## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2882/2002 od 9. studenoga 2004.

### NN 164/2004 (26.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2882/2002 od 9. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2895

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi K.K., A.J., I.J., R.O.,
R.D., V.A., M.A., Z.G., I.M., A.M., M.P., S.M., M.S., D.M., V.M., I.P., F.K.,
V.B., M.D., J.L., M.L. i B.J., svi iz Z., te Z.R. i B.S., obojica iz S., D.R.
iz Č., M.Š. iz Z. te V.A. iz V.G., svi zastupani po punomoćniku Z.N., odvjetniku
u Z., na sjednici održanoj 9. studenoga 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Županijski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom po žalbi protiv presude Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2812/94 od
4. srpnja 2003. godine u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6)
mjeseci, računajući od prvog idućeg dana od dana objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) podnositeljima
ustavne tužbe, i to:

– K.K.
iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– A.J.
iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– I.J. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– R.O. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– R.D. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– V.A. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M.A. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– Z.G. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– I.M. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– A.M. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M.P. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– S.M. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M.S. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– D.M. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– V.M. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– I.P. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– F.K. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– V.B. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M.D. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– J.L. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M.L. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– B.J. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– Z.R. iz S., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– B.S. iz S., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– D.R. iz Č., u iznosu od 4.000,00 kuna;

– M.Š. iz Z., u iznosu od 4.000,00 kuna; te

– V.A. iz V.G., u iznosu od 4.000,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu pozivom na odredbu članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), smatrajući da im
je nerazumno dugim trajanjem parničnog postupka pokrenutom njihovom tužbom
povrijeđeno ustavno pravo sadržano u članku 29. Ustava Republike Hrvatske.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2812/94
utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog
prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Dana
21. ožujka 1994. godine pred Općinskim sudom u Zagrebu podnositelji, zajedno sa
još trideset i jednim tužiteljem, pokrenuli su parnični postupak protiv tuženih
S.D. i Agencije »E.«, radi ispunjenja ugovora.

Do 5.
studenoga 1997. godine održano je više ročišta te je u odnosu na neke od tužitelja
donijeta presuda na temelju priznanja, dok je u odnosu na preostale tužitelje
postupak nastavljen pred sudom prvog stupnja. Na ročištu od 11. rujna 1996.
godine određeno je provesti dokaz financijskim vještačenjm te su tužitelji
pozvani uplatiti predujam u iznosu od 10.200,00 kuna. Međutim podneskom od 12.
rujna 1996. godine tužitelji su se usprotivili provođenju vještačenja ističući
kako je izračun duga izrađen od revizorske tvrtke »A.«, te kako tuženica taj
izračun nije osporila.

Na
ročištu održanom 5. travnja 2001. godine pozvani su tužitelji da dostave točnu
adresu prvotužene i po potrebi zatraže postavljanje staratelja za poseban
slučaj.

Dopisom
od 3. svibnja 2001. godine tužitelji su od Centra za socijalnu skrb Zagreb
dobili obavijest da Centar skrbnika za poseban slučaj imenuje samo na traženje
sudova.

Dana
13. veljače 2001. godine Županijski sud u Zagrebu ukinuo je raniju presudu na
temelju priznanja i predmet vratio sudu prvog stupnja na ponovno suđenje.

Ročište
određeno za dan 26. listopada 2001. godine odgođeno je zbog spriječenosti tužene.

Iduće
ročište održano je dana 4. srpnja 2003. godine kada je glavna rasprava zaključena
i donijeta presuda prvog stupnja.

Na
presudu je uložena žalba, te je spis dana 16. travnja 2004. godine otpremljen
Županijskom sudu u Zagrebu na rješavanje o žalbi. Do dana donošenja ove odluke
o žalbi još nije odlučeno.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od
Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Dana
21. svibnja 2003. i 28. svibnja 2004. godine, Općinski sud u Zagrebu dostavio
je svoja očitovanja u kojima navodi kronologiju postupanja u predmetu, a
razloge za dugotrajnost postupka nalazi u ponašanju podnositelja koji kao tužitelji
u parničnom postupku nisu uplatili predujam za financijsko vješta­čenje.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2812/94 Ustavni sud je utvrdio
da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupanje temeljem odredbe
članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
postupak započeo je 21. ožujka 1994, tužbom podnositelja radi ispunjenja
ugovora.

Ustavna
tužba podnesena je dana 2. prosinca 2002. godine, a do tog dana sudski postupak
nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da do dana podnošenja ustavne
tužbe postupak u ovom predmetu trajao je ukupno osam (8) godina, osam (8) mjeseci
i jedanaest (11) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997.
godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostalog propisuje:

Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno
relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 2. prosinca 2002. godine
(to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina i
dvadeset i sedam (27) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da se u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, postupak
vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu te da je razdoblje neaktivnosti suda
trajalo od 5. studenoga 1997. godine do 5. travnja 2001., što iznosi tri (3)
godine i pet (5) mjeseci, te zatim 26. listopada 2001. do podnošenja ustavne tužbe,
što iznosi jednu (1) godinu, jedan (1) mjesec i šest (6) dana.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Prema
utvrđenju Ustavnog suda podnositelji su svojim ponašanjem pridonijeli duljini
sudskog postupka jer nisu uplatili predujam za vještačenje.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni
sud nalazi da se ne radi o složenom postupku.

6.
Ustavni sud utvrđuje da postupak u predmetu podnositelja traje preko deset
godina. Što se tiče navoda suda prvog stupnja da je dugotrajnost postupka
posljedica okolnosti da podnositelji kao tužitelji u sudskom postupku nisu
uplatili predujam za financijsko vještačenje, valja napomenuti da je sud i u
takvim okolnositma dužan postupak voditi na način da osigura suđenje u razumnom
roku. Naime, podnositelji su se izričito usprotivili provođenju vještačenja
ističući kako je obračun njihovog potraživanja već sačinjen. Sud je mogao,
cijeneći takve navode podnositelja kao i navode protivne strane, donijeti svoju
odluku, što je na kraju i učinio ne provodeći financijsko vještačnje. Donošenje
odluke suda bez provođenja vještačenja moglo je uslijediti i u znatno ranijoj
fazi postupka.

Posebno
valja napomenuti da Ustavni sud razmatra razumnost duljine odlučivanja o
pravima i obvezama stranaka kao jedinstvenu cjelinu, te stoga činjenica da se
predmet na Županijskom sudu nalazi radi odluke o žalbi tek nekoliko mjeseci, ne
otklanja povredu ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, jer sveukupno
sudski postupak traje preko deset godina, a ustavna tužba je podnijeta u 2002.
godini u vrijeme kada postupak pred sudom prvog stupnja još nije bio okončan.

Imajući
u vidu cjelokupno trajanje postupka te dva dulja razdoblja neaktivnosti
prvostupanjskog suda, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njihovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom
1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga
je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod
točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu
naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku,
Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz
iznimnu mogućnost uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti
suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog
pojedinog slučaja.

Pri
utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj. U ovom
predmetu Ustavni sud je osobito imao u vidu doprinos podnositelja duljini
postupka.

8.
Objava ove odluke (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. stavka 1.
Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2882/2002
Zagreb, 9. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 164/2004-2895