## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2799/2009 od 9. srpnja 2009.

### NN 89/2009 (24.7.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2799/2009 od 9. srpnja 2009.

89 24.07.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2799/2009 od 9. srpnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2265

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Aldo Radolović, Duška Šarin, Miroslav Šeparović i Nevenka Šernhorst, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. H., kojeg zastupaju K. V. i I. M., odvjetnici iz Z., na sjednici održanoj 9. srpnja 2009. godine, donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Utvrđuje se da je rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: II Kž-294/09-3 od 13. svibnja 2009. godine i rješenjem Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: II Kž-288/09-3 (I Kž-738/07) od 4. svibnja 2009. godine, podnositelju ustavne tužbe u razdoblju od 5. svibnja 2009. do 30. lipnja 2009. godine bilo povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje propisano člankom 29. stavkom 1. Ustava, kao i ustavna prava zajamčena odredbama članka 22. i članka 24. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

III. Podnositelju pripada pravo na odštetu i na javnu ispriku zbog nezakonitog lišenja slobode za razdoblje od 5. svibnja 2009. do 30. lipnja 2009. godine.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: II Kž-294/09-3 od 13. svibnja 2009. godine, kojim je odbijena kao neosnovana žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: II Kž-288/09-3 (I Kž-738/07) od 4. svibnja 2009. godine, kojim je podnositelju određen pritvor na temelju članka 110. stavka 1. u vezi članka 104. stavka 4. i članka 102. stavka 4. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispravak, 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. – ispravak i 115/06., u daljnjem tekstu: ZKP).

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjima povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 22., 26. i 28., te odredbe članaka 5., 117. stavka 3. i 140. Ustava Republike Hrvatske. Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da podnositelj ističe i povredu ustavnog prava propisanog člankom 24. stavkom 1., kao i prava na pravično suđenje propisanog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Obrazlažući povrede ustavnih prava, podnositelj u ustavnoj tužbi u bitnome ističe da presudu, na temelju koje mu je određen pritvor Vrhovni sud »sve do danas nije izrekao (...), niti ju je javno objavio, a niti pisanu izradu presudu podnositelju do danas dostavio«. Navodi da je o osuđujućoj presudi od 8 godina zatvora saznao tek iz obrazloženja prvostupanjskog rješenja o pritvoru kojem se odazvao. Nadalje, pozivajući se na odredbe ZKP-a o izricanju, objavljivanju i pismenoj izradi i dostavi presude (članak 348. stavak 2., članak 142., članak 349. stavak 2. ZKP-a), ističe da je odredbom članka 356. stavcima 1. i 2. ZKP-a određeno da će, nakon što je sud izrekao presudu, predsjednik vijeća odmah presudu objaviti, a ako je istog dana ne može izreći, odgodit će objavu presude najviše za tri dana i odrediti vrijeme i mjesto objave presude. S obzirom na navedeno, podnositelj smatra da u konkretnom slučaju Vrhovni sud nije postupio sukladno navedenim odredbama ZKP-a i da presudu nije donio na zakonom utvrđen način i u zakonom propisanom postupku, te da se stoga nisu ostvarile pretpostavke za primjenu članka 102. stavka 4. ZKP-a za određivanje pritvora.

Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, ukine osporena rješenja i podnositelja pusti na slobodu.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljeno je očitovanje i spis Vrhovnog suda, broj: I Kž-738/07.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

5. U obrazloženju prvostupanjskog rješenja Vrhovni sud Republike Hrvatske navodi da je u kaznenom predmetu protiv podnositelja zbog kaznenog djela protiv čovječnosti i međunarodnog prava – protupravnim ubijanjem i ranjavanjem neprijatelja – označenog u članku 124. stavku 1. i 2. OKZRH, povodom žalbe državnog odvjetnika izjavljene na presudu Županijskog suda u Karlovcu broj: K-7/04 od 28. ožujka 2007. godine, održana rasprava pred tim sudom, kao drugostupanjskim sudom, te je navedena prvostupanjska presuda prihvaćanjem žalbe državnog odvjetnika preinačena na način da je podnositelj za terećeno kazneno djelo oglašen krivim, te je uz primjenu propisa o ublažavanju kazne osuđen na kaznu zatvora u trajanju od osam godina. Nadalje se navodi da je, s obzirom da je podnositelju izrečena kazna zatvora preko pet godina, pritvor protiv podnositelja obvezan, te je sukladno članku 110. stavku 1. u svezi s člankom 104. stavkom 4. ZKP-a podnositelju odredio pritvor.

Drugostupanjskim je rješenjem Vrhovni sud odbio žalbu podnositelja, ocjenjujući prvostupanjsko rješenje pravilnim. Taj sud u obrazloženju rješenja navodi da je prvostupanjskim rješenjem protiv podnositelja određen pritvor »nakon provedene rasprave pred Vrhovnim sudom i nepravomoćno izrečene presude kojom je optuženik osuđen na kaznu zatvora u trajanju od osam godina (...), te da je u konkretnoj situaciji sud bio u obvezi odrediti pritvor podnositelju po osnovi iz članka 102. stavka 4. ZKP-a.

Članak 102. stavak 4. ZKP-a glasi:

Pri izricanju presude uvijek će se odrediti pritvor protiv okrivljenika kojem je izrečena kazna zatvora od pet godina ili teža kazna.

6. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

Analizirajući razloge kojima podnositelj obrazlaže povredu tog ustavnog prava, osporena rješenja, te dokumentaciju koja prileži spisu, ocjena je Suda da je u konkretnom slučaju podnositelju povrijeđeno navedeno ustavno pravo.

6.1. U kaznenom predmetu protiv podnositelja zbog kaznenog djela protiv čovječnosti i međunarodnog prava – protupravnim ubijanjem i ranjavanjem neprijatelja – označenog u članku 124. stavku 1. i 2. OKZRH, Vrhovni sud je, sukladno članku 375. ZKP-a, odlučio održati raspravu.

Člankom 378. ZKP-a propisano je:

Ako u članku 372. do 377. ovoga Zakona nije što drugo propisano, odredbe o glavnoj raspravi pred prvostupanjskim sudom na odgovarajući će se način primjenjivati u postupku pred drugostupanjskim sudom.

Člankom 349. ZKP-a propisano je:

(1) Ako sud tijekom vijećanja ne utvrdi da treba ponovno otvoriti glavnu raspravu radi dopune postupka ili razjašnjenja pojedinih pitanja, izreći će presudu.

(2) Presuda se izriče i javno objavljuje u ime Republike Hrvatske.

Člankom 356. stavcima 1. i 2. ZKP-a propisano je:

(1) Nakon što je sud izrekao presudu, predsjednik vijeća odmah će presudu objaviti. Ako sud ne može nakon glavne rasprave istog dana izreći presudu, odgodit će objavu presude najviše za tri dana i odrediti vrijeme i mjesto objave presude.

(2) Predsjednik vijeća će u nazočnosti stranaka, njihovih zakonskih zastupnika, opunomoćenika i branitelja javno pročitati izreku i priopćiti ukratko razloge presude.

(3) Objava će se obaviti i kada stranka, zakonski zastupnik, opunomoćenik ili branitelj ne bude nazočan. Vijeće može narediti da optuženiku koji nije nazočan presudu usmeno priopći predsjednik Vijeća ili da mu se presuda samo dostavi.

Člankom 358. ZKP-a propisano je da se objavljena presuda mora napisati i otpremiti u roku od mjesec dana nakon objave.

6.2. U ovom predmetu Vrhovni sud nije postupio sukladno navedenim odredbama ZKP-a.

Naime, uvidom u preslike zapisnika s rasprave pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske održane 20. travnja 2009. godine i 4. svibnja 2009. godine, koje je dostavio punomoćnik podnositelja, razvidno je da je predsjednik vijeća, nakon svih završnih govora stranaka, te utvrđenja da se nitko ne javlja za riječ, objavio da je rasprava pred drugostupanjskim sudom završena u 14.10 sati. Ispod navedenog teksta na lijevoj strani je napisano »Zapisničar«, a na desnoj »Predsjednica vijeća«. Zapisnik ne sadrži navode da bi sud izrekao presudu, odnosno da bi predsjednik vijeća odmah objavio presudu. Nadalje, zapisnik ne sadrži ni navode o kojima bi se odredilo vrijeme i mjesto objave presude, u slučaju da sud ne može istog dana izreći presudu, kada, sukladno odredbi članka 356. stavku 1. ZKP-a, sud može odgoditi objavu presude najviše za tri dana.

Uvidom u dokumentaciju dostavljenu od Vrhovnog suda, i to prijepisa zapisnika s rasprave pred tim sudom od 4. svibnja 2009. godine, razvidno je da iza teksta »Predsjednik vijeća objavljuje da je rasprava pred drugostupanjskim sudom završena u 14.10 sati« nema oznaka »Zapisničar« i »Predsjednica vijeća«, već se nastavlja tekst sljedećeg sadržaja: »Nakon toga vijeće se povlači na vijećanje i glasovanje, nakon čega donosi, a predsjednik vijeća, u odsutnosti stranaka, javno objavljuje« u ime Republike Hrvatske presudu kojom se prihvaća žalba državnog odvjetnika, preinačuje prvostupanjska presuda i podnositelj se oglašava krivim za kazneno djelo označeno u članku 124. stavku 1. i 2. OKZRH, te osuđuje na kaznu zatvora u trajanju od osam godina. Vijeće je donijelo i rješenje o određivanju pritvora podnositelju na temelju članka 110. stavka 1. u svezi članka 104. stavka 4. i članka 102. stavka 4. ZKP-a. U daljnjem tekstu navodi se »Dovršeno u 17.00 sati«, na lijevoj strani »Zapisničar: M. S., v. r.« a na desnoj »Predsjednica vijeća: S. K.-B., v. r.«.

Usporedbom zapisnika koji je dostavio branitelj i zapisnika koji je dostavljen od Vrhovnog suda razvidno je da se oni razlikuju u dijelu koji se odnosi na izricanje i objavu presude.

U očitovanju dostavljenom Ustavnom sudu 23. lipnja 2009. godine, Vrhovni sud potvrdio je autentičnost oba zapisnika, obrazlažući da su kopije zapisnika o tijeku rasprave do njezina završetka odmah uručene nazočnim strankama, te stoga te kopije ne sadrže odluke koje su donesene kasnije, u nejavnom zasjedanju vijeća (o čemu je vođen i poseban zapisnik o vijećanju i glasovanju), a koje su unesene u nastavku istog zapisnika rasprave. Nadalje, Vrhovni sud u očitovanju potvrđuje da je presuda donesena u odsutnosti stranaka i nije javno objavljena, navodeći »da su stranke sa sadržajem donesene (nepravomoćne) presude, iako nije javno objavljena, upoznate već dostavom rješenja o određivanju pritvora, dana 5. svibnja 2009., budući da je određivanje pritvora zbog visine izrečene kazne, bilo obvezno.«.

Stoga su tvrdnje podnositelja iz ustavne tužbe da je prvi put saznao za osuđujuću presudu kojom je osuđen na zatvorsku kaznu tek iz rješenja o određivanju pritvora, koje je doneseno na temelju te presude, osnovane.

6.3. Slijedom navedenog, Ustavni sud ističe da je s ustavnopravnog aspekta nedopustivo da se pojedincu, u konkretnom slučaju podnositelju, rješenjem određuje pritvor na temelju presude koja nije javno objavljena, uskraćujući mu pravo da bude upoznat s izrekom i ukratko s razlozima presude, kako je to određeno člankom 356. stavkom 2. ZKP-a. Nadalje, u konkretnom slučaju razvidno je da stranke nisu ni pozvane na eventualno naknadnu objavu presude nakon zaključenja drugostupanjske rasprave, što je prema stajalištu Suda conditio sine qua non za primjenu članka 356. stavka 3. ZKP-a.

S obzirom da presuda proizvodi pravne učinke tek kad je izrečena i javno objavljena, što u konkretnom slučaju nije bila, to se ni pritvor u konkretnom slučaju nije mogao odrediti na temelju članka 102. stavka 4. ZKP-a.

Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da je osporenim rješenjima, donesenim na temelju presude koja nije proizvela pravne učinke, podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje propisano člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Članak 22. Ustava propisuje:

Čovjekova je sloboda (...) nepovrediva.

Nikomu se ne smije oduzeti ili ograničiti sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o čemu odlučuje sud.

Pravo na slobodu temeljno je ljudsko pravo. Ustav sadrži načelo nepovredivosti slobode čovjeka (članak 22. stavak 1. Ustava), koja se može ograničiti samo pod uvjetima propisanim Ustavom. Člankom 22. stavkom 2. Ustava zajamčeno ustavno pravo ima značenje opće zabrane oduzimanja ili ograničavanja slobode pojedinca, osim iznimno, u zakonom propisanom slučaju i na temelju odluke nadležnog suda donesene u skladu s mjerodavnim odredbama ZKP-a. To je ustavno pravo na slobodu u značenju općeg prava čovjeka da ne smije biti lišen slobode protivno zakonu (stajalište Ustavnog suda Republike Hrvatske, izraženo u odluci broj: U-III-441/1994 i dr. od 27. ožujka 2000., »Narodne novine« broj 41/00.).

Članak 24. stavak 1. Ustava glasi:

Nitko ne može biti (...) pritvoren bez pisanog sudbenog i na zakonu utemeljenog naloga. (...)

Polazeći od razloga kako je navedeno u točki 6. obrazloženja ove odluke, ocjena je Suda da je u konkretnom slučaju osporenim rješenjima, koja nisu donesena sukladno mjerodavnim odredbama ZKP-a, jer sudbeni nalog o pritvoru nije bio na zakonu utemeljen, došlo do ustavno nedopuštenog posizanja i u temeljna ustavna prava podnositelja propisana odredbama članaka 22. i 24. stavka 1. Ustava.

8. Utvrđujući da su osporenim rješenjima podnositelju povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 22., 24. stavka 1. i 29. stavka 1. Ustava, Sud nije smatrao potrebnim razmatrati i ostale povrede ustavnih prava na koja podnositelj u svojoj ustavnoj tužbi ukazuje.

9. Ustavni sud na kraju napominje da je Vrhovni sud Republike Hrvatske u međuvremenu izradio pisanu presudu i uputio je Županijskom sudu u Karlovcu radi dostave strankama. Uvidom u preslike dostavnica, utvrđeno je da su branitelji podnositelja primili pisanu presudu 30. lipnja 2009. godine.

Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je u razdoblju od 5. svibnja 2009. (kada je podnositelj pritvoren) do 30. lipnja 2009. (kada su branitelji podnositelja primili pisanu presudu) podnositelj bio nezakonito lišen slobode. Stoga podnositelju, sukladno članku 25. stavku 4. Ustava, pripada pravo na odštetu i javnu ispriku.

Valja napomenuti da se ovom odlukom ne nalaže puštanje podnositelja na slobodu, s obzirom da je u međuvremenu pisana presuda dostavljena strankama, a pritvor je sukladno članku 102. stavku 4. ZKP-a, obavezan.

10. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. i II., a na temelju članka 25. stavka 4. Ustava, odlučeno je kao u točki III. izreke. Odluka o objavi u »Narodnim novinama«, temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2799/2009

Zagreb, 9. srpnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 89/2009-2265