke osobe (ako su registrirane kao obrtnici) i pravne osobe
kao trgovačka društva.

Članak
18. Zakona o obrtu glasi:

*»Članak
18.*

(1)
Sjedište obrta je mjesto u kojem se obavlja obrt. Ako se obrt obavlja u više
mjesta, sjedište je u jednome od mjesta koje obrtnik odredi.

(2) Ako
za obavljanje obrta nije potreban prostor, sjedište obrta je mjesto u kojemu
obrtnik ima prebivalište.«

Dakle,
prema izričitoj zakonskoj odredbi, sjedište obrta za čije obavljanje nije
potreban prostor (kao što je slučaj s autotaksi prijevozom) je mjesto u kojemu
obrtnik ima prebivalište.

Zakonom
o prijevozu u cestovnom prometu propisano je da se autotaksi prijevoz može
obavljati unutar područja i s područja one jedinice lokalne samouprave gdje
autotaksi prijevoznik ima sjedište. S obzirom na činjenicu da je sjedište obrta
(kao što je autotaksi prijevoz), po samom Zakonu, mjesto u kojemu obrtnik ima
prebivalište, treba zaključiti da oni autotaksi prijevoznici koji nemaju
prebivalište na području Grada Dubrovnika nemaju niti sjedište obrta na tom
području, te su (po samom Zakonu o prijevozu u cestovnom prometu) isključeni od
obavljanja autotaksi prijevoza na tom području.

Slijedom iznijetoga, Ustavni sud je ocijenio da
odredbom članka 3. stavka 2. osporene Odluke (kojom je, sukladno odredbi članka
18. Zakona o obrtu, određen način utvrđivanja sjedišta obrta) nije ograničeno
pravo na rad i slobodu rada zajamčeno člankom 54. stavkom 1. Ustava, kao što
smatra predlagatelj.

Polazeći od navedenih zakonskih odredaba, Ustavni sud
je utvrdio da je odredba članka 4. stavka 1. osporene Odluke (kojom je
propisano pod kojim uvjetom autotaksi prijevoznik s prebiva­lištem tj. sjedištem
izvan područja Grada Dubrovnika, ima pravo obavljati autotaksi djelatnost na
području Grada Dubrovnika) suglasna s odredbama članka 54. Zakona o prijevozu u
cestovnom prometu.

11. Za ocjenu osnovanosti prijedloga za ocjenu
ustavnosti i zakonitosti odredaba članka 9. stavka 2., članka 10. u dijelu na
koji se ne odnosi točka 9. obrazloženja ove odluke, članka 33. stavka 1. točke
8. i članka 35. osporene Odluke, mjerodavne su odredbe članka 53. Zakona o
prijevozu u cestovnom prometu te odredbe članaka 3., 4., 11. i 12. Zakona o
komunalnom gospodarstvu (»Narodne novine«, broj 26/03 – pročišćeni tekst).

Analizirajući mjerodavne zakonske odredbe, kao i sadržaj
osporene Odluke, Ustavni sud je utvrdio:

Osporenom
Odlukom uređeni su uvjeti, organizacija i način obavljanja autotaksi prijevoza
putnika u cestovnom prometu na području Grada Dubrovnika.

Iz
odredaba članka 53. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu proizlazi da je
nadležno tijelo jedinice lokalne samouprave ovlašteno donijeti propis kojim, u
skladu sa Zakonom, uređuje autotaksi prijevoz na svom području.

Pored
toga, nema nikakve dvojbe da se propisom jedinice lokalne samouprave može
utvrditi obavljanje autotaksi prijevoza na temelju koncesije, kao i propisati
uvjete za njezino dobivanje (članak 53. stavci 2., 3. i 4. Zakona).

Prema članku
3. Zakona o komunalnom gospodarstvu, prije­voz putnika u javnom prometu (čiji
je dio i autotaksi prijevoz putnika u cestovnom prometu) jedna je od komunalnih
djelatnosti, koju, prema odredbama članaka 4. i 11. tog Zakona mogu obavljati
pravne i fizičke osobe na temelju ugovora o koncesiji. Prema članku 11. stavku
2. Zakona o komunalnom gospodarstvu, predstavničko tijelo jedinice lokalne
samouprave odlukom (...) utvrđuje uvjete za provedbu prikupljanja ponuda ili
javnog natječaja za davanje koncesije.

Iz gore
navedenih, mjerodavnih odredaba Zakona o prije­vozu u cestovnom prometu i
Zakona o komunalnom gospodarstvu, proizlazi zaključak da je nadležno tijelo
jedinice lokalne samouprave imalo izričito zakonsko ovlaštenje za uređivanje
autotaksi prijevoza na svom području, kao i za propisivanje uvjeta za dodjelu koncesije
za obavljanje autotaksi prijevoza.

Slijedom
iznijetog, Ustavni sud je utvrdio da odredbe članka 9. stavka 2., članka 33.
stavka 1. točke 8. i članka 35. osporene Odluke, nisu u nesuglasju sa Zakonom o
prijevozu u cestovnom prometu, te sa Zakonom o komunalnom gospodarstvu.

12. U
odnosu na navode predlagatelja o neustavnosti i nezakonitosti dijela odredbe članka
10. osporene Odluke kojom je propisano da je ponuđač, uz prijavu na natječaj za
davanje koncesija, dužan dostaviti dokaz (uvjerenje) ovlaštene policijske
uprave da vozaču nije bila oduzeta vozačka dozvola u razdoblju od prethodne tri
godine od dana objave natječaja, kao i dokaz da je ponuđač podmirio sve
dospjele obveze prema Gradu Dubrovniku do datuma objave natječaja, Ustavni sud
ističe:

Polazeći
od navedenih odredaba Zakona o prijevozu u cestov­nom prometu i Zakona o
komunalnom gospodarstvu kojima je nadležnom tijelu jedinice lokalne samouprave
dano ovlaštenje za propisivanje uvjeta za dodjelu koncesije za obavljanje
autotaksi prijevoza, a imajući u vidu svrhu propisivanja posebnih uvjeta koje
moraju ispuniti osobe koje se prijave na natječaj za davanje koncesija, Ustavni
sud je utvrdio da donositelj osporene Odluke nije prešao okvire danog mu ovlaštenja
niti propisao uvjete protivno odgovarajućim zakonskim odredbama.

Stoga
je ocjena Ustavnog suda da odredba članka 10. u dijelu na koji se ne odnosi točka
9. obrazloženja ove odluke, nije u suprotnosti s Ustavom i zakonom.

13.
Osvrćući se na tvrdnju predlagatelja o postojanju »pravne praznine« u osporenoj
Odluci, koja se, prema mišljenju podnositelja, odnosi na nedostatne kriterije
pri odabiru kandidata za dodjelu koncesije, Ustavni sud ističe da je u postupku
dodjele koncesije za obavljanje autotaksi djelatnosti, nadležno tijelo dužno
postupati po Zakonu o komunalnom gospodarstvu kojim su propisani elementi na
temelju kojih se donosi odluka o davanju koncesije. Pored toga, osporenom
Odlukom i Zakonom o komunalnom gospodarstvu (koji se, kao što je već rečeno,
primjenjuje u postupku dodjele koncesija za obavljanje autotaksi djelatnosti)
propisan je postupak zaštite prava nezadovoljnih sudionika natječaja za davanje
koncesije.

14.
Stoga je, temeljem odredbe članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske, riješeno kao u točki II. izreke.

15. Točka
III. izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustav­nog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske.

Broj:
U-II-2673/2002
Zagreb, 7. studenoga 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc.** **Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 183/2003-2694