## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj Us-7664/2011-4 od 19. srpnja 2012.

### NN 113/2012 (12.10.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj Us-7664/2011-4 od 19. srpnja 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2452

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda, Lidije Rostaš-Beroš, predsjednice vijeća, mr. sc. Mirjane Juričić i Blanše Turić, članica vijeća, te višeg sudskog savjetnika Srđana Papića, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski telekom d.d., Savska cesta 32, Zagreb, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Jurišićeva 13, Zagreb, klasa: UP/I-344-01/10-01/4645, urbroj: 376-12/VŠ-11-11 (MW) od 1. lipnja 2011., radi određivanja izmjena u standardnoj ponudi, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 19. srpnja 2012.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Tuženo je tijelo točkom I osporenog rješenja odredilo izmjene i dopune standardne ponude HT – Hrvatskih telekomunikacija d.d. za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji na način:

– članak 6. točka 3. »Povlačenje zahtjeva« mijenja se na način da se riječi »pet (5) radnih dana« zamjenjuju riječima »tri (3) radna dana«

– poglavlje 28. 18. »Statički plan upravljanja frekvencijskim spektrom s Planom upravljanja paricama« mijenja se na način da se brišu; točke 3., 4. i 6. Poglavlja 6.1, točka 1. Poglavlja 6.2 kao i prva rečenica točke 2., kao i Poglavlje 7. u cijelosti. U zadnjem odlomku Poglavlja 6.2., tekst točke 2. mijenja se i glasi: »Aneks – A – dozvoljen samo za potpuni pristup izdvojenoj lokalnoj petlji na kratkoj petlji i to najviše 20%, i uz modifikaciju spektra od 138 – 276 kHZ u dolaznom smjeru za srednjoj i dugoj petlji, a sve u skladu sa Statičkim planom (tablica 6. točka 2. točka 1.)«. Tekst u točki 2. Poglavlja 6.3. mijenja se i glasi: »penetracija simetričnih sustava na razini osnovne grupe je najviše 20% (na kratkoj petlji HDSL<1168 KBIT/S; na kratkoj i srednjoj petlji SHDSL<2320 KBIT/S; na kratkoj, srednjoj i dugoj petlji SHDSL<1280 KBIT/S«.

– brišu se ostale odredbe u standardnoj ponudi koje se odnose na Plan upravljanja paricama

– Trgovačkom društvu Hrvatski telekom d.d. određuje se da u slučaju odbijanja zahtjeva operatora korisnika za uslugom izdvojenog pristupa lokalnoj petlji iz razloga »neodgovarajuća kvaliteta parice« primjenjuje objektivna mjerila koja se temelje na provedbi ispitivanja lokalne petlje, a sve u skladu s člankom 8. Standardne ponude. Objektivna mjerila su: (a) prijenosni parametri dotične lokalne petlje te (b) parametri degradacije kakvoće postojećih širokopojasnih usluga koje se otvaraju preko lokalnih petlji osnovne grupe koja je definirana ULL zahtjevom. U slučaju da rezultati testiranja, mjerenja i ispitivanja uistinu pokazuju na narušavanje integriteta mreže i/ili kakvoće već uvedenih usluga zahtjev operatora korisnika za raspetljavanjem lokalne će biti odbijen uz obvezatnu dostavu rezultata mjerenja i ispitivanja.

U točki II rješenja odbija se zahtjev Trgovačkog društva Amis telekom d.o.o. i H1 telekom d.d. za ustrojavanjem jedinstvene baze podataka o svim paricama unutar Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije.

U točki III navedenog rješenja nalaže se društvu Hrvatski telekom d.d. da u roku od 8 dana od dana primitka ovog rješenja ugradi i počne primjenjivati izmjene navedene u točki I izreke u tekst Standardne ponude Hrvatskog telekoma d.d. za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji.

U tužbi protiv osporenog rješenja tužitelj navodi, u bitnom, da isto suštinski ima učinak izmjene odluke HAKOM-a od 28. travnja 2010. godine kojom su definirani uvjeti Statičkog plana upravljanja frekvencijskim spektrom s Planom upravljanja paricama, koji prilaže tužbi. Navodi da je tom odlukom tužitelju određena obveza impelmentacije PUP-a u svoje interne sustave protekom roka od 8 mjeseci, da je tuženi netom prije isteka roka odgodio izvršenje navedene odluke i donio pobijano rješenje makar je tužitelj izvršio odluku u propisanom paricijskom roku.

Tužitelj smatra da je osporenim rješenjem počinjeno nekoliko povreda primjenjivih pravnih propisa od kojih neke ukazuju i na ništavost sukladno članku 128. ZUP-a jer da je izreka rješenja nejasna a izvršenje obveze iz točke 1. alineje 4. nije stvarno ni pravno moguće i jer se osporenim rješenjem krši načelo razmjernosti u zaštiti prava stranaka i javnog interesa.

U odnosu na alineju 4. u točki 1. izreke rješenja tužitelj navodi da je izreka nejasna jer određuje kako treba primjenjivati prijenosne parametre i parametre degradacije ali ih ne definira, jer određuje kako se ULL zahtjev može odbiti kad dođe do degradacije kvalitete ali ne definira što se smatra degradacijom kakvoće postojećih širokopojasnih usluga kao i stoga što iz iste nije jasno kako bi tužitelj mogao ostvariti nadzor nad uslugom i infrastrukturom drugih operatora radi utvrđivanja degradacijskih učinaka što sve zajedno čini izreku nejasnom i protivnom članku 98. ZUP-a a tužitelju onemogućava njezinu provedbu.

Nadalje navodi da se obvezuje na primjenu »objektivnih mjerila« što pravno i stvarno nije moguće pa to predstavlja razlog za oglašavanje rješenja ništavim.

Zaključno navodi da je izreka rješenja nejasna pa ju nije moguće pravno i stvarno izvršiti, da je tuženi u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja postupio protivno temeljnim načelima upravnog postupka iz članka 6. i 7. ZUP-a radi čega se rješenje pobija iz razloga navedenih u članku 10. stavku 3. ZUS-a.

Predlaže Sudu da uvaži tužbu i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u opširnom odgovoru na tužbu osporava osnovanost tužbenih navoda, ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja i predlaže Sudu da tužbu odbije.

Tužba nije osnovana.

Prema odredbi članka 10. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92., 77/92.) upravni akt se može pobijati što u aktu nije nikako ili nije pravilno primijenjen zakon, propis utemeljen na zakonu i drugi zakonito doneseni propis ili opći akt (točka 1.), što je akt donesen od nenadležnog organa (točka 2.), što se u postupku koji je aktu prethodio nije postupilo prema pravilima postupka, a osobito što činjenično stanje nije pravilno utvrđeno ili što je iz utvrđenih činjenica izveden nepravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja (točka 3.).

Uvidom u spis predmeta dostavljen ovom Sudu uz odgovor na tužbu proizlazi da ne postoji niti jedan razlog iz citirane zakonske odredbe radi kojeg bi Sud mogao osporeno rješenje ocijeniti nezakonitim.

Naime, tužitelj osporava pravilnost postupka koji je prethodio donošenju osporenog rješenja odnosno nepravilnu primjenu odredbi članka 6., 7. i 98. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09.).

Prema odredbi članka 6. Zakona o općem upravnom postupku pravo stranke se može ograničiti postupanjem javnopravnih tijela samo kad je to propisano zakonom te kada je to nužno za postizanje zakonom utvrđene svrhe i razmjerno cilju koji treba postići (stavak 1.).

Kad se na temelju propisa stranci nalaže kakva obveza prema njoj će se primjenjivati one mjere za ispunjenje obveze koje su za nju povoljnije, ako se takvim mjerama postiže svrha propisa (stavak 2.).

Pri vođenju postupka javnopravna tijela dužna su strankama omogućiti da što lakše zaštite i ostvare svoja prava, vodeći pri tome računa da ostvarivanje njihovih prava ne bude na štetu prava trećih osoba niti u protivnosti sa javnim poretkom (stavak 3.).

Prema članku 7. istoga Zakona kad službena osoba tijekom postupka sazna ili ocijeni da stranka ima osnovu za ostvarenje nekog prava, upozorit će je na to kao i na posljedice njezinih radnji ili propuštanja u postupku, a brinut će se i da neznanje odnosno neukost stranke i drugih osoba koje sudjeluju u postupku ne budu na štetu prava koja im po zakonu pripadaju (načelo pomoći neukoj stranci).

U smislu citiranih zakonskih odredbi ovlaštenje za donošenje osporenog rješenja proizlazi iz mjerodavnih odredaba Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Prema odredbi članka 58. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/00.) tužitelj je ovlašten da može najmanje jedan puta godišnje a po potrebi i više puta tijekom godine izmijeniti standardnu ponudu u svrhu provedbe regulatornih obveza. Naime, svrha je navedene odredbe omogućiti HAKOM-u kao regulatornom tijelu da u svakom trenutku, uzimajući u obzir stanje na tržištu elektroničkih komunikacija, provede postupak izmjene standardne ponude.

U provedenom postupku, a kako to proizlazi iz spisa predmeta, tužitelju je omogućeno da se izjasni o svim činjenicama bitnim za donošenje rješenja te je istom omogućeno da dostavi svu dokumentaciju i dokaze koji su značajni za donošenje odluke a provedena je i javna rasprava. Ove činjenice tužitelj ne dovodi u sumnju niti u tužbi. Nadalje u vezi sa povredom načela pomoći neukoj stranci valja reći da tužitelj nesporno ne predstavlja neuku stranku u smislu članka 7. Zakona o općem upravnom postupku već naprotiv respektabilno stručnu pravnu osobu u području djelatnosti telekomunikacija. Nadalje člankom 98. Zakona o općem upravnom postupku propisan je sadržaj rješenja. Rješenje se, prema stavku 1. navedenog članka, sastoji od zaglavlja, uvoda, izreke, obrazloženja, upute o pravnom lijeku, potpisa službene osobe i otiska službenog pečata javnopravnog tijela. Stavkom 2. navedenog članka propisano je što sve mora sadržavati uvod rješenja, stavkom 3. je propisano što sadržava izreka rješenja koje može biti podijeljeno u više točaka, a stavkom 5. je propisano da obrazloženje sadržava kratko izlaganje zahtjeva stranke, utvrđeno činjenično stanje, razloge koji su bili odlučni pri ocjeni pojedinih dokaza, razloge zbog kojih nije usvojen koji od zahtjeva stranaka, razloge donošenja zaključaka u tijeku postupka te propisi na temelju kojih je riješena upravna stvar. S obzirom na citiranu odredbu Zakona o općem upravnom postupku, a nakon uvida u osporeno rješenje, Sud ocjenjuje da su prigovori tužitelja vezano uz navedenu povredu neosnovani.

Što se tiče prigovora ništavosti zbog pravne i stvarne nemogućnosti izvršenja rješenja ni taj prigovor tužitelja nije osnovan budući da su tužitelju sukladno mjerodavnim zakonskim odredbama određene obveze koje proizlaze iz njegove registrirane djelatnosti.

S obzirom na izloženo Sud prihvaća obrazloženje osporenog rješenja i nalazi da tim rješenjem nije povrijeđen zakon tužitelju na štetu.

Trebalo je stoga temeljem članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) u vezi s člankom 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.) tužbu kao neosnovanu odbiti.

Poslovni broj: Us-7664/2011-4

Zagreb, 19. srpnja 2012.

Predsjednica vijeća

Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 113/2012-2452