## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1136/1997 od 16. siječnja 2003.

### NN 20/2003 (7.2.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1136/1997 od 16. siječnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

297

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna
Omejec, Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom Z.T. iz N.,
koju zastupa punomoćnik M.D., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 16.
siječnja 2003. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Z.T.
iz N., zastupana po punomoćniku M.D., odvjetniku iz Z., podnijela je ustavnu tužbu,
navodeći da su presudom Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-9646/1995-4
od 5. ožujka 1997. godine, povrijeđene ustavne odredbe o vladavini prava (članak
3.) i načelu zakonitosti pojedinačnih akata državne uprave i tijela koja imaju
javne ovlasti (članak 19. stavak 1.), a njoj da je povrijeđeno Ustavom zajamčeno
pravo na jednakost pred zakonom propisano odredbom članka 14. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske.

2. Osporavanom presudom odbijena je tužba
podnositeljice ustavne tužbe protiv rješenja Hrvatskog zavoda za zdravstveno
osiguranje - Direkcija Z., klasa: UP-II-502-10/94-01/211, urbroj:
338-01-11-15-95-1 od 9. studenoga 1995. godine.

Tim rješenjem usvojena je žalba podnositeljice, poništeno
je rješenje Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, Područnog ureda P.,
Ispostave N., klasa: UP/I-502-01/94-01/04, ur. broj: 2149-30-02-94-2 i priznato
joj je pravo na naknadu troška za lijek.

Protiv
tog rješenja podnositeljica je podnijela tužbu Upravnom sudu Republike
Hrvatske, jer joj tuženo tijelo nije priznalo i pravo na kamate na dužni iznos
u smislu članka 277. stavka 1. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
53/91, 73/91, 111/93, 3/94, 107/95, 7/96, 91/96, 112/99 i 88/01), od dana podnošenja
zahtjeva za isplatu naknade.

Upravni
sud je odbio tužbu s obrazloženjem da su prema odredbama članaka 80. i 81.
Zakona o zdravstvenom osiguranju (»Narodne novine«, broj 75/93 i 55/96), tijela
Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje stvarno nadležna u upravnom postupku
- temeljem odredaba Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj
53/91 i 103/96 - odluka Ustavnog suda) - rješavati samo o pravima utvrđenim
Zakonom o zdravstvenom osiguranju, dok su o pitanjima isplate zateznih kamata
stvarno nadležni odlučivati općinski i županijski sudovi (članak 16. Zakona o
sudovima - »Narodne novine«, broj 3/94 i 100/96, 115/97, 131/97, 129/00 i
67/01), prema odredbama Zakona o obveznim odnosima.

3. U
dopuštenoj i pravodobnoj ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da bi obrazloženje
Upravnog suda bilo prihvatljivo kad bi zahtjev za isplatu kamata predstavljao
glavnu stvar u upravnom postupku, što nije slučaj, jer je zahtjev za isplatu
kamata samo akcesorni zahtjev neodvojiv od glavnog zahtjeva u upravnom
postupku. Dalje navodi kako proizlazi da bi upravna tijela primjenjivala samo
zakone iz svojega uskog djelokruga, što bi bilo apsurdno i protivno temeljnom
načelu zakonitosti propisanog člankom 4. Zakona o općem upravnom postupku,
kojim se u njihovu postupanju ne isključuje primjena nijedne važeće pozitivne
pravne norme, pa tako ni Zakona o obveznim odnosima. Također ističe kao općepoznatu
činjenicu da se u našem pravnom sustavu, izvan kojega ne mogu biti ni upravna
tijela, o glavnoj stvari i sporednom potraživanju koje proizlazi iz te glavne
stvari, odlučuje jednom odlukom, pa da je obrazloženje presude Upravnog suda
protivno kako navedenim konkretnim zakonskim normama, tako i duhu čitavog
pravnog sustava koji na njima počiva.

Predlaže
usvojiti ustavnu tužbu, ukinuti osporavanu presudu i predmet vratiti Upravnom
sudu na ponovni postupak.

4.
Ustavna tužba sadrži formalne sastojke propisane člankom 65. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), kao i pretpostavke propisane člankom
62. stavcima 2. i 3. i člankom 64. Ustavnog zakona.

5.
Prema ustavnom određenju nadležnosti Ustavnog suda (članak 128. alineja 4.
Ustava), te prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, ustavna tužba
je institut ustanovljen radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda, a može
se podnijeti ako podnositelj smatra da mu je pojedinačnim aktom (i postupkom koji
mu je prethodio) povrijeđeno neko od Ustavom zajamčenih ljudskih prava i
temeljnih sloboda (ustavno pravo).

Sukladno
navedenom, Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi, prvo ispituje jesu li
prava istaknuta u ustavnoj tužbi ustavna prava u smislu članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona. Ako utvrdi da se radi o ustavnim pravima, Ustavni sud
nastavlja postupak radi utvrđenja je li osporenim pojedinačnim aktom povrijeđeno
ustavno pravo na koje upućuje podnositelj.

6.
Ustavnom tužbom podnositeljica od Ustavnog suda traži donošenje odluke kojom bi
se ocijenilo i utvrdilo da su osporavanom presudom Upravnog suda povrijeđene
ustavne odredbe o vladavini prava (članak 3.) i načelu zakonitosti pojedinačnih
akata državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti (članak 19. stavak 1.),
te jamstvo jednakosti pred zakonom propisano člankom 14. stavkom 2. Ustava,
označujući ga kao svoje ustavno pravo.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

7.
Uvidom u pribavljeni spis predmeta Ustavni sud je utvrdio da podnositeljica
ustavne tužbe u upravnom postupku uopće nije postavila zahtjev za isplatu
zateznih kamata. Naprotiv, tek nakon što joj je priznato pravo na naknadu troška
za lijek, ona podnosi tužbu Upravnom sudu, od kojega, po prvi puta, traži
dosudu zateznih kamata.

Ustavni
sud smatra da je podnositeljica i zahtjev za isplatu zateznih kamata trebala
postaviti već u zahtjevu za samu naknadu troška za lijek kojim je inicirala
pokretanje upravnog postupka (arg. iz članka 186. stavka 1. Zakona o parničnom
postupku - »Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99).

Naime, u Zakonu o zdravstvenom osiguranju (»Narodne
novine«, broj 75/93 i 55/96) nije izrijekom propisano da se u postupku odlučivanja
o pravima iz tog Zakona, odnosno u rješenju kojim se zahtjev usvaja, odlučuje i
o zateznim kamatama po službenoj dužnosti i bez posebnog zahtjeva stranke, kao što
je to, primjerice, propisano u odredbi članka 25. točke 8. Zakona o izvlaštenju
(»Narodne novine«, broj 9/94, 35/94, 112/00 i 114/01). Zbog toga je
podnositeljica ustavne tužbe zahtjev za isplatu zateznih kamata trebala
postaviti već u zahtjevu o glavnoj stvari, a ne tek u tužbi Upravnom sudu. Zbog
navedenog propusta podnositeljice ne može se smatrati da joj je osporavanom
presudom Upravnog suda povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.

8. U obrazloženju osporavane presude Upravnog suda
izraženo je stajalište da se u upravnom postupku rješava samo o pravima utvrđenim
zakonom kojim se uređuje određena upravna oblast, dok su u pitanjima isplate
zatezne kamate nadležni odlu­čivati općinski i županijski sudovi. Ustavni sud
ističe da se u upravnom postupku, u određenim upravnim oblastima, odlučuje i o
zateznim kamatama već temeljem izričitih propisa i bez zahtje­va stranke. Tako
je, primjerice, određeno i u spomenutoj odredbi članka 25. točke 8. Zakona o
izvlaštenju.

Stoga Ustavni sud smatra da stajalište Upravnog suda
prema kojem se o pravu na zatezne kamate u smislu odredbe članka 277. stavka 1.
Zakona o obveznim odnosima ne može raspravljati niti odlučivati u upravnom
postupku koji vode tijela Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje - jer da
su ta tijela prema odredbama članaka 80. i 81. Zakona o zdravstvenom osiguranju
(»Narodne novine«, broj 75/93 i 55/96) stvarno nadležna rješavati samo o
pravima utvrđenim Zakonom o zdravstvenom osiguranju - nije pravilno.

Upravni sud u obrazloženju oporavane presude pravilno
navodi da su o pitanju isplate zateznih kamata, kao o građansko­pravnom
zahtjevu, stvarno nadležni odlučivati općinski i županijski sudovi temeljem članka
16. stavka 1. točke 2. podtočke k) Zakona o sudovima. No, osim što navedeno
pravilo ima izuzetak, ono se u prvom redu odnosi na situaciju kada se pravo na
zatezne kamate ostvaruje kao glavni zahtjev. Ako se pravo na zatezne kamate
ostvaruje, međutim, kao sporedni zahtjev, onda se ono treba ostvarivati u istom
postupku i pred istim tijelom koje raspravlja i odlučuje o glavnom zahtjevu.

Pravo na zatezne kamate bi u konkretnom slučaju
proizlazilo, dakle, iz uspješno ostvarenog prava na glavno potraživanje te bi
predstavljalo sporedni zahtjev uz glavni zahtjev, pa nije ni pravno logično, ni
ekonomično da se o glavnom zahtjevu odlučuje u jednom postupku (upravnom), a o
sporednom zahtjevu u drugom postupku (građanskom parničnom).

Ustavni sud također ističe da je načelo ekonomičnosti
propisano kao osnovno načelo upravnog postupka u članku 13. Zakona o općem
upravnom postupku.

Sukladno tome, već bi se pozivom na to načelo ne samo
moglo, već i trebalo u upravnom postupku odlučivati i o zateznim kamatama kao o
sporednom zahtjevu, a ne stranku i drugo državno tijelo, to jest sud, opterećivati
upući­vanjem na drugi postupak radi ostvarivanja sporednog zahtjeva. Ne postoji
propis prema kojem se o sporednom zahtjevu, koji proizlazi iz ostvarenog
zahtjeva o kojem je kao o glavnoj stvari odlučeno u upravnom postupku, ne bi
moglo odlučivati u istom upravnom postupku.

9. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe i povredu
načela vladavine prava propisanog člankom 3. Ustava.

U odredbi članka 3. Ustava, međutim, ne utvrđuju se
ljudska prava i temeljene slobode (ustavna prava). U članku 3. Ustava utvrđuju
se najviše vrednote ustavnog poretka koje se razrađuju i određuju u drugim
odredbama Ustava, a posebice u onima kojima se jamče ljudska prava i temeljene
slobode. Odredba članka 3. Ustava služi kao temelj za tumačenje Ustava.

10. Konačno, podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe
povredu načela zakonitosti propisanog odredbom članka 19. stavka 1. Ustava,
prema kojoj pojedinačni akti državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti
moraju biti utemeljeni na zakonu.

Odredba članka 19. stavka 1. Ustava ne sadrži ustavno
pravo u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, nego utvrđuje načelo
zakonitosti u djelovanju uprave.

11. Temeljem odredbe članka 75. Ustavnog zakona odlučeno
je kao u točki I. izreke ove odluke.

Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 29.
stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1136/1997
Zagreb, 16. siječnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik **dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 20/2003-297