## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-663/1994. od 26. travnja 1995

### NN 32/1995 (12.5.1995.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-663/1994. od 26. travnja 1995

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu mr. Hrvoje Momčinović
dopredsjednik Suda, te suci Zdravko Bartovčak, dr Velimir Belajec,
dr. Nikola Filipović, mr. Vojislav Kučeković i Ivan
Marijan Severinac, odlučujući o ustavnoj tužbi B A iz D.,
podnesenoj po punomoćniku R. B., odvjetniku iz D, na sjednici održanoj
dana 26. travnja 1995. godine, donio je slijedeću

## ODLUKU

### USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE BROJ U-III-663/1994. OD 26. TRAVNJA 1995.

I. Usvaja se ustavna tužba i ukidaju se:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj Us-11233/1993 od 1.
prosinca 1993. godine, i

- rješenje Ministarstva unlutarnjih poslova Republike Hrvatske broj:
511-01-43-UP/I-16376/19547/1-93 od 6. kolovoza 1993. godine.

II Predmet se vraća Ministarstvu unutarnjih poslova na ponovni
postupak.

III Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje:

B. A iz D. podnijela je pravodobnu ustavnu tuibu u kojoj od ovog Suda
traži zaštitu ustavnih prava iz članka 14. stavak 2, članka
19. stavak 1, članka 26. i članka 115. stavak 3. Ustava Republike
Hrvatske, za koja smatra da su joj povrijeđena odlukama naznačenim
u izreci.

Navedenim rješenjem Ministarstva unutarnjih poslova odbijen je zahtjev
B. A. za prijem u hrvatsko državljanstvo s obrazloženjem da podnositeljica
uslavne tužbe ne ispunjava pretpostavke iz članka 8. stavak 1. točka
3. Zakona o hrvatskom državljanstvu, to jest da nema prijavljen boravak
najmanje pet godina neprekidno na teritoriju Republike Hrvatske do podnošenja
zahtjeva za primitak u hrvatsko državljanstvo.

Presudom Upravnog suda Republike Hrvatske, navedenom u izreci, odbijena
je tužba B. A. podnesene protiv spomenutog rješenja Ministarstva unutarnjih
poslova, također sa stajališta da je formalna prijava boravka odlučna
činjenica za dobivanje hrvatskog državljanstva.

Podnositeljica ustavne tužbe navodi da je rođena i odrasla u D.,
gdje neprekidno prebiva i boravi od 1972. godine, nadalje da su njezini
roditelji prijavili boravište u D. 1971. godine i stekli hrvatsko državljanstvo.

Ustavna tužba je osnovana

Prema Zakonu o prijavljivanju prebivališta i boravišta građana ("Narodne
novine", broj 54/1974), koji je vrijedio do 8. listopada 1991. godine,
člankom 4. stavkom 4 bilo je propisano da - "prijavu i odjavu
promjene adrese stanovanja za maloljetne osobe podnose roditelji ili staratelji".

Nadalje, prema članku 7. stavku 3. istoga Zakona "prijavu
i odjavu boravišta za maloljetne osobe podnose roditelji ili staratelji
ili osobe kod kojih maloljetna osoba boravi". Stavak 1. istog članka
obveznu prijavu boravišta propisuje za građane starije od 16 godina.

Na temelju odredbe članka 67. Zakona o braku i porodićnim
odnosima ("Narodne novine", broj 51/1989 - pročišćeni
tekst: 59/1990, 25/1994) roditeljsko pravo sačinjavaju prava i dužnosti
roditelja da se brinu o ličnosti, pravima i interesima svoje maloljetne
djece.

Podnositeljica, koja je rođena u D.18. srpnja 1972. godine, postala
je punoljetnom tek 18. srpnja 1990. godine, dakle, prijava njezina boravišta
bila je propisana upravo citiranim Zakonom. To znači da zbog svoje
malodobnosti ona nije bila u mogućnosti sama odlučivati o
prijavi svog boravišta, nego je ta odluka stavljena na dispoziciju njezinih
roditelja.

Iz navedenog slijedi da su roditelji podnositeljice ustavne tužbe bili
dužni izvršiti prijavu boravka svog maloljetnog djeteta u Republici Hrvatskoj
nadležnom tijelu.

Propuštanje ispunjenja obveza roditelja u konkretnom slučaju
ne može ići na štetu maloljetnika, što se u ovom slučaju odnosi
i na podnositeljicu ustavne tužbe.

Zakon o prebivalištu i boravištu građana ("Narodne novine",
broj 53/1991) koji je stupio na snagu 8. listopada 1991. godine u članku
4. predvida da - se "maloljetnicima koji nisu zaključili brak,
prebivalište se utvrđuje prerna posljednjem zajednićkom prebivalištu
njihovih roditelja". Članak 6. citiranog Zakona propisuje obvezu
prijave uobičajenog boravišta, s tim da prijavu za osobe bez poslovne
sposobnosti, dakle i za malodobnike, podnose njihovi roditelji, odnosno
zakonski zastupnici, a način prijave propisuje članak 7.
tog Zakona. Prema odredbi stavka 3. te zakonske odredbe evidencija prebivališta
može se voditi i iz evidenciji o izdanim osobnim kartama.

Zakon o hrvatskom državljanstvu ("Narodne novine", broj 53/1991,
70/1991, 28/1992, 113/1993) u odredbi članka 8. stavak 1. točka
3. traži za primitak u hrvatsko državljanstvo prijavljeni boravak na teritoriju
Republike Hrvatske u trajanju od 5 godina.

Od punoljetstva do podnošenja zahtjeva za primitak u hrvatsko državljanstvo
B A. nije proteklo pet godina.

Ona za vrijeme malodobnosti (osim mjesec dana prije navršene osamnaeste
godine života) nije imala prijavljeno boravište, te nije ni imala dužnost
(niti pravo) izvršiti tu prijavu, jer je, prema tada važećem Zakonu
o prijavljivanju prebivališta i boravišta građana, to bila obveza njezinih
roditelja, što je u skladu s pozitivnim propisima.

Iz podataka u spisu nesporno proizlazi da je podnositeljica ustavne
tužbe rođena u D. i da je neprekidno tamo prebivala i boravila zajedno
sa svojim roditeljima.

Time što se njezin zahtjev odbija, jer nije imala prijavljeno boravište
od pet godina, zadire se u pravo i obvezu prijave boravišta za vrijeme
malodobnosti. Na taj način su malodobnici, o čijem interesu
vode brigu roditelji, ili zakonski zastupnici, stavljeni u položaj ovisnosti
o punoljetnim osobama koji svojom voljom slobodno raspolažu, ali zbog toga
su ujedno, radi pogrešne primjene propisa, stavljeni u neravnopravan položaj
prema punoljetnim osobama u pravnoj situaciji, odlučivanja o zahtjevu
za prijem u hrvatsko državljanstvo.

Ustavni sud je, na temelju iznijetog utvrdio, da su B. A. povrijeđena
ustavna prava iz članka 14. Ustava, jer ovaj propis jamči
jednaka prava svim građanima, pa i u svezi dobne razlike i mogućnosti
raspolaganja svojom voljom, u kom slučaju se o takvim osobama treba
voditi posebna briga zaštite njihova interesa.

Članak 19. Ustavnog zakona, propisuje utemeljenost na zakonu
akata državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti. Stajalište je ovog
Suda da je i to ustavno pravo podnositeljice ustavne tužbe povrijeđeno,
jer se pri odlučivanju u ovom slučaju nije uzelo u obzir
da boravište i prebivalište roditelja upućuje na pretpostavku boravišta
i prebivališta maloljetnog djeteta.

U istom kontekstu Ustavni sud smatra da su u izreci navedenim odlukama
podnositeljici povrijeđena i ustavna prava iz članka 26. Ustava,
koji predviđa jednakost pred sudovima i inim tijelima svih gradana
i stranaca.

Ustavni zakon o ljudskim pravima i slobodama i o pravima etničkih
i nacionalnih zajednica ili manjina u Republici Hrvatskoj ("Narodne
novine", broj 34/1992), Republika Hrvatska priznaje i štiti ljudska
prava i slobode, a posebice- pod točkom 1) - pravo na poštivanje
osobnog i obiteljskog života, doma i pisma (članak 35. i 37. Ustava
Republike Hrvatske), te pod točkom 1) sva ostala prava predviđena
u međunarodnim instrumentima.

Primjerice, prema Konvenciji o pravima djeteta, koja u Republici Hrvatskoj
jest na snazi (članak 7. i 8 ) odmah nakon rođenja djeteta treba
upisati u matične knjige i od rodenja ima pravo na osobno ime i
pored ostalih prava ima pravo na stjecanje državljanstva.

Prema propisima koji su regulirani sticanje državljanstva poslije rođenja
podnositeljice pa do 1991. godine, ona je, uz očitovanje roditelja,
imala sve pretpostavke da bude državljanka tada SR Hrvatske (članak
4. navedenog zakona) S obzirom da njezini roditelji nisu zatražili prijem
u hrvatsko državljanstvo djeteta, ona ga nije stekla unatoč tome
što je rođena u D.

Članak 9. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske određuje da
se hrvatsko državljanstvo, njegovo stjecanje i prestanak uređuje zakonom.
Iz ovog ustavnog načela slijedi da propise treba primjenjivati prema
izričaju kao i smislu zakona, a smisao Zakona o prebivalištu i boravištu
kao i Zakona o hrvatskom državljanstvu, nije u tome da se od maloljetnika
traži ispunjenje obveza koji oni ne mogu ispuniti, odnosno da se propuštanje
obveza njihovih roditelja, stavlja na teret i štetu djeteta.

Donoseći ovu odluku Ustavni sud je imao u vidu i odredbe članaka
62. i 63. Ustava Republike Hrvatske posebno jamče zaštitu mladeži
što ukazuje na potrebu da se odredbe pojedinih pozitivnih propisa, naročito
ako detaljno ne propisuju pojedine pravne situacije, trebaju tumačiti
i primjenjivati u smislu jamstava iz Ustava Republike Hrvatske o toj zaštiti.

Polazeći od izloženog ovaj Sud je utvrdio da je Upravni sud svojom
presudom povrijedio naznačena ustavna prava R A. , jer nije u okviru
svojih ovlasti i procesnih normi utvrđivao osnovanost rješenja Ministarstva
unutarnjih poslova, a što je bilo obvezan učiniti zbog navedenih
razloga.

Isto tako Ministarstvo unutarnjih poslova svojim rješenjem stavilo je
podnositeljicu u neravnopravan položaj s drugim građanima, jer se njoj
na štetu odlučivalo o obvezi prijave boravka, a tu obvezu po propisima
pre preterito ni pro futuro a niti de lege lata, u trenutku odlučivanja
podnositeljica kao malodobna osoba nije imala.

U ponovnom postupku Ministarstvo unutarnjih poslova ponovno će
odlučivati o zahtjevu B. A., imajući u vidu iznijeto.

Zbog navedenih razloga odlučeno je kao u izreci.

Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama". na
temelju članka 20. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj- U-III-663/1994

Zagreb, 26. travnja 1995.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik

**mr. Hrvoje Momčinović, v. r.**

---

[![](../../TipkaPočStr.GIF)](http://www.nn.hr/Narodne.htm)
[![](../../TSluzGl.GIF)](http://www.nn.hr/Glasilo/index.htm)
[![](../../TPretra.GIF)](http://www.nn.hr/search/iaquery.exe)
![](../../TElPosta.GIF)

Odluka, NN 32/1995-644
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)