## Uredba o viznom sustavu

### NN 57/2004 (5.5.2004.), Uredba o viznom sustavu

# VLADA REPUBLIKE HRVATSKE

1266

Na
temelju članka 29. Zakona o Vladi Republike Hrvatske (»Narodne novine«, br.
101/98, 15/2000, 117/2001 i 199/2003) i članka 15. u vezi sa člancima 20. i 29.
Zakona o strancima (»Narodne novine«, broj 109/2003), Vlada Republike Hrvatske
je na sjednici održanoj 29. travnja 2004. godine donijela

## UREDBU

### o viznom sustavu

Članak 1.

Ovom Uredbom propisuje se vizni sustav Republike
Hrvat­ske i visina sredstava potrebnih strancu za uzdržavanje tijekom boravka u
Republici Hrvatskoj i za povratak u državu iz koje je došao ili za putovanje u
treću državu.

Članak 2.

Državljani sljedećih država, nositelji valjanih
putnih isprava, ne trebaju vizu za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90
dana odnosno za prelazak preko državnog područja Republike Hrvatske:

– Kneževina Andora, Argentinska Republika,
Australija, Republika Austrija, Kraljevina Belgija, Republika Bolivija, Bosna i
Hercegovina, Savezna Republika Brazil, Brunej Darussalam, Republika Bugarska,
Republika Cipar, Češka Republika, Republika Čile, Kraljevina Danska, Republika
Ekvador, Republika Estonija, Republika Finska, Francuska Republika, Republika
Gvatemala, Helenska Republika, Republika Honduras, Irska, Republika Island, Država
Izrael, Japan, Kanada, Republika Koreja, Repub­lika Kostarika, Republika
Latvija, Kneževina Lihtenštajn, Repub­lika Litva, Veliko Vojvodstvo Luksemburg,
Republika Mađarska, Republika Makedonija, Malezija, Republika Malta, Sjedinjene
Meksičke Države, Kneževina Monako, Republika Nikaragva, Kraljevina Nizozemska,
Kraljevina Norveška, Novi Zeland, Savezna Republika Njemačka, Republika Panama,
Republika Paragvaj, Republika Poljska, Portugalska Republika, Rumunjska, Republika
El Salvador, Republika San Marino, Republika Singapur, Sjedinjene Američke Države,
Slovačka Republika, Republika Slovenija, Kraljevina Španjolska, Kraljevina Švedska,
Švicarska Konfederacija, Talijanska Republika, Republika Turska, Ujedinjena
Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, Istočna Re­pub­lika Urugvaj, Država
Vatikanskoga Grada, Bolivarijanska Republika Venezuela.

Nezahtijevanje viza odnosi se i na nositelje valjanih
putnih isprava izdanih u Posebnom upravnom području Hong Kong i Posebnom
upravnom području Macao Narodne Republike Kine.

Članak
3.

Državljani
sljedećih država mogu ući u Republiku Hrvatsku, osim s valjanom putnom
ispravom, i s valjanom osobnom iskaznicom odnosno odgovarajućom ispravom o
identitetu s fotografijom svoje države:

– države
članice Europske unije i države potpisnice Šengenskog sporazuma, Kneževina
Andora, Kneževina Lihtenštajn, Kneževina Monako, Republika San Marino, Švicarska
Konfederacija, Država Vatikanskoga Grada.

Članak
4.

Državljanima
sljedećih država potrebna je viza za ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do
90 dana odnosno prelazak preko područja Republike Hrvatske:

–
Prijelazna Islamska Država Afganistan, Republika Albanija, Alžirska Narodna
Demokratska Republika, Republika Angola, Antigva i Barbuda, Republika Armenija,
Azerbajdžanska Republika, Zajednica Bahama, Kraljevina Bahrein, Narodna
Republika Bangladeš, Barbados, Belize, Republika Benin, Republika Bjelarus,
Republika Bocvana, Burkina Faso, Republika Burundi, Kraljevina Butan, Republika
Côte d¢Ivoire,
Republika Čad, Zajednica Dominike, Dominikanska Republika, Republika Džibuti,
Arapska Republika Egipat, Republika Ekvatorska Gvineja, Eritreja, Savezna
Demokratska Republika Etiopija, Repub­lika Fidži, Republika Filipini, Gabonska
Republika, Republika Gambija, Republika Gana, Grenada, Republika Gruzija, Repub­lika
Gvajana, Republika Gvineja, Republika Gvineja Bisau, Republika Haiti, Republika
Indija, Republika Indonezija, Republika Irak, Islamska Republika Iran,
Demokratska Republika Istočni Timor, Jamajka, Republika Jemen, Hašemitska
Kraljevina Jordan, Južnoafrička Republika, Republika Kabo Verde, Kraljevina
Kambodža, Republika Kamerun, Država Katar, Republika Kazakstan, Republika
Kenija, Narodna Republika Kina, Kirgiska Republika, Kiribati, Republika Kolumbija,
Unija Komori, Demokratska Republika Kongo, Republika Kongo, Demokratska Narodna
Republika Koreja, Republika Kuba, Država Kuvajt, Laoska Narodna Demokratska
Republika, Kraljevina Lesoto, Libanonska Republika, Republika Liberija,
Socijalistička Narodna Libijska Arapska Džamahirija, Republika Madagaskar,
Republika Malavi, Republika Maldivi, Republika Mali, Kraljevina Maroko,
Republika Maršalovi Otoci, Republika Mauricijus, Islamska Republika
Mauritanija, Savezne Države Mikronezije, Unija Mjanma, Re­pub­lika Moldova,
Mongolija, Republika Mozambik, Republika Namibija, Republika Nauru, Kraljevina
Nepal, Republika Niger, Savezna Republika Nigerija, Sultanat Oman, Islamska
Republika Pakistan, Republika Palau, Papua Nova Gvineja, Republika Peru,
Ruandska Republika, Ruska Federacija, Salamunovi Otoci, Nezavisna Država Samoa,
Kraljevina Saudijska Arabija, Republika Sejšeli, Republika Senegal, Republika
Sijera Leone, Sirijska Arap­ska Republika, Somalijska Demokratska Republika,
Srbija i Crna Gora, Srednjoafrička Republika, Republika Sudan, Repub­lika
Surinam, Kraljevina Svazi, Sveta Lucija, Sveti Kristofor i Nevis, Demokratska
Republika Sveti Toma i Prinsipe, Sveti Vincent i Grenadini, Demokratska
Socijalistička Republika Šri Lanka, Republika Tadžikistan, Kraljevina Tajland,
Ujedinjena Republika Tanzanija, Togoanska Republika, Kraljevina Tonga,
Republika Trinidad i Tobago, Republika Tunis, Turkmenistan, Tuvalu, Republika
Uganda, Ujedinjeni Arapski Emirati, Ukrajina, Republika Uzbekistan, Republika
Vanuatu, Socijalistička Republika Vijetnam, Republika Zambija, Republika
Zimbabve.

Zahtijevanje
vize odnosi se i na nositelje putnih isprava izdanih u sljedećim područjima bez
međunarodno pravno priznatog punog subjektiviteta:

–
Palestinska Samouprava.

Vlada
Republike Hrvatske može za državljane pojedinih država odlučiti o privremenoj
suspenziji viznog režima za odre­đe­no razdoblje.

Članak 5.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, nositelji
valjanih diplomatskih i službenih putovnica sljedećih država ne trebaju vizu za
ulazak u Republiku Hrvatsku i boravak do 90 dana odnosno za prelazak preko državnog
područja Republike Hrvatske:

– Republika Albanija, Republika Armenija, Arapska
Republika Egipat, Republika Filipini, Republika Indonezija, Islamska Republika
Iran, Južnoafrička Republika, Narodna Republika Kina, Republika Kuba,
Kraljevina Maroko, Republika Moldova, Ruska Federacija, Srbija i Crna Gora,
Kraljevina Tajland, Ukrajina.

Članak 6.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, nositelji
valjanih diplomatskih, službenih ili običnih putovnica, ako su akreditirani pri
Diplomatskom protokolu Ministarstva vanjskih poslova Republike Hrvatske te im
je u putovnicu stavljen pečat Diplomatskog protokola Ministarstva vanjskih
poslova i izdana posebna osobna iskaznica, ne trebaju vizu za ulazak u
Republiku Hrvatsku.

Obične putovnice, u smislu ove Uredbe, su putovnice što
ih države izdaju svojim državljanima prema općim propisima o izdavanju putnih
isprava i njihovim nositeljima ne jamče nikakve posebne povlastice.

Članak 7.

Iznimno od odredbi članka 4. ove Uredbe, državljani
Ruske Federacije, nositelji običnih putovnica, ne trebaju vizu za ulazak u
Republiku Hrvatsku, ako:

– posjeduju ovjereno pozivno pismo fizičke ili pravne
osobe,

– posjeduju vaučer o uplaćenom turističkom aranžmanu.

Članak 8.

Državljani sljedećih država dužni su pribaviti
zrakoplovno-tranzitnu vizu:

– Prijelazna Islamska Država Afganistan, Narodna
Republika Bangladeš, Eritreja, Savezna Demokratska Republika Etiopija,
Republika Gana, Republika Irak, Islamska Republika Iran, Demokratska Republika
Kongo, Savezna Republika Nigerija, Islamska Republika Pakistan, Somalijska
Demokratska Repub­lika, Demokratska Socijalistička Republika Šri Lanka.

Iznimno od stavka 1. ovoga članka, državljani
nabrojanih zemalja, nositelji običnih putovnica, ne trebaju
zrakoplovno-tranzitnu vizu ako imaju dozvolu boravka u jednoj od sljedećih država:

– države članice Europske unije i potpisnice Šengenskog
sporazuma, Kneževina Andora, Kneževina Lihtenštajn, Republika Malta, Kneževina
Monako, Republika San Marino, Sjedinjene Američke Države, Švicarska
Konfederacija.

Zahtijevanje zrakoplovno-tranzitne vize ne odnosi se
na no­si­telje diplomatskih, službenih i specijalnih putovnica.

Članak
9.

Nositelji
sljedećih vrsta posebnih putnih isprava i s njima iz­jednačenih putnih isprava
dužni su pribaviti vize za ulazak u Re­publiku Hrvatsku i boravak do 90 dana
odnosno za prelazak pre­ko državnog područja Republike Hrvatske:

– putne
isprave za izbjeglice koje izdaju države potpisnice Ženevske konvencije o
statusu izbjeglica od 28. srpnja 1951. godine,

– putne
isprave za osobe bez državljanstva koje izdaju dr­žave potpisnice Ženevske
konvencije o pravnom položaju osoba bez državljanstva od 28. rujna 1954.
godine,

– putni
list za stranca,

–
nositelji putnih isprava koje izdaje Privremena uprava Ujedinjenih naroda na
Kosovu (UMNIK).

Iznimno
od odredbi stavka 1. ovoga članka, nositelji posebnih putnih isprava izdanih u:

– državama
članicama Europske unije, u državama potpisnicama Šengenskog sporazuma, Švicarskoj
Konfederaciji i Sjedinjenim Američkim Državama, ne trebaju vizu za ulazak u
Republiku Hrvatsku i boravak do 90 dana odnosno za prelazak preko državnog područja
Republike Hrvatske.

Članak
10.

Nositelji
posebnih putnih isprava što ih izdaju Ujedinjeni narodi odnosno specijalizirane
ustanove Ujedinjenih naroda *(Laissez-Passer)* ne trebaju vizu za ulazak u
Republiku Hrvatsku i boravak do 90 dana odnosno za prelazak preko državnog
područja Republike Hrvatske.

Članak
11.

Stranac
koji podnosi zahtjev za izdavanje vize u diplomat­skoj misiji odnosno
konzularnome uredu Republike Hrvatske dužan je dokazati da ima dovoljno
sredstava za uzdržavanje tije­kom boravka u Republici Hrvatskoj i za povratak u
državu iz koje je došao ili za putovanje u treću državu.

Pri
ulasku u Republiku Hrvatsku, tijelo nadležno za kontrolu prelaska državne
granice ovlašteno je od stranca zatražiti da predoči sredstva za uzdržavanje
tijekom boravaka u Republici Hrvatskoj i za povratak u državu iz koje je došao
ili za putovanje u treću državu.

Visina
sredstava iz stavaka 1. i 2. ovoga članka je protuvrijednost 100 € (slovima: stotinu eura) po
danu predviđenog boravka u Republici Hrvatskoj.

Ako stranac
posjeduje ovjereno pozivno pismo fizičke ili pravne osobe iz Republike
Hrvatske, dokaz o turističkoj rezervaciji ili sličnu ispravu, dužan je predočiti
dokaz o posjedovanju sredstava u vrijednosti 50 € (slovima: pedeset eura) po
danu pred­viđenog boravka u Republici Hrvatskoj. Kao dokaz, priznaju se
kreditne i bankovne kartice, potvrde banke, čekovi i drugi dokazi iz kojih se
može utvrditi posjedovanje potrebnih sredstava.

Članak
12.

Danom
stupanja na snagu ove Uredbe stavljaju se izvan snage: Zaključak Vlade
Republike Hrvatske, klase: 216-03/93-01/01, urbroja: 5030107-98-1, od 28.
svibnja 1998. godine, Zaključak Vlade Republike Hrvatske, klase:
216-03/00-02/01, urbroja: 5030118-01-1, od 17. svibnja 2001. godine, te Zaključak
Vlade Republike Hrvatske, klase: 216-03/00-02/01, urbroja: 5030109-02-1, od 11.
srpnja 2002. godine.

Članak
13.

Ova
Uredba stupa na snagu osmoga dana od dana objave u »Narodnim novinama«, a
primjenjuje se od 1. lipnja 2004. godine.

Klasa:
216-03/03-01/01
Urbroj: 5030118-04-2
Zagreb, 29. travnja 2004.

Predsjednik
**dr. sc.** **Ivo Sanader**, v. r.

Uredba, NN 57/2004-1266