## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3471/2003 od 16. ožujka 2006.

### NN 43/2006 (19.4.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3471/2003 od 16. ožujka 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1048

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst i
Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj
tužbi koju je podnio M. K. iz B., kojeg zastupa Odvjetnički ured H. K. iz B.,
na sjednici održanoj 16. ožujka 2006. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude
Županijskog suda u Bjelovaru, broj: Gž-180/03-3 od
27. veljače 2003. godine.

Tom je presudom usvojena žalba C. b. d.d. Z. kao
tuženika i preinačena presuda Općinskog suda u Bjelovaru, broj: P-1014/02-18 od
19. studenoga 2002. godine, na način da je zahtjev podnositelja kao tužitelja u
parničnom postupku radi isplate iznosa od 37.200,00 kn odbijen kao neosnovan.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenom presudom
Županijskog suda u Bjelovaru povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 48.
stavkom 1., 49. stavkom 1., 2. i 4. i 50. Ustava Republike Hrvatske.

Ističe da je od tužene kupio njezine redovne
dionice u vrijednosti od 37.200,00 kn, te da je Odlukom Vlade Republike
Hrvatske o sanaciji i restrukturiranju Croatia banke d.d. Zagreb (»Narodne
novine«, broj 98/99. od 27. rujna 1999. godine – u daljnjem tekstu: Odlukom
Vlade) prestao biti vlasnikom tih dionica. Podnositelj navodi da je navedenom
Odlukom nasilno ostao bez svojih dionica dok je tužena zadržala uplaćeni iznos
za kupljene dionice, te smatra da je riječ o čistom primjeru instituta
stjecanja bez osnove u smislu članka 210. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 107/95., 7/96., 91/96., 112/99. i
88/01. – u daljnjem tekstu: ZOO).

Podnositelj smatra da postoji obveza tužene da
mu vrati novac, s obzirom da je Odlukom Vlade »poništen ugovor o prodaji
spornih dionica koji je sklopio s C. b. d.d., jer da je osnova na temelju koje
joj je isplatio novce, kasnije otpala«. U ustavnoj tužbi podnositelj se poziva
i na rješenje Ustavnog suda, broj: U-II-899/1999 i dr.
od 30. siječnja 2003., te navodi da je njime obustavljen postupak za ocjenu
suglasnosti s Ustavom i zakonom Odluke Vlade zbog određenih formalnih razloga,
ali da unatoč tome »dikcija te odluke ukazuje na protuustavnost Odluke Vlade«.
Podnositelj ujedno ističe da je navedenim rješenjem Ustavnog suda naznačeno da
svaki dioničar C. b. koji smatra da su mu na temelju odredaba Odluke Vlade
povrijeđena subjektivna prava, osigurana pravna mogućnost ostvarivanja sudske
zaštite, stoga tu zaštitu podnositelj vidi kroz parnični postupak, primjenom
mjerodavnih odredbi Zakona o obveznim odnosima. S obzirom na navedeno, podnositelj
ističe da su razlozi zbog kojih je drugostupanjski sud preinačio prvostupanjsku
presudu neosnovani.

Od Ustavnog suda traži usvajanje ustavne tužbe i
ukidanje presude Županijskog suda u Bjelovaru.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu:
Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustav­nom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojima je odlučeno o njegovima pravima i obvezama ili o
sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku povodom ustavne tužbe,
ne obnaša nadležnost žalbenog suda već utvrđuje je li u postupku odlučivanja o
pravima i obvezama podnositelja došlo do ustavno nedopuštenog zadiranja u
ljudska prava i temeljne slobode, odnosno je li povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja.

4. Presudom Općinskog suda u Bjelovaru, broj:
P-1014/02, usvojen je tužbeni zahtjev podnositelja.

Prvostupanjski sud u obrazloženju presude je
utvrdio:

– podnositelj je 28. studenoga 1997. godine u
podružnici tužene u B. kupio 186 dionica tužene iz druge emisije redovnih
dionica serije A-1 za koje je platio 37.200,00 kuna i upisan je u dioničku
knjigu tuženice;

– na temelju odredaba Zakona o sanaciji i
restrukturiranju banaka (»Narodne novine«, broj 44/94., u daljnjem tekstu:
Zakon o sanaciji) Vlada Republike Hrvatske donijela je na sjednici održanoj 23.
rujna 1999. godine Odluku o sanaciji i restrukturiranju Croatia banke d.d.,
Zagreb. Odlukom Vlade odlučeno je između ostalog da se danom njene objave (27.
rujna 1999. godine) povlače i poništavaju dotadašnje dionice tužene i da
istovremeno prestaju funkcije Skupštine, Nadzornog odbora Banke, ovlaštenja
Uprave Banke i prava dioničara Banke koja su im pripadala na temelju
dotadašnjih dionica;

– tužena je u smislu odredaba članaka 15. i 16.
Zakona o sanaciji izdala nove zamjenske dionice koje su prešle u vlasništvo
Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka, te prema
stajalištu prvostupanjskog suda podnositelj više nema mogućnost raspolaganja
dionicama koje je kupio od tužene na temelju ugovora o kupoprodaji i koje je
platio 37.200,00 kn, jer je prestao biti njihov vlasnik;

– odlukom Vlade poništene su sve podnositeljeve
dionice (za koje nije dobio nove zamjenske dionice), te je njihovim
poništavanjem došlo do naknadnog nestanka svrhe ugovaranja, tj.
osnove ugovora što u smislu odredbe članka 52. ZOO-a dovodi do ništavosti
ugovora. Stoga je u konkretnom predmetu zbog naknadnog prestanka osnove
ugovora, naknadno prestao postojati i ugovor o kupoprodaji koji predstavlja
pravnu osnovu, te je sud usvojio tužbeni zahtjev podnositelja polazeći od
odredaba članka 210. stavka 1. a u smislu stavka 3. ZOO-a, utvrdivši da se u
konkretnom slučaju radi o stjecanju bez osnova.

5. Drugostupanjski sud usvojio je žalbu tužene i
preinačio prvo­stupanjsku presudu, na način da je tužbeni zahtjev podnositelja
odbio u cijelosti kao neosnovan.

U obrazloženju presude drugostupanjski sud
ističe da je ugovor o prodaji dionica ispunjen samom isplatom cijene i prodajom
dionica i da strana koja je ispunila svoju ugovornu obvezu ne može zahtijevati
raskid ugovora zbog promijenjenih okolnosti pozivajući se na članak 133. stavak
1. ZOO-a, pa se u konkretnom slučaju ne radi o stjecanju bez osnove u smislu
članka 210. stavka 3. ZOO-a.

U odnosu na utvrđenje prvostupanjskog suda da
obveza vraćanja imovine odnosno nadoknade vrijednosti nastaje i kad se nešto
primi s obzirom na osnovu koja se nije ostvarila ili koja je kasnije otpala, te
da je poništavanjem dionica prestala svrha ugovora, drugostupanjski sud je
utvrdio da je pravna osnova bitan element ugovora i da bez nje ugovor ne može
niti nastati. Ako ne postoji pravna osnova obvezivanja niti ugovor o
kupoprodaji dionica ne može biti valjana osnova za obvezivanje tuženika, a
osobito što u konkretnom slučaju tužbeni zahtjev nije niti postavljen na
poništenje predmetnog ugovora, već na isplatu, navodi drugostupanjski sud.

6. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe povredu
odredbe članka 48. stavka 1. Ustava, koja jamči pravo vlasništva, a povredu
navedenog ustavnog prava obrazlaže time što mu je Odlukom Vlade prestalo pravo
vlasništva spornih dionica.

Ustavni sud pravo vlasništva na ustavnopravnoj
razini štiti na način da priječi tijelima državne vlasti ograničavanje ili
oduzimanje tog prava, osim ako je ograničavanje ili oduzimanje zasnovano na
zakonu.

U konkretnom slučaju danom stupanja na snagu
Odluke Vlade povučene su i poništene dotadašnje dionice tužene i istovremeno
prestale funkcije Skupštine, Nadzornog odbora Banke, ovlaštenja Uprave Banke i
prava dioničara Banke koja su im pripadala na temelju dotadašnjih dionica.

Zakonom o trgovačkim društvima (»Narodne
novine«, broj 111/93. i 34/99. – u daljnjem tekstu: ZTD-a) propisano je da je
dioničko društvo trgovačko društvo u kojemu članovi (dioničari) sudjeluju s
ulozima u temeljnome kapitalu podijeljenom na dionice (članak 159.). U odnosu
na dionice propisano je da one mogu glasiti na donositelja ili na ime (članak
165. stavak 1.). Dionica mora glasiti na ime ako se izdaje prije uplate punog
nominalnog iznosa ili iznosa koji je viši od nominalnog (članak 165. stavak
2.). S obzirom na sadržaj prava koja dionice daju, one mogu biti redovne i
povlaštene (članak 167. stavak 1.). Redovne dionice su dionice koje imatelju
daju pravo glasa u glavnoj skupštini društva, pravo na isplatu dijela dobiti
društva (dividenda) i pravo na isplatu dijela ostatka likvidacijske, odnosno
stečajne mase društva (članak 167. stavak 2.).

Prema odredbama ZTD-a glavna obveza dioničara je
da na račun društva uplate iznos koji odgovara nominalnom iznosu dionice.
Dionica je ulog, (dio temeljnog kapitala) s kojim dioničar sudjeluje u društvu
i na taj način društvo postaje vlasnikom uloga, a dioničar stječe ona prava
koja mu u konkretnom dioničkom društvu daje dionica.

Iz navedenih odredaba razvidno je da dionice u
dioničkom društvu čine skup članskih prava i obveza koja mogu biti imovinska i
upravljačka. U konkretnom slučaju poništavanjem dionica podnositelju su
prestala članska prava kojima je raspolagao kao imatelj dionica.

S obzirom na navedeno, te polazeći od činjenice
da je Odluka Vlade kojom su poništene dionice podnositelja po svojoj naravi podzakonski općenormativni akt
koji je donijet na temelju mjerodavnih odredaba Zakona o sanaciji, a u okviru
ovlaštenja propisanih tim Zakonom, Ustavni sud je utvrdio da odredba članka 48.
stavka 1. Ustava nije povrijeđena u konkretnom slučaju.

7. Članak 49. stavak 4. Ustava glasi:

Prava stečena ulaganjem kapitala ne mogu se
umanjiti zakonom niti drugim pravnim aktom.

Članak 50. stavak 2. Ustava glasi:

Poduzetnička se sloboda i vlasnička prava mogu
iznimno ograničiti zakonom radi zaštite interesa i sigurnosti Republike Hrvatske,
prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi.

Bankarska djelatnost je specifične naravi, jer u
odnosu na druge poduzetnike banke za svoje poslovanje, za obavljanje
gospodarske djelatnosti s ciljem postizanja dobiti, ne koriste samo svoja
sredstva već raspolažu i tuđim sredstvima, što zahtjeva strože uređenje
poslovanja i nadzor nad bankama. Banka je dioničko društvo na koje se u
statusno-pravnim pitanjima primjenjuju i odredbe Zakona o trgovačkim društvima.

Zakon o sanaciji, na temelju kojega je donesena
Odluka Vlade, propisivao je kao jedan od ciljeva sanacije i vlasničku
transformaciju banaka, posljedica čega je gubitak prava osnivača banke na
osnovi dotadašnjih osnivačkih uloga. Prema Zakonu o sanaciji, danom
objavljivanja odluke o sanaciji određene banke povlače se sve dotadašnje
dionice te banke. Banka izdaje zamjenske dionice u ukupnom iznosu koji odgovara
visini potrebnog temeljnog kapitala za redovno poslovanje banke. Nove zamjenske
dionice banke predaju se Državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i
sanaciju banaka (u daljnjem tekstu: Agencija) u visini izvršene
dokapitalizacije banke od strane Agencije. U slučaju da za otpis potencijalnih
gubitaka nije iskorišten cijeli temeljni kapital banke, dotadašnji dioničari
imaju pravo da im se povučene dionice zamijene novim dionicama u umanjenoj
vrijednosti koja odgovara neotpisanom dijelu temeljnog kapitala. Sukladno
navedenom, u slučaju da je za otpis potencijalnih gubitaka iskorišten cijeli
temeljni kapital banke, povučene dionice dotadašnjih dioničara ne zamjenjuju
se, tako da oni gube svoj osnivački ulog i prava koja su na osnovi dotadašnjih osnovačkih uloga imali.

Odredbom članka 90. Zakona o bankama propisano
je da Vlada Republike Hrvatske može na prijedlog Hrvatske narodne banke
donijeti odluku o provođenju postupaka sanacije banke ako utvrdi da je to od
posebnog državnog interesa i ako se utvrdi da su iscrpljene druge mogućnosti
sprječavanja narušavanja stabilnosti ukupnog financijskog sustava države.

Odluka Vlade o sanaciji i restrukturiranju
Croatia banke d.d. donijeta je na temelju Zakon o sanaciji i prijedloga
Hrvatske narodne banke koja je ocijenila da je postupak sanacije moguć i
ekonomski opravdan. Postupak sanacije i restrukturiranja banke ne provodi se
radi zaštite interesa dioničara, već radi zaštite posebnog državnog interesa i
radi sprječavanja narušavanja stabilnosti ukupnog financijskog sustava države.

Polazeći od navedenog, te utvrđenja iznijetih u
točki 7. i 8. ove odluke Ustavni sud je utvrdio da osporenom presudom podnositelju
nisu povrijeđena prava propisana odredbama članka 49. stavka 4. i članka 50.
stavka 2. Ustava.

8. Odredbe članka 49. stavaka 1. i 2. te članka
50. stavka 1. na koje se podnositelj poziva u ustavnoj tužbi, nisu mjerodavne u
konkretnom slučaju.

9. Slijedom navedenog, temeljem odredbi članaka
73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci odluke.

10. Objava ove odluke u »Narodnim novinama«
temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3471/2003

Zagreb, 16. ožujka 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Željko Potočnjak, v. r.**

Odluka, NN 43/2006-1048