### NN 100/2018 (14.11.2018.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4993/2016 od 11. listopada 2018.

Ustavni sud Republike Hrvatske

1969

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Jurica Jakus iz Splita, kojeg zastupa Srđan Kalebota, odvjetnik u Splitu, na sjednici održanoj 11. listopada 2018. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu podnio je Jurica Jakus iz Splita (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg u postupku pred Ustavnim sudom zastupa Srđan Kalebota, odvjetnik u Splitu.

Ustavna tužba podnesena je povodom presude Visokog prekršajnog suda Republike Hrvatske broj: FPž-665/16 od 7. srpnja 2016. (u daljnjem tekstu: osporena presuda) kojom je uvažena žalba okrivljenika (društva Privredne banke Zagreb d.d. Zagreb, kao prvookrivljenika, i Bože Prke, kao odgovorne osobe prvookrivljenika) te je preinačena presuda Prekršajnog suda u Splitu broj: 33. Pp G-443/15 od 3. lipnja 2016. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda) na način da su okrivljenici oslobođeni od optužbe da su počinili prekršaj iz članka 26. stavka 1. alineje 28. i stavka 2. Zakona o potrošačkom kreditiranju (»Narodne novine« broj 75/09., 112/12., 143/13. i 147/13.; u daljnjem tekstu: ZoPKred:75/09-147/13).

1.1. Prvostupanjskom presudom okrivljenici su proglašeni krivima i kažnjeni novčanom kaznom zato što do 1. siječnja 2014. nisu, u skladu s člankom 11.a stavkom 5. ZoPKred-a:75/09-147/13, s podnositeljem kao korisnikom kredita, u kojem ugovoru o kreditu nisu ugovoreni egzaktni podaci na temelju kojih se kamata mijenja, ugovorili aneks ugovora o kreditu radi utvrđivanja parametra (jednu od varijabli: EURIBOR, LIBOR, NRS, prinos na Trezorske zapise Ministarstva financija ili prosječnu kamatnu stopu na depozite građana u odnosnoj valuti) i fiksnog dijela kamatne stope te razdoblja promjene kamatnih stopa.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 29. stavkom 1. i 35. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) kao i članci 6., 8. i 14. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

3. Prekršajni postupak pokrenut je optužnim prijedlogom podnositelja zbog prekršaja iz članka 26. stavka 1. alineje 28. i stavka 2. ZoPKred-a:75/09-147/13.

3.1. Nakon provedenog dokaznog postupka prvostupanjski sud je okrivljenike proglasio krivima te ih kaznio novčanom kaznom.

Mjerodavni dio obrazloženja prvostupanjske presude glasi:

»Iz predmetnog Ugovora o kreditu razvidno je da su ga dana 14. travnja 2006. god. u Splitu sklopili prvookrivljenik ... i tužitelj ... kao korisnik kredita (...)

(...) u kojem je ugovorena promjenjiva kamatna stopa koja se mijenja odlukom prvookrivljenika. Pri tome nisu ugovoreni egzaktni podaci na temelju kojih se kamata mijenja niti prema dokazima koji prileže spisu proizlazi da bi okrivljenici do 01. siječnja 2014. god. sa tužiteljem kao korisnikom kredita za postojeći ugovor o kreditu u kojem nisu definirani parametri i njihove uzročno-posljedične veze ugovorili parametar .... te fiksni dio kamatne stope i razdoblja promjene kamatnih stopa, već su ga samo obavijestili o svom jednostranom određivanju parametra fiksnog dijela kamatne stope.

Ugovorom o kreditu ... koji je prvookrivljenik sklopio sa korisnikom kredita ... dakle, do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju (NN 143/13) nisu bili definirani parametri i njihove uzročno-posljedične veze, pa su okrivljenici bili dužni do 01. siječnja 2014. god. ugovoriti s dužnikom parametar i to jednu od naprijed cit. varijabli, fiksni dio kamatne stope i razdoblje promjene kamatnih stopa, a što nisu učinili.

S obzirom da okrivljenici nisu ispunili naprijed cit. obveze, to su inkriminiranim propuštanjem ostvarili biće djela prekršaja iz odredbi čl. 26. st. 1. podst. 28. i st. 2. Zakona o potrošačkom kreditiranju.«

3.2. Protiv prvostupanjske presude prvookrivljenik je izjavio žalbu koju je Visoki prekršajni sud uvažio te preinačio prvostupanjsku presudu na način da je okrivljenike oslobodio od optužbe da su počinili prekršaj koji im je stavljen na teret. Navedeno iz razloga što djelo činjenično opisano u izreci prvostupanjske presude nije do 1. siječnja 2014. bilo propisano ni sankcionirano kao prekršaj.

Mjerodavni dio obrazloženja osporene presude glasi:

»(...) iz izreke prvostupanjske presude potrebno je istaknuti da je dana 1. siječnja 2014. godine stupio na snagu Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju ('Narodne novine', broj: 143/13.) (...)

Nadalje, prijelaznim i završnim odredbama Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju ... i to odredbom članka 13. stavka 2. propisano je da za postojeće ugovore o kreditu sklopljene do stupanja na snagu ovog Zakona, u kojima nisu definirani parametri i njihove uzročno-posljedične veze, vjerovnici moraju s dužnikom uskladiti kamatnu stopu, određivanjem parametra i fiksne marže, kao i razdoblja promjena kamatnih stopa, najkasnije do 1. siječnja 2014. godine.

Istim Zakonom i to odredbom članka 15. propisano je da Zakon stupa na snagu 1. siječnja 2014. godine.

Kako se dan stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju ... konkretno 1. siječnja 2014. godine, podudara s danom kada su vjerovnici bili dužni uskladiti s dužnicima kamatnu stopu ... to je ovaj sud smatrao upitnim ustavnost te zakonske odredbe, obzirom da okrivljenici do dana stupanja na snagu tog zakona nisu bili u obvezi sklapati anekse ugovora s dužnicima, a naročito to nisu bili u obvezi činiti retroaktivno i to stoga što su prema ranijem Zakonu o potrošačkom kreditiranju ('Narodne novine', broj: 75/09. i 112/12.) bili u obvezi samo definirati parametre, za koje propuštanje je bila i propisana prekršajna sankcija, dok je sankcija za propuštanje ugovaranja propisana tek od 1. siječnja 2014. godine, kada je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju ... stupio na snagu.

(...) ovaj sud je Ustavnom sudu ... podnio zahtjev za ocjenu suglasnosti spornih odredbi Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju (...)

(...) Obrazlažući svoju odluku Ustavni sud ... u bitnom je naveo da ne postoji mogućnost da se pravnim subjektima nameće izvršenje obveze, propisane novim zakonom, već na dan publikacije zakona u službenom glasilu, a koje bi se trebale izvršiti do dana njegova stupanja na snagu, s posljedicom da se neizvršenje obveze na dan njegova stupanja na snagu smatra prekršajem, uslijed čega je utvrdio nesuglasnost s člankom 3. Ustava (...)

Imajući u vidu da se u konkretnom slučaju okrivljenicima stavlja na teret da do 1. siječnja 2014. godine nisu s dužnikom sklopili aneks ugovora, a odlukom Ustavnog suda ... ukinut je upravo članak 13. stavka 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju u dijelu koji je glasio da bi vjerovnici bili u obvezi to učiniti najkasnije do 1. siječnja 2014. godine, te je Ustavni sud ... utvrdio da za prekršaj iz članka 26. stavka 1. alineje 28. Zakona o potrošačkom kreditiranju ne može nitko prekršajno odgovarati do 1. travnja 2014. godine, to je evidentno da djelo činjenično opisano u izreci pobijane presude u vrijeme kada su prema okrivljenju okrivljenici počinili prekršaj, nije bilo propisano niti sankcionirano kao prekršaj.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

4. U ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnom, navodi da Visoki prekršajni sud u njegovom slučaju »nije poštovao« odluku Ustavnog suda broj: U-I-3541/2015, U-I-2780/2015 od 4. svibnja 2016. »te je u potpunosti ignorirao njena utvrđenja kao i obvezujuća pravna shvaćanja«. Naime, podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da Ustavni sud »nije utvrdio nepostojanje prekršaja« već da je »iskoristio svoje ovlaštenje da sam odredi način provedbe svoje odluke i to na način da je sam odredio zakonski rok za postupanje sukladno Zakonu o potrošačkom kreditiranju«.

Dalje, tvrdi da se »Prema jasnoj ustavnoj odredbi zakon ... ukida a ne poništava« i da takvo ukidanje djeluje pro futuro. U nastavku citira mjerodavne dijelove ustavnosudske prakse i prakse Vrhovnog suda Republike Hrvatske o pravnim učincima odluka Ustavnog suda.

Također, navodi da je »nedvojbeno stavljen u nejednak pravni položaj u odnosu na sve ostale građane RH, konkretno ostale ovlaštene tužitelje u istovrsnim predmetima, u kojima isti sud, Visoki prekršajni sud RH, u istovjetnim predmetima, nije donio ovakve preinačujuće i oslobađajuće presude«. U tom smislu, nabraja i kao prilog ustavnoj tužbi dostavlja više odluka (rješenja) Visokog prekršajnog suda u kojima su prvostupanjske presude ukinute i predmeti vraćeni sudu prvog stupnja na ponovni postupak.

U nastavku podnositelj citira stajališta Ustavnog suda o pravu na pravično suđenje koje je Ustavni sud zauzeo u svojoj praksi, te navode ustavne tužbe zaključuje tvrdnjom o tome da Visoki prekršajni sud svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi »nije uopće obrazložio« i da je u odlučivanju Visokog prekršajnog suda »evidentna ... arbitrarnost ili samovoljnost«.

Ustavnom sudu predlaže usvajanje ustavne tužbe.

IV. MJERODAVNE ODREDBE USTAVNOG ZAKONA O USTAVNOM SUDU REPUBLIKE HRVATSKE I PRAKSA USTAVNOG SUDA

a) Ustavni zakon o Ustavnom sudu Republike Hrvatske

5. Članci 31. stavci 1. i 5. i 55. stavak 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) glase:

»Članak 31.

(1) Odluke i rješenja Ustavnog suda obvezatni su i dužna ih je poštovati svaka fizička i pravna osoba.

(...)

(5) Ustavni sud može odrediti način provedbe svoje odluke, odnosno rješenja.«

»Članak 55.

(...)

Ukinuti zakon i drugi propis, odnosno njihove ukinute odredbe, prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u 'Narodnim novinama', ako Ustavni sud ne odredi drugi rok.

(...)«

b) Praksa Ustavnog suda

6. Odlukom broj: U-I-3541/2015, U-I-2780/2015 od 4. svibnja 2016. (»Narodne novine« broj 52/16.; u daljnjem tekstu: Odluka od 4. svibnja 2016.) Ustavni sud odlučio je o (ne)suglasnosti više članaka Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju (»Narodne novine« broj 143/13. i 147/13.; u daljnjem tekstu: ZIDZoPKred:143/13) s Ustavom, pa je tako točkom I. izreke Odluke od 4. svibnja 2016. ukinuo članak 13. stavak 2. ZIDZoPKred-a:143/13 u dijelu koji glasi: »najkasnije do 1. siječnja 2014.«, dok je točkom II. izreke navedene odluke utvrdio da u razdoblju od 1. siječnja 2014. do 1. travnja 2014. nitko nije smio podlijegati prekršajnoj odgovornosti za prekršaj iz članka 26. stavka 1. alineje 28. Zakona o potrošačkom kreditiranju (»Narodne novine« broj 75/09., 112/12., 143/13., 147/13., 9/15., 78/15. i 102/15.; u daljnjem tekstu: ZoPKred:75/09-102/15).

U preostalom dijelu Ustavni sud odbio je zahtjev za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom odnosno (u istom dijelu) nije prihvatio prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom (točka III. izreke Odluke).

6.1. Mjerodavni dio obrazloženja Odluke od 4. svibnja 2016. glasi:

»12. ZIDZoPKred:143/13 je stupio na snagu 1. siječnja 2014. Objavljen je u 'Narodnim novinama' broj 143 od 2. prosinca 2013.

Iz očitovanja Ministarstva financija proizlazi kako su predlagateljica zakona, a zatim i zakonodavac, smatrali da je u razdoblju od 2. prosinca 2013. do 1. siječnja 2014. (to jest u razdoblju između dana publikacije zakona i dana njegova stupanja na snagu) tekao rok u kome su vjerovnici trebali izvršiti obvezu iz (izmijenjenog) članka 11. stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15 'za postojeće ugovore o kreditu'.

13. Ustavni sud je još u Izvješću Hrvatskom saboru broj: U-X-80/2005 od 1. lipnja 2006. ('Narodne novine' broj 64/06.) u odnosu na stupanje na snagu i početak primjene zakona i drugih propisa naveo:

'... ustavno je pravilo da zakoni stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objave u 'Narodnim novinama'. Vremensko razdoblje od dana objave zakona do dana njegova stupanja na snagu (vakacija) potrebno je da bi se s odredbama novog zakona upoznali i za njegovu primjenu pripremili adresati na koje se odnosi.'

U razdoblju vakacije, prema tome, ne postoji obveza primjene zakona jer on još nije stupio na snagu.

14. U konkretnom slučaju vakacijsko razdoblje trajalo je 28 dana. Sama obveza nastala je 1. siječnja 2014. Međutim, 1. siječnja 2014. nastupila je i prekršajna odgovornost za neizvršenje te obveze. Dakle, ovdje nije riječ o duljini vakacije kao takve, nego o nepostojanju roka za provedbu obveze koja je stupila na snagu 1. siječnja 2014. i na taj je isti dan podlijegala sankciji zbog neizvršenja.

Ustavni sud u tom smislu ponovo podsjeća da vacatio legis služi da se pravni subjekti (adresati zakona) upoznaju i pripreme za preuzimanje obveza koje im propisuje novi zakon. Međutim, ne postoji mogućnost da se pravnim subjektima (adresatima zakona) nameće izvršenje obveze, propisane tim novim zakonom, već na dan publikacije zakona u službenom glasilu, a koje bi se trebale izvršiti do dana njegova stupanja na snagu, s posljedicom da se neizvršenje obveze na dan njegova stupanja na snagu smatra prekršajem.

(...)

14.1. Valja zaključiti da je zakonodavac bio dužan odrediti primjereni rok za izvršenje obveze vjerovnika po izmijenjenom članku 11.a ZoPKred-a:75/09-102/15 nakon njegova stupanja na snagu, to jest nakon 1. siječnja 2014., a prekršajnu odgovornost predvidjeti tek nakon isteka tog primjerenog roka. Zakonodavac to nije učinio.

(...)

16. Zaključno, osporenim člankom 13. stavkom 2. ZIDZoPKred-a:143/13 propisano je da vjerovnici moraju parametre i uzročno-posljedične veze kao i kamatne stope s dužnicima uskladiti najkasnije do 1. siječnja 2014., odnosno do dana kada je ZIDZoPKred:143/13 stupio na snagu. Budući da u takvoj situaciji prekršajna odgovornost za izvršenje tih obveza nije smjela nastupiti taj isti dan (1. siječnja 2014.), Ustavni sud utvrđuje nesuglasnost s člankom 3. Ustava dijela članka 13. stavka 2. ZIDZoPKred-a:143/13 koji glasi: 'najkasnije do 1. siječnja 2014.'.

Zbog navedenih razloga, na temelju članka 55. stavka 1. Ustavnog zakona odlučeno je kao pod točkom I. izreke ove odluke.

17. Točka II. izreke ove odluke temelji se na članku 31. stavku 5. Ustavnog zakona (...)

Polazeći od stajališta da su vjerovnici i kreditni posrednici imali pravo na primjeren zakonski rok za izvršenje obveze iz članka 11. stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15, računajući od dana stupanja na snagu ZIDZoPKred-a:143/13 (to jest od 1. siječnja 2014.), Ustavni sud utvrđuje da nijedan vjerovnik ili kreditni posrednik nije smio biti prekršajno kažnjen na temelju članka 26. stavka 1. alineje 28. ZoPKred-a:75/09-102/15 ako na dan stupanja na snagu ZIDZoPKred-a:143/13 nije izvršio obvezu iz članka 11.a stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15.

17.1. Međutim, ukidanjem dijela članka 13. stavka 2. ZIDZoPKred-a:143/13 ostalo je otvoreno pitanje primjerenog roka za izvršenje obveza vjerovnika iz članka 11.a stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15.

Ustavni sud u tom je smislu u točki II. izreke ove odluke odredio da nitko nije smio podlijegati prekršajnoj odgovornosti za prekršaj iz članka 26. stavka 1. alineje 28. ZoPKred-a:75/09-102/15 u razdoblju od 1. siječnja 2014. do 1. travnja 2014.

Za određivanje duljine primjerenog roka za izvršenje obveze vjerovnicima iz članka 11.a stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15 (odnosno prilagodbe na novi zakonski režim), nakon isteka kojeg može nastupiti prekršajna odgovornost zbog neizvršenja zakonske obveze poslužilo je mjerilo koje je u zakonodavnoj proceduri predložio Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora (90 dana od dana stupanja na snagu ZIDZoPKred-a:143/13).«

6.2. Ustavni sud napominje da kada se u nastavku obrazloženja ove odluke koristi kraticom Zakona o potrošačkom kreditiranju koji uključuje sve njegove izmjene i dopune do Odluke od 4. svibnja 2016. koristi kraticom ZoPKred:75/09-102/15.

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Ustavni sud primjećuje da se prigovori podnositelja ustavne tužbe svode na tvrdnje o tome da Visoki prekršajni sud u njegovom slučaju nije ispoštovao stajališta Ustavnog suda zauzeta u Odluci od 4. svibnja 2016., zatim problematizira nastupanje učinaka odluka (i rješenja) Ustavnog suda te smatra kako je stavljen u nejednak pravni položaj »u odnosu na sve ostale građane RH« jer je Visoki prekršajni sud u istovrsnim predmetima donosio odluke kojima bi pobijane (prvostupanjske) presude ukidao i predmete vraćao na ponovni postupak. Zaključno, smatra da Visoki prekršajni sud svoja stajališta u osporenoj presudi nije obrazložio zbog čega istu smatra arbitrarnom.

8. Odlukom od 4. svibnja 2016. Ustavni sud je, između ostalog, ukinuo članak 13. stavak 2. ZIDZoPKred-a:143/13 u dijelu koji glasi: »najkasnije do 1. siječnja 2014.«.

U točki 17. obrazloženja Odluke od 4. svibnja 2016. (v. točku 6. obrazloženja ove odluke) Ustavni sud izričito je utvrdio kako nijedan vjerovnik ili kreditni posrednik nije smio biti prekršajno kažnjen na temelju članka 26. stavka 1. alineje 28. i stavka 2. ZoPKred-a:75/09-102/15 ako na dan stupanja na snagu ZIDZoPKred-a:143/13 (1. siječnja 2014.) nije ugovorio s dužnikom parametar (jednu od slijedećih varijabli: EURIBOR, LIBOR, NRS, prinos na Trezorske zapise Ministarstva financija ili prosječnu kamatnu stopu na depozite građana u odnosnoj valuti) te fiksni dio kamatne stope i razdoblja promjene kamatnih stopa, odnosno ako na dan stupanja na snagu ZIDZoPKred-a:143/13 nije izvršio obvezu iz članka 11.a stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15.

Ustavni sud, dalje je utvrdio kako ne postoji mogućnost da se pravnim subjektima nameće izvršenje obveze nametnute novim zakonom već na dan publikacije zakona s posljedicom da se neizvršenje obveze na dan stupanja na snagu tog zakona smatra prekršajem (v. točku 14. Odluke od 4. svibnja 2016).

9. Primjenjujući ova stajališta Ustavnog suda na slučaj podnositelja, to znači da okrivljeni u ovom predmetu nisu mogli podlijegati prekršajnoj odgovornosti ako na dan stupanja na snagu ZIDZoPKred-a:143/13 to jest 1. siječnja 2014. nisu s podnositeljem zaključili aneks ugovora u smislu članka 11.a stavka 5. ZoPKred-a:75/09-102/15.

9.1. Uvidom u osporenu presudu, Ustavni sud je utvrdio da je podnositelj optužnim prijedlogom okrivljenicima stavio na teret da su počinili prekršaj iz članka 26. stavka 1. alineje 28. i stavka 2. ZoPKred-a:75/09-102/15 jer do 1. siječnja 2014. nisu s podnositeljem kao korisnikom kredita u kojem ugovoru o kreditu nisu ugovoreni egzaktni podaci na temelju kojih se kamata mijenja, zaključili aneks ugovora o kreditu radi utvrđenja parametara i fiksnog dijela kamatne stope te razdoblja promjene kamatnih stopa.

Osporenom presudom, a pozivajući se na stajališta Ustavnog suda iz Odluke od 4. svibnja 2016. okrivljenici su oslobođeni od takve optužbe s obrazloženjem da djelo činjenično opisano u izreci prvostupanjske presude u vrijeme kada su prema inkriminaciji (»do 1. siječnja 2014.«) počinili prekršaj nije bilo propisano ni sankcionirano kao prekršaj.

9.2. Slijedom navedenog, a suprotno tvrdnjama podnositelja, Ustavni sud utvrđuje da je Visoki prekršajni sud, u slučaju podnositelja, u cijelosti u skladu s člankom 31. stavkom 1. Ustavnog zakona, primijenio stajališta Ustavnog suda iz Odluke od 4. svibnja 2016.

10. Vezano za navode podnositelja o pravnim učincima odnosno djelovanju odluka Ustavnog suda, napominje se da, kako to ispravno navodi i sam podnositelj, Ustavni sud ima ustavnu ovlast sam odrediti provođenje svojih odluka (članak 31. stavak 5. Ustavnog zakona). Jednako tako, a sukladno članku 55. stavku 2. Ustavnog zakona, ukinuti zakon odnosno njegove ukinute odredbe prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi rok.

Točkom II. izreke Odluke od 4. svibnja 2016. Ustavni sud je, sukladno navedenim ustavnim ovlaštenjima, utvrdio da u razdoblju od 1. siječnja 2014. do 1. travnja 2014. nitko nije smio podlijegati prekršajnog odgovornosti za prekršaj iz članka 26. stavka 1. alineje 28. i stavka 2. ZoPKred-a:75/09-102/15, zbog čega navode podnositelja o pro futuro djelovanju odluka Ustavnog suda, Ustavni sud za konkretan slučaj, ne prihvaća.

11. U ustavnoj tužbi podnositelj upire i na povredu prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu, glasi:

»Članak 29.

»Svatko ima pravo da ... sud pravično ... odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«

11.1. Pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava jamči zaštitu od arbitrarnosti u odlučivanju sudova i drugih državnih tijela. Ovom ustavnom pravu inherentno je načelo pravne sigurnosti, pa za procjenu je li tumačenje sudova bilo ustavnopravno neprihvatljivo zbog arbitrarnosti, Ustavni sud u prvom redu ispituje sudsku praksu nadležnih sudova radi ocjene je li ona u pitanju o kojem je riječ stabilna, ustaljena i dosljedna. Utvrdi li da je riječ o takvoj praksi, Ustavni sud takvu stabilnu, ustaljenu i dosljednu praksu također smatra – s aspekta pravne sigurnosti i vladavine prava te jednakosti svih pred zakonom – »pravom« koje mora uvažiti kad procjenjuje jesu li povrijeđena ustavna prava podnositelja u konkretnom slučaju (v. odluku broj: U-III-1272/2014 od 18. ožujka 2015., objavljenu na www.usud.hr).

Jednako tako, obrazloženja sudskih odluka odnosno odluka drugih nadležnih tijela koja ne sadrže relevantne i dostatne razloge za ocjenu kakva je odlukom dana, upućuju na zaključak o arbitrarnosti u postupovnom i/ili materijalnopravnom smislu.

11.2. Uz ustavnu tužbu podnositelj je dostavio više odluka (rješenja) Visokog prekršajnog suda tvrdeći da je stavljen u nejednak pravni položaj u odnosu »na sve ostale građane RH« jer Visoki prekršajni sud, kao što je prema mišljenju podnositelja to razvidno iz dostavljenih odluka, u istovrsnim predmetima »nije donio ovakve preinačujuće i oslobađajuće presude«.

Uvidom u dostavljena rješenja Visokog prekršajnog suda, utvrđeno je kako dostavljena sudska praksa ne predstavlja relevantnu praksu za slučaj podnositelja. Naime, u tim predmetima je u razdoblje inkriminacije obuhvaćeno i razdoblje nakon 1. siječnja 2014. (»pa niti do dana podnošenja optužnog prijedloga«), a razlog ukidanja prvostupanjskih presuda bio je propust prvostupanjskog suda da utvrdi jesu li ili ne u svakom od tih predmeta za postojeće ugovore o kreditu definirani parametri i njihove uzročno-posljedične veze u smislu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju (»Narodne novine« broj 112/12.).

Stoga, Ustavni sud ne prihvaća tvrdnje podnositelja o tome da je Visoki prekršajni sud u istovrsnim predmetima odlučivao drugačije nego što je to učinio u slučaju podnositelja.

11.3. Također, a imajući u vidu utvrđenja iz točaka 8. i 9. obrazloženja ove odluke, ocjena je Ustavnog suda da je Visoki prekršajni sud, suprotno navodima podnositelja, iznio relevantne i dostatne razloge svoje ocjene kakva je osporenom presudom dana.

12. Prigovori podnositelja vezani uz članak 35. Ustava na način kako su postavljeni u ustavnoj tužbi te u mjeri u kojoj bi u okolnostima konkretnog slučaja osporena presuda mogla utjecati na ostvarivanje sadržaja tih ustavnih normi, ne upućuju na mogućnost povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom.

13. Slijedom svega navedenog, a na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki I. izreke.

13.1. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4993/2016

Zagreb, 11. listopada 2018.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
 Ingrid Antičević Marinović, v. r.