## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2116/2002 od 23. rujna 2004.

### NN 146/2004 (20.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2116/2002 od 23. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2574

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u Prvom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Že­ljko
Potoč­njak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Smilj­ko
Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom Š. z. m. s. M., Z., koju zastupaju N. H. i D. H., odvjetnici iz
Z., na sjednici održanoj 23. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u
»Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je
protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Rev-2006/01-2 od 5. lip­nja
2002., kojom je kao neosnovana odbijena podnosite­ljičina revizija protiv
presude Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-6208/00 od 28. studenoga 2000.
godine.

Presudom Županijskog suda u
Zagrebu od 28. studenoga 2000. odbijena je kao neosnovana žalba podnosite­ljice
i potvr­đena je presuda Općinskog suda u Zagrebu broj: Pr-1102/98-25 od 3. trav­nja
2000. godine.

Presudom Općinskog suda u
Zagrebu od 3. trav­nja 2000. utvrđeno je da je nedopuštena odluka podnosite­ljice
o izvanrednom otkazu ugovora o radu tužite­lju J. K. iz S., donesena 26. ožujka
1997. te joj je naloženo da tužite­lja vrati na poslove radnog mjesta glavnog
domara i naknadi mu parnični trošak.

2. U ustavnoj tužbi podnosite­ljica,
u bitnom, navodi da je postupala u skladu s odredbama članka 145. Zakona o radu
(»Narodne novine«, broj 38/95, 54/95, 65/95, 17/01 i 82/01) jer je sindikalni
povjerenik 20. ožujka 1997. primio ­njezin dopis od 18. ožujka 1997. iz koje­ga
proizlazi da je tužite­lj samovo­ljno odsutan s posla pa zak­ljučuje da je
povjerenik dostavom tog dopisa dobio sazna­nje i svijest o namjeravanom otkazu
ugovora o radu tužite­lju. Da­lje navodi da se sindikalni povjerenik na
navedeni dopis trebao očitovati u roku od tri dana pa s obzirom da on to nije
učinio smatrala je da nema primjedbi i prijedloga na namjeravanu odluku o
otkazu ugovora o radu tužite­lju.

Smatra da su osporenim aktima
povrijeđene odredbe članka 14. stavka 2. i članka 26. Ustava.

Predlaže usvojiti ustavnu tužbu
i ukinuti osporenu presudu.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), svatko može
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim
pravima i obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno
­ljudsko pravo ili teme­ljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom
zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (re­gionalnu) samoupravu (u da­lj­njem tekstu:
ustavno pravo).

Ustavni sud u postupku u povodu
ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li
u postupku odlučiva­nja o pravima i obvezama podnosite­lja došlo do
nedopuštenog posiza­nja u Ustavom zaštićena ­ljudska prava i teme­ljne slobode.
Pritom se Ustavni sud, u pravilu, ne upušta u pita­nje jesu li upravna tijela i
sudovi pravilno i potpuno utvrdili či­njenično sta­nje i ocijenili dokaze. Za
Ustavni sud relevantne su samo one či­njenice od čije­g postoja­nja ovisi
ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Podnosite­ljica ističe
povredu odredbe članka 14. stavka 2. Ustava, koja jamči jednakost svih pred
zakonom. Kao razlog iznosi svoju prosudbu da je u konkretnom slučaju postupila
prema odredbama članka 145. Zakona o radu, tj. obavijestila je sindikalnog
povjerenika o namjeri donoše­nja odluke o otkazu ugovora o radu tužite­lju
dopisom od 18. ožujka 1997. godine.

U obrazlože­nju osporene
presude, Vrhovni sud ocje­njuje pravilnim utvrđe­nja prvostupa­njskog i
drugostupa­njskog suda, prema kojima je podnosite­ljica dostavila sindikalnoj
povjerenici na očitova­nje već donesenu odluku o otkazu ugovora o radu tužite­lju
pa je, u smislu odredbe članka 145. stavka 11. Zakona o radu, takva odluka
ništava jer je sindikat svoje očitova­nje o odluci od 26. ožujka 1997. dao tek
nakon ­njezinog donoše­nja, tj. 27. ožujka 1997. godine.

Tijekom ustavnosudskog postupka,
ovaj Sud nije utvrdio postoja­nje či­njenica ili okolnosti koje bi upućivale na
nejednakost podnosite­ljice pred zakonom. U spornoj pravnoj situaciji rješavali
su zakonom ustanov­ljeni sudovi, a osporena i prethodne presude va­ljano su
obrazložene te su donesene u skladu s mjerodavnim odredbama postupovnog i
materijalnog prava Republike Hrvat­ske.

Stoga, Ustavni sud utvrđuje da
osporenom presudom podno­site­ljici nije povrijeđeno jamstvo jednakosti svih
pred zakonom iz članka 14. stavka 2. Ustava.

5. U ustavnoj tužbi podnosite­ljica
ističe i povredu odredbe članka 26. Ustava, kojom je propisano da su svi držav­ljani
Re­pub­like Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim
tijelima koja imaju javne ovlasti. U konkretnoj pravnoj stvari ne postoje
razlozi zbog kojih bi se moglo ocje­njivati da je osporenom presudom
povrijeđeno ustavno načelo iz članka 26. Ustava Republike Hrvatske.

6. Stoga je, teme­ljem odredbe
članka 75. Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

Objava ove odluke teme­lji se na
odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2116/2002
Zagreb, 23. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Že­ljko Potoč­njak,** v. r.

Odluka, NN 146/2004-2574