## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10148/2009-5 od 4. studenoga 2010.

### NN 10/2011 (24.1.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10148/2009-5 od 4. studenoga 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

211

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Lidije Rostaš-Beroš kao predsjednice vijeća, Jasminke Jenjić i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća, te sudskog savjetnika Daria Mađaroša kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja T-Mobile Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: 344-01/09-01/1078, urbroj: 367-11-09-01 od 17. srpnja 2009. godine i zaključka klasa: 344-01/09-01/1078, urbroj: 367-11-09-02 od 19. listopada 2009. godine, radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj dana 4. studenog 2010.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom tuženog tijela trgovačkom društvu tužitelja, kao i trgovačkim društvima VIP net d.o.o. Zagreb i Tele2 d.o.o. Zagreb određene su regulatorne obveze pobliže navedene u izreci citirane odluke. Zaključkom tuženog tijela u izvorniku navedene odluke mijenjaju se na stranicama 5., 6., 27. i 28. riječi: »u kojoj je poziv započeo« u riječi: »iz koje je poziv predan«.

U tužbi kojom osporava rješenje tuženika, tužitelj ističe da je isto nepravilno i nezakonito zbog pogrešne primjene materijalnog prava, povreda odredaba postupka, te nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja i nepravilnog zaključka donesenog na temelju nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja.

Pogrešnu primjenu materijalnog prava tužitelj vidi u činjenici da je tuženik trebao nakon završetka postupka analize mjerodavnih tržišta donijeti odluke kojima se ukidaju sve regulatorne obveze utemeljene na Zakonu o telekomunikacijama (u daljnjem tekstu: ZOT), te smatra da tuženik ne može kao pravnu osnovu utvrđivanja definicije tržišta koristiti ZOT, odnosno definicije tržišta utemeljene na tom propisu koje člankom 134. Zakona o elektroničkim komunikacijama (u daljnjem tekstu: ZEK) stavljen izvan snage. Člankom 128. stavak 2. ZEK-a propisano je da do završetka postupaka iz članka 52. stavak 1. ZEK-a i određivanja, zadržavanja, izmjene ili ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom, u koje je uvršten i tužitelj, u skladu s odredbama ZEK-a, odnosno do trenutka dok tuženik ne donese odluku u skladu sa člankom 56. ZEK-a, ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ZEK-a. Propuštanjem stavljanja izvan snage regulatornih obveza koje se temelje na ZOT-u i podzakonskim propisima donesenim na temelju ZOT-a, tuženik je počinio povredu odredbe članka 128. stavak 2. ZEK-a, odnosno povredu načela zakonitosti i članka 4. ZUP-a. Ne postupanje prema pravilima postupka tužitelj vidi u činjenici da je prema njegovom mišljenju tuženik morao provesti postupak javne rasprave u skladu s odredbama članka 22. ZEK-a, to jest omogućiti svim zainteresiranim stranama davanje mišljenja, primjedaba i prijedloga u vezi s predloženim mjerama. Tužitelj smatra da s obzirom da je tuženik zatražio mišljenje Agencije za tržišno natjecanje isto je moralo biti stavljeno na javnu raspravu kao sastavi dio analize tržišta, odnosno ako isto nije moglo biti pribavljeno do početka javne rasprave, tada je o istome tuženik trebao otvoriti posebnu javnu raspravu odmah po zaprimanju predmetnog mišljenja. Drugim riječima, tuženik je donio odluku, a da pri tome nije dao mogućnost tužitelju da se izjasni o svim činjenicama i okolnostima na kojima se pobijani upravni akt zasniva čime je počinio povredu načela saslušanja stranke iz članka 8. ZUP-a, odnosno članka 22. ZEK-a.

Što se tiče propisa i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, tužitelj smatra da metodologija koju je tuženik primijenio, a na koju se poziva u analizi tržišta, nije u skladu s metodologijom referentnih vrijednosti propisanih člankom 62. ZEK-a. Tuženik je uspoređivao cijenu završavanja poziva u mreži tužitelja s cijenama svih država članica EU na način da je uzeo aritmetičku sredinu tih cijena, oduzimajući pri tome isključivo najvišu i najnižu vrijednost, a nije usporedio cijenu tužitelja s referentnom vrijednošću, to jest onom cijenom ili cijenama s kojima se tužiteljeva cijena može usporediti. Aritmetička sredina cijena koja se primjenjuje u državama članica EU ni po čemu nije referenta s cijenom završavanja poziva u mreži tužitelja. Nije naime realno za pretpostaviti da ista usluga ima jednaku cijenu u različitim zemljama obzirom da cijena ovisi o specifičnim ekonomskim, političkim i pravnim okvirima svake pojedine zemlje. Neosporne razlike u volumenima prometa, populaciji i gustoći korisnika, prostornim dimenzijama i topologijama teritorija, kvaliteti usluge, troškovima licence, plaćama, porezima i drugim okolnostima dovode do razumnog zaključka da se metoda analize mora prilagoditi svim faktorima koji utječu na usporedivost uvjeta na tržištima. Pri primjeni navedene metode istu je nužno prilagoditi svim faktorima s obzirom da utječu na usporedivost uvjeta na navedenim tržištima. Tuženik nije utvrdio sve činjenice od važnosti za donošenje zakonitog i pravilnog rješenja u ovom postupku obzirom da metodologija primjena u izračunu ne reflektira specifičnosti hrvatskog tržišta elektroničkih komunikacija. Tuženik ne uzima u obzir stupanj razvijenosti tržišta u pokretnim elektroničkim komunikacijskim mrežama, povijesno kretanje cijena terminacije, broj operatora, razlike u volumenima prometa, broj stanovnika, geografska obilježja države i ostalo, što sve utječe na topologiju i način kao i troškove izgradnje i održavanja mreža i kvalitetu usluge, a time i na izračun konačne cijene terminacije.

Temeljem iznijetog tužitelj predlaže da se tužba uvaži i osporena odluka kao nezakonita poništi.

Tužitelj je također i dopunio tužbu obzirom da je zaključkom tuženika od 19. listopada 2009. godine ispravljena pogreška u tekstu navedene odluke kao što je to naprijed navedeno, u kojem tužitelj osporeni zaključak smatra također nezakonitim iz istih razloga koje navodi u tužbi protiv osporene odluke, te predlaže da se tužba uvaži i osporeni zaključak kao nezakonit poništi.

U odgovoru na tužbu tuženo tijelo u bitnom ostaje kod navoda iz osporene odluke, te predlaže da se tužba kao neosnovana odbije.

Tužba nije osnovana.

Iz spisa predmeta je razvidno da je tuženo tijelo u skladu s odredbom članka 52. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08) provelo po službenoj dužnosti postupak analize tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu. Nakon provedenog postupka, osporenom odlukom tužitelju, koji je utvrđen operatorom sa značajnom tržišnom snagom na tržištu završavanja (terminacije) poziva u vlastitu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu, određene su regulatorne obveze pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže, obveza nediskriminacije, obveza transparentnosti uz obvezu objave standardne ponude međupovezivanja, te obveza nadzora cijena i vođenja troškova računovodstva. Osporenom odlukom također je utvrđeno da standardne ponude pristupa mreži i međusobnog povezivanja trgovačkog društva tužitelja i trgovačkog društva VIP net d.o.o. ostaju na snazi do dana objave novih standardnih ponuda među povezivanja u skladu s uvjetima iz dokumentacije »Analiza tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu« i primjenjuje se u svim dijelovima osim u dijelu koji se odnosi na regulaciju usluge pristupa i započinjanja (originacije) poziva i usluge završavanja SMS poruka.

Prigovori u tužbi nisu osnovani.

Naime, što se tiče prigovora radi pogrešne primjene materijalnog prava odredbom članka 128. ZEK-a propisano je da će danom stupanja na snagu ZEK-a, tuženo tijelo po službenoj dužnosti započeti provedbu postupaka analize tržišta, a stavkom 2. da do završetka postupaka analize tržišta i određivanja zadržavanja, izmjene ili ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom u skladu s odredbama ZEK-a, ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ZEK-a. Slijedom toga regulatorne obveze koje je tužitelj imao prema ZOT-u nisu proizlazile iz odluke Agencije, već iz samog zakona, a tuženo tijelo je prema članku 51. ZOT-a imalo ovlast utvrditi da operator ima na određenom tržištu znatniju tržišnu snagu. Međutim, tuženik nije imao ovlasti odrediti operatorima regulatorne obveze te svi operatori za koje je bilo utvrđeno da imaju znatniju tržišnu snagu imali su na temelju ZOT-a sve regulatorne obveze koje je ZOT propisivao. Obzirom da tuženo tijelo nije moglo donijeti posebnu odluku o ukidanju pojedinih regulatornih obveza, to je sukladno ovlastima koje ima prema ZEK-u tuženik donio odluku o novim regulatornim obvezama na mjerodavnom tržištu. Obzirom da su osporenom odlukom tužitelju utvrđene samo one regulatorne obveze koje su određene osporavanom odlukom, ostaje obveze koje je imao, a odnosile su se na uslugu završavanja (terminacije) poziva na temelju odredbi ZOT-a, prestale su važiti na temelju odredbe članka 128. ZEK-a, te je slijedom toga prigovor tužitelja da je došlo do povrede odredbe članka 128. ZEK-a, trebalo odbiti kao neosnovan.

Sud nije našao povrede odredaba pravila postupka jer je postupak donošenja osporavane odluke propisan odredbama članka 52. do 56. ZEK-a. Nesporno je među strankama da je prije donošenja osporavane odluke provedena javna rasprava u kojoj je tužitelj imao prilike dati svoje komentare na analizu mjerodavnog tržišta, te se očitovanja tužitelja nalaze u spisu predmeta. Također, Sud smatra da nije bilo osnova da se mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja stavi na posebnu javnu raspravu jer je tuženo tijelo bilo obvezno provesti samo jednu javnu raspravu, što je učinjeno, te je stoga ovaj prigovor kao neosnovan valjalo odbiti.

Što se tiče prigovora da je nepravilno utvrđeno činjenično stanje, tuženo tijelo primijenilo je metodologiju referentnih vrijednosti (engl. Benchmark) kako je to propisano odredbom članka 62. stavak 3. ZEK-a. Iz spisa predmeta i analize tržišta završavanja (terminacije) poziva u određenu pokretnu javnu komunikacijsku mrežu, koja predstavlja sastavni dio odluke, razvidno je i detaljno objašnjeno na temelju kojih dokumenata i metoda je određena referentna vrijednost. Očitovanja i primjedbe koje je tužitelj tijekom provedbe postupka isticao, razmotrene su i na njih je tuženo tijelo dalo odgovor u prilogu b) analize, temeljem čega je poštivana odredba članka 135. Zakona o općem upravnom postupku koji propisuje utvrđivanje svih činjenica i okolnosti, te omogućuje strankama ostvarenje zaštite njihovih prava i interesa.

U pogledu prigovora iznesenih protiv zaključka tuženika od 19. listopada 2009. godine, Sud iste nije prihvatio jer se ne radi, kako to tužitelj izlaže u tužbi, o znatnijem utjecaju zaključka na mjerodavno tržište odnosno bitnog načina mijenjanja konačne odluke, jer izreka osporene odluke nije obuhvaćena ovim zaključkom, radi čega je ovaj prigovor kao neosnovan valjalo odbiti.

Temeljem svega iznesenoga, Sud smatra da osporenim rješenjem tuženog tijela nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, radi čega je riješeno kao u izreci ove presude primjenom odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91, 9/92 i 77/92).

Broj: Us-10148/2009-5

Zagreb, 4. studenoga 2010.

Predsjednica vijeća
Lidija Rostaš-Beroš, v. r.

Presuda, NN 10/2011-211