## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-13887/2006-10 od 21. siječnja 2010.

### NN 37/2010 (26.3.2010.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-13887/2006-10 od 21. siječnja 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

965

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš Beroš kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća, te višeg sudskog savjetnika Srđana Papića kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Fanike Vešligaj iz Đurmanca i Branka Kunšteka, iz Krapine, zastupan po Davoru Radakoviću, odvjetniku iz Zagreba, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/I-030-02/2006-02/5, ur. broj: 580-02-06-27-35 od 16. prosinca 2006. godine, radi tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 21. siječnja 2010.

presudio je

Tužbe se odbijaju.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela odbijeni su zahtjevi tužitelja za utvrđivanje zlouporabe vladajućeg položaja protiv poduzetnika Presečki grupa d.o.o. kao na zakonu neosnovani te je drugotužitelj obvezan na plaćanje upravne pristojbe u iznosu od 5.050,00 kn dok je prvotužiteljica oslobođena od plaćanja upravne pristojbe.

U tužbi kojom prvotužiteljica osporava rješenje tuženog tijela, ističe da je isto nepravilno i nezakonito jer je tužena Agencija prihvatila i uvažila kao odlučujući dokaz mišljenje Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, Uprave cestovnog prometa, dajući mu značaj vjerodostojnog tumačenja u primjeni eventualnih spornih odredbi Zakona o prijevozu u cestovnom prometu odnosno dajući mu nezakonito pravo isključivog subjekta s pravom konačnog tumačenja odredbe članka 89. citiranog Zakona. Na temelju navedenog očitovanja, tuženo tijelo nije provelo zakoniti postupak autentičnog tumačenja članka 89. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu, te stoga tužiteljica osporava zakonitost postupka tuženog tijela koje prikriva činjenicu da su nezakonitim izdavanjem, mogućnosti otvaranja još jednog kolodvora u gradu Krapini, nastupile štetne posljedice i nezakonitosti odnosno diskriminacija na njezinu štetu u djelatnosti javnog linijskog prijevoza u cestovnom prometu i kolodvorskim uslugama na Autobusnom kolodvoru u Krapini. Ističe da izražava sumnju u pogledu posjedovanja važećih isprava prema kojima je novoizgrađeni kolodvor u vlasništvu Presečki grupa d.o.o. u istoj pravnoj poziciji u odnosu na odredbe GUP Grada Krapine odnosno nema dokaza da se Grad Krapina zakonom propisanom procedurom i odgovarajućim javnim dokumentom odredio o potrebi postojanja javnog interesa odnosno postojanja dvaju međusobno konkurentskih autobusnih kolodvora namijenjenih za usluge javnog linijskog prijevoza putnika u cestovnom prometu.

Slijedom iznijetog tužiteljica predlaže da se tužba uvaži i poništi osporeno rješenje tuženog tijela.

Podnescima od 2. siječnja 2007. godine, 24. lipnja 2009. godine i 30. srpnja 2009. godine tužiteljica je dopunila odnosno ispravila podnesenu tužbu, ali Sud nije prihvatio niti jedan od ovih podnesaka jer je podnesen nakon zakonom propisanog vremena za podnošenje tužbe.

U odgovoru na tužbu tuženo tijelo u bitnom ostaje kod navoda iz osporenog rješenja te dodaje da je sukladno svojoj nadležnosti provelo postupak radi utvrđivanja jesu li osnovani navodi tužiteljice o tome da je poduzetnik Presečki grupa d.o.o. korištenjem novoizgrađenog kolodvora »Krapina Nova« koji je u vlasništvu tog poduzetnika, spriječio, ograničio ili narušio tržišno natjecanje zlouporabom vladajućeg položaja tog poduzetnika na mjerodavnom tržištu javnog linijskog prijevoza putnika na području Krapinsko-zagorske županije, ali nije našao elemenata zlouporabe vladajućeg položaja u smislu odredbi članka 16. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja te je na temelju toga zahtjev kao neosnovan odbijen. Tuženo tijelo drži tužbu neosnovanom te predlaže da se ista odbije.

Odgovor na tužbu dala je i zainteresira osoba Presečki grupa d.o.o., te navela kako ukazuje na činjenicu da tužiteljici pobijanim upravnim aktom nije povrijeđeno niti jedno pravo, niti neposredni osobni interes utemeljen na zakonu, te da dakle nije legitimirana prema odredbi članka 12. Zakona o upravnim sporovima za podnošenje tužbe. Stoga predlaže da naslovni Sud na temelju članka 30. stavak 3. Zakona o upravnim sporovima tužbu tužiteljice odbaci, a ukoliko ne prihvati ovaj prijedlog da ju odbije kao neosnovanu jer je tuženo tijelo nakon provedenog postupka donijelo zakonito rješenje radi čega tužbu treba kao neosnovanu odbiti.

Odgovor na tužbu dala je i zainteresirana osoba, Branko Kunštek, vlasnik obrta Autotransporti trgovina, ugostiteljstvo i usluge, zastupan po Zvonimiru Hodaku, odvjetniku iz Zagreba u kojem navodi da se u cijelosti pridružuje navodima tužiteljice i to iz razloga jer smatra da su isti utemeljeni na stvarnom činjeničnom stanju i pozitivnim propisima Republike Hrvatske. Smatra da su postojeće važeće dozvole za prijevoz i postojeći važeći vozni redovi odnosno usklađeni i objavljeni vozni redovi obvezivali prijevoznika Presečki grupa d.o.o. iz Krapine o pristajanju i prihvatu putnika na Autobusnom kolodvoru drugotužitelja u odlasku i dolasku bez diskriminacije, radi čega smatra tužbu tužiteljice Fanike Vešligaj osnovanom te konačno predlaže da se ista usvoji u cijelosti.

Protiv istog rješenja tuženog tijela tužbu je podnio drugotužitelj Branko Kuštek, vlasnik obrta »Autotransporti Krapina Autobusni kolodvor« Krapina te je naveo da je osporeno rješenje tuženog tijela nepravilno i nezakonito iz razloga što je tijekom postupka utvrđeno da je u konkretnom slučaju stvorena vertikalna integracija Presečki grupe d.o.o. koja je dovela do značajnog sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja, jer uzevši u obzir narav same kolodvorske usluge koje koriste samo prijevoznici koji obavljaju javni linijski i prijevoz putnika, ista je dovela do potpunog isključenja tužitelja iz tržišnog natjecanja u pružanju kolodvorskih usluga, obzirom da Presečki grupa d.o.o. na mjerodavnom tržištu obavlja preko 90% predmetnih usluga. Tuženo tijelo je također pogrešno primijenilo odredbu članka 89. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu te tumačenje te odredbe od strane Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, a pri tome nije uzelo u obzir i odredbu članka 2. a osobito odredbu članka 24. istog Zakona kojim je propisano da prijevoznik koji obavlja javni linijski prijevoz putnika na određenoj liniji mora imati licenciju i dozvolu za tu liniju. Obzirom da Presečki grupa d.o.o. za obavljanje javnog linijskog prijevoza ima dozvole za prijevoz sa usklađenim voznim redom, odnosno voznim redom kojim je predviđeno stajanje upravo na autobusnom kolodvoru u vlasništvu tužitelja, te taj vozni red nije promijenjen, to je očito da je tuženi u konkretnom slučaju pogrešno primijenio materijalno pravo. Isto tako netočno je utvrđenje tuženika kako korištenje kolodvora u vlasništvu Presečki grupa d.o.o. umjesto kolodvora u vlasništvu tužitelja nije na štetu krajnjih potrošača, jer je sam tuženik utvrdio u obrazloženju pobijanog rješenja kako je kolodvor u vlasništvu Presečki grupa d.o.o. kategorije D, dok je kolodvor u vlasništvu tužitelja B kategorije, a pored toga kolodvor u vlasništvu Presečki grupe d.o.o. nalazi se 800 m dalje od autobusnog kolodvora u vlasništvu tužitelja koji se nalazi u samom centru grada, pa je stoga očito da je korištenjem drugog kolodvora oštećen krajnji potrošač kako kvalitetom kolodvorskih usluga tako i većom udaljenosti od centra Krapine.

Na temelju iznijetog tužitelj predlaže da se tužba uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo je povodom tužbe tužitelja dalo identičan odgovor na tužbu kao i u upravnom sporu koji je tužbom pokrenula Fanika Vešligaj te predložilo da se tužba kao neosnovana odbije.

Odgovor na tužbu dala je i zainteresirana osoba Presečki grupa d.o.o. te u osnovi navela da je osporeno rješenje tuženog tijela zakonito a da tužitelj cijelo vrijeme napada postupanje Ministarstva promorstva, prometa i veza koje je dalo mišljenje o primjeni određene zakonske odredbe, i koje nije stranka u postupku koji je prethodio pobijanom rješenju niti predmet ovog upravnog spora, te konačno predlaže da se tužba kao neosnovana odbije.

Odgovor na tužbu dala je i Fanika Vešligaj, kao zainteresirana osoba, u kojem u bitnom ponavlja navode svoje tužbe, te konačno predlaže da se tužba uvaži i osporeno rješenje poništi.

Obzirom da su oba tužitelja pokrenula upravni spor protiv istog rješenja tuženog tijela, i obzirom na činjenicu da je tužba Kunštek Branka zavedena u ovom Sudu pod brojem Us-793/07, to je Sud primjenom odredbe članka 60. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92) a u svezi s člankom 325. stavak 2. Zakona o parničnom postupku odlučio tužbe spojiti i o istima odlučiti jednom presudom pod brojem Us-13887/06.

Tužbe nisu osnovane.

Tuženo tijelo je zaprimilo zahtjeve tužitelja za utvrđivanje zlouporabe vladajućeg položaja protiv poduzetnika Presečki grupa d.o.o. iz kojih zahtjeva je bitno proizlazilo da poduzetnik Presečki grupa d.o.o. od 1. prosinca 2005. godine više ne koristi usluge Autobusnog kolodvora Krapina u vlasništvu drugotužitelja, već novoizgrađenog kolodvora (Krapina Nova) koji je u vlasništvu tog poduzetnika, te da podnositelji smatraju da time poduzetnik Presečki grupa d.o.o. krši odredbe članka 89. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu (»Narodne novine«, broj: 178/04 i 151/05) kojim je propisano da u mjestu u kojem postoji autobusni kolodvor, prijevoznik koji obavlja linijski prijevoz, dužan je koristiti se tim autobusnim kolodvorom.

Nakon provedenog postupka, tuženo tijelo je donijelo rješenje kao što je to naprijed navedeno, a istomu je prethodilo utvrđivanje mjerodavnog tržišta koje je tuženo tijelo utvrdilo u zemljopisnoj dimenziji kao teritorij Krapinsko-zagorske županije za usluge javnog linijskog prijevoza putnika. Također je utvrdilo da je poduzetnik Presečki grupa d.o.o. koja posjeduje licencu za obavljanje kolodvorskih usluga ima visok vladajući položaj na mjerodavnom tržištu javnog linijskog prijevoza putnika na području Krapinsko-zagorske županije te je ostvario udjel od 90 do 100% na temelju čega je pravilno tuženo tijelo utvrdilo da se taj poduzetnik nalazi u vladajućem položaju na mjerodavnom tržištu javnog linijskog prijevoza na teritoriju Krapinsko-zagorske županije.

Nadalje, tuženo tijelo je utvrdilo da je poduzetnik Presečki grupa d.o.o. na mjerodavnom tržištu pružanja kolodvorskih usluga na teritoriju grada Krapine ostvario tržišni udjel od 50%, dok je na mjerodavnom tržištu javnog linijskog prijevoza putnika na teritoriju Krapinsko-zagorske županije ostvario tržišni udio od 90 do 100% te kako se izgradnjom kolodvora vertikalno integrirao na način da je pored pružanja usluga javnog linijskog prijevoza stupio i na uzlazno tržište pružanja kolodvorskih usluga, te s obzirom na činjenicu da je sporni kolodvor u gradu Krapini izgrađen uz pribavljanje svih potrebnih dozvola i da je Presečki grupa d.o.o. dobio dozvolu za obavljanje kolodvorskih usluga, pravilno zaključila da Presečki grupa d.o.o. nije zlouporabio vladajući položaj na mjerodavnom tržištu javnog linijskog prijevoza na teritoriju Krapinsko-zagorske županije u svrhu stjecanja vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu pružanja kolodvorskih usluga.

Što se tiče tumačenja odredbe članka 89. Zakona o prijevozu u cestovnom prometu koji propisuje da je u mjestu u kojem postoji autobusni kolodvor prijevoznik koji obavlja linijski prijevoz dužan koristiti se tim autobusnim kolodvorom, Sud smatra da je tuženo tijelo valjano obrazložilo odnosno prihvatilo tumačenje Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, Uprave cestovnog prometa da navedena odredba govori samo o tome da se autobusnim kolodvorom mora služiti prijevoznik koji obavlja linijski prijevoz, ali da se tim propisom ne regulira koliko autobusnih kolodvora može biti izgrađeno u jednom mjestu, te je ovaj prigovor iznesen u tužbama Sud kao neosnovan odbio.

Sud također nije prihvatio prigovor zainteresirane osobe Presečki grupa d.o.o. da prvotužiteljica nema pravni interes za podnošenjem ove tužbe, iz razloga što je tuženo tijelo prihvatilo tužiteljičin zahtjev za utvrđivanje zlouporabe vladajućeg položaja, te je na taj način tužiteljici dalo položaj stranke u upravnom postupku, jer tužiteljica kao korisnica javnog prijevoza ima pravni interes za podnošenje kako zahtjeva, tako i tužbe u ovom upravnom sporu. Iz tih razloga Sud nije prihvatio prijedlog zainteresirane osobe da se tužba prvotužiteljice odbaci na temelju odredbe članka 30. stavak 3. Zakona o upravnim sporovima.

Na temelju svega iznijetog, Sud smatra da osporenim rješenjem tuženog tijela nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, radi čega je valjalo riješiti kao u izreci ove presude primjenom odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim.

Broj: Us-13887/2006-10

Zagreb, 21. siječnja 2010.

Predsjednica Vijeća
Lidija Rostaš Beroš, v. r.

Presuda, NN 37/2010-965