## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1270/2008 od 25. travnja 2013.

### NN 58/2013 (17.5.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1270/2008 od 25. travnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1207

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Lj. D. iz S., koju zastupa A. G., dipl. pravnik N. s. D. h. S. iz K. S., na sjednici održanoj 25. travnja 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnijela je Lj. D. iz S., koju u postupku pred Ustavnim sudom zastupa A. G., dipl. pravnik N. s. D. h. S. iz K. S.

Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud) broj: Revr-780/07-2 od 14. studenoga 2007., kojom je kao neosnovana odbijena revizija podnositeljice protiv presude Županijskog suda u S. broj: Gž-426/06 od 27. travnja 2006.

Navedenom drugostupanjskom presudom potvrđena je presuda Općinskog suda u S. broj: P-262/04 od 6. prosinca 2005. kojom je odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice (kao tužiteljice) protiv tuženika pod 1. D. d.d. S. i pod 2. D.-V. d.d., u stečaju, S., koji glasi:

»I. Da se utvrdi kao nedopušten otkaz ugovora o radu donesen po stečajnom upravitelju tuženika D.-V. d.d. S. u stečaju.

II. Da se utvrdi da je ugovor o radu tužiteljice sklopljen s poslodavcem D.-V. d.d. S. prenesen na D. d.d. S. dana 1. siječnja 2000. u neizmijenjenom obliku i opsegu, pa se D. d.d. S. nalaže preuzimanje Ugovora o radu tužiteljice, upisati i evidentirati ga u poslovnim knjigama i prijaviti nadležnim tijelima.

III. Da je tuženik D. d.d. S. dužan obračunati i isplatiti tužiteljici sve neisplaćene plaće i naknade plaće od 1. siječnja 2000. pa nadalje.

IV. Dužni su tuženici, solidarno naknaditi tužitelju trošak ovog spora.«

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku utvrđeno je:

– podnositeljica je bila radnica drugotuženika s kojim je sklopila ugovor o radu 9. siječnja 2001.,

– stečajni postupak otvoren je 19. studenoga 2003. nad drugotuženikom pred Trgovačkim sudom u S. broj: St-133/03,

– stečajni upravitelj drugotuženika donio je 31. prosinca 2003. odluku o otkazu ugovora o radu podnositeljici sklopljenog 9. siječnja 2001. zbog otvaranja stečajnog postupka.

Nižestupanjski sudovi su utvrdili je da je, sukladno članku 120. stavcima 2. i 3. Stečajnog zakona (»Narodne novine« broj 44/96., 29/99. i 129/00., u daljnjem tekstu: SZ), otkaz ugovora o radu zakonit jer je otvaranje stečajnog postupka poseban razlog za otkaz ugovora o radu. Slijedom navedenog, odbijen je tužbeni zahtjev podnositeljice da sud utvrdi nedopuštenim otkaz ugovora o radu donesen po stečajnom upravitelju drugotuženika (točka I. izreke).

Također, nižestupanjski sudovi su utvrdili da su prvotuženik i drugotuženik dvije samostalne pravne osobe i kao takve upisane u registru Trgovačkog suda u S. te da podnositeljica nije bila zaposlenik prvotuženika već da je od 9. siječnja 2001. do otkazivanja ugovora o radu 31. prosinca 2003. bila zaposlenik drugotuženika.

Nadalje, nižestupanjski sudovi su, nakon utvrđenja da podnositeljica nije u postupku dokazala da su se ispunile pretpostavke iz članka 129. stavka 1. Zakona o radu (»Narodne novine« broj 38/95., 54/95., 65/95., 17/01., 82/01. i 114/03., u daljnjem tekstu: ZR) odbili tužbeni zahtjev podnositeljice da sud utvrdi da je ugovor o radu zaključen između podnositeljice i drugotuženika prenesen na prvotuženika u neizmijenjenom obliku i opsegu (točka II. izreke). Također, nižestupanjski sudovi su zbog promašene pasivne legitimacije prvotuženika odbili i tužbeni zahtjev da se obveže prvotuženika na obračun i isplatu podnositeljici svih neisplaćenih plaća od 1. siječnja 2000. nadalje (točka III. izreke).

2.1. Vrhovni sud odbio je reviziju podnositeljice ocijenivši da su nižestupanjski sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje te pravilno primijenili materijalno pravo.

Mjerodavni dio osporene presude glasi:

»Tvrdnja tužiteljice da bi otkaz bio nezakonit zbog okolnosti, što je ugovor o radu po sili zakona prenesen dana 1. siječnja 2000. u neizmijenjenom obliku i opsegu na prvotuženika je neosnovan, a time i zahtjev da se naloži prvotuženiku preuzimanje tog ugovora.

(...)

Statusne promjene koje su se zbile prilikom pretvorbe (1993. i 1994.) kada je D. d.d. S. kao pravni slijednik poslovnog sustava D.-H. S. upisana u sudski registar Trgovačkog suda u S. (27. svibnja 1994.), kao osnivač (vlasnik) i drugotuženika (kao i ostalih 20 poduzeća tzv. kćeri) nije od pravnog značenja za razrješenje ovog spora, s obzirom na činjenicu da se tužiteljici otkazuje ugovor o radu koji je sklopila s drugotuženikom 9. siječnja 2001., pa je drugotuženik jedino i pasivno legitimiran u odnosu na tužbeni zahtjev kojim se traži utvrđenje nedopuštenosti otkaza.

Naime, u konkretnom slučaju ne primjenjuje se odredba čl. 129. toč. 12. ZR-a (...)

Tužiteljica u ovom postupku nije dokazala da bi prvotuženik tj. D. d.d. S. prenošenjem poduzeća ili dijela poduzeća tj. drugotuženika ili na drugi način zlonamjerno izbjegavala ispuniti svoje obveze prema tužiteljici, pa stoga je valjalo odbiti tužbeni zahtjev u odnosu na tog tuženika pod toč. 2. i 3. tužbenog zahtjeva.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

3. Podnositeljica navodi da su joj osporenim presudama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 54. stavkom 1., 55. stavkom 1. i 56. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.) kao i da je povrijeđen članak 3. Ustava. Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da smatra povrijeđenim i članak 29. stavak 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi podnositeljica ponavlja revizijske i žalbene navode. Ističe da je u radnom odnosu kod tuženika neprekidno od 20. srpnja 1981., što je razvidno iz preslike njezine radne knjižice, a ne od 9. siječnja 2001., te smatra da statusne promjene poslodavca uključujući i promjenu naziva tvrtke ne utječu na radnopravni status zaposlenika. Pri tome ističe:

»(...)

Preuzimanjem poduzeća, D. d.d. je preuzela i sve radnike D. V. d.d., koji nisu članovi N. s. D. H. S., stavljajući time radnike-članove N. s. D. h., među koje spada i tužitelj, u nepovoljan i diskriminirajući položaj spram ostalih radnika koji nisu članovi N. s. D. h. S..

(...)«

Zaključno, smatra pogrešnim pravno stajalište Vrhovnog suda da tijekom postupka nije dokazala da je prvotuženik, D. d.d. S., prilikom preuzimanja drugotuženika, D.-V. d.d. S., preuzeo i ugovore o radu »jer svi materijalni dokazi o preuzimanju poduzeća tužiteljeva poslodavca se nalaze kod tuženika a ne tužitelja«.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih presuda te vraćanje predmeta sudu prvog stupnja na ponovni postupak.

IV. MJERODAVNO PRAVO

4. Članka 120. stavci 2. i 3. SZ-a glase:

»Ugovori o radu

Članak 120.

(...)

(2) Otvaranje stečajnoga postupka je poseban opravdani razlog za otkaz ugovora o radu.

(3) Nakon otvaranja stečajnoga postupka stečajni upravitelj u ime dužnika poslodavca i zaposlenik mogu otkazati ugovor o radu, bez obzira na dogovoreno trajanje ugovora ili dogovoreno isključenje prava na redoviti otkaz te bez obzira na zakonske ili ugovorene odredbe o zaštiti zaposlenika. Otkazni rok iznosi mjesec dana, ako zakonom nije predviđen kraći rok. Ako otkaz izjavi stečajni upravitelj, druga strana može kao stečajni vjerovnik zahtijevati naknadu štete zbog prijevremenoga prestanka radnoga odnosa.«

Članak 129. stavci 1. i 12. ZR-a glase:

»Prenošenje ugovora na novoga poslodavca

Članak 129.

(1) Ako se statusnom promjenom ili pravnim poslom na novog poslodavca prenese poduzeće ili dio poduzeća (pogon), na novog poslodavca prenose se i svi ugovori o radu radnika koji rade u poduzeću ili dijelu poduzeća koje je predmet prenošenja.

(...)

(12) Osobu koja prenošenjem poduzeća ili dijela poduzeća ili na drugi način zlonamjerno izbjegava ispuniti svoje obveze prema radniku, nadležni će sud na zahtjev radnika obvezati na ispunjenje njenih obveza i u slučaju da ugovor o radu nije sklopljen s tom osobom«

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Polazeći od navoda koje ističe podnositeljica, osnovanost ustavne tužbe razmotrena je u odnosu na eventualnu povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama,...

(...)«

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

U spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz spisa predmeta razvidno je da je prvostupanjski sud proveo dokazni postupak na način utvrđen mjerodavnim postupovnim zakonskim odredbama. Također je razvidno da je podnositeljica bila u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u njemu uz odgovarajuću stručnu pomoć te poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati pravne lijekove.

Ustavni sud ističe da se osporavajući razlozi istaknuti u ustavnoj tužbi iscrpljuju u ponavljanju razloga o kojima je valjano raspravljeno pred Vrhovnim sudom. Ocjenu vezanu uz osiguranje i provedbu ustavnog jamstva u primjeni prava proveo je Vrhovni sud u skladu s člankom 116. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 116.

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu prava i ravnopravnost svih u njegovoj primjeni.

(...)«

Pri razmatranju ustavne tužbe podnositeljice, Ustavni sud polazio je od stajališta da se sudski postupci moraju provesti u skladu s ustavnim načelom vladavine prava kao najvišom vrednotom ustavnog poretka Republike Hrvatske pa tumačenje mjerodavnog prava u svakom konkretnom slučaju ne smije proizlaziti iz njegove arbitrarne i proizvoljne primjene, već mora uvažavati zahtjeve prava na pravično suđenje sadržane u članku 29. stavku 1. Ustava.

Ustavno pravo na pravično suđenje jamči zaštitu od arbitrarnosti u odlučivanju sudova i drugih državnih tijela. Arbitrarnim se može ocijeniti pojedinačni akt pri čijem je donošenju njegov donositelj bez razboritih ili bez ikakvih razloga odstupio od ustaljene prakse, nije uzeo u obzir očigledno mjerodavan propis ili je mjerodavni propis pogrešno protumačio i primijenio, na način i u mjeri koja konkretni pojedinačni akt čini pravno neprihvatljivim.

Vrhovni sud je u svojim odlukama broj: Revr-28/08 od 5. ožujka 2008., Revr-696/07 od 28. studenoga 2007., Revr-1799/09 od 15. rujna 2011. i dr. zauzeo pravno shvaćanje da je otvaranje stečajnog postupka poseban razlog za otkaz ugovora o radu kao i da nije došlo do prijenosa ugovora o radu zaposlenika sa dioničkih društva-kćeri D. d.d. na D. d.d. S. kao novog poslodavca sukladno članku 129. stavku 1. ZR-a.

Vrhovni sud izvršio je kontrolu ispravnosti stajališta nižestupanjskih sudova, ocijenivši pravilnim stajalište da je u konkretnom slučaju otkaz ugovara o radu podnositeljici zakonit, da je drugotuženik jedino pasivno legitimiran u odnosu na tužbeni zahtjev kojim se traži utvrđenje nedopuštenosti otkaza kao i da podnositeljica nije dokazala da bi prvotuženik prenošenjem poduzeća ili dijela poduzeća tj. drugotuženika ili na drugi način zlonamjerno izbjegavao ispuniti svoje obveze oprema podnositeljici.

Stoga, u konkretnom slučaju, Ustavni sud nije našao da je Vrhovni sud kod donošenja presude postupao arbitrarno ili da je odstupio od ustaljene sudske prakse.

Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da osporenom presudom Vrhovnog suda podnositeljici nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava.

6. Slijedom navedenog, a na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci.

7. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1270/2008

Zagreb, 25. travnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 58/2013-1207