## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1713/2000 od 28. veljače 2001.

### NN 19/2001 (9.3.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1713/2000 od 28. veljače 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

352

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­či­va­nje o ustavnim tužbama, u sastavu:
sudac Jasna Omejec, kao predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan
Mrko­njić, Emi­lija Rajić i Vice Vukojević, kao članovi Vijeća, odlučujući o
ustavnoj tužbi H. F. i H. S. iz Z., koje­g zastupa I. C., odvjetnik iz Z., na
sjednici Vijeća održanoj dana 28. ve­ljače 2001. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba
se usvaja te se ukidaju:

– presuda Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-10683/1997-4 od 28. rujna 2000. godine,

– rješe­nje
Ministarstva financija – Porezna uprava, Središ­nji ured, klasa:
UP/II-471-02/97-01/56, urbroj: 513-07/97-2 od 10. lip­nja 1997. godine, te

– rješe­nje
Ministarstva financija – Porezna uprava, Područni ured O., klasa:
410-19/97-01/4, urbroj: 513-07-14-00-03/001-97--1 od 13. siječ­nja 1997.
godine.

II. Predmet se vraća
Ministarstvu financija – Poreznoj upravi, Područnom uredu O., na ponovni
postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Ustavna tužba
je podnesena u povodu presude Upravnog suda Republike Hrvatske te rješe­nja
Ministarstva financija – Porezne uprave, navedenih u izreci ove odluke, teme­ljem
kojih je podnosite­lj, Hrvatski ferijalni i hostelski savez iz Z., Poslovna
jedinica O., obvezan na platež poreza i prireza na dohodak za razdob­lje siječaj–studeni
1996. godine sukladno odredbama tada važeće­g Zakona o porezu na dohodak
(»Narodne novine«, broj 25/95 – pročišćeni tekst, 52/95, 106/96, 164/98 i
33/00).

2. Podnosite­lj
ustavne tužbe smatra da su osporavanim aktima povrijeđene odredbe članaka 3. i
118. stavka 3., te ­nje­gova ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2.,
18. stavkom 1. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske. U ustavnoj tužbi
navodi da niti Upravni sud niti nadležna upravna tijela nisu primijenili
propise koji se odnose na pravni status podnosite­lja kao neprofitne,
studentske i đačke udruge, te na prava koja iz tog statusa za ­nje­ga
proizlaze, već su ­nje­govu pravnu situaciju prosuđivali prema propisu koji se
odnosi na studentske centre Sveučilišta u Z., R., S. i O., to jest prema
Pravilniku o posredova­nju pri zapoš­ljava­nju redovitih studenata (»Narodne
novine«, broj 16/96), koji je donio ministar znanosti i tehnologije teme­ljem članka
39. stavka 2. Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne novine«, broj 75/93) u
svezi s člankom 67. Zakona o visokim učilištima (»Narodne novine«, broj 96/93,
34/94, 48/95), i po toj osnovi zak­ljučili da podnosite­lj nije oslobođen
poreza i prireza na dohodak za razdob­lje siječa­nj–studeni 1996. godine.

Nasuprot tome, u
konkretnom su slučaju, prema miš­lje­nju podnosite­lja, nadležna upravna tijela
trebala primijeniti odredbu članka 85. stavka 2. važeće­g Zakona o zapoš­ljava­nju
(»Narodne novine«, broj 59/96) i teme­ljem tog članka doneseni Pravilnik o opse­gu,
uvjetima i načinu obav­lja­nja poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju kad te
poslove obav­ljaju pravni subjekti izvan Zavoda za zapoš­ljava­nje (»Narodne
novine«, broj 11/95, u da­lj­njem tekstu: Pravilnik/95), jer je podnosite­lj
teme­ljem Pravilnika/95 bio ovlašten da od 1. siječ­nja 1996. do 11. listopada
1996. godine posreduje pri zapoš­ljava­nju studenata i učenika. Budući da je
podnosite­lj za sve vrijeme važe­nja Pravilnika/95 le­galno poslovao kao đačka
i studentska udruga, on – sukladno propisanom statusu – nije niti bio obveznilk
plaća­nja poreza na dohodak.

U ustavnoj tužbi
je također istaknuto da je Ministarstvo rada i socijalne skrbi svojim rješe­njem
od 4. trav­nja 1995. godine, donesenim teme­ljem Zakona o zapoš­ljava­nju i
Pravilnika/95, podnosite­lju ustavne tužbe dalo suglasnost za obav­lja­nje
poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju studenata i učenika na privremenim i
povremenim poslovima, koja je važila sve do 12. listopada 1996. godine, kada je
teme­ljem članka 85. stavka 2. Zakona o zapoš­ljava­nju stupio na snagu novi
pravilnik istovjetnog naziva.

Nada­lje je
navedeno da je Ministarstvo rada i socijalne skrbi u dopisu od 22. listopada
1996. godine, upućenom Ministarstvu znanosti i tehnologije Republike Hrvatske,
izrazilo svoje miš­lje­nje da je podnosite­lj ustavne tužbe ovlašten
posredovati u zapoš­lja­va­nju studenata i đaka (i) prema odredbama Pravilnika
o posre­dova­nju pri zapoš­ljava­nju redovitih studenata, jer je podnosite­lj
»učenička i studentska udruga od posebne skrbi za mladež koja može posredovati
u iznalaže­nju poslova studenata«, zbog če­ga podnosite­lj ističe da ni po toj
osnovi ne bi bio obveznik plaća­nja poreza na dohodak od prima­nja studenata i đaka
na redovnom školova­nju za rad preko studentskih i đačkih udruga.

Sukladno
navedenom, podnosite­lj predlaže usvaja­nje ustavne tuž­be, ukida­nje osporenih
odluka te vraća­nje predmeta prvostu­panj­­skom tijelu na ponovni postupak.

Ujedno je pozivom
na članak 63. stavak 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), podnosite­lj
predložio odgodu ovrhe pravomoćnog prvostupa­njskog rješe­nja, budući da bi
provedbom te ovrhe podnosite­lju, kao neprofitnoj udruzi, nastala nenadoknadiva
šteta, a ovrha se, navedeno je u prijedlogu, ne protivi javnom interesu.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

3. Razmatra­njem
navoda ustavne tužbe i osporenih akata, u ustavnosudskom postupku je utvrđeno
da su nadležna upravna tijela, u poslovnoj jedinici podnosite­lja ustavne tužbe
u O., obavila nadzor obračuna i plaća­nja poreza na dohodak za razdob­lje siječa­nj–studeni
1996. godine, te u tom postupku utvrdila da nije plaćen porez i prirez na
dohodak, koji zajedno s kamatama na dan 31. prosinca 1996. godine iznosi
488.982,68 kn.

Porezna obveza za
izvršene isplate studentima i đacima u navedenom razdob­lju utvrđena je teme­ljem
članka 9. stavka 1. i 41. stavka 5. tada važeće­g Zakona o porezu na dohodak
(»Narod­ne novine«, broj 25/95 – pročišćeni tekst, 52/95, 106/96, 164/98 i
33/00). U odnosu na žalbene navode poreznog obveznika (podnosite­lja ustavne tužbe)
glede oslobođe­nja od plaća­nja tog poreza u skladu s člankom 8. stavkom 1. točka
5. navedenog Zakona o porezu na dohodak, upravna tijela su zauzela stajalište
da se to oslobođe­nje odnosi na prima­nja koja ostvaruju studenti i osobe iz članka
4. Pravilnika o posredova­nju pri zapoš­ljava­nju redovitih studenata, i to za
rad posredova­njem organizacija iz članka 1. toga Pravilnika, to jest
studentskih centara Sveučilišta u Z., R., S. i O., kao pravnih osoba čija
djelatnost osigurava cjelovitost i potrebni standard sustava visoke naobrazbe,
ali ne i za rad posredova­njem udruga kao što je podnosite­lj ustavne tužbe.
Naime, prema miš­lje­nju drugostupa­njskog upravnog tijela, budući da 1996.
godine nije donesen propis kojim bi se uredilo posredova­nje u zapoš­ljava­nju
učenika, odnosno kojim bi se pojedinim organizacijama omogućila takva
djelatnost, onda ne postoji moguć­nost oslobođe­nja od plaća­nja poreza na
dohodak iz prima­nja učenika koji ostvaruju u društvima i organizacijama koje
se bave posredova­njem u zapoš­ljava­nju.

Upravni sud
Republike Hrvatske je u upravnom sporu odbio tužbu podnosite­lja ustavne tužbe
potvrdivši kao zakonita či­njenična utvrđe­nja i pravna stajališta upravnih
tijela. Taj sud je naime, utvrdio da su upravna tijela navedenu poreznu obvezu
odredila pravilnom primjenom odredbi tada važeće­g Zakona o porezu na dohodak,
kao i odredbi Pravilnika o posredova­nju pri zapoš­ljava­nju redovitih
studenata teme­ljem koje­ga su od obveze plaća­nja poreza na dohodak oslobođeni
samo studentski centri hrvatskih sveučilišta. Sukladno tome, a s obzirom da u
1996. godini, na koju se odnosi porezna obveza, nije donesen propis kojim se
uređuje posredova­nje u zapoš­ljava­nju učenika, odnosno kojim se pojedinim
organizacijama omogućava takva djelatnost, ne postoji mogućnost ­njihova oslobođe­nja
od plaća­nja poreza na dohodak iz prima­nja učenika.

4. Ustavni sud je
utvrdio da su podnosite­lju ustavne tužbe osporenim aktima povrijeđena ustavna
prava iz članka 14. stavka 2. (jednakost svih pred zakonom), 18. stavka 1.
(jamstvo prava na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku
prvog stup­nja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom), te 19. stavka 2.
Ustava (jamstvo sudske kontrole zakonitosti poje­di­nač­nih akata upravnih
vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti).

5. Podnosite­lj
ustavne tužbe je u 1996. godini svoju djelatnost obav­ljao na teme­lju rješe­nja
Ministarstva rada i socijalne skrbi od 4. trav­nja 1995. godine, klasa:
102-02/95-01/12, urbroj: 524-03/1-95-3, čija izreka glasi:

»1. H. F. i H. S.
iz Z. daje se suglasnost za obav­lja­nje poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju
kada te poslove obav­lja pravni subjekt izvan Zavoda za zapoš­ljava­nje, za
poslove posredova­nja pri zapoš­ljava­nju studenata i učenika na privremenim i
povremenim poslovima.

2. Pri obav­lja­nju
poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju ovlašteni posrednik dužan je pridržavati
se odredaba članka 2., 4., 5., 8., 9. i 10. Pravilnika o opse­gu, uvjetima i načinu
obav­lja­nja poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju kad te poslove obav­ljaju
pravni subjekti izvan Zavoda za zapoš­ljava­nje (»Narodne novine«, br. 11/95)«.

Iz obrazlože­nja
navedenog rješe­nja razvidno je utvrđe­nje nadležnog tijela da podnosite­lj
ustavne tužbe udovo­ljava uvjetima iz članka 2. stavka 2. tada važeće­g Zakona
o zapoš­ljava­nju (»Narodne novine«, broj 55/90 – pročišćeni tekst, 19/91,
26/93, 117/93, 29/94, 76/94 i 95/94), kao i uvjetima iz članka 2. navedenog
Pravilnika /95, a što je utvrđeno u provedenom postupku, koji je prethodio donoše­nju
tog rješe­nja.

U vrijeme dava­nja
suglasnosti za rad podnosite­lju ustavne tužbe, člankom 2. stavkom 2. Zakona o
zapoš­ljava­nju bilo je propisano:

»Iznimno, poslove
posredova­nja pri zapoš­ljava­nju, pod uvjetom da pribave odobre­nje od Ministarstva
rada i socijalne skrbi, mogu obav­ljati: 1. pravne osobe koje organizirano i
trajno studentima i učenicima sred­njih škola pružaju usluge smještaja i
prehrane, u zapoš­ljava­nju učenika i studenata na privremenim i povremenim
poslovima, i 2. fizičke osobe u zapoš­ljava­nju osoba koje sudjeluju u
koncertnim, artističkim, scenskim, filmskim, kazališnim i glazbenim
predstavama, te športskim priredbama«.

Taj Zakon je
prestao važiti na dan stupa­nja na snagu novog Zakona o zapoš­ljava­nju, dana
25. srp­nja 1996. godine.

Nada­lje, člankom
2. Pravilnika/95 bilo je propisano:

»Posrednici iz članka
2. stavka 2. točke 1. Zakona o zapoš­ljava­nju mogu obav­ljati poslove
posredova­nja pri zapoš­ljava­nju studenata i učenika, na privremenim i
povremenim poslovima ako postoji trajna potreba posredova­nja za: redovne
studente i učenike, – studente koji su zadržali status redovnog studenta
sukladno odredbama statuta (više škole ili fakulteta), – studenta koji se za
vrijeme traja­nja školske godine vratio s novače­nja, odnosno osobe koja još
nije upućena na novače­nje, pa će status studenta steći tek početkom nove školske
godine«.

6. Prijelaznim i
završnim odredbama novog (važeće­g) Zakona o zapoš­ljava­nju uređena je
primjena dotada važećih podzakonskih akata u razdob­lju do donoše­nja novih.
Sukladno tome, člankom 85. stavkom 2. važeće­g Zakona o zapoš­ljava­nju
propisano je:

»Do donoše­nja
propisa iz članka 4. stavka 3. ovoga Zakona primje­njuje se Pravilnik o opse­gu,
uvjetima i načinu obav­lja­nja poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju kada
te poslove obav­ljaju pravni subjekti izvan Zavoda za zapoš­ljava­nje (»Narodne
novine«, br. 11/95.)«.

Članak 4. važeće­g
Zakona o zapoš­ljava­nju, na koji se poziva prethodno navedena prijelazna
odredba istog Zakona, glasi:

»1) Poslove u
svezi sa zapoš­ljava­njem u zem­lji i inozemstvu obav­lja Hrvatski zavod za
zapoš­ljava­nje (u da­lj­njem tekstu: Zavod) u skladu s ovim Zakonom i drugim
propisima.

2) Iznimno,
poslove posredova­nja pri zapoš­ljava­nju u zem­lji mogu obav­ljati druge
pravne i fizičke osobe ako ispu­njavaju uvjete utvrđene posebnim propisom i
dobiju suglasnost ministarstva nadležnog za rad.

3) Ministar nadležan
za rad propisat će koje pravne i fizičke osobe mogu obav­ljati poslove iz
stavka 2. ovoga članka, za koja zanima­nja mogu posredovati te opse­g, uvjete i
način obav­lja­nja poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju«.

Na teme­lju
navedenih zakonskih odredbi, ministar rada i socijalne skrbi donio je novi
Pravilnik o opse­gu, uvjetima i načinu obav­lja­nja poslova posredova­nja pri
zapoš­ljava­nju kada te poslove obav­ljaju pravni subjekti izvan Zavoda za zapoš­ljava­nje
(»Narodne novine«, broj 82/96), koji je stupio na snagu 12. listopada 1996.
godine.

U članku 1. tog
Pravilnika propisano je da se ­njime utvrđuju opse­g, uvjeti i način obav­lja­nja
poslova posredova­nja pri zapoš­ljava­nju kada te poslove obav­ljaju pravne i
fizičke osobe iz članka 4. Zakona o zapoš­ljava­nju (tzv. posrednici).

Stupa­njem na
snagu tog Pravilnika prestao je važiti već navedeni Pravilnik istoga naziva iz
1995. godine (Pravilnik/95).

7. Iz svih
prethodnih navoda proizlazi da je podnosite­lj ustav­ne tužbe za poslova­nje u
1996. godini imao urednu i na zakonu uteme­ljenu suglasnost za obav­lja­nje
poslova posredova­nja u zapoš­ljava­nju studenata i učenika. Kao ovlašteni
posrednik na tim poslovima, podnosite­lj nije bio u obvezi za tu godinu plaćati
porez na dohodak prema odredbama tada važeće­g Zakona o porezu na dohodak, već
se na ­nje­ga trebala primijeniti odredba toga Zakona o oslobođe­nju od porezne
obveze.

Naime, prema
odredbi članka 8. stavka 1. točke 5. tada važeće­g Zakona o porezu na dohodak,
porez na dohodak ne plaća se na prima­nja studenata i đaka na redovnom školova­nju
za rad preko studentskih i đačkih udruga.

Navedeni Zakon
prestao je važiti danom početka primjene novog Zakona o porezu na dohodak
(»Narodne novine«, broj 127/00), koji se primje­njuje od 1. siječ­nja 2001.
godine.

8. Zbog toga što u
navedenom upravnom postupku u odnosu na podnosite­lja ustavne tužbe nisu
primije­njene odredbe mjero­dav­nih propisa glede ­nje­gova ovlašte­nja za rad
te utvrđiva­nja porezne obveze, odnosno oslobođe­nja od te obveze, podnosite­lj
je bio u nejednakom pravnom položaju pred zakonom, što je u suprotnosti s
ustavnim jamstvom iz članka 14. stavka 2. Ustava.

Odbivši tužbu u
upravnom sporu na teme­lju utvrđe­nja da pobijanim rješe­njem drugostupa­njskog
upravnog tijela nije povrijeđen zakon na štetu tužite­lja, Upravni sud nije
postupio sukladno ustavnoj obvezi iz članka 19. stavka 2. Ustava, te je time
istodobno povrijedio i ustavno pravo podnosite­lja ustavne tužbe na pravično suđe­nje,
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, kao i ustavno jamstvo na učinkovitu i
zakonitu pravnu zaštitu, zajamčenu člankom 10. stavkom 1. Ustava.

9. U
ustavnosudskom postupku je, nada­lje, utvrđeno da u konkretnom slučaju nisu
mogle biti povrijeđene odredbe iz članka 3. i 118. stavka 3. Ustava.

Člankom 3. Ustava
utvrđene su najviše vrednote ustavno­prav­nog poretka Republike, koje služe kao
teme­lj za tumače­nje Ustava, dok je odredbom članka 118. stavka 3. utvrđena
obveza sudova da sude na teme­lju Ustava i zakona. Te odredbe ne sadrže teme­ljna
prava i slobode čovjeka i građanina (ustavna prava), pa stoga te odredbe niti
ne mogu biti predmetom ustavnosudske zaštite putem ustavne tužbe.

10. Iz navedenih
je razloga, sukladno člancima 69. i 72. Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

Uslijed donoše­nja odluke kao
u izreci, nije bilo osnove za odlučiva­nje o prijedlogu podnosite­lja ustavne
tužbe za odgodu ovrhe pobijanih akata u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Us­tav­nog
zakona, kojom je određeno da Ustavni sud može na prijedlog podnosite­lja
ustavne tužbe odgoditi ovrhu do donoše­nja odluke, ako bi ovrha prouzročila
podnosite­lju tužbe štetu koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije
suprotna javnom interesu niti bi se odgodom nanijela nekom veća šteta.

Broj: U-III-1713/2000
Zagreb, 28. ve­ljače 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v.r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 19/2001-352