### NN 5/2017 (18.1.2017.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-32/15-12 od 14. prosinca 2016.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

189

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, Borisa Markovića i mr. sc. Mirjane Juričić, članova vijeća, te više sudske savjetnice Jadranke Jelić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Amis Telekom d.o.o., Bani 75, Zagreb, (sada VIPnet d.o.o) Vrtni put 1., kojeg zastupa Mateja-Ana Majdak Juranović, po specijalnoj punomoći LA-124/2016, protiv tuženika Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, Savska cesta 41, Zagreb, uz sudjelovanje zainteresiranih osoba Iskon Internet d.d., Zagreb, Garićgradska 18, kojeg zastupaju opunomoćenici Melita Veršić Marušić i Igor Mucalo, odvjetnici u Zagrebu, Trg N. Š. Zrinskog 9 i Hrvatski Telekom d.d Zagreb, Savska cesta 32, kojeg zastupa Martina Dragičević, po generalnoj punomoći Su-358/2014, radi tržišnog natjecanja, u sjednici vijeća održanoj 14. prosinca 2016.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/I 030-02/2009-01/11, urbroj: 580-05/26-12-256 od 12. srpnja 2012., i zahtjev za nadoknadu troškova spora.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Rješenjem tuženika, točkom I. izreke odbija se zahtjev poduzetnika Amis Telekom d.o.o. protiv poduzetnika Hrvatski Telekom d.d. i njegovog povezanog društva, poduzetnika Iskon Internet d.d., radi utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja zlouporabom vladajućeg položaja, na tržištu širokopojasnog pristupa Internetu za privatne korisnike u Republici Hrvatskoj u smislu članka 16. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, kao na zakonu neosnovan. Točkom II. izreke tužitelj je dužan poduzetniku Hrvatski Telekom d.d. i njegovom povezanom društvu, poduzetniku Iskon Internet d.d. nadoknaditi troškove za pravno zastupanje u ukupnom iznosu od 19.125,00 kn, odnosno u iznosu od 9.562,50 kn svakom od navedenih poduzetnika. Rok izvršenja je 15 dana od dana dostave ovog rješenja. Točkom III. izreke rješenja propisano je da će rješenje biti objavljeno u »Narodnim novinama«.

Tužitelj je protiv uvodno označenog rješenja podnio tužbu Upravnom sudu u Zagrebu, koji se rješenjem poslovni broj: UsI-3514/12-19 od 17. travnja 2015., oglasio stvarno nenadležnim i predmet ustupio na rješavanje ovom Sudu kao stvarno nadležnom, pozivom na odredbu članka 50. stavka 1. i 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj: 80/13.).

Protiv osporavanog rješenja tužitelj je podnio tužbu zbog pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog prava i povrede pravila postupka. U bitnome navodi da je tuženik u provedenom postupku povrijedio odredbu članka 8. i 143. Zakona o općem upravnom postupku, jer mu nije omogućio očitovanje na navode poduzetnika HT d.d. i Iskon Internet d.d. koji su svoje stavove iznosili u podnescima koji su gotovo u cijelosti proglasili poslovnom tajnom te mu je na taj način onemogućen uvid u metodologiju prikaza tih podataka, kao i u prikaz troškova. Navodi da se isto ponovilo i na usmenoj raspravi, na kojoj se ništa nije raspravljalo, niti utvrđivalo. U tijeku postupka zatražio je Obavijest o prethodno utvrđenim činjenicama, što je tuženik odbio uz obrazloženje da za takvo traženje nema pravne osnove te mu nije omogućen uvod u spis. Ističe da tuženik nije postupao sukladno članku 48. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, budući iz cjelokupnog obrazloženja rješenja nije vidljivo na koji način je tuženik utvrdio stvarnu raspodjelu iznosa troškova marketinga i osoblja. S obzirom da je HAKOM upozorio da podaci o troškovima marketinga Iskona d.d nisu pouzdani i to nakon uvida u usporedne podatke o troškovima konkurenata, tuženik je mogao zaključiti samo jednom, a to je da ne posjeduje pouzdane podatke te da ih mora prikupiti na način da zahtijeva od Iskona uvid u poslovne knjige i preslike svih računa i medija-planova koji se odnose na troškove marketinga, a koje je tuženik zatim morao usporediti provjerom kod drugih osoba tj. dobavljača tih usluga. Tužitelj smatra da je tuženik pogrešno primijenio važeće propise i pravo EU te se u prilog svojim tvrdnjama poziva na dijelove stručnog mišljenja dr. Boštjana Makarovića i dr. Andreja Fatura. Smatra da je od strane tuženika nejasno tretiranje poduzetnika HT-a i Iskona, kao jednog ili odvojenih poduzetnika. Ističe da je tvrdnja tuženika u obrazloženju rješenja, da je prijedlog HAKOM-a uzet kao relevantan za utvrđivanje činjenica o trošku, najbolji dokaz neodrživosti tog rješenja te u tom smislu skreće pažnju na zaključak tuženika (rješenje str. 49., pasus 5) koji je u potpunosti pogrešan što proizlazi iz stručnog mišljenja doc.dr. Dražića. Pogrešan je zaključak tuženika, da je Iskonovo poslovanje ekonomski racionalno, budući tuženik nije prikupio podatke iz 2006. godine, kada upravo i nastaju najveći troškovi Iskona jer u toj godini ostvaruje znatne investicije u kolokacije, opremu i sustave koji su potrebni za pružanje usluge koja je bila predmet postupka. Smatra da tuženik svjesno zanemaruje podatke o troškovima iz 2006. godine te promašeno zaključuje da je Iskon u 2006. godini ostvario neznatan broj korisnika pa su prihodi neznatni. Smatra da je upravo u tome i bit troškova iz 2006. godine jer da Iskon nije ostvario investicije u prvih 10 mjeseci 2006. godine niti ne bi mogao početi pružati usluge koje su bile predmet postupka tj. Iskon. DUO i Iskon. TRIO usluge te se njegovo poslovanje nikako ne može smatrati ekonomski racionalno s obzirom i na činjenicu da je dio T- HT grupe. Tužitelj pojašnjava da zaključak o pogrešno utvrđenom činjeničnom stanju proizlazi iz činjenice da tuženik nikada nije jednoznačno definirao troškovne kategorije i pojedinačne troškovne stavke, HT-u i Iskonu je ostavljena mogućnost da dostave proizvoljno izračunate i alocirane troškove što potvrđuje i tuženik u rješenju, a na isto je upozorio i HAKOM u svojim dopisima te smatra da je HAKOM trebalo uključiti u postupak, a osim toga u svojim podnescima je obrazložio zašto smatra da je trebalo prekinuti postupak do donošenja odluke HAKOM-a o cijenama. Iz financijskog izvješća Iskona jasno je vidljivo kako je Iskon u 2011. godini povećao troškove marketinga skoro 50% više nego prethodne godine te usprkos toj činjenici tuženik donosi zaključke na temelju podataka koje je Iskon dostavio po vlastitom nahođenju te još dodatno temeljem procijenjenih budućih podataka, a ne stvarno dostupnih i pouzdanih podataka te smatra da je time tuženik u potpunosti pogrešno utvrdio činjenično stanje i postupio suprotno članku 7. Zakona o općem upravnom postupku. Tužitelj navodi da je izlazak Metroneta s mjerodavnog tržišta dokaz predatorske namjere te je zatražio od tuženika da utvrdi postojanje predatorstva na pojedinačnim paketima usluga i to osobito na paketu Iskon. TRIO Carnet te da tuženik nije provodio analizu po paketu usluga te je krivo zaključio da je manji broj korisnika Iskon. TRIO koristio Iskon.TRIO Carnet uslugu, jer prema saznanjima tužitelja broj korisnika iznosi najmanje 20% te zbog vrlo niske predatorske cijene na Iskon. TRIO Carnet paketu, tužitelj nije mogao naći ekonomski opravdanu računicu, da u svoju ponudu uvrsti takav tip usluge. Smatra da je tuženik pogrešno utvrdio činjenično stanje jer je napravio pogrešnu usporedbu cijena konkurenata te detaljno obrazlaže neusporedivost s paketima B. netom. Tužitelj zaključuje kako je tuženik uspoređivao cijene različitih paketa usluga koje nudi tužitelj i Iskon, uspoređivao je pakete tužitelja čiji je trošak manji s paketima Iskona čiji je trošak veći, jer je trošak uključenih televizijskih kanala koje tužitelj uključuje u usporedne pakete usluga, manji od troškova televizijskih programa koje uključuje Iskon. Zbog toga cijena koju tužitelj naplaćuje za takav (troškovni jeftiniji) paket nije usporediva s cijenom koju Iskon naplaćuje za (troškovno skuplji) paket. Zbog toga tuženik nije mogao izvesti valjani zaključak radi li se ovdje o cijenama koje su predatorske. Tužitelj ističe pogrešan zaključak tuženika da je Iskon 2007. imao pravo pratiti cijene konkurenata na mjerodavnom tržištu te tuženik nije uzeo u obzir da je u trenutku spuštanja Iskonovih cijena na razinu tužiteljevih u proljeće 2007., tužitelj ostvario puno manju zemljopisnu pokrivenost od Iskona. Osim u Gradu Zagrebu, tužitelj nije radio u drugim gradovima u kojima je Iskon nudio svoje usluge. Unatoč tome, čak i na razini Grada Zagreba Iskonova pokrivenost bila je prilično veća nego tužiteljeva, time je Iskon mogao nuditi svoje usluge na mnogim područjima na kojima mu tužitelj nije mogao konkurirat. Tužitelj ne spori da je Iskon mogao spuštati cijenu od 239 kuna, ali za spuštanje cijena na razinu tužiteljevih 152,50 kn u tom trenutku nije bilo ni troškovno opravdanih, a niti ekonomskih racionalnih razloga. Nepostojanje povrata troškova, tuženik opravdava Iskon koristeći argumente France Telecoma koji je osuđen od strane Europskog suda. Tužitelj nadalje navodi da je pogrešan zaključak tuženika kako nije nastala šteta za potrošače. Ističe da se sa zaključkom tuženika, da je prirast korisnika direktno povezan s troškovima marketinga načelno slaže, ali da u tim razmatranjima tuženik nije povezao pretpostavljeni »zanemarivi utjecaj Iskona« s troškovima marketinga i vlastitim zapažanjima, da je postupanje HT-a i Iskona strateški osmišljeno i koordinirano što detaljno pojašnjava u tužbi dajući prikaz marketinških troškova i udio u ukupnom rastu tržišta te navodeći indeksni pokazatelj relativne promjene broja korisnika te se iz podataka nameće zaključak da je HT osmišljeno i koordinirano kontrolirao rast svoje maloprodajne podružnice Iskona u periodu od 2006.-2009., u kojem konkurencija još nije predstavljala veću opasnost po tržišne udjele samog HT-a. Svoj zahtjev podnio je u travnju 2009., neposredno nakon predstavljanja Iskon.TRIO paketa i vrlo točno predvidio stanje na tržištu,a svoju odluku temeljio je i na slučaju Wanadoo koji je postupao jednako dok je tuženik zanemario navode Komisije. Sam tuženik pojašnjava kako je jedan od osnovnih problema širokopojasnog tržišta nedostatak infrastrukturne konkurencije mimo postojeće mreže HT-a, a time pitanje tržišnog natjecanja na širokopojasnom pristupu xDSL tehnologiji dobiva još više na važnosti što je tuženik zanemario. Tužitelj navodi da se u osporavanom rješenju opširno raspravljalo o troškovima marketinga koji prema mišljenju tužitelja predstavljaju ključan element troškovne analize, da se o tvrdnjama HT-a i Iskona nije mogao očitovati jer su proglašeni poslovnom tajnom te se o troškovima sada detaljno očituje te ističe da iz obrazloženja rješenja nije vidljivo što je na kraju tuženik napravio te koji su zaključci o troškovima nakon provedenih modifikacija. Ističe da je tuženik iznio opširnu raspravu o troškovima osoblja koji također sadrže brojne navode HT-a i Iskona na koje se nije mogao očitovati tijekom postupka jer su bili proglašeni poslovnom tajnom. Tužitelj ističe da je iz rješenja i podataka koji su pribavljeni očito da je trošak osoblja utvrđen na bitno nižoj razini nego što bi bio da je taj postupak proveden korektno. Usporedba podataka između operatora prikazanih u rješenju je također nerelevantna u nedostatku barem okvirnih metodoloških natuknica koje tuženik nije nikada napravio ni dostavio operatorima, podaci koji su dostavljeni od strane operatora su većinom proizvoljni i neusporedivi što je svojim dopisima utvrdio i sam HAKOM. Navodi da je tuženik odlučio koristiti samo direktne troškove osoblja pozivajući se na točku 37. odluke Europske komisije u predmetu Wanadoo, što predstavlja krivo tumačenje pravne prakse jer u tom slučaju nisu razmatrani troškovi osoblja te Komisija nigdje nije navela da se indirektni troškovi nisu koristili, a istovremeno iz daljnjeg razmatranja se vidi da su se koristili brojni troškovi koje je trebalo alocirati – prvenstveno iz skupine mrežnih troškova te se u prilog svojim tvrdnjama poziva i na mišljenje doc. dr. sc. Ivane Dražić. Konačno, tužitelj ističe da je tuženik pogrešno utvrdio činjenično stanje o isključivanju konkurenata s mjerodavnog tržišta napravivši netočnu usporedbu financijskog stanja operatora. Smatra da je usporedba financijskih rezultata provedena od strane tuženika izrazito manjkava, navodi su uzimani iz priopćenja javnim medijima bez komentiranja i prikaza konkretnih stavaka financijskih izvješća koji su tuženiku dostupni. U tom pravcu ističe da nije korišten jedinstveni kriterij jer su Optima, Metronet i H1 uspoređeni po vrijednosti EBITDA, a B.net po parametru EBIT, a tužitelj po ukupnoj dobiti što detaljno pojašnjava u tužbi te su usporedbe napravljene po pretpostavkom da su svi operatori na početku perioda bili jednaki u bitnim faktorima, dok je vidljivo da se tri velika operatora trebaju dokapitalizirati, da je u više navrata navodio financijska izvješća Iskona, kao ozbiljnog indikatora kršenja tržišnog natjecanja, dok je tuženik naveo da se trošak kapitala ne uzima u obzir pozivajući se na točku 263. Odluke Komisije u slučaju Wanadoo ne uvažavajući razlike između ova dva slučaja, a posebno s aspekta duljine predatorskog ponašanja. Iz svih naprijed navedenih razloga predlaže ovom Sudu da usvoji tužbeni zahtjev, poništi rješenje tuženika te da mu se nadoknadi trošak spora.

Tuženik u odgovoru na tužbu u bitnome navodi da je osporavano rješenje donijeto na temelju pravilno i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pravilne primjene odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine« 122/03. – dalje ZZTN) i odredi Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« 53/91. i 103/96.). Nadalje navodi da je rješenje doneseno i pravilnom primjenom članka 35. stavka 3. ZZTN-a kojim je propisano da se u ocjeni svih oblika sprječavanja, ograničavanja i narušavanja tržišnog natjecanja, u skladu s člankom 70. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica i Republike Hrvatske na odgovarajući način primjenjuju kriteriji koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u EZ. Navedeno uključuje uredbe i smjernice EU, ali i odluke Europske komisije, odluke Europskih sudova i drugih institucija, a takvu primjenu prava svojim je odlukama potvrdio i Ustavni sud Republike Hrvatske. Navodi kako se sukladno kriterijima koje proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u EU, u ocjeni predatorskog postupanja primjenjuje pristup na temelju učinaka pojedinog postupanja na tržišno natjecanje i na krajnje potrošače. Drugim riječima, ocjenjuje se ima li za posljedicu postupanje poduzetnika u vladajućem položaju učinak zatvaranja tržišta i negativne učinke za dobit potrošača. S obzirom na to da se u tekstu tužbe značajan dio odnosi na troškove navodi kako je pitanje troškova promatrano u smislu cjelokupne ocjene predmetnog slučaja. Ističe da je uzeo u obzir moguću krivu interpretaciju troškova s obzirom kako su činjenice o troškovima ocjenjivane u ranom razdoblju pružanja usluga kada je baza korisnika neznatna te nisu dostatni za donošenje potpunog zaključka. Ocjena činjenica o troškovima bez sveobuhvatnog sagledavanja slučaja na temelju učinaka može rezultirati krivim pozitivnim rezultatima. Izvjesno je, da pri uvođenju nove usluge na tržištu, ne postoje povijesni podaci o troškovima usluge. Stoga, samo razmatranje pitanja odricanja, kroz primjenu testa cijena i troškova, ne predstavlja presudno pitanje, niti dokaz o postojanju predatorstva u konkretnom slučaju. Navodi da je sve zaprimljene podatke analizirao, uspoređivao, kontrolirao te ih na ispravan i svrsishodan način koristio. Dodatno pojašnjava tzv. pristup na temelju učinaka, na kojem se temelji Uputa Komisije o primjeni članka 82. Ugovora o EZ a koji je primijenio u predmetnom slučaju. Temeljem navedenog pristupa štiti se tržišno natjecanje i dobrobit krajnjih potrošača, a ne pojedinačni poduzetnici. Prema tome pristupu poduzetnici u vladajućem položaju slobodni su natjecati se na tržištu dok je to u interesu potrošača te dok takvo postupanje ne narušava tržišno natjecanje. Stoga je potrebno razlikovati dopušteno tržišno natjecanje koje ima pozitivan učinak na potrošače i koje treba promatrati, od narušavanja tržišnog natjecanja koje dovodi do zatvaranja tržišta s protutržišnim učincima te koje ima negativan utjecaj na potrošače. Navodi da je ispravo ocijenio kako snižavanje cijena Iskon.DUO usluge od strane Iskona u 2007. godini, a nakon ulaska tužitelja na tržište s nižom cijenom u bitnome usporedivog paketu Amis 2 u 1 usluge, može smatrati razumnim prilagođavanjem Iskona na nove uvjete na tržištu nakon ulaska konkurencije. Pri tome je ispravo ocijenio činjenicu kako nije bilo daljnjih pritisaka na snižavanje cijena usluga od strane Iskona, odnosno nije bilo pokazatelja daljnjeg snižavanja cijena. U odnosu na određivanje cijene Iskon.TRIO usluge u 2009. godini, prema utvrđenim činjenicama koje se obrazlažu u točki 19. rješenja proizlazi kako su cijene Iskon.TRIO paketa usluga pri vođenju te usluge na tržištu od strane Iskona na određeni način postavljene na razini tada postojećih usporedivih konkurentskih usluga na tržištu te je u odnosu na određivanje cijena Iskon.TRIO u 2009. godini ispravno cijenio činjenicu kako tada postavljanja cijena nije imala kratkoročni karakter. Također je utvrdio usporedbom paketa povezanih usluga Iskona da su u bitnome konkurentne ponudama drugih operatora ukoliko se promatraju paketi usluga u bitnome sličnih tehničkih i komercijalnih obilježja. Također je ispravno utvrdio kako većina operatora bilježi rast broja pretplatnika, rast broja kolokacija operatora, što predstavlja pozitivan trend rasta novih operatora na tržištu. Također, pozitivan trend na tržištu pokazuju podaci o financijskim rezultatima operatora kroz promatrano razdoblje što je sve detaljno navedeno u rješenju. Navodi kako je ispravno utvrdio kako je snižavanje razine cijena paketa povezanih usluga na tržištu ima pozitivan utjecaj na krajnje korisnike, a pored ulazaka novih operatora na tržište paralelno se odvijao proces razvoja tržišta širokopojasnog pristupa internetu odnosno povećanja gustoće širokopojasnih priključaka u Republici Hrvatskoj, a što je bila odrednica Strategije razvoja širokopojasnog pristupa koji je usvojila Vlada Republike Hrvatske. Kako u predmetnom postupku nisu bili kumulativno ispunjeni kriteriji za ocjenu predatorskog postupanja poduzetnika u vladajućem položaju, a naročito kriteriji isključivanja konkurenta s tržišta i zatvaranja tržišta, kriterij povrat troškova, postojanje namjere te budući da nisu utvrđeni negativni učinci za krajnje potrošače smatra da je potpuno i točno utvrdio činjenično stanje i pravilno primijenio materijalni zakon te odlučio kao u rješenju. U odnosu na pitanja troškova, navodi kako je netočna i neutemeljena tvrdnja tužitelja kako je prihvatio raspodjelu troškova na način kako je to dostavio Iskon. Upravo suprotno, nije u cijelosti prihvatio prvotno očitovanje Iskona već je daljnje utvrđivanje činjenica o troškovima u ovom postupku temeljio na razradi troškova prijedloga HAKOM-a koji je u cijelosti temeljen na razradi troškova tužitelja u ovom postupku, drugim riječima korištena je razrada troškova koju je dostavio tužitelj. U odnosu na troškove marketinga i osoblja, navodi da je u skladu s kriterijima koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u EU utvrđivao činjenice o karakteru tih troškova što je sve detaljno obrazložio u rješenju. U tom smislu navodi kako je pri ocjeni karaktera tih troškova između ostalog uzeo stajalište suda u predmetu AKZO iz kojeg u bitnom proizlazi kako stavka troškova nema fiksni ili varijabilni karakter sama po sebi te da je u svakom pojedinom slučaju potrebno utvrditi variraju li troškovi osoblja u odnosu na količinu proizvodnje ili prodaje. Navodi da je u konkretnom slučaju uzeo u obzir kriterije preporuke iz točke 26. Upute Komisije o primjeni članka 82. Ugovora o EZ te je navedene troškove razmatrao kao izbježive, a što je naveo u tekstu rješenja. Suprotno navodima tužitelj, ističe kako je u predmetnom postupku ispravno utvrdio relevantne činjenice u odnosu na pitanje povrata troškova sukladno propisima o zaštitu tržišnog natjecanja, primjenom kriterija koji proizlaze iz pravilne primjene pravila o tržišnom natjecanju u EZ te poštujući načela upravnog postupka. Tuženik obrazlaže kako iz podataka prikazanih u tablici 3 predmetnog rješenja proizlazi kako većina operatora bilježi rast broja pretplatnika u cijelom promatranom razdoblju od 2007. do 2011. te da je u tom razdoblju novi operator ušao na tržište (H1). Dodano napominje da je tužitelj pri ulasku na tržište krajem 2006. primijenio agresivnu politiku cijena u odnosu na dotada postojeću razinu cijena dual play paketa koju je ranije postavio Iskon cijenama svoje Iskon .DUO usluge. Stoga ne bi bilo razumno zaključiti o postojanju uzročno posljedične veze kasnijeg prilagođavanja cijena Iskona cijenama usluga tužitelja s jedne strane i padom Metronetovih korisnika u 2010. s druge strane. Također obrazlaže da nije utvrđivao način određivanja cijena Amis 2 u 1 usluge tužitelja pri ulasku na tržište krajem 2006. godine jer to nije bio predmet postupka, ali je bilo predmetom sveobuhvatne analize stanja tržišta. Navodi da je uzeo u obzir činjenicu kako se ne radi o isključivom angažmanu Iskona sa CARnetom već da u bitnom sličan način suradnje ostvaruju i drugi operatori poput B.neta, Optima i Metroneta kao i operatori pokretne mreže čime se omoguće navedenoj skupini korisnika iz sustava znanosti i obrazovanja povoljnije korištenje usluga. Smatra da tužitelj netočno i pogrešno zaključuje u odnosu na pitanje razmatranja i primjene kriterija povrata troškova od strane tuženika u predmetnom postupku. Ističe kako upravo podaci koji su prikazani o financijskom poslovanju potvrđuju ispravnost zaključka tuženika u dijelu koji se odnosi na pozitivan trend financijskih pokazatelja svih operatera na tržištu. Drugim riječima, i ti pokazatelji podupiru ispravan zaključak tuženika kako u konkretnom slučaju nisu utvrđeni pokazatelji zatvaranja tržišta. Ističe kako je sukladno propisima o zaštiti tržišnog natjecanja i u predmetnom postupku jasno i ispravno tretirao HT i Iskona što je sve detaljno obrazložio u svom rješenju. Sve relevantne činjenice na temelju kojih je tuženik donio rješenje tužitelju su dostavljene na očitovanje, a kako se na predmetni postupak primjenjuju odredbe ZZTN-a iz 2003., tužitelju nije dostavio Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama stranaka u postupku. Iz navedenih razloga predlaže da se odbije tužbeni zahtijev.

Zainteresirana osoba Iskon Internet d.d. u odgovoru na tužbu u bitnome navodi da je se pridružuje navodima iz odgovora na tužbu tuženika te ističe da se već letimičnim pregledom tužbe koja i bez priloga broji čak 28 stranica dolazi do zaključka da tuženik u ovom upravnom sporu nastavlja s bespotrebnim opterećivanjem i iscrpljivanjem pravosuđa na isti na način kako je to radio u prethodnom upravnom postupku. Tužiteljeve optužbe protiv Iskona i HT-a tijekom postupka postavljene su iznimno široko i neprecizno te ih je tužitelj dodatno mijenjao i dopunjavao tijekom postupka pokušavajući učiniti vjerojatnim mogućnost bilo kakve povrede prava tržišnog natjecanja od strane Iskona i HT-a. Smatra kako tužitelj neprimjereno docira tuženiku na koji način bi trebao primijeniti mjerodavno pravo te neosnovano poistovjećuje dva odvojena pravna područja, područje zaštite prava tržišnog natjecanja u domeni tuženika i područje regulacije elektroničkih komunikacija u domeni HAKOM-a te u tom smislu je potpuno neosnovan prigovor tužitelja da je tuženik trebao pozvati HAKOM da se uključi u postupak kao zainteresirana osoba te je i neosnovan prigovor da je tuženik trebao prekinuti postupak do donošenja odluke HAKOM-a o cijenama Iskona. U odnosu na dopis društva Aphaia Ltd ističe da to društvo nastupa kao savjetnik tužitelju čije usluge naplaćuje i plaća sam tužitelja pa je slijedom navedenog jasno da se bilo kakav navod takvih savjetnika može smatrati jedinio i isključivo navodom samog tužitelja te ne može imati nikakvu dodatnu težinu, a na isti način treba tretirati i druga mišljenja na koja se tužitelj poziva. U predmetnom postupku podaci o troškovima svih operatora prikupljeni su sukladno tablicama koje je predložio upravo tužitelj i prema kojima je tužitelj dostavio svoje podatke u postupku. Tuženik je svoje obrazloženje analizom primijenjenih podatka o troškovima operatora dao iznimno opsežno uz detaljnu argumentaciju utemeljenu na kriterijima iz EU prakse. Činjenica da su ostali operatori ostvarivali rast svakako ukazuje da u promatranom razdoblju nije bilo nikakvih negativnim učinaka na tržištu u smislu isključivanja konkurenata što dodatno isključuje mogućnost postojanja bilo kakve povrede prava tržišnog natjecanja. Iz navedenih razloga predlaže da se odbije tužbeni zahtjev.

Zainteresirana osoba Hrvatski Telekom d.d., dostavio je odgovor na tužbu i u bitnome ističe da se u cijelosti pridružuje argumentima tuženika i Iskona iznijetih u odgovoru na tužbu te se predlaže da se tužbeni zahtjev odbije.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Ocjenjujući osnovanost tužbe na osnovi sadržaja spisa predmeta i u upravnom postupku utvrđenog činjeničnog stanja, priloženih isprava, a sve u okviru navoda i razloga iz tužbe, Sud ne nalazi da bi u provedenom postupku došlo do pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog prava, a niti povrede pravila postupka na način kako to tužitelj ističe u tužbi.

Prema podacima spisa predmeta proizlazi da je tužitelja 23. travnja 2009. podnio zahtjev tuženiku radi utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja, zlouporabom vladajućeg položaja, protiv poduzetnika HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. sa sjedištem u Zagrebu i njegovog povezanog društva, poduzetnika Iskon Internet d.d. sa sjedištem u Zagrebu i zahtjev za pokretanje postupka utvrđivanje zabranjenog sporazuma koji je prema navodima tužitelja sklopljen između HT-a i Iskona, primjenom predatorskih cijena od strane Iskona.

Tužitelj je u zahtjevu u bitnome naveo da je početkom 2007., bio prvi operator koji je uveo paket ADSL pristupne brzine 1Mbps kombiniran sa fiksnom telefonskim priključkom i 60 minuta besplatnih poziva u nacionalnoj mreži po cijeni od 152,50 kn s uključenim PDV-om. Iskon je s maloprodajnom ponudom širokopojasnog pristupa internetu putem izdvojene lokalne petlje, odnosno dual play paketa (pristup internetu i telefonija) započeo u rujnu 2006., pri čemu je maloprodajna cijena za pakete brzine 1Mbps/256kbps s uključenim neograničenim prometom iznosila 239,00 kn, međutim, u lipnju 2007., Iskon je ranije navedenu uslugu spustio na iznos od 150,00 kn s PDV-om. Osim navedenog, Iskon je u travnju 2009., započeo s ponudom IPTV usluge u obliku Iskon.TV usluge što govori o predatorskim cijenama Iskonovih maloprodajnih usluga koje uključuju TV uslugu. Prema mišljenju tužitelja rezultati takvog ponašanja monopoliste HT-a i njegovog povezanog društva Iskon je da dvije godine nakon početka liberalizacije izdvojene lokalne petlje zajedno ostvaruju tržišni udjel od 92% na širokopojasnom pristup internetu putem xDSL-a. Također je naveo da je između HT-a i Iskona sklopljen zabranjeni sporazum.

Tuženik je na temelju rezultata cjelokupnog dokaznog postupka utvrdio kako poduzetnik HT i njegovo povezano društvo Iskon nisu spriječili, ograničili ili narušili tržišno natjecanje zlouporabom vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu širokopojasnog pristupa internetu za privatne korisnike u Republici Hrvatskoj u smislu članka 16. ZZTN-a kojim je zabranjena svaka zlouporaba vladajućeg položaja jednog ili više poduzetnika na mjerodavnom tržištu, budući Iskon nije pružao maloprodajnu uslugu na mjerodavnom tržištu primjenom predatorske politike cijena s ciljem istiskivanja drugih tržišnih takmaca s tog tržišta, odnosno nije onemogućavao njihov pristup na tom tržištu.

Tuženik obrazlaže da je predatorsko postupanje u pravu tržišnog natjecanja jedan od oblika zlouporabe vladajućeg položaja poduzetnika na mjerodavnom tržištu koje su u bitnome očituje o tome što poduzetnik u vladajućem položaju svoj proizvod, odnosno usluge privremeno prodaje po cijenama nižim od odgovarajućih troškova, s ciljem da tržišne takmace istisne sa tržišta ili da im spriječi pristup tržištu. Takovo postupanje uobičajeno ima za posljedicu jačanje tržišne snage poduzetnika u vladajućem položaju i štetu za krajnje potrošače.

Iz obrazloženja rješenja nadalje proizlazi da je tuženik (budući da predatorsko postupanje kao jedan od oblika zlouporabe prava nije izričito navedeno u članku 16. ZZTN-a) sukladno kriterijima iz poredbenog prava EU, pri ocjeni predatorskog postupanja poduzetnika u vladajućem položaju utvrđivao, jesu li ispunjeni određeni kriteriji koji u pravu tržišnog natjecanja u bitnome određuju predatorsko postupanje. Radi utvrđivanja predatorskog ponašanja, potrebno je utvrditi, u kojoj se mjeri poduzetnik u vladajućem položaj kratkoročno odriče od djela dobiti, kao uobičajene posljedice kratkoročnog sniženja cijena usluga te je također potrebno dokazati isključivanje konkurenata s mjerodavnog tržišta i sprječavanje ulaska potencijalnim konkurentima na tržište, odnosno utvrditi da je izvjesno da će takvo postupanje dovesti do zatvaranja tržišta. Osim ocjene kratkoročnog odricanja od dobiti, mogućeg isključivanja konkurenata s tržišta te mogućeg povrata troškova kao bitan element potrebno je utvrditi i namjeru poduzetnika u vladajućem položaju da isključi konkurente s tržišta.

Imajući na umu navedeno kao i cjelokupni dokazni postupak koji je proveo tuženik, ovaj Sud prihvaća kao ispravno stajalište tuženika da se snižavanje cijena Iskona Duo usluge od strane Iskona u 2007. godini, a nakon ulaska tužitelja na tržište s nižom cijenom u bitnom usporedivog paketa Amis 2 u 1 usluge, može smatrati razumnim prilagođavanjem Iskona na nove uvjete na tržište nakon ulaska konkurencije. Naime, tuženik je odlučujući sukladno naprijed navedenim kriterijima, a na temelju analize svih dokaza utvrdio kako Iskon nakon što je snizio cijenu svog paketa, nije daljnje snižavao cijenu već se ista u bitnome zadržala kroz cijelo promatrano razdoblje što isključuje kratkoročan karakter takvog postupanja te nije utvrdio namjeru Iskona da isključi konkurente s tržišta. Naime, tuženik je utvrdio kako su cijene Iskonovog paketa Iskon Duo usluge prije snižavanja početkom 2007. godine bile relativno više u odnosu na usporedive cijene na drugim tržištima te je stoga zaključio kako je snižavanje opće razine cijena dual play paketa povezanih usluga donijelo direktne koristi korisnicima usluga u Republici Hrvatskoj, a što uključuje i krajnje korisnike usluga Iskona kao poduzetnika u vladajućem položaju. U odnosu na određivanje cijena Iskon.Trio usluge u 2009. godini prema činjenicama koje su detaljno navedene u osporavanom rješenju proizlazi kako su cijene Iskon.Trio paketa usluga pri uvođenju te usluge na tržištu od strane Iskona na određeni način postavljene na razini tada postojećih usporedivih konkurentskih usluga na tržištu te je u odnosu na određivanje cijene Iskon.Trio usluge za 2009. godinu ocijenio kako tada postavljena cijena nije imala kratkoročni karakter od strane Iskona, a nakon ulaska tužitelja na tržište s bitno nižom cijenom. Tuženik je proveo i usporednu analizu cijena predmetnih paketa povezanih usluga za privatne korisnike u Republici Hrvatskoj te je utvrdio kako su cijene povezanih usluga Iskona u bitnome konkurentne ponudama drugih operatora ukoliko se promatraju paketi usluga u bitnome sličnih tehničkih i komercijalnih obilježja. Također je na temelju prikupljenih činjenica utvrdio da je u razdoblju od 2006. do 2011. godine došlo do povećanog broja operatora na tržištu te je zaključio kako iz utvrđenih pokazatelja nije vjerojatno da bi u konkretnom slučaju došlo do isključivanja konkurenata sa mjerodavnog tržišta koje bi bilo povezano s politikom određivanja maloprodajnih cijena Iskonovih usluga na mjerodavnom tržištu. Tuženik je ocijenio da suradnja između CARneta i pojedinih operatora ima pozitivne učinke na skupinu korisnika iz područja znanosti i obrazovanja te je utvrdio da Iskon nije jedini koji nudi takvu uslugu jer sličan način suradnje imaju i drugi operatori.

Slijedom navedenog proizlazi da je tuženik na temelju utvrđenih činjenica i provedenih dokaza koje je iscrpno analizirao utvrdio kako u predmetnom postupku nisu ispunjeni kumulativni kriteriji za zaključak o ocjeni predatorskog ponašanja od strane Iskona te ovaj Sud prihvaća zaključak kako Iskon u promatranom razdoblju prilikom određivanja cijena svojih usluga nije primijenio predatorsku politiku cijena koja bi imala za cilj istiskivanje tužitelja i drugih tržišnih takmaca s mjerodavnog tržišta, odnosno Iskon nije onemogućio pristup tužitelju, a ni drugim operatorima na mjerodavnom tržištu. Tuženik je utvrdio kako je u promatranom razdoblju došlo do ulaska novih operatora te se počeo razvijati i proces razvoja tržišta širokopojasnog pristupa internetu pa se iz svega navedenog nameće kao ispravan zaključak da se snižavanje cijena od strane Iskona, a nakon ulaska tužitelja na tržište može smatrati razumnim prilagođavanjem Iskona na nove uvjete na tržištu, dolaskom novih operatora, budući su operatori slobodni natjecati se na tržištu, dok je to u interesu potrošača, a u konkretnom slučaju snižavanje cijena od strane Iskona u konačnici je imalo pozitivan utjecaj na krajnje korisnike usluga.

Slijedom svega navedenog ovaj Sud ocjenjuje da je tuženik u tijeku predmetnog postupka pravilno primijenio mjerodavne odredbe Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, Uredbe o načinu utvrđivanja mjerodavnog tržišta, odredbe Zakona o općem upravnom postupku kao i kriterije provedbenog prava Europske unije što je sve i detaljno obrazložio u rješenju.

Navodi tužitelja u tužbi koji se u velikom dijelu odnose se na prigovore da tuženik nije pravilno poveo postupak utvrđivanja činjenica o troškovima Iskona u odnosu na pružene usluge, marketinške troškove i troškove osoblja ne mogu se ocijeniti osnovanim, jer iz iscrpnog dijela obrazloženja tuženika koji se odnosi na navedene troškove proizlazi da je tuženik podatke o troškovima iz podneska Iskona od 22. veljače 2010. ocijenio nepotpunim te je zatražio i stručno mišljenje HAKOM-a od 12. srpnja 2012., te sukladno kriterijima iz članka 25. Upute komisije o primjeni članka 82. Ugovora o EZ tražio relevantne podatke od tužitelja kao konkurenata na tržištu radi usporedne analize troškove. Navod tužitelja da je tuženik temeljio rješenje na temelju nepotpunih i budućih troškova koje je dostavio Iskon, odnosno da u konačnici nije vidljiv način određivanja troškova nije osnovan.

Tuženik je u obrazloženju rješenja ispravno razlikovao T-HT Grupu kao jedan gospodarski subjekt, odnosno HT i Iskon kao zasebne pravne osobe budući se predmetni zahtjev odnosio na postupanja Iskona pa ni taj prigovor nije osnovan.

Suprotno navodima tužbe, ovaj Sud ne nalazi da je tuženik povrijedio pravila postupka, jer iz spisa predmeta i obrazloženja osporavanog rješenja proizlazi da je tuženik svim strankama omogućio da se u postupku očituju o činjenicama i okolnostima koje su važne za donošenje rješenja temeljem odredbe članka 54. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, a u vezi s člankom 143. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku, osim podataka koji predstavljaju službenu tajnu u smislu članka 51. ZZTN-a.

Na osnovi izloženog, Sud je razmatranjem svih spornih pitanja došao do zaključka da nisu ostvareni razlozi tužbe što tužbene zahtjeve čini neosnovanim, slijedom čega ih Sud odbija primjenom odredbe članka 57. stavka 1. ZUS-a.

Napominje se da sukladno odredbi članka 79. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 120/10.,143/12.,152/14. – dalje ZUS) u upravnim sporovima svaka stranka podmiruje svoje troškove.

Odluka o objavi presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 59. stavka 2. ZZTN-a.

Broj: UsII-32/15-12

Zagreb, 14. prosinca 2016.

Predsjednica vijeća
Blanša Turić, v. r.