## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1520/2002 od 19. veljače 2003.

### NN 41/2003 (17.3.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1520/2002 od 19. veljače 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

539

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­čivanje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe I. L. iz D., na sjednici Vijeća održanoj
dana 19. veljače 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u D. dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod
brojem: P-213/93 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci,
računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe, I. L., B. 23, D., određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 1.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe podnio je dana 2. srpnja 2002. godine, temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 - pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Podnositelj
predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje presude u predmetu, koji se
vodi pred Općinskim sudom u D., pod poslovnim brojem: P-213/93 te da odredi
primjerenu naknadu podnositelju zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava, koju je Općinski sud u D. počinio ne odlučivši o pravima i
obvezama podnositelja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u D., broj: P-213/93, utvrdio
sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog
prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

–
podnositelj je 19. ožujka 1993. godine Općinskom sudu u D. podnio tužbu protiv
Republike Hrvatske radi naknade štete jer su, prema navodima podnositelja,
dvojica pripadnika Oružanih snaga izvršila provalu u podnositeljev dom, oštetivši
pritom vrata,

– rješenjem
suda od 16. srpnja 1993. godine tužba je vraćena podnositelju radi dopune (tj.
da naznači kojoj vojnoj jedinici pripadaju osobe koje su počinile štetu),

–
ispravljenu i dopunjenu tužbu podnositelj je podnio 6. rujna 1993. godine,

–
podneskom od 20. siječnja 1994. godine tužena je odgovorila na navode tužbe,

–
pripremno ročište je održano 4. veljače 1994. godine, a riješeno je da će se
službenim putem zatražiti potrebne obavijesti od nadležnih tijela,

– sljedeće ročište, na kojem su saslušani predloženi
svjedoci, održano je 25. svibnja 1994. godine,

– dopisom od 25. svibnja 1994. godine, sud je od
Ureda za obranu D. zatražio podatke o osobama koje su spornog dana bile raspoređene
na zadatak dostave mobilizacijskih poziva,

– i na ročištu održanom 15. lipnja 1994. godine
proveden je dokaz saslušanjem predloženih svjedoka,

– dopisom od 1. srpnja 1994. godine, sud je od Vojne
policije D. zatražio potrebne podatke,

– postupak je nastavljen održavanjem ročišta 15.
rujna 1994. i 28. rujna 1994. godine,

– podneskom od 3. listopada 1994. godine, podnositelj
je specificirao tužbeni zahtjev na način da od tužene traži:

I. utvrđenje da su pripadnici Hrvatske vojske nasilno
provalili u podnositeljev stan

II. utvrđenje da je podnositelj protuzakonito lišen
slobode »vojnim pritvaranjem«

III. utvrđenje da je podnositelj protuzakonito upućivan
u rat u Bosnu i Hercegovinu

IV. naknadu materijalne štete (565,51 kn) i
nematerijalne štete (85.700,90 kn)

V. naknadu troška

– na ročištu, održanom 19. listopada 1994. godine,
razdvojen je postupak u odnosu na tužbeni zahtjev podnositelja naznačen pod točkama
II., III. i djelomično točkom IV. podnositeljevog podneska od 3. listopada
1994. godine, koji će se voditi pod drugom oznakom spisa, a rasprava je odgođena
na prijedlog podnositelja budući da je svjedok kojeg je trebalo saslušati teško
bolestan,

– s obzirom na rješenje o razdvajanju predmeta,
podneskom od 6. prosinca 1994. godine, podnositelj je specificirao tužbeni
zahtjev koji potražuje u predmetnoj parnici,

– podneskom od 11. siječnja 1995. godine,
podnositelj, između ostalog, obavještava sud da je svjedok ozdravio te predlaže
određivanje rasprave,

– podnescima od 6. ožujka 1995., 4. travnja 1995., 4.
listopada 1995., 19. ožujka 1996., 23. travnja 1996., 6. svibnja 1996., 12.
svibnja 1997. i 15. ožujka 2000. godine, podnositelj požuruje zakazivanje
glavne rasprave.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U D.

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana 11. rujna 2002. godine zatražio od Općinskog
suda u D. da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju od 23. rujna 2002. godine iznosi se
kronologija rada na predmetu te se ističe da iza ročišta 19. listopada 1994.
godine sud nije postupao, da se na predmetu do sada izmijenilo više sudaca zbog
odlaska sudaca s dužnosti iz tog suda, a da se podnositelj zbog nezakazivanja
ročišta nije obraćao predstavkom uredu predsjednika suda, kao što je to znao činiti
u brojnim drugim postupcima pred tim sudom.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvat­ske, propisano je:

*»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).«.*

Odredbom članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona
propisano je:

*»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi, i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).*

*(2)
U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.*

*(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog
proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu
isplatu.«.*

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja i
dostavljenog očitovanja Općinskog suda u D., Ustavni sud utvrdio je da su se u
ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka
63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 19. ožujka
1993. godine podnošenjem tužbe Općinskom sudu u D. Ustavna tužba podnesena je
dana 2. srpnja 2002. godine, a do tog dana sudski postupak u prvom stupnju nije
bio okončan. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe
prvostupanjski postupak pred Općinskim sudom u D. trajao ukupno devet (9)
godina, tri (3) mjeseca i trinaest (13) dana.

Ustavni sud napominje, međutim, da je Zakon o potvr­đivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine - Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 - pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Za­kon o potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutarnjeg
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje:

*»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...), svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.*

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donošenje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997.). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga 2000.
godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitivanje razumnosti trajanja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka, temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo
ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. (to jest, od
dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 2. srpnja 2002.
godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe podnositelja), što ukupno
iznosi četiri (4) godine, sedam (7) mjeseci i dvadesetsedam (27) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud utvrđuje da u razmatranom razdoblju Općinski
sud u D. nije poduzeo niti jednu radnju koja bi bila relevantna za meritorno
odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sud­skom postupku.

Radi se, dakle, o razdoblju potpune neaktivnosti
nadležnog suda u parničnom postupku prvog stupnja u stvari građanske naravi.

5.3.                        PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom
postupku, svojim ponašanjem nije ni u čemu pridonio duljini prvostupanjskog
sudskog postupka. Dapače, podnositelj se u više navrata pisanim podnescima obraćao
nadležnom sudu požurujući postupak i zahtijevajući od nadležnog suda provođenje
odgovarajućih radnji u tom postupku.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

S obzirom na činjenicu da konkretni sudski postupak
nije došao u stadij raspravljanja o osnovanosti tužbenog zahtjeva, o složenosti
sudskog predmeta nije moguće govoriti.

5.5.            DRUGE OKOLNOSTI OD
UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U povodu isticanja nadležnog prvostupanjskog suda da
bi se na predmetu izmijenilo više sudaca zbog odlazaka sudaca s dužnost iz tog
suda, Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na organizacijske ili kadrovske
probleme suda ne bi moglo smatrati opravdanim razlogom za nerazumno dugo
nepostupanje suda u ovom sudskom postupku.

Napominje se da je Europski sud za ljudska prava u više
svojih presuda izrijekom utvrdio da su države-ugovornice obvezne organizirati
svoje pravne poretke na način koji omogućava sudovima da ispune zahtjeve
propisane člankom 6. stavkom 1. Europske konvencije, opetovano ističući naročitu
važnost tog zahtjeva za pravilno i uredno vođenje sudskih postupaka (v.,
primjerice, presude Europskog suda u predmetima *Buchholz protiv Njemačke*
od 6. svibnja 1981.*, Guincho protiv Portugala* od 10. srpnja 1984*.,
Union Alimentaria Sanders SA* od 7. srpnja 1989., *Brigandi protiv Italije*
od 19. veljače 1991. i dr.).

6. Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je
nera­zum­no dugim nepostupanjem Općinskog suda u D. povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom
1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti
te posebno vrijeme potpune neaktivnosti suda prvog stupnja u konkretnom sudskom
predmetu, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi, njegovu hitnost, a
napose značaj koji postupak ima za podnositelja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten temeljem članka 63.
stav­ka 2. Ustavnog zakona u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za donošenje
sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i činjenica
da je Općinskom sudu u D., temeljem točke II. izreke ove odluke, određen kratak
rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu broj: P-213/93, čime se
na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

Iznos pravične naknade, kojeg je podnositelj
zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu svotu u točki III.
izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1520/2002
Zagreb, 19. veljače 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 41/2003-539