### NN 111/2015 (14.10.2015.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-555/2015 od 9. srpnja 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2157

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Mario Pešić iz Biograda na Moru, na sjednici održanoj 9. srpnja 2015. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se odluka Državnog sudbenog vijeća broj: Is-18/14 od 12. prosinca 2014.

III. Predmet se vraća na ponovni postupak Državnom sudbenom vijeću.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Mario Pešić iz Biograda na Moru, sudac Općinskog suda u Zadru (u daljnjem tekstu: podnositelj) podnio je pravodobnu ustavnu tužbu protiv odluke Državnog sudbenog vijeća (u daljnjem tekstu: DSV) broj: Is-18/14 od 12. prosinca 2014.

Navedenom odlukom je za sutkinju Trgovačkog suda u Zadru imenovana Tina Grgas, viša sudska savjetnica u Općinskom sudu u Benkovcu, na temelju članka 56. stavaka 1. i 2. Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 116/10., 57/11., 130/11., 13/13. – odluka USRH i 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoDSV).

II. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

2. Članak 62. stavci 2. i 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) glase:

»Članak 62.

(...)

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen.

(3) U stvarima u kojima je dopušten upravni spor, odnosno revizija u parničnom ili izvanparničnom postupku, pravni put je iscrpljen nakon što je odlučeno i o tim pravnim sredstvima.«

3. Članak 103. stavak 1. Ustavnog zakona glasi:

»Članak 103.

(1) Protiv odluke Državnog sudbenog vijeća o imenovanju sudaca, kandidati u postupku imenovanja mogu podnijeti ustavnu tužbu nakon iscrpljivanja pravnog puta provedenog pred Upravnim sudom Republike Hrvatske po zahtjevu podnesenom na temelju posebnih odredbi Zakona o upravnim sporovima o zaštiti Ustavom zajamčenih ljudskih prava i temeljnih sloboda.

(...)«

4. Do stupanja na snagu Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10. i 143/12.; u daljnjem tekstu: ZUS/10) 1. siječnja 2012. podnošenje ustavne tužbe protiv odluke DSV-a o izboru sudaca nije bilo neposredno dopušteno, jer je trebalo ispuniti jednu od postupovnih pretpostavki za njezino podnošenje, a to je iscrpljivanje dopuštenog pravnog puta. Naime, nezadovoljni kandidati u postupku izbora za suce imali su pravo protiv odluke DSV-a o izboru suca podnijeti zahtjev Upravnom sudu Republike Hrvatske na temelju članka 66. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.; u daljnjem tekstu: ZUS/91). Tek bi time bio iscrpljen dopušteni pravni put u smislu članka 62. stavka 2. Ustavnog zakona.

Nakon što je na temelju članka 91. ZUS-a/10 prestao važiti ZUS/91, ne postoji pravno sredstvo iz članka 66. ZUS-a/91 koje je propisano kao postupovna pretpostavka iscrpljivanjem koje su bile ispunjene pretpostavke za dopuštenost ustavne tužbe sukladno članku 103. stavku 1. Ustavnog zakona.

4.1. Osim toga, o pitanju svoje nadležnosti za postupanje po ustavnim tužbama protiv akata imenovanja sudaca DSV-a, Ustavni sud je izrazio svoje stajalište još u odluci broj: U-III-761/1996 od 8. ožujka 2000. (»Narodne novine« broj 35/00.), kada je, između ostaloga, utvrdio:

»DSV je državno tijelo čije su ovlasti u djelokrugu sudbene vlasti određene Ustavom i zakonom. Stoga je i odluka DSV-a o imenovanju sudaca, a protiv koje nije propisana druga pravna zaštita, odluka tijela državne vlasti o kojoj ovaj Sud odlučuje u postupku ustavnosudske zaštite ustavnih prava. Iako odluka DSV-a pripada krugu tzv. akata vladanja, ona je istodobno i pravno vezani akt državnog tijela koje je u postupku imenovanja vezano postupovnim pravilima, te kao i svi ostali akti vladanja bilo kojeg državnog tijela podliježe ocjeni ustavnosti i zakonitosti sa stajališta ustavnosti i zakonitosti postupka i načina donošenja.

Osim toga, kroz ustroj posebnog državnog tijela u okviru sudbene vlasti, sastavljenog od istaknutih pravnika, s ovlaštenjem da imenuje i razrješava suce i državne odvjetnike te da odlučuje o njihovoj disciplinskoj odgovornosti (članak 121. stavak 1. Ustava, članak 12. Zakona o Državnom sudbenom vijeću), naglašeno je, kako načelo neovisnosti sudbene vlasti u okviru ukupne trodiobe vlasti, tako i ideja da istaknuti pravosudni djelatnici i drugi pripadnici pravničke struke, kompetentno i neovisno o drugim državnim tijelima i na temelju pravila struke odlučuju o imenovanju i razrješenju pravosudnih djelatnika.

Odlučivanje uz uvjete i po postupku u kojem se osigurava stručnost, neovisnost i dostojnost za obnašanje sudačke dužnosti (članak 8. Zakona o sudovima), a prema stručnim kriterijima, imanentno je u radu DSV-a. Kada DSV postupa mimo tih kriterija, odnosno bez stručnih argumenata, ili kada se u njegovim odlukama ne vidi na temelju kojih razloga su donesene, a pogotovo ako te odluke proturiječe jedinim razlozima struke koji su u postupku izneseni, bez obrazloženja zašto ti razlozi nisu uvaženi, ono postupa protivno cilju i svrsi zbog koje je osnovano te čini i grubu povredu pravila postupka, koja uvijek postoji kada za donošenje odluke ne postoje mjerodavni razlozi, odnosno kada oni postoje, ali su nejasni i proturiječni.«

4.2. Budući da ZUS/10 ne poznaje pravno sredstvo kojim bi se osiguravala pravna zaštita koja je bila propisana člankom 66. ZUS-a/91, to je protiv odluke DSV-a o izboru sudaca neposredno dopuštena ustavna tužba iz članka 62. Ustavnog zakona.

Stoga je u konkretnom slučaju Ustavni sud utvrdio da su ispunjenje pretpostavke dopuštenosti ustavne tužbe.

III. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

5. Podnositelj je 25. listopada 2007. odlukom DSV-a izabran za suca Općinskog suda u Zadru. Dužnost suca Općinskog suca u Zadru obnaša od 1. siječnja 2008.

5.1. DSV je objavilo oglas za slobodno mjesto suca Trgovačkog suda u Zadru u »Narodnim novinama« broj 132 od 12. studenoga 2014.

Prijave na oglas s dokazima o ispunjavanju uvjeta za suce trgovačkog suda podnijeli su: Tina Grgas, viša sudska savjetnica u Općinskom sudu u Benkovcu – Stalna služba u Obrovcu, Katarina Zdunić, viša sudska savjetnica u Općinskom sudu u Zadru te Mario Pešić, sudac u Općinskom sudu u Zadru.

5.2. Nakon provedenog postupka DSV je kandidatkinju Tinu Grgas imenovalo za sutkinju Trgovačkog suda u Zadru. Prijava podnositelja ustavne tužbe nije razmatrana budući da je DSV ocijenio da on ne može biti kandidat u skladu s mjerodavnim odredbama ZoDSV-a za upražnjeno sudačko mjesto.

5.3. DSV je u osporenoj odluci svoje stajalište obrazložio ovako:

»Mario Pešić nije bio polaznik Državne škole za pravosudne dužnosnike, te isti nije mogao biti kandidat za suca Trgovačkog suda u Zadru. Naime, prema odredbi članka 51. ZDSV-a za suca prekršajnog, općinskog, trgovačkog i upravnog suda može biti imenovana samo ona osoba koja je završila Državnu školu za pravosudne dužnosnike. Odredba članka 56.b. ZDSV-a, na koji se poziva sudac Mario Pešić, jamči sucima koji su imenovani na sudačku dužnost prema propisima koji su bili na snazi do 31. prosinca 2012. a nisu završili Državnu školu za pravosudne dužnosnike, stalnost njihove dužnosti. Ova odredba, dakle, nije ustrojena kako bi se omogućilo sucima javljati na slobodna sudačka mjesta, protivno imperativnoj zakonskoj normi iz članka 51. stavak 1. ZDSV-a, već da bi se osigurala stalnost sudačke dužnosti.

Prema članku 56. ZDSV-a kada Vijeće za suca imenuje kandidate koji su završili Državu školu za pravosudne dužnosnike izbor mora biti utemeljen na završnoj ocjeni koju su kandidati ostvarili u Državnoj školi za pravosudne dužnosnike i ostvarenim bodovima na razgovoru s kandidatima na kojem isti mogu ostvariti najviše 20 bodova.«

5.4. U odnosu na ostale prijave podnesene za upražnjeno mjesto suca Trgovačkog suda u Zadru, u osporenoj odluci DSV-a se navodi:

»Sukladno članku 56. stavak 1. ZDSV-a kandidatkinje su na temelju završne ocjene u Državnoj školi za pravosudne dužnosnike ostvarile slijedeći broj bodova: Tina Grgas – 187,69 bodova i Katarina Zdunić – 173,58 bodova.

Na razgovor su pozvane Tina Grgas i Katarina Zdunić. (...)

Nakon provedenog razgovora, Vijeće je na temelju članka 18. stavak 2. Pravilnika, utvrdilo listu prvenstva kandidatkinja prema redoslijedu ukupno ostvarenih bodova u postupku vrednovanja:

Tina Grgas, viša sudska savjetnica u Općinskom sudu u Benkovcu, Stalna služba u Obrovcu – 204,69 bodova i

Katarina Zdunić, viša sudska savjetnica u Općinskom sudu u Zadru – 190,58 bodova.

Na temelju sastavljene liste prvenstva kandidatkinja i provedenim glasovanjem, a na temelju članka 56. stavak 1. i 2. ZDSV-a, Vijeće je imenovalo Tinu Grgas za sutkinju Trgovačkog suda u Zadru.«

IV. PRIGOVORI PODNOSITELJA

6. Podnositelj smatra da su mu osporenom odlukom DSV-a povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14., 18., 19., 26., 29. stavkom 1., 35., 44. i 55. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), te prava zajamčena člancima 6. i 13. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06., u daljnjem tekstu: Konvencija).

Podnositelj osporenu odluku pobija zbog bitnih postupovnih povreda i povreda materijalnog prava te pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja. Prije svega ističe nedostatak upute o pravnom lijeku:

»Predmetna odluka ne sadrži uputu o pravnom lijeku niti dopuštenje da se protiv iste može pokrenuti upravni spor, pa s obzirom da je Ustavni sud zauzeo stajalište da odluke Državnog sudbenog vijeća (u nastavku DSV) o imenovanju sudaca ne predstavljaju upravni akt protiv kojega je moguće voditi upravni spor i s obzirom da novi Zakon o upravnim sporovima (NN 20/10, 143/12 i 152/14) više ne predviđa postupak povodom zahtjeva za zaštitu Ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka i građanina (čl. 66 prethodnog ZUS-a) propisan člankom 103 Ustavnog zakona o ustavnom sudu, podnositelju je jedina pravna zaštita ustavna tužba.«

6.1. Podnositelj navodi da se kao kandidat javio na oglas za slobodno mjesto suca Trgovačkog suda u Zadru objavljen u »Narodnim novinama« broj 132/14. sukladno članku 51. stavku 1. i članku 56.b ZoDSV-a. S obzirom da je podnositelj bio imenovan za suca Općinskog suda u Zadru 25. listopada 2007., koju dužnost i dalje obnaša, podnio je prijavu na predmetni natječaj sukladno članku 56.b ZoDSV-a kojim je propisano da suci koji su imenovani na sudačku dužnost po propisima koji su bili na snazi do 31. prosinca 2012. nisu dužni završiti školu za pravosudne dužnosnike navedenu u članku 51. stavku 1. ZoDSV-a. Nadalje, ističe da DSV nije zatražilo od nadležnog sudačkog vijeća ocjenu obnašanja sudačke dužnosti za podnositelja sukladno članku 55. stavku 1. ZoDSV-a »već je na svojoj web stranici www.dsv.hr u popodnevnim satima dana 4 prosinca 2014 godine objavilo imena prijavljenih kandidata na predmetni natječaj i datum razgovora sa njima dana 12. prosinca 2014. godine, u rasponu od 9 do 12,40 sati za svakoga kandidata ponaosob, među kojima nije bilo imena podnositelja, nakon kojeg razgovora je odlučilo da će isti dan na svojoj 117. sjednici između pozvanih kandidata odlučiti o imenovanju na ispražnjeno mjesto suca Trgovačkog suda u Zadru. S obzirom da na navedenom popisu kandidata nije bilo imena i prezimena podnositelja i termina razgovora s njim i s obzirom da se odabir vrši samo između pozvanih kandidata isti je, s obzirom da u međuvremenu nije primio nikakvu odluku kojom bi njegova prijava eventualno bila odbačena, dopisom od 8. prosinca 2014. godine zatražio od DSV-a da ga se pozove na navedeni razgovor s obzirom da se uredno javio na predmetni natječaj. Podnositelj je, zbog kratkoće vremena do dana određenog za razgovor i svjestan činjenice da će nepozivanjem na razgovor automatski biti isključen iz odabira, istoga dana i telefonski nazvao DSV tražeći odgovor da li je njegova prijava odbačena i tražio da ga se pozove na predmetni razgovor na što mu je neslužbeno odgovoreno da hotimično nije pozvan na razgovor i da će mu sve biti objašnjeno u pisanoj odluci.«

6.2. U odnosu na obrazloženje pobijane odluke DSV-a koja se odnosi na njegovu prijavu (točka 5.1. obrazloženja ove odluke), podnositelj ističe:

»Prvenstveno se ističe da je neshvatljivo da se prijava suca na natječaj za imenovanje suca odbaci sa obrazloženjem da isti ne udovoljava uvjetima – za postati sudac.

Iz prethodno citirane tri rečenice obrazloženja razvidno je da je DSV umjesto da primjeni (jasnu) zakonsku odredbu (čl. 56 b ZDSV) odlučio tumačiti 'pravu namjeru' zakonodavca kod donošenja navedene (jasne) odredbe iste za što navedeno tijelo nema ovlasti, a čak i u slučaju kad bi navedena odredba bila nejasna, kako to navedeno tijelo očito smatra, DSV je istu protumačio na štetu umjesto u korist podnositelja kao adresata 'nejasne' norme tj. stranke u postupku (pravilo o interpretaciji nejasnih pravnih propisa) kako bi onemogućio podnositelju sudjelovanje u natječaju.

Međutim najvažnije je da je DSV kod tumačenja namjere zakonodavca pri donošenju navedene odredbe čl. 56 b ZDSV istu potpuno pogrešno protumačio smatrajući da po njemu ista 'samo jamči sucima koji su imenovani na sudačku dužnost prema propisima koji su bili na snazi do 31 prosinca 2012 godine, a nisu završili Državnu školu za pravosudne dužnosnike, stalnost njihove dužnosti. Ova odredba dakle nije ustrojena kako bi se omogućilo sucima javljati na slobodna sudačka mjesta već da bi se osigurala stalnost sudačke dužnosti'.

Citirano tumačenje namjere zakonodavca kod donošenja navedene odredbe je potpuno pogrešno s obzirom da je stalnost sudačke dužnosti već propisana Ustavom Republike Hrvatske (čl. 120 tj. čl 123 pročišćenog teksta) kao najvišim pravnim aktom stoga namjera zakonodavca kod donošenja navedene odredbe čl. 56 b ZDSV sasvim sigurno nije bila prepisivanje postojeće ustavne odredbe (hijerarhijski veće pravne snage) već upravo izjednačavanje u pravima i obvezama sudaca koji su imenovani prije osnivanja Državne škole za pravosudne dužnosnike i onih imenovanih poslije njenog osnivanja radi ostvarivanja ravnopravnosti u njihovim pravima i obvezama u budućem vremenu kad će navedeni suci istovremeno raditi na sudovima iako su imenovani na različite načine (kakva situacija je upravo sada na sudovima u RH) kako se ne bi dogodila podjela sudaca 'na dvije vrste' tj. neravnopravnost u njihovim pravima (pa tako i u pravu na napredovanje prema osobnim stručnim preferencama na druge sudove) i obvezama te je predmetna odredba čl. 56 b ZDSV je u tom pogledu potpuno jasna.

(...)

Štoviše, prihvaćanje ovakvog tumačenja odredbe čl. 56 b ZDSV od strane DSV-a značilo bi da bi pravo na javljanje na oglase za imenovanje sudaca imali samo oni suci koji su imenovani nakon 31. prosinca 2012 godine (za koja imenovanja je preduvjet bio završetak Državne škole za pravosudne dužnosnike) dok bi suci koji su imenovani do 31. prosinca 2012 godine (do kada Državna škola za pravosudne dužnosnike uopće nije postojala) bili potpuno obespravljeni i mogli bi samo bespomoćno gledati kako se njihove kasnije imenovane kolege mogu javljati na natječaje za slobodna sudačka mjesta za razliku od njih – sudaca 'drugog reda' koji na to ne bi imali pravo. (...)

(...) jer se njome svim sucima općinskih, trgovačkih, prekršajnih i upravnih sudova u RH koji su imenovani do 31. prosinca 2012 godine (a takvih je barem 95% od svih sudaca) apriori onemogućava da budu uopće kandidati u natječajima za slobodna sudačka mjesta u drugim sudovima, što osim što je nezakonito tj. suprotno čl. 56 b ZDSV-a predstavlja i očitu diskriminaciju jer je to isto omogućeno onim sucima koji su imenovani po propisima koji su bili na snazi nakon 31. prosinca 2012 godine. (...) Na navedeni način suci koji su imenovani do 31. prosinca 2012 godine postaju osobe čiji je status zauvijek zamrznut na postojećem radnom mjestu (valjda do njihove smrti) i osobe kojima je napredovanje u sustavu na druge sudove apriori onemogućeno jer im se ne dopušta niti biti kandidatom u navedenim natječajima.

U slučaju podnositelja ustavne tužbe situacija je još i gora s obzirom da je prethodno predmetnom natječaju i upravo zbog predmetnog ispražnjenog sudačkog mjesta na Trgovačkom sudu u Zadru, dopisom predsjednice Trgovačkog suda u Zadru posl. br. Su-32/14 od 15. siječnja 2014 godine zatraženo od DSV da predmetno slobodno mjesto na tom sudu popuni trajnim premještajem i to po mogućnosti premještajem upravo podnositelja: 'iz razloga što je isti bio vježbenik i potom sudski savjetnik ovoga suda, te je na postdiplomskom studiju trgovačkog prava i prava društava na Pravnom fakultetu u Zagrebu, slijedom čega je opravdano za očekivati da bi mogao odmah po imenovanju raditi na svim vrstama predmeta bez uobičajenih početničkih poteškoća,' ostavljajući pritom mogućnost DSV-u da navedeni premještaj napravi direktno (kao što je to isti DSV radio na svojim 29., 36., 42., 53. i dr. sjednicama) ili putem prethodnog raspisivanja obavijesti o potrebi za trajni premještaj sudaca (kao što je to isti DSV učinio na svojoj 94 i dr. sjednicama). DSV je međutim navedeni prijedlog odbio (šutnja administracije od 6 mjeseci, telefonski pružena informacija da se radi o spisu DSV posl. br. Ou-6/14) i suprotno svojoj dotadašnjoj praksi arbitrarno odlučio navedeno slobodno prazno mjesto umjesto trajnim premještajem popuniti predmetnim natječajem, kojom prilikom navedenu odluku ničim nije obrazložio s obzirom da je time promijenio svoju praksu jer je u istovjetnim slučajevima u navedeno vrijeme masovno vršio trajne premještaje sudaca (sa i bez oglasa o premještaju) kako unutar iste vrste sudova tako i na sudove različite vrste (sa općinskih na općinske sudove, sa općinskih na radne sudove, sa općinskih na upravne sudove) čime se dakle u slučaju podnositelja postavio arbitrarno i samovoljno. (...)

Predmetnim postupanjem DSV je u potpunosti ignorirao prijavu podnositelja kao kandidata u predmetnom natječaju za izbor suca, onemogućio mu sudjelovanje u istom a time i imenovanje smatrajući da isti ne udovoljava uvjetima za postati sudac, čime su nesporno povrijeđena prava podnositelja iz čl 14 st. 2 Ustava RH kojim se jamči opća jednakost svakog čovjeka i građanina i jednakost svih pred zakonom (članak 14. stavak 2. Ustava), te ustavnog prava svakog građanina Republike Hrvatske da podjednakim uvjetima sudjeluje u obavljanju javnih poslova i bude primljen u javne službe (članak 54. Ustava).«

Stoga podnositelj (pozvavši se i na odluku Ustavnog suda broj: U-III-761/1996 od 8. ožujka 2000., te na obrazloženje Vlade Republike Hrvatske uz predloženu izmjenu članka 56.b iz Konačnog prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću – P.Z. broj 211/2013) predlaže da se njegova ustavna tužba usvoji i da se pobijana odluka ukine i predmet vrati na ponovni postupak.

V. PRIBAVLJENA OČITOVANJA

6.3. Tijekom ustavnosudskog postupka pribavljen je spis DSV-a i zatraženo očitovanje DSV-a na ustavnu tužbu. DSV je dostavio traženo očitovanje aktom broj: OU-14/15 od 7. ožujka 2015. u kojem ostaje kod stajališta iznesenih u osporenoj odluci u odnosu na podnositelja:

»Dakle, Državno sudbeno vijeće smatra da opisanim tumačenjem i primjenom odredaba članka 51. stavak 1. i 56. b Zakona o Državnom sudbenom vijeću nije postupilo suprotno pravilnom shvaćanju tih propisa jer u konkretnom slučaju stalnost sudačke dužnosti predmetnom odlukom podnositelju Ustavne tužbe nije ugroženo, a nije se radilo o postupku napredovanja suca.«

6.4. Navedeno očitovanje DSV-a dostavljeno je na odgovor podnositelju, koji u svom odgovoru od 4. svibnja 2015., ponovio navode iz ustavne tužbe te između ostaloga, navodi:

»Predmetnim odgovorom (novi sastav) DSV-a po službenoj dužnosti ponavlja obrazloženje pobijane odluke starog sastava DSV-a (donijete indikativno na samom isteku njihovog mandata) koje se u bitnom svodi na shvaćanje da bi DSV dopustio podnositelju tužbe sudjelovanje u predmetnom natječaju za suca Trgovačkog suda u Zadru raspisanom temeljem čl. 51 st. 1 Zakona o Državnom sudbenom vijeću (Narodne novine 116/10, 57/11, 130/11, 13/13, 28/13 – u nastavku ZDSV) da je završio Državnu školu za pravosudne dužnosnike (...) unatoč jasnoj odredbi članka 56 b. ZDSV kojom je propisano da suci koji su imenovani na sudačku dužnost prema propisima koji su bili na snazi do 31.12.2012 godine (kao što je podnositelj) nisu dužni završiti Državnu školu za pravosudne dužnosnike.

Ako je zakonodavac citiranim čl. 56 b. ZDSV-a sucima kojima su imenovani na sudačku dužnost prema propisima koji su bili na snazi do 31.12.2012. godine dao jamstvo da im nitko neće moći u bilo koju svrhu postavljati uvjet završetka Državne škole za pravosudne dužnosnike onda to ne može ni DSV a pogotovo ne u svrhu imenovanja sudaca u kojoj glavi IV. ZDSV-a se predmetna odredba čl. 56 b. upravo i nalazi. Naime jasno je da odredbe čl. 51 st. 1 i čl. 56 b. ZDSV sadržane u istoj glavi IV navedenog zakona pod naslovom 'Imenovanje sudaca' čine jedinstvenu sadržajnu cjelinu i nijedno tumačenje ih ne može razdvojiti.

(...)

U konkretnom slučaju se dakle ne radi o različitom tumačenju iste odredbe od strane podnositelja tužbe i DSV-a jer je navedena norma potpuno jasna već joj upravo DSV predmetnim tumačenjem (citat iz odgovora: Tumačeći odredbu čl. 56b ZDSV Vijeće je zaključilo ...) daje novo značenje kojim sucima imenovanim do 31. prosinca 2012 godine za javljanje na slobodna sudačka mjesta postavlja uvjet završetka Državne škole za pravosudne dužnosnike kojeg uvjeta ih je zakonodavac tim istim čl. 56 b ZDSV-a izričito oslobodio čime posljedično radi diskriminaciju među sucima prema vremenu kad su isti imenovani za suca i istovremeno tim sucima kao uvjet za sudjelovanje u natječajima za slobodna sudačka mjesta nameće (nemogući) uvjet završetka Državne škole za pravosudne dužnosnike prije imenovanja za suca mada navedena škola u vrijeme kad su isti imenovani za suce nije niti postojala pa je isti nisu ni mogli završiti.

Na ovaj način DSV radi nejednakost među sucima suprotno jasnoj odredbi čl. 56 b ZDSV koja upravo ide za tim da se suci nakon imenovanja po različitim kriterijima koji su vrijedili u vrijeme njihova imenovanja (do i nakon 31.12.2012 godine) izjednače u svojim pravima i dužnostima u postignutom statusu suca s obzirom da obavljaju istu – sudačku dužnost.

Ukoliko DSV inzistira na predmetnom tumačenju da i suci koji su imenovani po propisima koji su bili na snazi do 31. prosinca 2012 godine da bi mogli sudjelovati u natječajima za slobodna sudačka mjesta morali imati završenu Državnu školu za pravosudne dužnosnike onda bi svi ti suci očito ubuduće morali polagati prijemni ispit za upis u Državnu školu za pravosudne dužnosnike kako bi je mogli završiti i postati suci (iako su već suci) da bi mogli sudjelovati u natječajima za slobodna sudačka mjesta a odmah se može reći da bi takva njihova prijava nakon prvotnog čuđenja zasigurno bila odbačena – jer su već imenovani za suca što je osnovni cilj završetka navedene škole pa ih nema smisla niti primati u istu. Naime odredba čl. 23 st. 4 Zakona o pravosudnoj akademiji (Narodne novine ... – u nastavku ZPA) jasno propisuje da se 'natječaj za prijam u Školu raspisuje za kandidate za suce' (a ne za osobe koje već jesu suci) dok odredba čl. 22 st. 2 ZPA definira školu kao mjesto gdje će kandidati stjecati znanje i vještinu za samostalno, odgovorno, neovisno i nepristrano obnašanje pravosudne dužnosti koje znanje i vještine postojeći suci već imaju ex lege. Naravno prethodno je obrazloženo samo da se pojasni koje su sve posljedice navedenog pogrešnog tumačenja navedene odredbe.

Prihvaćanje ovakvog tumačenja odredbe čl. 56 b ZDSV od strane DSV-a značilo bi dakle da pravo na javljanje na oglase za slobodna sudačka mjesta imaju samo oni suci koji su imenovani nakon 31. prosinca 2012 godine (za koja imenovanja je preduvjet bio završetak Državne škole za pravosudne dužnosnike) dok bi suci koji su imenovani do 31. prosinca 2012 godine (do kada Državna škola za pravosudne dužnosnike uopće nije postojala) bili potpuno obespravljeni i mogli bi samo bespomoćno gledati kako se njihove kasnije imenovane kolege mogu javljati na natječaje za slobodna sudačka mjesta za razliku od njih – sudaca 'drugog reda' koji na to ne bi imali pravo.

(...)

Stoga DSV nije uopće ispitao podnositeljevu prijavu kako to od njega zahtjeva čl. 29. Ustava RH i čl. 66. Konvencije koji nalažu da se svakoj strani pruži razumna mogućnost da iznese svoje razloge, u uvjetima koji je ne stavljaju u položaj očite neravnopravnosti u odnosu na protivnu stranku zbog čega je postupak za podnositelja bio nepravičan jer je povrijeđeno pravo podnositelja na pristup sudu kao sastavni dio prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Osim procesne neravnopravnosti koja je uzrokovala nepravičnost postupka, postupanje navedenog tijela je krajnje nepravično prema podnositelju i zbog bitnih nedostataka u obrazlaganju zauzetog pravnog stava odnosno zbog pogrešnog tumačenja jasne zakonske norme čl. 56 b ZDSV. Na navedeni način povrijeđena je odredba čl. 29. stavka 1. Ustava jer se pravno stajalište navedeno u osporenom aktu zasniva na ustavnopravno neprihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava, odnosno isto je posljedica proizvoljnog tumačenja i primjene tog prava.«

VI. MJERODAVNO PRAVO

7. Za ocjenu osnovanosti navoda ustavne tužbe u konkretnom slučaju mjerodavni su članak 51. stavci 1. i 2., članak 55., te članci 56.a i 56.b ZoDSV-a.

7.1. Članak 51. ZoDSV-a u tekstu Zakona o državnom sudbenom vijeću iz 2010. (u daljnjem tekstu: ZoDSV/10) glasi:

»Članak 51.

(1) Za suca prekršajnog, općinskog, trgovačkog i upravnog suda može biti imenovana osoba koja je završila Državnu školu za pravosudne dužnosnike.

(2) Za suca županijskog suda, Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske i Visokog upravnog suda Republike Hrvatske može biti imenovana osoba koja radi kao pravosudni dužnosnik najmanje 8 godina.

(...)«

Članak 51. ZoDSV-a nije mijenjan od stupanja na snagu ZoDSV/10.

7.2. Članak 55. ZoDSV-a u tekstu iz ZoDSV-a/10, glasio je:

»Članak 55.

(1) Kada sudac podnosi prijavu na oglas o slobodnom mjestu suca, Vijeće će od nadležnog sudačkog vijeća zatražiti ocjenu obnašanja sudačke dužnosti.

(2) Na temelju ukupnog broja bodova utvrđenog ocjenom obnašanja sudačke dužnosti i razgovora na kojem se može ostvariti najviše 20 bodova, Vijeće sastavlja listu prvenstva kandidata.

(3) Odluka Vijeća o imenovanju sudaca mora biti utemeljena na ukupno ostvarenom broju bodova i utvrđenoj listi prvenstva kandidata.

(4) Lista prvenstva objavljuje se na internetskim stranicama Vijeća i uključuje ukupan broj bodova i bodove ostvarene po svakom od mjerila navedenim u članku 79. stavku 1. Zakona o sudovima.«

Članak 55. ZoDSV-a/10 dijelom je izmijenjen člankom 7. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnejm tekstu: ZID ZoDSV/13), koji glasi:

»Članak 7.

U članku 55. stavku 4. riječi: 'navedenim u članku 79. stavku 1.' zamjenjuju se riječima: 'za ocjenjivanje rada sudaca utvrđenim odredbama'.«

7.3. Članci 56.a i 56.b ZoDSV-a dodani su člankom 8. Zakona izmjenama i dopunama Zakona o državnom sudbenom vijeću (u daljnjem tekstu: ZID ZoDSV/13), te glase:

»Članak 56.a

(1) Odluka o imenovanju sudaca mora biti obrazložena. U obrazloženju odluke Vijeće je dužno za svakog kandidata koji je pristupio razgovoru posebno obrazložiti broj bodova dodijeljenih na razgovoru.

(...)«

»Članak 56.b

Suci koji su imenovani na sudačku dužnost prema propisima koji su na snazi do 31. prosinca 2012. nisu dužni završiti Državnu školu za pravosudne dužnosnike.«

VII. OCJENA USTAVNOG SUDA

8. Podnositelj ustavne tužbe, sažeto, prigovara stajalištu DSV-a prema kojem on, iako je sudac općinskog suda (Općinskog suda u Zadru), ne ispunjava uvjete propisane člankom 51. stavkom 1. ZoDSV-a i ne može biti kandidat za raspisano slobodno mjesto suca Trgovačkog suda u Zadru, budući da u skladu navedenom odredbom ZoDSV-a nije završio Državnu školu za pravosudne dužnosnike (u daljnjem tekstu: Državna škola). Smatra neprihvatljivim stajalište DSV-a da se na njega ne odnosi članak 56b ZoDSV-a (odnosno članka 8. ZID ZoDSV-a/13) kojim je propisano da suci koji su imenovani na sudačku dužnost prema propisima koji su bili na snazi do 31. prosinca 2012. nisu dužni završiti Državnu školu. To stoga što se tom odredbom (samo) jamči stalnost njihove dužnosti. Tvrdi da takvo izolirano tumačenje članka 55. stavka 1. ZoDSV-a, odvojeno od stvarnog značenja i cilja članka 56.b ZoDSV-a, stavlja sve suce (prekršajnih, općinskih, trgovačkih i upravnih sudova), koji su poput njega imenovani do 31. prosinca 2012. u apsurdan položaj jer oni, iako su već suci, ne bi mogli sudjelovati na natječajima za slobodno sudačko mjesto, već bi morali prethodno polagati prijemni ispit i završiti državnu školu. Drugim riječima, oni kao suci, da bi se uopće mogli natjecati na slobodna sudačka mjesta na prekršajnim, općinskim, trgovačkim i upravnim sudovima (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sudovi), morali bi se vratiti u položaj kandidata za suce koji se, da bi ispunili pretpostavke za obnašanje sudačke dužnosti, moraju prethodno javiti na natječaj za prijem u Državnu školu te je završiti, kako bi došli u položaj kandidata. Smatra također da su navedenim stajalištem DSV-a očito diskriminirani u odnosu na kolege koji su imenovani nakon 31. prosinca 2012. jer se oni mogu javiti na ista sudačka mjesta (upražnjena sudačka mjesta na prvostupanjskim sudovima), dok je njima, imenovanim do tog datuma, status zauvijek zamrznut na postojećem sudačkom mjestu.

9. Polazeći od navoda ustavne tužbe, Ustavni sud je ustavnu tužbu podnositelja razmatrao s aspekta moguće povrede članka 54. stavka 2. i članka 29. stavka 1. Ustava.

Članak 54. stavak 2. Ustava glasi:

»Članak 54.

(...)

Svatko slobodno bira poziv i zaposlenje i svakom je pod jednakim uvjetima dostupno svako radno mjesto i dužnost.«

Članak 29. stavak 1. Ustava u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ... sud ... odluči o njegovom pravu i obvezi ...«

9.1. U smislu drugog dijela stavka 2. članka 54. Ustava svakome pripada pravo da se pod jednakim uvjetima natječe za svako radno mjesto ili dužnost i da nadležno izborno tijelo u propisanom postupku odluči o njezinoj/njegovoj prijavi (to se jamstvo po naravi stvari ne odnosi na imenovanja isključivo političke naravi).

Ustavna odredba o dostupnosti svakog radnog mjesta i dužnosti »pod jednakim uvjetima« implicira načelo jednakosti odnosno jednakog postupanja prema svim osobama u ostvarivanju njihova prava na zapošljavanje na odgovarajućim radnim mjestima i dužnostima. Težište je jamstva iz drugog dijela članka 54. stavka 2. Ustava, dakle, na jednakim uvjetima koji se moraju osigurati svima za određeno radno mjesto ili dužnost, pa to jamstvo u prvom redu treba razmatrati zajedno s odredbama Ustava koje jamče jednakost svih pred zakonom i zabranjuju diskriminaciju po bilo kojoj osnovi (članak 14. stavci 1. i 2. Ustava).

To ustavno jamstvo ima i svoj postupovni aspekt. Ono je povezano i s onim odredbama Ustava koje u svojoj ukupnosti jamče »pravnu zaštitu«. To su u prvom redu ustavne odredbe u kojima je sadržano pravo na žalbu (članak 18. stavak 1. Ustava) te pravo pristupa sudu i druga ustavna prava koja proizlaze iz temeljnog ljudskog prava na pravično suđenje (članak 29. stavak 1. Ustava).

9.2. Ustavno jamstvo iz drugog dijela članka 54. stavka 2. Ustava zajedno s ustavnim jamstvima »pravne zaštite« ima dva aspekta: pozitivni, koji dovodi do zahtjeva za djelotvornim osiguravanjem pravne zaštite svakom pojedincu-natjecatelju koji je pojedinačnim aktom, donesenim u natječajnom postupku za određeno radno mjesto ili dužnost, neosnovano stavljen u nejednak položaj u odnosu na druge natjecatelje iako ispunjava sve propisane uvjete natječaja, i negativni, koji dovodi do zahtjeva za djelotvornim sprječavanjem neosnovanih prigovora drugih natjecatelja prema svakom onom pojedincu-natjecatelju koji je u natječajnom postupku za određeno radno mjesto ili dužnost ispunjavao sve propisane uvjete natječaja te je za to radno mjesto ili dužnost izabran u skladu sa zakonom, pod uvjetima koji su jednako važili za sve natjecatelje (stajalište Ustavnog suda iz odluke broj: U-III-1306/2013 od 24. listopada 2013.).

10. Ustavno pravo na pravično suđenje propisano člankom 29. stavkom 1. Ustava jamči i zaštitu od arbitrarnosti u odlučivanju sudova i drugih državnih tijela. Obrazloženja sudskih odluka odnosno odluka drugih nadležnih tijela koja ne sadrže ozbiljne, relevantne i dostatne razloge za ocjenu kakva je odlukom dana, upućuju na zaključak o arbitrarnosti u postupovnom i/ili materijalnopravnom smislu.

10.1. Primjenjujući navedeno na konkretan slučaj u ovom je ustavnosudskom postupku zadaća Ustavnog suda bila ispitati može li se način na koji je DSV tumačio i primjenio mjerodavno materijalno pravo smatrati tako arbitrarnim da je doveo do povrede prava podnositelja ustavne tužbe na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, povreda kojeg je imala za posljedicu da mu je bila uskraćena mogućnost sudjelovanja na natječaju za upražnjeno sudačko mjesto.

10.2. Iz obrazloženja osporene odluke DSV-a i očitovanja DSV-a dostavljenog na traženje Ustavnog suda na ustavnu tužbu podnositelja (v. t. 5.3. i 6.3. obrazloženja ove odluke), proizlazi da DSV smatra da podnositelj nije mogao biti kandidat za suca Trgovačkog suda u Zadru, budući da nije bio polaznik Državne škole. Ovo stoga što prema članku 51. stavku 1. ZoDSV-a za suca prvostupanjskih sudova mogu biti imenovane samo osobe koje su završile navedenu školu. Stoga on ne može biti kandidat za upražnjeno sudačko mjesto. Članak 56.b ZoDSV-a nije mjerodavan u konkretnom slučaju jer se njime jamči stalnost sudačke dužnosti i ne može se tumačiti tako da se suci mogu javljati na slobodna sudačka mjesta protivno imperativnoj zakonskoj normi iz članka 51. stavka 1. ZoDSV-a.

10.3. Ustavni sud napominje da je odredba članka 51. ZoDSV-a sadržana u tekstu ZoDSV-a od njegovog stupanja na snagu i da se nije mijenjala. ZoDSV objavljen je u »Narodnim novinama« broj 116 od 13. listopada 2010., a stupio je na snagu 21. listopada 2010.

Stavkom 1. članka 51. ZoDSV-a propisano je da za suca prekršajnog, općinskog, trgovačkog i upravnog suda (za potrebe ovog ustavnosudskog postupka Ustavni sud te sudove skraćeno naziva: »prvostupanjski sudovi« – op. Ustavnog suda) može biti imenovana osoba koja je završila Državnu školu. Sažeto, tim stavkom propisani su uvjeti za imenovanje sudaca prvostupanjskih sudova (»horizontalne« sudove).

Stavcima 2. i 3. istog članka ZoDSV-a propisani su uvjeti za napredovanje odnosno za imenovanje za suce županijskog suda, Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske, Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske i Visokog upravnog suda Republike Hrvatske (stavak 2.) odnosno za suce Vrhovnog suda Republike Hrvatske (stavak 3.).

10.4. Članak 56.b ZoDSV-a unesen je u tekst ZoDSV-a člankom 8. ZID-a ZoDSV-a, koji je objavljen u »Narodnim novinama » broj 28. od 6. ožujka 2013. i stupio je na snagu 14. ožujka 2013.

Ustavni sud je radi utvrđenja cilja i svrhe koje je zakonodavac želio postići navedenom zakonskom odredbom izvršio uvid u Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću – P.Z. broj: 211/2013, (u daljnjem tekstu: Konačni prijedlog ZoDSV-a).

U obrazloženju Konačnog prijedloga uz prijedlog članka 56.b ZoDSV-a navodi se slijedeće:

»U članku 56. b. ističe se da se osobama koje su do 31. prosinca 2012. godine već imenovane na sudačku dužnost ne može kao uvjet za napredovanje predviđati završena Državna škola za pravosudne dužnosnike.«

10.5. Ustavni sud primjećuje da je iz šturog obrazloženja Konačnog prijedloga ZoDSV-a u odnosu na navedenu zakonsku odredbu teško razabrati koji se legitimni cilj namjeravao postići njezinim donošenjem. Naime, obrazloženje se nedvojbeno odnosi na osobe koje su do 31. prosinca 2012. imenovane na sudačku dužnost, ali se ograničava na sprječavanje daljnjeg napredovanja na više sudove (»vertikalne«) sudaca imenovanih do tog datuma, a koji nisu završili Državnu školu.

Prema tome, očito je da su iz obrazloženja Konačnog prijedloga ZoDSV-a uz prijedlog članka 56.b ZoDSV-a izostavljeni suci prvostupanjskih sudova koji su također imenovani do tog datuma. Dakle, u obrazloženju se ništa ne navodi o situaciji poput podnositeljeve kada se nakon 31. prosinca 2012. sudac jednog prvostupanjskog suda (npr. općinskog suda) javlja na upražnjeno sudačko mjesto na drugom prvostupanjskom sudu (npr. trgovačkog suda). Drugim riječima, ništa se ne navodi o situaciji kada postoji tzv. »horizontalni« premještaj (prelazak) sudaca prvostupanjskih sudaca koji su na sudačku dužnost imenovani do tog datuma.

10.6. Propust zakonodavca da jasno odredi legitiman cilj koji se želio postići člankom 56.b ZoDSV-a svakako ne doprinosi pravnoj sigurnosti i vladavini prava jer otvara dvojbe i stvara prostor za arbitrarnost u tumačenju njegove volje. Ustavni sud nastavno primjećuje da se u obrazloženju uz navedenu zakonsku odredbu ništa ne navodi o garanciji stalnosti sudačke dužnosti. U tom smislu u pravu je podnositelj ustavne tužbe kada navodi da je stalnost sudačke dužnosti već zaštićena Ustavom (članak 120. Ustava).

10.7. Međutim, unatoč naprijed navedenom, čak i kada bi se prihvatilo navedeno stajalište DSV-a prema kojem je cilj članka 56.b ZoDSV-a zaštita stalnosti sudačke dužnosti, ostaje otvoreno zašto bi se ta zaštita odnosila samo na sudačko napredovanje (stavci 2. i 3. članka 51. ZoDSV-a), a ne i na (već imenovane) suce prvostupanjskih sudova koji se javljaju na objavljene natječaje na upražnjena sudačka mjesta na drugim prvostupanjskim sudovima, tj. na sudovima istog »ranga«.

11. U svjetlu svega navedenog, Ustavni sud ističe da se objektivni pravni poredak u društvu utemeljenom na vladavini prava ne može graditi, a zaštita ustavnih prava pojedinaca ne može se zasnivati na razlozima koji ne počivaju na argumentu »zdravog razuma«. Stoga svako tumačenje mjerodavnog prava mora imati uporište u zdravom razumu i pravnoj logici jer bi u protivnom moglo imati apsurdne učinke u odnosu na ostvarivanje i zaštitu pojedinačnih prava. Takav način tumačenja i primjene mjerodavnog prava posljedično ne može se drukčije nazvati nego arbitrarnim.

Ustavni sud smatra da je upravo takve učinke u konkretnom slučaju podnositelja ustavne tužbe imao način na koji je DSV tumačio i primjenio mjerodavno pravo u konkretnom slučaju, članak 51. stavak 1. u vezi s člankom 56.b ZoDSV-a. Naime, stajalište koje je izrazio DSV već imenovane suce prvostupanjskog suda, tj. imenovane do relevantnog datuma – 31. prosinca 2012. – prisiljava na ostanak na sudačkom mjestu na koje su ranije imenovani i onemogućava da mijenjaju svoj sudački položaj na način da se natječu i eventualno budu izabrani na upražnjeno sudačko mjesto na drugom prvostupanjskom sudu. Oni mogu samo eventualno napredovati na više sudove kada ispune pretpostavke iz stavaka 2. i 3. ZoDSV-a i kada se za te sudove raspiše natječaj za upražnjena sudačka mjesta. Drugim riječima, prema tom pristupu, omogućena im je »vertikalna«, ali ne i »horizontalna« promjena sudačkog položaja. Za tu promjenu, prema stajalištu DSV-a, oni moraju završiti Državnu školu.

Stoga, Ustavnom sudu ne preostaje drugo nego utvrditi da se način na koji je DSV u konkretnom slučaju tumačio i primijenio mjerodavno materijalno pravo ne može nazvati drugačije nego arbitrarnim, zbog čega je podnositelju ustavne tužbe povrijeđeno pravo na pravično suđenje propisano člankom 29. stavkom 1. Ustava u vezi s člankom 54. stavkom 2. Ustava.

12. Ostale prigovore podnositelja koji se odnose na rješavanje njegovog zahtjeva za premještaj u drugi sud Ustavni sud nije razmatrao jer nisu neposredno vezani uz osporenu odluku DSV-a.

13. Stoga je, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno kao u točkama I. do III. izreke.

DSV će nakon ove odluke ponovno provesti natječajni postupak (od stadija kada su prispjele ponude na oglas za slobodno sudačko mjesto) u kome će omogućiti sudjelovanje podnositelju sukladno stajalištima Ustavnog suda iz ove odluke, te donijeti novu odluku o sucu Trgovačkog suda u Zadru.

14. Točka IV. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-555/2015

Zagreb, 9. srpnja 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.