## Zakon o nasljeđivanju

### NN 48/2003 (26.3.2003.), Zakon o nasljeđivanju

# HRVATSKI SABOR

604

Na
temelju članka 88. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU ZAKONA O NASLJEĐIVANJU

Proglašavam
Zakon o nasljeđivanju, koji je donio Hrvatski sabor na sjednici 11. ožujka
2003.

Broj: 01-081-030-922/2
Zagreb, 18. ožujka 2003.

Predsjednik
Republike Hrvatske
**Stjepan Mesić**, v. r.

## ZAKON

### O NASLJEĐIVANJU

D I
O  P R V I

OPĆE
ODREDBE

Članak 1.

(1) Ovim se Zakonom uređuje pravo nas­­ljeđiva­­nja.

(2) Ovim se Zakonom uređuju pravila po kojima sud,
druga tijela i ovlaštene osobe postupaju u nas­­ljednim stvarima.

Članak 2.

(1) Sve su fizičke osobe pod istim pretpostavkama
ravnoprav­ne u nas­­ljeđiva­­nju.

(2) Stranci su, pod
pretpostavkom uzajamnosti, u nas­­ljeđiva­­nju ravnopravni s držav­­ljanima
Republike Hrvatske. Uzajamnost se predmnijeva, dok se suprotno ne utvrdi na zahtjev
osobe koja u tome ima pravni interes.

Članak 3.

(1) Nas­­ljeđuje se zbog
smrti fizičke osobe i u trenutku ­­njezine smrti.

(2) Svaku se fizičku osobu
može naslijediti.

Članak 4.

(1) Umrlu fizičku osobu
(ostavite­­lja) nas­­ljeđuje onaj koji je ­­njezinom smrću stekao nas­­ljedno
pravo (nas­­ljednik).

(2) Svaka je osoba sposobna
naslijediti ako zakonom nije što drugo određeno.

(3) Nas­­ljedno se pravo
stječe po odredbama ovoga Zakona, a na teme­­lju oporuke ili na teme­­lju
zakona.

(4) Nas­­ljedno se pravo
stječe u trenutku ostavite­­ljeve smrti. Stjecate­­lj nas­­ljednog prava može
ga se po odredbama ovoga Zakona odreći, pa će se uzeti kao da ga nikada nije
niti stekao.

Članak 5.

(1) Tko je naslijedio neku osobu, ­­njezin je sveopći
pravni s­­ljednik.

(2) Ostavite­­ljevom smrću prelazi ­­nje­gova
ostavina na nas­­ljednika, čime postaje ­­nje­govo nas­­ljedstvo.

(3)
Ostavina se sastoji od sve­ga što je bilo ostavite­­ljevo u trenutku ­­nje­gove
smrti, osim onoga što se ne može naslijediti zbog svoje pravne naravi ili po
zakonu. No, nije ostavina ono što je tuđi udio u zajedničkoj imovini ili što
netko u trenutku ostavi­te­­ljeve smrti stekne na posebnom pravnom teme­­lju.

Članak 6.

Smrću ostavite­­lja koji nema nas­­ljednika ostavina
prelazi na općinu, odnosno grad određene ovim Zakonom, koji time dobivaju
jednak položaj kao da su ostavite­­ljevi nas­­ljednici, če­ga se oni ne mogu
odreći.

Članak 7.

(1) Svatko je ovlašten da za slučaj svoje smrti
oporukom odredi sebi nas­­ljednika, a i da pravo svoje­ga nas­­ljednika
ograniči i optereti, na način i u granicama određenima ovim Zakonom.

(2) Zbog
zaštite opravdanih interesa članova uže obite­­lji ovim se Zakonom određuje
koja prava glede ostavine pripadaju članovima uže obite­­lji, makar i protiv
ostavite­­ljeve vo­­lje, te se postav­­ljaju granice oporučnim i drugim
raspolaga­­njima za slučaj smrti.

D I O  D R U
G I

PRAVNI
TEMELJ NASLJEĐIVANJA

G l a v
a  p r v a

NASLJEĐIVANJE
NA TEMELJU ZAKONA

Zakonski
nas­­ljednici

Članak
8.

(1) Na teme­­lju
zakona ostavite­­lja nas­­ljeđuju svi ­­nje­govi potomci, ­­nje­gova posvojčad
i ­­njihovi potomci, ­­nje­gov bračni drug, ­­nje­govi rodite­­lji, ­­nje­govi
posvojite­­lji, ­­nje­gova braća i sestre i ­­njihovi potomci, ­­nje­govi
djedovi i bake i ­­njihovi potomci, i ­­nje­govi ostali predci.

(2) Na teme­­lju zakona ostavite­­lja nas­­ljeđuje i ­­nje­gov
izvan­bračni drug koji je u pravu nas­­ljeđiva­­nja izjednačen s bračnim.
Izvanbračnom zajednicom u smislu ovoga Zakona smatra se životna zajednica
neudane žene i neože­­njenog muškarca koja je trajala du­­lje vrijeme a
prestala ostavite­­ljevom smrću, pod uvjetom da su bile ispu­­njene
pretpostavke koje se traže za va­­ljanost braka.

(3) Osobe iz stavka 1. ovoga članka nas­­ljeđuju po
nas­­ljednim redovima.

(4) Nas­­ljednici bliže­ga nas­­ljednog reda isk­­ljučuju
iz nas­­ljedstva osobe da­­lj­­nje­g nas­­ljednog reda.

I.
NASLJEDNI REDOVI

1. Prvi
nas­­ljedni red

Ostavite­­ljevi
potomci i bračni drug

Članak
9.

(1)
Ostavite­­lja nas­­ljeđuju prije svih ­­nje­gova djeca i ­­nje­gov bračni drug.

(2) Osobe iz stavka 1. ovoga
članka nas­­ljeđuju na jednake dijelove.

Pravo
predstav­­lja­­nja

Članak
10.

Dio
ostavine koji bi pripao prije umrlom djetetu da je na­­d­živjelo ostavite­­lja
nas­­ljeđuju ­­nje­gova djeca, ostavite­­ljevi unuci, na jednake dijelove, a
ako je neki od unuka umro prije ostavite­­lja, onda dio koji bi ­­njemu pripao
da je bio živ u času ostavite­­ljeve smrti nas­­ljeđuju ­­nje­gova djeca,
praunuci ostavite­­ljevi, na jednake dijelove, i tako redom sve dokle ima
ostavite­­ljevih potomaka.

2. Drugi
nas­­ljedni red

Ostavite­­ljevi
rodite­­lji i bračni drug

Članak
11.

(1)
Ostavite­­lja koji nije ostavio potomke nas­­ljeđuju ­­nje­govi rodite­­lji i ­­nje­gov
bračni drug.

(2)
Ostavite­­ljevi rodite­­lji nas­­ljeđuju jednu polovicu ostavine na jednake
dijelove, a drugu polovicu ostavine nas­­ljeđuje ostavite­­ljev bračni drug.

(3) Ako
su oba rodite­­lja umrla prije ostavite­­lja, bračni drug nas­­ljeđuje cijelu
ostavinu.

(4) Ako
iza ostavite­­lja nije ostao bračni drug, ostavite­­ljevi rodite­­lji nas­­ljeđuju
cijelu ostavinu na jednake dijelove.

(5) Ako
je jedan ostavite­­ljev rodite­­lj umro prije ostavite­­lja, dio ostavine koji
bi mu pripao da je na­­dživio ostavite­­lja nas­­ljeđuje drugi rodite­­lj.

Ostavite­­ljeva braća i sestre i ­­njihovi potomci

Članak
12.

(1) Ako
je jedan ostavite­­ljev rodite­­lj umro prije ostavite­­lja koji nije ostavio
bračnog druga, dio ostavine koji bi mu pripao da je na­­dživio ostavite­­lja
nas­­ljeđuju ­­nje­gova djeca (ostavite­­ljeva braća i sestre), ­­nje­govi
unuci i praunuci i ­­nje­govi da­­lj­­nji potomci, po pravilima za slučaj kad
ostavite­­lja nas­­ljeđuju ­­nje­gova djeca i ostali potomci.

(2) Ako
su oba ostavite­­ljeva rodite­­lja umrla prije ostavite­­lja koji nije ostavio
bračnog druga, dio ostavine koji bi svakome od ­­njih pripao da je na­­dživio
ostavite­­lja nas­­ljeđuju potomci, kako je određeno u stavku 1. ovoga članka.

(3) U
svim slučajevima ostavite­­ljeva braća i sestre samo po ocu nas­­ljeđuju na
jednake dijelove očev dio ostavine, braća i sestre samo po majci nas­­ljeđuju
na jednake dijelove majčin dio, a braća i sestre nas­­ljeđuju na jednake
dijelove s braćom i sestrama po ocu očev dio, a s braćom i sestrama po majci
majčin dio.

Ako je jedan rodite­­lj umro bez potomstva

Članak
13.

Ako je
jedan ostavite­­ljev rodite­­lj umro prije ostavite­­lja koji nije ostavio
bračnog druga, a nije ostavio nijednog potomka, dio ostavine koji bi mu pripao
da je na­­dživio ostavite­­lja nas­­ljeđuje drugi rodite­­lj, a ako je i ovaj
umro prije ostavite­­lja koji nije ostavio bračnog druga, ­­nje­govi potomci
nas­­ljeđuju ono što bi pripalo i jednom i drugom rodite­­lju, kako je određeno
u članku 12. ovoga Zakona.

3. Treći
nas­­ljedni red

Ostavite­­ljevi
djedovi i bake

Članak
14.

(1)
Ostavite­­lja koji nije ostavio ni potomke, ni bračnog druga, ni rodite­­lje,
niti su ovi ostavili nekog potomka, nas­­ljeđuju ­­nje­govi djedovi i bake.

(2)
Jednu polovicu ostavine nas­­ljeđuju djed i baka s očeve strane, a drugu
polovicu djed i baka s majčine strane.

Prava djeda i bake iste loze

Članak
15.

(1)
Djed i baka iste loze nas­­ljeđuju na jednake dijelove.

(2) Ako
je neki od ovih predaka jedne loze umro prije ostavite­­lja, dio ostavine koji
bi mu pripao da je na­­dživio ostavite­­lja nas­­ljeđuju ­­nje­gova djeca, ­­nje­govi
unuci i ­­nje­govi da­­lj­­nji potomci, po pravilima za slučaj kad ostavite­­lja
nas­­ljeđuju ­­nje­gova djeca i ostali potomci.

(3) U
svemu ostalome za nas­­ljedno pravo djeda i bake jedne loze i ­­njihovih
potomaka vrijede pravila po kojima nas­­ljeđuju ostavite­­ljevi rodite­­lji i ­­njihovi
potomci.

Ako su djed i baka jedne loze umrli bez potomstva

Članak
16.

Ako su
djed i baka jedne loze umrli prije ostavite­­lja, a nisu ostavili nijednog
potomka, dio ostavine koji bi im pripao da su na­­dživjeli ostavite­­lja nas­­ljeđuju
djed i baka druge loze, ­­njihova djeca, ­­njihovi unuci i ­­njihovi da­­lj­­nji
potomci, kako je određeno u članku 15. ovoga Zakona.

4.
Četvrti nas­­ljedni red

Pradjedovi
i prabake

Članak
17.

(1)
Ostavite­­lja koji nije ostavio ni potomke ni rodite­­lje, niti su ovi ostavili
nekog potomka, ni bračnog druga, ni djeda i baku, niti su ovi ostavili nekog
potomka, nas­­ljeđuju ­­nje­govi pradjedovi i prabake.

(2)
Jednu polovicu nas­­ljeđuju pradjedovi i prabake s očeve strane, a drugu
polovicu nas­­ljeđuju pradjedovi i prabake s majčine strane.

Članak
18.

(1) Od
dijela koji pripada ostavite­­ljevim pradjedovima i prabakama s očeve strane
jednu polovicu nas­­ljeđuju na jednake dijelove rodite­­lji ­­nje­gova djeda po
ocu, a drugu polovicu rodite­­lji ­­nje­gove bake po ocu.

(2) I
pradjedovi i prabake s majčine strane nas­­ljeđuju na način određen u stavku 1.
ovoga članka dio koji im pripada.

(3) Ako
nema koga od tih predaka, dio koji bi mu pripao da je živ nas­­ljeđuje predak
koji mu je bio bračni drug.

(4) Ako
nema jednog para tih predaka, dijelove koji bi im pripali da su živi nas­­ljeđuje
drugi par iste loze.

(5) Ako
nema pradjedova i prabaka jedne loze, dio ostavine koji bi im pripao da su živi
nas­­ljeđuju pradjedovi i prabake druge loze.

5. Ostali nas­­ljedni redovi

Ostali
predci

Članak
19.

Iza
pradjedova i prabaka ostavite­­lja nas­­ljeđuju da­­lj­­nji ­­nje­govi predci, redom,
po pravilima po kojima nas­­ljeđuju ­­nje­govi pradjedovi i ­­nje­gove prabake.

Ošasna
ostavina

Članak
20.

(1)
Ostavite­­ljeve nekretnine i s ­­njima izjednačena prava prelaze na općinu,
odnosno grad na čijem se području nalaze.

(2)
Pokretnine i s ­­njima izjednačena prava prelaze na općinu, odnosno grad gdje
je ostavite­­lj u trenutku smrti imao prebivalište na području Republike
Hrvatske.

(3) Ako
ostavite­­lj u trenutku smrti nije imao prebivalište na području Republike
Hrvatske, a imao je boravište, pokretnine i s ­­njima izjednačena prava prelaze
na općinu, odnosno grad gdje je ostavite­­lj u trenutku smrti imao boravište na
području Republike Hrvatske.

(4) Ako
ostavite­­lj u trenutku smrti na području Republike Hrvatske nije imao ni
prebivalište niti boravište, pokretnine i s ­­njima izjednačena prava prelaze
na općinu, odnosno grad gdje je ostavite­­lj u trenutku smrti bio upisan u k­­njigu
držav­­ljana Republike Hrvatske.

II.
POSEBNE odredbe za neke nasljednike

1.
Potomci

Članak
21.

Djeca
rođena izvan braka i ­­njihovi potomci imaju ista nas­­ljedna prava kao i
bračna djeca i ­­njihovi potomci.

2. Posvojčad u slučaju srodničkog posvoje­­nja

Članak
22.

(1)
Srodničkim posvoje­­njem međusobno stječu posvojite­­lj i ­­nje­govi srodnici s
jedne strane, te posvojče i ­­nje­govi potomci s druge strane, pravo zakonskog
nas­­ljeđiva­­nja.

(2)
Srodničkim posvoje­­njem prestaje međusobno pravo zakonskog nas­­ljeđiva­­nja
između posvojčeta i ­­nje­govih krvnih srodnika.

(3) Ako
dijete posvoji maćeha ili očuh, ne prestaje nas­­ljedno pravo između posvojčeta
i rodite­­lja koji je u braku s posvojite­­ljem, te krvnih srodnika tog rodite­­lja.

3. Posvojčad u slučaju rodite­­ljskog posvoje­­nja

Članak
23.

(1)
Rodite­­ljskim posvoje­­njem stječu međusobno posvojite­­lj i posvojče pravo
zakonskog nas­­ljeđiva­­nja krvnih srodnika u ravnoj lozi, tako da posvojče i
posvojčetovi potomci imaju prema posvojite­­lju nas­­ljedna prava kao da su
posvojite­­ljeva djeca, odnosno da­­lj­­nji posvojite­­ljevi potomci, a
posvojite­­lj i ­­nje­govi predci imaju prema posvojčetu i ­­nje­govim
potomcima jednaka nas­­ljedna prava kao da je posvojite­­lj posvojčetu rodite­­lj,
a posvojite­­ljevi predci da su posvojčetovi predci.

(2)
Posvojče iz rodite­­ljskog posvoje­­nja i ­­nje­govi potomci ne nas­­ljeđuju na
teme­­lju zakona posvojite­­ljeve pobočne srodnike, ­­nje­gova bračnog druga, a
ni ­­nje­govu posvojčad koja su to na te­me­­lju rodite­­ljskog posvoje­­nja,
kao ni potomke takve posvojčadi.

(3)
Rodite­­ljskim posvoje­­njem prestaju međusobna prava nas­­ljeđiva­­nja
posvojčeta i ­­nje­govih krvnih srodnika. Iznimno od toga, rodite­­ljskim se
posvoje­­njem ne dira u nas­­ljedno pravo po­svoj­četa i ­­nje­govih potomaka
prema posvojčetovu rodite­­lju koji je u braku s posvojite­­ljem, te krvnim
srodnicima tog rodite­­lja.

Članak
24.

Posvojče
i ­­nje­govi potomci ne mogu naslijediti posvojite­­lja ako je posvojite­­lj
podnio zahtjev za prestanak posvoje­­nja, a nakon ­­nje­gove smrti, na zahtjev
zainteresirane osobe nastavi se postupak pa se utvrdi opravdanost zahtjeva.

4. Bračni
i izvanbračni drug

Članak
25.

(1)
Pravo nas­­ljeđiva­­nja između bračnih drugova prestaje rastavom braka i
poništajem braka.

(2) Bračni drug nema pravo na nas­­ljedstvo:

1) ako je ostavite­­lj podnio tužbu za rastavu ili
poništaj braka, odnosno sporazumni zahtjev za rastavu braka, a nakon ostavite­­ljeve
smrti se utvrdi da su bili osnovani;

2) ako ­­nje­gov brak s ostavite­­ljem bude proglašen
neposto­jećim, ili bude poništen poslije ostavite­­ljeve smrti iz uzroka za
čije je postoja­­nje na­­dživjeli bračni drug znao ili morao znati u vrijeme
sklapa­­nja braka,

3) ako je ­­nje­gova zajednica života s ostavite­­ljem
bila trajno prestala ­­nje­govom kriv­­njom ili u sporazumu s ostavite­­ljem.

(3) Izvanbračni drug nema pravo na nas­­ljedstvo ako
je ­­nje­gova zajednica života s ostavite­­ljem bila trajno prestala.

G l a v
a  d r u g a

NASLJEĐIVANJE
NA TEMELJU OPORUKE

I.
Pretpostavke valjanosti oporuke

Sposobnost
oporučiva­­nja

Članak
26.

(1)
Oporuku može napraviti svaka osoba sposobna za rasuđiva­­nje koja je navršila
16 godina života.

(2)
Oporuka je ništava ako u vrijeme sastav­­lja­­nja oporučite­­lj nije imao 16
godina života ili nije bio sposoban za rasuđiva­­nje. Ako se ne dokaže
suprotno, smatrat će se da je oporučite­­lj u trenutku sastav­­lja­­nja oporuke
bio sposoban za rasuđiva­­nje. Oporu­čite­­lj nije bio sposoban za rasuđiva­­nje
ako u tom trenutku nije bio u sta­­nju shvatiti znače­­nje svoje­g očitova­­nja
i ­­nje­gove pos­­ljedice, ili nije bio u sta­­nju vladati svojom vo­­ljom
toliko da postupa u skladu s tim zna­­njem.

(3)
Gubitak sposobnosti za rasuđiva­­nje koji bi nastupio pošto je oporuka naprav­­ljena
ne utječe na ­­njezinu va­­ljanost.

Ponište­­nje
oporuke zbog mana oporučite­­ljeve vo­­lje

Članak 27.

(1) Oporuka će se na zahtjev poništiti ako je
oporučite­­lj bio natjeran prijet­­njom ili silom da je napravi ili se odlučio
napraviti je zbog toga što je bio prevaren ili što se nalazio u zabludi.

(2) Prijet­­nja, sila ili prijevara razlog su za
ponište­­nje oporuke i kad potječu od treće osobe.

(3) Raspolaga­­nja oporukom poništit će se na zahtjev
i ako je oporučite­­lj bio u zabludi o či­­njenicama koje su pobudile oporu­čite­­lja
da učini ta raspolaga­­nja.

(4) Ako
su samo neke oporučne odredbe naprav­­ljene pod prijet­­njom ili silom, zbog
prijevare, ili u zabludi, to ne povlači za sobom neva­­ljanost i ostalih
odredaba ako one mogu opstati bez te odredbe.

Članak
28.

(1)
Ponište­­nje oporuke ili pojedinih ­­njezinih odredaba zbog prijet­­nje ili
sile, prijevare ili zablude, može zahtijevati samo osoba koja za to ima pravni
interes, i to u roku od godinu dana od kada je doznala za postoja­­nje uzroka
neva­­ljanosti, ali najkasnije za deset godina od proglaše­­nja oporuke.

(2) Rok
od godinu dana ne može početi teći prije proglaše­­nja oporuke.

(3)
Prema osobi koja je prouzročila mane oporučite­­ljeve vo­­lje, ili je za ­­njih
znala ili morala znati, ponište­­nje oporuke može se zahtijevati u roku od 20
godina od dana proglaše­­nja oporuke.

Oblik
oporuke kao pretpostavka va­­ljanosti

Članak
29.

(1) Va­­ljana
je ona oporuka koja je naprav­­ljena u obliku utvrđenom zakonom i uz
pretpostavke predviđene zakonom.

(2) Svatko
može u redovitim okolnostima oporučiti u bilo kojem od zakonom predviđenih
oblika.

(3)
Zbog nedostatka u obliku ponište­­nje oporuke može zahtijevati nakon otvara­­nja
nas­­ljedstva samo osoba koja za to ima pravni interes, i to u roku od godinu
dana od kada je saznala za oporuku, a najdu­­lje za 10 godina od proglaše­­nja
oporuke. Rok od godinu dana ne može početi teći prije proglaše­­nja oporuke.

II.
Oblici oporuke

1.
Privatne oporuke

Vlastoručna
oporuka

Članak
30.

(1)
Oporuka je va­­ljana ako ju je oporučite­­lj vlastoručno napisao i ako ju je
potpisao.

(2) Za
va­­ljanost vlastoručne oporuke nije nužno, ali je korisno, da su u ­­njoj
naznačeni mjesto i datum kad je sastav­­ljena.

Pisana
oporuka pred svjedocima

Članak
31.

(1)
Oporučite­­lj koji zna i može čitati i pisati može sastaviti oporuku tako što
će za ispravu, bez obzira tko ju je sastavio, izjaviti pred dva istodobno
nazočna svjedoka da je to ­­nje­gova oporuka te je pred ­­njima potpisati.

(2) Svjedoci će se potpisati na samoj oporuci, a korisno
je da se naznači ­­njihovo svojstvo svjedoka, kao i druge okolnosti koje bi
mogle koristiti ­­njihovom lakšem pronalaže­­nju.

2. Javna
oporuka

Članak
32.

(1)
Svatko može va­­ljano oporučiti u obliku javne oporuke, a osoba koja ne može
ili ne zna čitati ili se ne može potpisati može u redovitim okolnostima
oporučiti samo u obliku javne oporuke.

(2)
Javnu oporuku na oporučite­­ljev zahtjev sastav­­ljaju u Republici Hrvatskoj
sudac općinskog suda, sudski savjetnik u općinskom sudu ili javni bi­­lježnik,
a u inozemstvu konzularni odnosno diplomatsko-konzularni predstavnik Republike
Hrvat­ske (ovlaštena osoba).

(3)
Ovlaštena osoba oporuku sastav­­lja prema kaziva­­nju oporučite­­lja.

(4)
Sastav­­ljenu oporuku ovlaštena osoba pročitat će oporu­čite­­lju, objasniti mu
pravne pos­­ljedice oporučnog raspola­ga­­nja i dati mu da pred ­­njom oporuku
potpiše.

(5) O svim rad­­njama iz prethodnog stavka ovlaštena
osoba će u samoj ispravi o sastav­­lja­­nju oporuke sačiniti zapisnik kojim će
potvrditi da su sve te rad­­nje poduzete. Ovaj zapisnik potpisuju oporučite­­lj
i ovlaštena osoba.

(6) Ako oporučite­­lj nije u sta­­nju potpisati
oporuku odnosno zapisnik, navest će razlog ovlaštenoj osobi koja će to zabi­­lježiti
na oporuci i zapisniku. Oporučite­­lj može zatražiti od neke druge osobe da ga
potpiše na oporuci i zapisniku.

Javna
oporuka ako je oporučite­­lj nije u sta­­nju pročitati

Članak
33.

(1) U
slučaju da oporučite­­lj nije u sta­­nju pročitati oporuku koju mu je sastavila
ovlaštena osoba, ova će je pročitati oporučite­­lju u nazočnosti dvaju svjedoka
koji razumiju jezik na kojem je oporuka sastav­­ljena, nakon če­ga će oporučite­­lj
u ­­njihovoj nazočnosti potpisati oporuku ili staviti na ­­nju svoj rukoznak,
pošto izjavi da je to ­­nje­gova oporuka.

(2) Svjedoci će se potpisati na samoj oporuci.

(3) O svim rad­­njama iz prethodnog stavka ovlaštena
osoba će u samoj ispravi o sastav­­lja­­nju oporuke sačiniti zapisnik kojim će
potvrditi da su sve te rad­­nje poduzete. Ovaj zapisnik potpisuju oporučite­­lj,
svjedoci i ovlaštena osoba.

Predaja
oporuke na čuva­­nje

Članak 34.

(1) Oporučite­­lj može svoju oporuku sam čuvati, ili
je povjeriti na čuva­­nje kojoj drugoj fizičkoj ili pravnoj osobi.

(2) Ako oporučite­­lj želi povjeriti svoju oporuku na
čuva­­nje sudu, javnom bi­­lježniku ili u inozemstvu konzularnom, odnosno
diplomatsko-konzularnom predstavniku Republike Hrvatske, taj ju je dužan
primiti na čuva­­nje bez obzira tko je oporuku sastavio, te postupiti pritom po
pravilima ovoga Zakona (članak 167.).

Svjedoci
pisane oporuke pred svjedocima i javne oporuke

Članak 35.

(1) Pri sastav­­lja­­nju pisane oporuke pred
svjedocima (članak 31.) i javne oporuke (članak 33.) svjedoci mogu biti puno­­ljetne
osobe kojima nije oduzeta poslovna sposobnost i koje znaju i mogu čitati i
pisati.

(2) Ne mogu biti svjedoci pri sastav­­lja­­nju pisane
oporuke pred svjedocima ni javne oporuke, niti oporuku sastaviti po oporučite­­ljevu
kaziva­­nju u svojstvu ovlaštene osobe: oporučite­­ljevi potomci, ­­nje­gova
posvojčad i ­­njihovi potomci, ­­nje­govi pred­ci i posvojite­­lji, ­­nje­govi
srodnici u pobočnoj lozi do zak­­ljučno četvrtog stup­­nja, bračni drugovi svih
tih osoba ni oporučite­­ljev bračni drug.

Raspolaga­­nja u korist
ovlaštene osobe, svjedoka i ­­njihovih bližih srodnika

Članak
36.

Ništave su oporučne odredbe kojima se nešto ostav­­lja
osobi koja je oporuku sastavila, svjedocima pri ­­njezinu sastav­­lja­­nju, ­­njihovim
bračnim drugovima, ­­njihovim predcima, ­­njihovim potomcima, ­­njihovim
srodnicima u pobočnoj lozi do zak­­ljučno četvrtog stup­­nja srodstva i bračnim
drugovima svih tih osoba.

3.
Oporuka u izvanrednim okolnostima

Usmena
oporuka

Članak
37.

(1)
Oporučite­­lj može očitovati svoju pos­­ljed­­nju vo­­lju usmeno pred dva
istodobno nazočna svjedoka samo u izvanrednim okolnostima zbog kojih nije u sta­­nju
oporučiti ni u jednom drugom va­­ljanom obliku.

(2)
Usmena oporuka prestaje vrijediti kad protekne 30 dana od prestanka izvanrednih
okolnosti u kojima je naprav­­ljena.

Svjedoci
usmene oporuke

Članak
38.

Svjedoci
usmene oporuke mogu biti samo osobe koje mogu biti i svjedoci javne oporuke,
ali ne moraju znati ni moći čitati ni pisati.

Dužnost
svjedoka usmene oporuke

Članak
39.

(1)
Svjedoci pred kojima je oporučite­­lj usmeno očitovao svoju pos­­ljed­­nju vo­­lju
dužni su bez odgode napisati sadržaj oporučite­­ljeva očitova­­nja i što prije
predati to sudu ili javnom bi­­lježniku na čuva­­nje, ili ga usmeno ponoviti
pred sudom ili javnim bi­­lježnikom iznoseći kada je, gdje i u kojim je
prilikama oporučite­­lj očitovao svoju pos­­ljed­­nju vo­­lju.

(2)
Neispu­­nje­­nje dužnosti svjedoka iz stavka 1. ovoga članka ne šteti va­­ljanosti
usmene oporuke.

Raspolaga­­nja
usmenom oporukom u korist svjedoka i ­­njihovih bližih srodnika

Članak
40.

Ništave
su odredbe usmene oporuke kojima se ostav­­lja nešto svjedocima pri ­­njezinu
sastav­­lja­­nju, ­­njihovim bračnim drugovima, ­­njihovim predcima, ­­njihovim
potomcima, ­­njihovim srodnicima u pobočnoj lozi do zak­­ljučno četvrtog stup­­nja
srodstva i bračnim drugovima svih tih osoba.

4. Dokaziva­­nje uništene, izgub­­ljene, skrivene
ili zametnute oporuke

Članak
41.

Oporuka
uništena slučajem ili rad­­njom neke druge osobe, izgub­­ljena, skrivena, ili zametnuta,
prije ili nakon oporučite­­ljeve smrti, ali bez ­­nje­gova zna­­nja proizvest
će učinke va­­ljane oporuke ako zainteresirana osoba dokaže da je oporuka
postojala, da je uništena, izgub­­ljena, sakrivena ili zametnuta, da je bila
sastav­­ljena u obliku propisanom u zakonu i ako dokaže sadržaj onoga dijela
oporuke na koji se poziva.

III.
SadrŽaj oporuke

Članak
42.

(1)
Ostavite­­lj je ovlašten za slučaj smrti oporukom raspolagati svime čime je bio
ovlašten raspolagati i za života, ako nije što posebno propisano.

(2)
Oporučite­­lj može oporukom proizvesti iste pravne učinke koje je mogao i za
života jednostranim očitova­­njem svoje vo­­lje, ako nije što drugo propisano.

(3)
Oporučite­­lj može svojom oporukom izazvati samo nas­­ljednopravne učinke koji
su predviđeni ovim Zakonom.

(4)
Koliko je oporučite­­lj u slobodi raspolaga­­nja ograničen u korist članova
svoje obite­­lji, određuju odredbe o nužnom nas­­ljeđiva­­nju ovoga Zakona.

Određiva­­nje
nas­­ljednika

Članak
43.

(1)
Oporučite­­lj može oporukom odrediti jednoga ili više nas­­ljednika.

(2) Nas­­ljednik
na teme­­lju oporuke jest osoba koju je oporučite­­lj odredio da ga naslijedi u
cijelosti ili u razmjernom dijelu.

(3) Nas­­ljednikom
će se smatrati i osoba kojoj su oporukom ostav­­ljeni jedna ili više određenih
stvari ili prava, ako se ustanovi da je oporučite­­ljeva vo­­lja bila da mu ta
osoba bude nas­­ljednik.

Određiva­­nje zamjenika

Članak
44.

(1)
Oporučite­­lj može odrediti oporukom osobu kojoj će pripasti nas­­ljedstvo za
slučaj da određeni nas­­ljednik umre prije ­­nje­ga, ili da se odrekne nas­­ljedstva,
ili da bude nedostojan da naslijedi. Isto vrijedi i za zapise, naloge i ostala
raspolaga­­nja.

(2)
Oporučite­­lj ne može odrediti nas­­ljednika svome nas­­ljedniku ni
zapisovniku.

Ostav­­lja­­nje zapisa

Članak
45.

Oporučite­­lj
može oporukom ostaviti jedan ili više zapisa (le­gata), ovlašćujući ­­njima
neku osobu (zapisovnika, le­gatara) da od nas­­ljednika ili druge osobe u čiju
je korist oporučno raspolagao zahtijeva neko dava­­nje, či­­nje­­nje, trp­­lje­­nje
ili propušta­­nje ­­njemu ili nekoj drugoj osobi.

Raspolaga­­nje
u dopuštene svrhe i osniva­­nje zaklade

Članak
46.

(1)
Oporučite­­lj može oporukom odrediti da se neka stvar ili pravo ili dio
ostavine ili cijela ostavina upotrijebi za postignuće neke dopuštene svrhe.

(2) Ako
je oporučite­­lj odredio osniva­­nje zaklade i namijenio sredstva za postignuće
­­njezine svrhe, zaklada će nastati kad se ispune pretpostavke određene
posebnim propisima o zakladama.

Nalozi i
uvjeti

Članak
47.

(1) Oporučite­­lj
može opteretiti nekom dužnosti osobu kojoj ostav­­lja neku korist iz ostavine
(nalog).

(2) On
može u pojedinim oporučnim odredbama odrediti uvjete ili rokove.

(3) Za
nemoguće, nedopuštene i nemoralne uvjete, kao i nerazum­­ljive ili protuslovne,
uzet će se da ne postoje.

Članak
48.

(1) Ako
je oporučite­­lj nekome nešto oporukom namijenio uz optereće­­nje nalogom, taj
će se nalog smatrati raskidnim uvjetom, tako da osoba opterećena nalogom gubi
ono što joj je namije­­njeno ako ne ispuni nalog.

(2) Za
nedopuštene i nemoralne naloge uzet će se da ne postoje.

(3) Ako
se nalog ne može točno ispuniti, treba mu se ispu­­nje­­njem približiti koliko
je moguće.

(4) Ako
se nalog ne može uopće ispuniti, osoba opterećena nalogom smije zadržati ono
što joj je ostav­­ljeno, osim ako iz ostavite­­ljeve vo­­lje ne proizlazi
suprotno ili ako svojom kriv­­njom ne može ispuniti nalog.

(5) Ako
je ostavite­­lj očitovao svoju vo­­lju o svrsi kojoj bi ostavina ili nešto iz ­­nje
služilo, ali je nije naložio kao dužnost nas­­ljedniku ili osobi kojoj je to
oporukom namijenio, oni nisu dužni to rabiti u tu svrhu.

Određenost
nas­­ljednika i drugih korisnika

Članak
49.

Nas­­ljednici,
zapisovnici i druge osobe kojima su oporukom namije­­njene neke koristi dovo­­ljno
su određeni ako oporuka sadrži podatke na teme­­lju kojih se može utvrditi tko
su oni.

Tumače­­nje
oporuke

Članak
50.

(1)
Odredbe oporuke va­­lja tumačiti prema oporučite­­ljevoj pravoj namjeri.

(2) U
dvojbi o pravoj oporučite­­ljevoj namjeri treba se držati onoga što je povo­­ljnije
za oporučnog, a ne zakonskog nas­­ljednika.

(3) U
dvojbi o pravoj oporučite­­ljevoj namjeri treba se držati onoga što je povo­­ljnije
za osobu koja je oporukom nečim opterećena.

IV.
Pravo na zapis

Osoba
opterećena zapisom

Članak
51.

(1)
Zapisovnik ima pravo zahtijevati ispu­­nje­­nje zapisa od osobe koja je
oporukom obvezana izvršiti zapis.

(2) Ako
je na ispu­­nje­­nje zapisa obvezano više osoba, svaka odgovara razmjerno
dijelu ostavine koji dobiva, osim ako se iz oporuke može zak­­ljučiti da je
oporučite­­lj htio da one odgovaraju na drugi način.

(3) Ako
je oporučite­­lj propustio odrediti tko je dužan ispuniti zapis, obveza ispu­­nje­­nja
tereti sve oporučne i zakonske nas­­ljednike, uk­­ljučujući i nužne, razmjerno ­­njihovim
nas­­ljednim dijelovima.

Isplata vjerovnika prije zapisovnika

Članak
52.

Tražbine
oporučite­­ljevih vjerovnika imaju prednost pred pravima zapisovnika da
zahtijevaju ispu­­nje­­nje zapisa.

Uma­­nje­­nje zapisa i naloga

Članak
53.

(1) Nitko
nije dužan ispuniti zapis preko vrijednosti onoga što je stekao zbog ostavite­­ljeve
smrti.

(2)
Nužni nas­­ljednik nije dužan ispuniti zapise u mjeri u kojoj bi oni uma­­njivali
­­nje­govo nužno nas­­ljedno pravo.

(3) U
mjeri u kojoj mu neki zapis ne bude ispu­­njen uma­­njuje se odgovornost
zapisovnika tog zapisa za zapise i naloge kojima je on opterećen.

Pravo
zapisovnika kada dužnik zapisa ne naslijedi

Članak
54.

(1)
Zapisovnik ima pravo zahtijevati ispu­­nje­­nje zapisa i kad je osoba koja je
po oporuci bila dužna ispuniti zapis umrla prije oporučite­­lja, ili se odrekla
nas­­ljedstva, ili je nedostojna da naslijedi.

(2)
Zapisovnik ima pravo zahtijevati ispu­­nje­­nje zapisa od oso­ba iz članka 51.
stavka 3. ovoga Zakona, a u slučaju ošasnosti - od općine, odnosno grada koji
imaju položaj nas­­ljednika.

Kad pravo
zapisovnika utr­­njuje

Članak
55.

(1)
Zapis ne proizvodi pravne učinke ako zapisovnik umre prije oporučite­­lja, ili
se odrekne zapisa, ili je nedostojan.

(2) U
tim slučajevima predmet zapisa ostaje osobi koja ga je bila dužna ispuniti, ako
iz same oporuke ne proizlazi neka druga oporučite­­ljeva namjera.

Članak
56.

Zapis
ne proizvodi pravne učinke i onda kad je oporučite­­lj otuđio ili potrošio
predmet zapisa ili je taj predmet inače prestao postojati za života oporučite­­ljeva,
ili je slučajno propao nakon ­­nje­gove smrti.

Odgovornost
zapisovnika za oporučite­­ljeve dugove

Članak
57.

Zapisovnik
ne odgovara za oporučite­­ljeve dugove, ako oporučite­­lj nije drukčije
odredio.

Zapis
ostav­­ljen vjerovniku

Članak
58.

Kad je
oporučite­­lj ostavio zapis svom vjerovniku, ovaj ima pravo osim ispu­­nje­­nja
zapisa zahtijevati i ispu­­nje­­nje svoje tražbine, ako iz oporuke ne proizlazi
da je oporučite­­ljeva namjera bila drukčija.

Zastara

Članak
59.

Pravo
zahtijevati ispu­­nje­­nje zapisa zastarijeva za tri godine od dana kad je
zapisovnik saznao za svoje pravo i bio ovlašten zahtijevati ispu­­nje­­nje
zapisa, a najkasnije u roku od pet godina od dana kad je mogao zahtijevati ispu­­nje­­nje
zapisa.

V.
IzvrŠitelji oporuke

Određiva­­nje
izvršite­­lja oporuke

Članak
60.

(1)
Oporučite­­lj može oporukom odrediti jednu ili više osoba za izvršite­­lje
oporuke.

(2)
Izvršite­­lj oporuke može biti svaka poslovno sposobna osoba, a i pravna osoba.

(3)
Osoba određena za izvršite­­lja oporuke nije dužna primiti se te dužnosti.

(4)
Smatra se da je prihvatila dužnost izvršite­­lja ostavite­­ljeve oporuke osoba
koju je ostavite­­lj oporukom za to odredio, ako odmah po proglaše­­nju oporuke
kojem je bila nazočna nije pred sudom izričito izjavila da se te dužnosti ne
prihvaća.

(5)
Smatra se da nije prihvatila dužnost izvršite­­lja ostavite­­ljeve oporuke
osoba koju je ostavite­­lj oporukom za to odredio, a koja nije bila nazočna
proglaše­­nju oporuke, ako nije sudu, pošto ju je obavijestio da je određena za
izvršite­­lja ostavite­­ljeve oporuke, u roku koji joj je sud odredio, bez
odgađa­­nja izjavila da tu dužnost prihvaća.

Dužnosti izvršite­­lja oporuke

Članak
61.

(1) Ako
oporučite­­lj nije što drugo odredio, dužnost je izvršite­­lja oporuke naročito
da u ime i za račun nas­­ljednika vodi brigu i poduzima što je potrebno za
očuva­­nje ostavine, da ­­njome uprav­­lja, da u ime i za račun nas­­ljednika
poduzima što je potrebno za isplatu dugova i zapisa, vodeći u svakom pogledu
brigu da oporuka bude izvršena onako kako je to oporučite­­lj htio.

(2) Sud
će izvršite­­lju oporuke na ­­nje­gov zahtjev bez odgađa­­nja izdati potvrdu o ­­nje­govu
svojstvu i ovlastima s uputom svakome da se izvršite­­ljeva očitova­­nja
uzimaju kao da su ostavite­­ljeva. Tko u dobroj vjeri postupi prema očitova­­nju
osobe koja se sud­skom potvrdom iskazala kao izvršite­­lj oporuke, ne odgovara
za štetu koja bi iz toga proizašla za nas­­ljednike.

(3) Ako
ima više izvršite­­lja oporuke, oni obav­­ljaju zajedno povjerene im dužnosti,
osim ako je oporučite­­lj drukčije odredio.

(4) Ako
se izvršite­­lji oporuke ne mogu suglasiti o obav­­lja­­nju svoje dužnosti, sud
će, po službenoj dužnosti ili na zahtjev koje­ga od ­­njih ili nas­­ljednika,
odrediti rad­­nje koje treba poduzeti i ovlastiti nekog od izvršite­­lja
oporuke da ih poduzme.

Polaga­­nje računa i nagrada izvršite­­lju

Članak
62.

(1)
Izvršite­­lj oporuke dužan je položiti sudu račun o svom radu, te odgovara za
štetu koju je skrivio.

(2)
Izvršite­­lj oporuke ima pravo na naknadu troškova i na primjerenu nagradu za
svoj trud, što će mu se na teme­­lju odluke suda isplatiti na teret ostavine,
ali ne uma­­njujući time vrijednost nužnog dijela.

Opoziv izvršite­­lja oporuke

Članak
63.

(1) Sud
može, na prijedlog stranke ili po službenoj dužnosti, opozvati izvršite­­lja
oporuke, ako ­­nje­gov rad nije u skladu s oporučite­­ljevom vo­­ljom ili sa
zakonom.

(2) U rješe­­nju o opozivu sud će obvezati izvršite­­lja
oporuke da u roku od 24 sata preda potvrdu o svom svojstvu i ovlastima. Protiv
rješe­­nja o opozivu izvršite­­lja oporuke nije dopuštena žalba.

(3) Opozvani izvršite­­lj oporuke dužan je bez odgode
vratiti sudu potvrdu o svom svojstvu i ovlastima, u protivnom odgovara za svu
štetu koja bi odatle proizašla.

(4) Opozvani izvršite­­lj oporuke odgovara za svu
štetu koja bi proizašla iz rad­­nje koju bi on nakon opoziva izvršavao kao
izvršite­­lj oporuke.

VI.
Opoziv oporuke

Opoziv
oporuke

Članak
64.

(1)
Oporučite­­lj može uvijek opozvati oporuku, u cjelini ili djelomično, očitova­­njem
danim u bilo kojem obliku u kojem se po zakonu može napraviti oporuka.

(2)
Oporučite­­lj može opozvati pisanu oporuku i unište­­njem isprave.

(3) U
ostalome se glede va­­ljanosti opoziva oporuke primje­­njuju na odgovarajući
način pravila o va­­ljanosti oporuke.

Odnos ranije i kasnije oporuke

Članak
65.

(1) Ako
se kasnijom oporukom izričito ne opozove ranija oporuka, odredbe ranije oporuke
ostaju na snazi ako i ukoliko nisu u suprotnosti s odredbama kasnije.

(2) Ako
je oporučite­­lj opozvao kasniju oporuku, ranija oporuka ponovno dobiva snagu,
osim ako se dokaže da oporučite­­lj to nije htio. Isto vrijedi i u slučaju da
je opozvao opoziv oporuke.

Raspolaga­­nje namije­­njenom stvari

Članak
66.

Svako
kasnije oporučite­­ljevo vo­­ljno raspolaga­­nje stvarju ili pravom koje je bio
nekome oporukom namijenio smatra se opozivom namjene te stvari, odnosno prava.

Prestanak braka

Članak
67.

Oporučna
raspolaga­­nja u korist ostavite­­ljeva bračnog druga smatrat će se opozvanima
ako je brak prestao teme­­ljem pravo­moćne presude nakon što je oporuka sastav­­ljena,
osim ako je ostavite­­lj drukčije odredio svojom oporukom.

VII. Hrvatski upisnik oporuka

Članak
68.

(1) Či­­njenica
da je sastav­­ljena, pohra­­njena, te proglašena neka oporuka evidentira se u
Hrvatskom upisniku oporuka.

(2)
Upisnik oporuka iz stavka 1. ovoga članka vodi Hrvatska javnobi­­lježnička
komora po pravilima koja će pravilnikom propisati ministar nadležan za poslove
pravosuđa.

(3) U
Hrvatski upisnik oporuka na zahtjev oporučite­­lja podatke iz stavka 1. ovoga
članka dostav­­ljaju:

1.
nadležni sudovi,

2.
javni bi­­lježnici,

3.
odvjetnici,

4.
osobe koje su napravile oporuku.

(4)
Hrvatski upisnik oporuka javni je upisnik iz koje­ga se podaci ne mogu prije
oporučite­­ljeve smrti nikome staviti na raspolaga­­nje, osim oporučite­­lju
ili osobi koju je on za to posebno ovlastio.

(5) Či­­njenica
da oporuka nije evidentirana u Hrvatskom upis­niku oporuka, niti bilo gdje
posebno pohra­­njena, ne šteti ­­njezinoj va­­ljanosti.

VIII.
NuŽni nasljednici

1. Nužni
nas­­ljednici i ­­njihovo pravo

Nužni nas­­ljednici

Članak
69.

(1)
Nužni nas­­ljednici su ostavite­­ljevi potomci, ­­nje­gova posvojčad i ­­njihovi
potomci te ­­nje­gov bračni drug.

(2)
Ostavite­­ljevi rodite­­lji, posvojite­­lji i ostali predci nužni su nas­­ljednici
samo ako su trajno nesposobni za rad i nemaju nužnih sredstava za život.

(3)
Osobe iz stavka 1. i 2. ovoga članka nužni su nas­­ljednici kad su po zakonskom
redu nas­­ljeđiva­­nja pozvane na nas­­ljedstvo.

Pravo nužnog nas­­ljednika

Članak
70.

(1)
Pravo na nužni dio jest nas­­ljedno pravo, a dio koji pripada pojedinom nužnom
nas­­ljedniku naziva se nužni dio.

(2) Raspolaga­­nja
za slučaj smrti koja su suprotna nečijem pravu na nužni dio pobojna su.

(3)
Nužni dio potomaka, posvojčadi i ­­njihovih potomaka te bračnog druga iznosi
jednu polovicu, a nužni dio ostalih nužnih nas­­ljednika jednu trećinu od onoga
dijela koji bi svakom pojedinom od ­­njih pripao po zakonskom redu nas­­ljeđiva­­nja.

(4)
Oporučite­­lj može oporukom odrediti i da nužni nas­­ljednik primi svoj dio u
određenim stvarima, pravima ili u novcu.

(5)
Nužni nas­­ljednik na svaki način ima pravo na ime svoga nužnog dijela dobiti
onoliku vrijednost koliko na ­­nje­ga otpada kad se obračunska vrijednost
ostavine podijeli s veličinom ­­nje­gova nužnoga nas­­ljednog prava (vrijednost
nužnog dijela).

2. Izračunava­­nje vrijednosti nužnog dijela, uma­­nje­­nje raspolaga­­nja
za slučaj smrti i vraća­­nje darova

a)
Izračunavanje vrijednosti nužnog dijela

Utvrđiva­­nje
vrijednosti ostavine

Članak
71.

(1)
Vrijednost ostavine na teme­­lju koje se izračunava vrijednost nužnog dijela
utvrđuje se na s­­ljedeći način:

1.
Najprije treba popisati i procijeniti sva dobra koja je ostavite­­lj imao u
času smrti, računajući tu i sve ono čime je raspolagao oporukom, kao i sve ­­nje­gove
tražbine, pa i one koje ima prema nekom nas­­ljedniku, osim tražbina koje su
očito nenaplative.

2. Od utvrđene vrijednosti dobara koja je ostavite­­lj
imao u času smrti odbija se iznos ostavite­­ljevih dugova, iznos troškova
popisa i procjene ostavine i troškova pokopa ostavite­­lja.

3. Tako dobivenom ostatku pribraja se vrijednost svih
darova koje je ostavite­­lj učinio na bilo koji način nekom zakonskom nas­­ljedniku
bez obzira nas­­ljeđuje li ostavite­­lja, pa i darova uči­­njenih nas­­ljednicima
koji se odriču nas­­ljedstva, kao i onih darova za koje je ostavite­­lj naredio
da se ne uračunaju nas­­ljedniku u ­­nje­gov nas­­ljedni dio.

4. Tome
se pribraja i vrijednost darova koje je ostavite­­lj u zad­­njoj godini svoga
života učinio drugim osobama koje nisu zakonski nas­­ljednici, osim ma­­njih
uobičajenih darova.

(2)
Neće se uzimati u ovaj račun te se neće pribrajati vrijednost darova uči­­njenih
za postignuće općekorisnih svrha, kao ni darova koji se na teme­­lju samoga
zakona ne uračunavaju nas­­ljedniku u ­­nje­gov nas­­ljedni dio.

Što se
smatra darom

Članak
72.

Darom u
smislu ovoga Zakona smatra se i odrica­­nje od prava, oprost duga, ono što je
ostavite­­lj za vrijeme svoga života dao nas­­ljedniku na ime nas­­ljednoga
dijela, ili radi osniva­­nja ili prošire­­nja kućanstva, ili radi obav­­lja­­nja
zanima­­nja, kao i svako drugo raspolaga­­nje bez naknade.

Određiva­­nje
vrijednosti dara

Članak
73.

Pri
procje­­njiva­­nju dara uzima se vrijednost darovane stvari u času ostavite­­ljeve
smrti, a prema ­­njezinu sta­­nju u vrijeme darova­­nja.

Kad se
dar sastoji u osigura­­nju

Članak
74.

Kad se
dar sastoji u osigura­­nju u korist obdarenika, kao vrijednost dara uzet će se
zbroj obroka premija koje je uplatio ostavite­­lj ako je taj zbroj ma­­nji od
osigurnine, a ako je zbroj obroka premija veći od osigurnine, kao vrijednost
dara uzet će se iznos osigurnine.

b)
Imovina koja se izdvaja iz ostavine

Izdvaja­­nje
u korist potomaka koji su privređivali s ostavite­­ljem

Članak
75.

(1)
Neovisno o svome nas­­ljednom pravu ostavite­­ljev potomak koji je s ostavite­­ljem
živio u zajednici te je svojim radom ili dava­­njima pridonio da se ­­nje­gova
imovina poveća, časom ­­nje­­gove smrti stječe pravo na onoliki dio ostavine
koji odgovara vrijednosti za koju se ­­nje­govim doprinosom imovina povećala
dok su živjeli u zajednici.

(2)
Tako izdvojeni dio ne spada u ostavinu te se ne uzima u račun pri izračunava­­nju
nužnog dijela, niti se uračunava nas­­ljedniku u ­­nje­gov nas­­ljedni dio.

(3)
Pravo iz stavka 1. ovoga članka ostvaruje se samo na zahtjev ovlaštenika. Pravo
na podnoše­­nje zahtjeva prestaje pet godina od dana otvara­­nja nas­­ljedstva.

Izdvaja­­nje kućanskih predmeta

Članak
76.

(1) Na­­dživjelom
bračnom drugu i ostavite­­ljevim potomcima koji su živjeli s ostavite­­ljem u
istom kućanstvu u času smrti, pripadaju kućanski predmeti koji služe za zadovo­­ljava­­nje
­­njihovih svakodnevnih potreba, kao što su pokućstvo, kućanski aparati, poste­­ljina
i slično, ali ne ako su ti predmeti znatnije vrijednosti.

(2)
Tako izdvojeni predmeti ne uzimaju se u račun pri izračunava­­nju nužnog dijela
niti se uračunavaju nas­­ljedniku u ­­nje­gov nas­­ljedni dio.

(3)
Osobe iz stavka 1. ovoga članka stječu izdvojene predmete u suvlasništvo, na
jednake dijelove.

c)
Umanjenje raspolaganja oporukom i vraćanje darova zbog povrede nužnog dijela

Povreda
vrijednosti nužnog dijela

Članak
77.

(1)
Nužni je dio povrijeđen kad je ukupna vrijednost raspo­la­­ga­­nja oporukom
i/ili vrijednost darova tolika da zbog ­­nje nužni nas­­ljednik ne bi dobio
punu vrijednost svoga nužnoga dijela (članak 70. stavak 5.).

(2) Pri
utvrđiva­­nju ukupne vrijednosti oporučnih raspolaga­­nja i darova uzimaju se u
račun i oni darovi i raspolaga­­nja oporukom za koja je ostavite­­lj naredio da
se ne uračunaju nužnom nas­­ljedniku u ­­nje­gov nas­­ljedni dio.

Red uma­­nje­­nja i vraća­­nja

Članak
78.

Kad je
povrijeđen nužni dio, raspolaga­­nja oporukom uma­­njit će se, a darovi će se
vratiti koliko je potrebno da bi se dopunio nužni dio. Prvo se uma­­njuju
raspolaga­­nja oporukom, pa ako nužni dio time ne bi bio podmiren, vraćaju se
darovi.

Razmjerno uma­­nje­­nje raspolaga­­nja oporukom
Privile­girani zapis (le­gat)

Članak
79.

(1)
Raspolaga­­nja oporukom uma­­njuju se u istom omjeru, bez obzira na ­­njihovu
narav i na ­­njihov opse­g, i bez obzira nalaze li se u jednoj ili više
oporuka, ako iz oporuke ne proizlazi nešto drugo.

(2) Ako
je oporučite­­lj ostavio više zapisa i naredio da se neki zapis ispuni prije
ostalih, taj će se zapis uma­­njiti samo ako vrijednost ostalih zapisa ne
dostiže da se namiri nužni dio.

Razmjerno uma­­nje­­nje zapisa naloženih oporučnom
nas­­ljedniku ili zapisovniku (le­gataru)

Članak
80.

(1)
Oporučni nas­­ljednik čiji bi nas­­ljedni dio morao biti uma­­njen da bi se
dopunio nužni dio može zahtijevati razmjerno uma­­nje­­nje zapisa koje on treba
ispuniti, ako iz oporuke ne proizlazi što drugo.

(2)
Odredba iz stavka 1. ovoga članka primje­­njuje se na odgovarajući način i za
zapisovnika kojemu je oporučite­­lj naložio da iz svoga zapisa nešto ispuni.

Red vraća­­nja darova

Članak
81.

(1) Darovi
se vraćaju počevši od pos­­ljed­­nje­g dara i obratno redu kojim su darovi uči­­njeni.

(2)
Darovi uči­­njeni istodobno vraćaju se razmjerno.

Položaj obdarenika koji vraća dar

Članak
82.

Glede
dara koji je dužan vratiti obdarenik ima položaj poštenog posjednika do dana
kad je saznao za zahtjev za povrat dara.

Pravo
zahtijevati uma­­nje­­nje raspolaga­­nja oporukom i povrat dara

Članak
83.

(1) Uma­­nje­­nje
raspolaga­­nja oporukom i povrat dara kojim je povrijeđen nužni dio mogu
zahtijevati samo nužni nas­­ljednici.

(2)
Pravo iz stavka 1. ovoga članka nas­­ljedivo je samo ako je nužni nas­­ljednik
prije svoje smrti već stavio zahtjev za nužni dio.

Zastara
zahtjeva

Članak
84.

Uma­­nje­­nje
raspolaga­­nja oporukom može se zahtijevati u roku od tri godine od proglaše­­nja
oporuke, a povrat dara - u roku od tri godine od ostavite­­ljeve smrti, odnosno
od dana pravomoćnosti rješe­­nja o proglaše­­nju ostavite­­lja umrlim, odnosno
o utvrđe­­nju ­­nje­gove smrti.

3. Isk­­ljuče­­nje nužnih nas­­ljednika iz nas­­ljedstva
i liše­­nje nužnog dijela u korist potomaka

a)
Isključenje nužnih nasljednika

Razlozi
isk­­ljuče­­nja

Članak
85.

(1)
Oporučite­­lj može isk­­ljučiti iz nas­­ljedstva nas­­ljednika koji ima pravo
na nužni dio:

1) ako
se on povredom neke zakonske ili moralne obveze koja proizlazi iz ­­nje­gova
obite­­ljskog odnosa s ostavite­­ljem teže ogriješio prema ostavite­­lju,

2) ako
je namjerno počinio neko teže kazneno djelo prema ­­njemu ili ­­nje­govu
bračnom drugu, djetetu ili rodite­­lju,

3) ako
je počinio kazneno djelo protiv Republike Hrvatske ili vrijednosti zaštićenih
međunarodnim pravom,

4) ako
se odao neradu ili nepoštenu životu.

(2) Isk­­ljuče­­nje
iz nas­­ljedstva može biti potpuno ili djelo­mič­no.

Pretpostavke
va­­ljanosti isk­­ljuče­­nja

Članak 86.

(1)
Oporučite­­lj koji želi isk­­ljučiti nekog nas­­ljednika mora to očitovati u
oporuci na izričit način i navesti razlog za isk­­ljuče­­nje.

(2)
Razlog za isk­­ljuče­­nje mora postojati u vrijeme oporu­čiva­­nja.

(3) U
slučaju spora o opravdanosti isk­­ljuče­­nja teret dokaza da je isk­­ljuče­­nje
opravdano leži na onome koji se na isk­­ljuče­­nje poziva.

Pos­­ljedice
isk­­ljuče­­nja

Članak
87.

Isk­­ljuče­­njem
nas­­ljednik gubi nas­­ljedno pravo u mjeri u kojoj je isk­­ljučen, a prava ostalih
osoba koje mogu naslijediti ostavite­­lja određuju se kao da je isk­­ljučeni
umro prije ostavite­­lja.

b) Lišenje nužnog dijela u korist potomaka

Članak
88.

(1) Ako
je potomak koji ima pravo na nužni dio prezadužen ili je rasipnik, oporučite­­lj
ga može u oporuci na izričit način lišiti u cjelini ili djelomično ­­nje­gova
nužnog dijela u korist ­­nje­govih potomaka.

(2) Ovo
liše­­nje ostaje va­­ljano samo ako u času otvara­­nja nas­­ljedstva lišeni ima
malo­­ljetno dijete ili malo­­ljetnog unuka od prije umrlog djeteta, ili ima
puno­­ljetno dijete ili puno­­ljetnog unuka od prije umrlog djeteta koji su
nesposobni za rad i nemaju nužnih sredstava za život.

(3)
Lišeni nas­­ljednik nas­­ljeđuje ostavite­­lja u dijelu koji nije obuhvaćen
liše­­njem.

(4) Lišeni
nas­­ljednik nas­­ljeđuje ostavite­­lja i kad pretpostavke za liše­­nje više ne
postoje u času ostavite­­ljeve smrti.

IX. UraČunavanje darova i zapisa

Uračunava­­nje
darova zakonskom nas­­ljedniku

Članak
89.

(1)
Svakom se zakonskom nas­­ljedniku prigodom diobe na zahtjev uračunava u nas­­ljedni
dio vrijednost sve­ga što je dobio na dar od ostavite­­lja na bilo koji način.

(2)
Vrijednost plodova i drugih koristi koje je nas­­ljednik imao od darovane
stvari sve do smrti ostavite­­ljeve ne uračunava se.

(3)
Vrijednost dara ne uračunava se ako je ostavite­­lj izjavio u vrijeme darova­­nja
ili kasnije, ili u oporuci, da se dar ne uračuna u nas­­ljedni dio, ili se iz
okolnosti može zak­­ljučiti da je to bila vo­­lja ostavite­­ljeva.

(4) Pri
uračunava­­nju vrijede odredbe o nužnom dijelu, s time da se nužnom nas­­ljedniku
uvijek u vrijednost ­­nje­gova nužnog dijela uračunavaju darovi koje je dobio.

Uračunava­­nje
zapisa zakonskom nas­­ljedniku

Članak
90.

(1)
Vrijednost zapisa ostav­­ljenog zakonskom nas­­ljedniku uračunava se u ­­nje­gov
nas­­ljedni dio, osim ako iz oporuke proizlazi da je oporučite­­lj htio da nas­­ljednik
dobije zapis uz svoj dio.

(2) Pri
uračunava­­nju vrijede odredbe o nužnom dijelu, s time da se nužnom nas­­ljedniku
uvijek u vrijednost ­­nje­gova nužnog dijela uračunavaju zapisi koji su mu
namije­­njeni.

Način
uračunava­­nja darova i zapisa

Članak
91.

(1)
Uračunava­­nje se provodi na taj način da ostali nas­­ljednici dobivaju iz
ostavine odgovarajuću vrijednost, pa se tek nakon toga ostatak ostavine dijeli
među svim nas­­ljednicima.

(2) Ako
stvari i prava koja je ostavite­­lj imao u svojoj imovini u času smrti nisu
dovo­­ljna da bi ostali nas­­ljednici dobili odgovarajuću vrijednost, nas­­ljednik
kojem se uračunava nije dužan vratiti im nešto od onoga što je on dobio.

(3) Pri
uračunava­­nju vrijede odredbe o nužnom dijelu.

Pravo nas­­ljednika
kojem se dar ili zapis ne uračunava

Članak
92.

(1) Kad
prema ostavite­­ljevoj vo­­lji dar ili zapis ne treba uračunati nas­­ljedniku u
­­nje­gov nas­­ljedni dio, takav nas­­ljednik zadržava dar, odnosno zapis i
sudjeluje s ostalim nas­­ljednicima u diobi ostavine, kao da dara ili zapisa
nije ni bilo.

(2) Kad
ima nužnih nas­­ljednika, a prema ostavite­­ljevoj vo­­lji dar ili zapis ne treba
uračunati nekom nas­­ljedniku u ­­nje­gov nas­­ljedni dio, taj nas­­ljednik ima
pravo zadržati dar, odnosno zapis u mjeri u kojoj to ne sprječava da nužni nas­­ljednik
dobije punu vrijednost nužnog dijela.

Pravo nas­­ljednika
koji se odrekao nas­­ljedstva

Članak
93.

(1) Nas­­ljednik
koji se odrekao nas­­ljedstva ima pravo zadržati dar u mjeri u kojoj to ne
sprječava da nužni nas­­ljednik dobije punu vrijednost nužnog dijela.

(2) On
ima pravo zahtijevati ispu­­nje­­nje zapisa samo u mjeri u kojoj to ne
sprječava da nužni nas­­ljednik dobije punu vrijednost nužnog dijela.

Pravo vratiti dar

Članak
94.

(1) Nas­­ljednik
ima pravo darovanu mu stvar vratiti ostavini.

(2)
Vrati li nas­­ljednik dar, neće mu se ­­nje­gova vrijednost uračunati u nas­­ljedni
dio, a glede troškova koje je imao za dar i glede ošteće­­nja koja je darovana
stvar pretrpjela on će imati položaj poštenog posjednika, ako se ne dokaže ­­nje­govo
nepošte­­nje.

Određiva­­nje
vrijednosti darova pri uračunava­­nju

Članak
95.

Pri
uračunava­­nju vrijednosti darova nas­­ljedniku u nas­­ljedni dio uzima se
vrijednost dara u času otvara­­nja nas­­ljedstva, a prema ­­njezinu sta­­nju u
vrijeme darova­­nja.

Kad se dar sastoji u osigura­­nju

Članak
96.

Kad se
dar sastoji u osigura­­nju u korist obdarenika, kao vrijednost dara uzet će se
zbroj premija koje je uplatio ostavite­­lj ako je taj zbroj ma­­nji od
osigurnine, a ako je zbroj premija veći od osigurnine, kao vrijednost dara uzet
će se iznos osigurnine.

Troškovi uzdržava­­nja nas­­ljednika

Članak
97.

(1) Ono
što je potrošeno na uzdržava­­nje nas­­ljednika i na ­­nje­govo školova­­nje
neće se uračunati u ­­nje­gov nas­­ljedni dio u granicama ostavite­­ljeve
obveze da nas­­ljednika uzdržava, odnosno školuje.

(2)
Hoće li se izdatci koje je ostavite­­lj učinio za da­­lj­­nje uzdržava­­nje i
školova­­nje nas­­ljednika uračunati u ­­nje­gov nas­­ljedni dio i u kojoj
mjeri, odlučit će se prema okolnostima, uzimajući u obzir naročito vrijednost
ostavine i troškova školova­­nja i ospo­sob­­­ljava­­nja za samostalan život
ostalih nas­­ljednika.

Uobičajeni
ma­­nji darovi

Članak
98.

Vrijednost
uobičajenih ma­­njih darova ne uračunava se u nas­­ljedni dio.

Darovi
uči­­njeni osobi umjesto koje nas­­ljednik nas­­ljeđuje

Članak
99.

Vrijednost
darova uči­­njenih osobi umjesto koje nas­­ljednik nas­­ljeđuje uračunava se u
nas­­ljedni dio.

Uračunava­­nje
nas­­ljednikova duga ostavite­­lju

Članak
100.

Jednako
kao dar nas­­ljedniku uračunava se u ­­nje­gov dio ono što je dugovao ostavite­­lju
s učinkom kao da je dug ispunio.

Tko može
zahtijevati uračunava­­nje

Članak
101.

Pravo
zahtijevati da se u nas­­ljedni dio jednog nas­­ljednika uračuna vrijednost
darova i zapisa imaju ­­nje­govi sunas­­ljednici, odnosno nas­­ljednici sunas­­ljednika.

G l a v
a  t r e ć a

NASLJEDNOPRAVNI
UGOVORI

I.
Ugovor o nasljeĐivanju i o buduĆem nasljedstvu ili zapisu

Ništavost
ugovora o nas­­ljeđiva­­nju

Članak
102.

Ništav
je ugovor kojim netko svojem suugovorniku ili trećoj osobi ostav­­lja svoju
ostavinu ili ­­njezin dio.

Ništavost
ugovora o budućem nas­­ljedstvu ili zapisu

Članak
103.

(1)
Ništav je ugovor kojim netko otuđuje nas­­ljedstvo kojemu se nada, kao i svaki
ugovor o nas­­ljedstvu treće osobe koja je još živa.

(2)
Ništav je ugovor o zapisu ili kojoj drugoj koristi kojima se jedan ugovornik
nada iz nas­­ljedstva koje još nije otvoreno.

Ništavost
ugovora o sadržaju oporuke

Članak
104.

Ništav
je ugovor kojim se netko obvezuje unijeti neku odred­bu u svoju oporuku ili je
ne unijeti, opozvati neku odredbu iz svoje oporuke ili je ne opozvati.

II.
Ustup i raspodjela imovine za Života

Članak
105.

Predak
može poslom među živima ustupiti i razdijeliti svoju imovinu svojoj djeci i
ostalim potomcima.

Pretpostavke
va­­ljanosti ustupa i raspodjele

Članak
106.

(1)
Ustup i raspodjela imovine va­­ljani su samo ako su se s time suglasili sva
djeca i ostali potomci ustupite­­ljevi koji su po zakonu pozvani naslijediti
ga.

(2) Ugovor o ustupu i raspodjeli imovine va­­ljan je
samo ako je sastav­­ljen u pisanom obliku i:

- ovjeren od suca nadležnog suda, ili

- sastav­­ljen u obliku javnobi­­lježničkog akta, ili

- potvrđen (solemniziran) po javnom bi­­lježniku.

(3) Ovlaštene osobe iz stavka 2. ovoga članka dužne
su pročitati ugovor i upozoriti ugovornike na pos­­ljedice ugovora.

(4) Potomak koji nije dao suglasnost može je dati
naknadno, u obliku iz stavka 2. ovoga članka.

(5) Ustup i raspodjela ostaju
va­­ljani ako je potomak koji se nije suglasio umro prije ostavite­­lja, a nije
ostavio svojih potomaka, ili se odrekao nas­­ljedstva, ili je isk­­ljučen iz
nas­­ljedstva, ili je nedostojan.

Predmet ustupa i raspodjele

Članak
107.

(1)
Ustupom i raspodjelom može biti obuhvaćena samo ustupite­­ljeva imovina koja
postoji u vrijeme sklapa­­nja ugovora, bilo cjelokupna ili samo jedan ­­njezin
dio, odnosno pojedine ustupite­­ljeve stvari ili prava.

(2)
Ništava je odredba kojom bi bilo predviđeno kako će se raspodijeliti stvari ili
prava koja se budu zatekla u ustupite­­ljevoj ostavini.

Ustup­­ljena imovina ne
ulazi u ostavinu

Članak
108.

(1) Kad
predak koji je za života ustupio i raspodijelio svoju imovinu (ustupite­­lj)
umre, ­­nje­govu ostavinu činit će samo ono što nije bilo obuhvaćeno va­­ljanim
ustupom i raspodjelom, kao i ono što je naknadno stekao.

(2) Ono
što su ­­nje­govi potomci već dobili ustupom i raspodjelom ne ulazi u ostavinu,
te se ne uzima ni u kakav račun prigodom utvrđiva­­nja vrijednosti ostavine.

Kad se ustup­­ljeni dijelovi
smatraju darom

Članak
109.

Ako se
ustupite­­lju nakon ustupa i raspodjele rodi dijete ili se pojavi nas­­ljednik
koji je bio proglašen nestalim ili umrlim, kao i inače kad se s ustupom i
raspodjelom nije suglasio netko od ustupite­­ljevih potomaka koji su po zakonu
pozvani naslijediti ga, onda se ono što je ustup­­ljeno ostalima smatra darom i
s time će se nakon smrti pretka postupati kao s darovima uči­­njenim nas­­ljednicima.

Zadržava­­nje raznih prava
prigodom ustupa i raspodjele

Članak
110.

(1)
Prigodom ustupa i raspodjele ustupite­­lj može za sebe i/ili za svoga bračnog
druga, ili za koju drugu osobu, odrediti osniva­­nje neke osobne služnosti ili
stvarnog tereta na svim ili nekim predmetima ustupa­­nja, ili ugovoriti
doživotnu rentu u naravi ili u novcu, ili doživotno uzdržava­­nje, ili kakvu
drugu naknadu.

(2) Ako
su prava iz stavka 1. ovoga članka osnovana za ustupite­­lja i ­­nje­gova
bračnog druga zajedno, u slučaju smrti jednoga pripadaju u cjelini drugome do ­­nje­gove
smrti, ako nije što drugo ugovoreno ili ne proizlazi iz okolnosti slučaja.

Prava ustupite­­ljeva
bračnog druga

Članak
111.

(1)
Ustupite­­lj može ustupom i raspodjelom obuhvatiti svoga bračnog druga i tada
je potrebno da se on suglasi s tim.

(2) Ne
bude li bračni drug obuhvaćen, ­­nje­govo pravo na nužni dio ostaje neokr­­njeno.

(3) Ne
bude li bračni drug obuhvaćen, ustup i raspodjela nisu zbog toga neva­­ljani,
ne­go se prigodom utvrđiva­­nja vrijednosti ostavine radi određiva­­nja
vrijednosti nužnog dijela na­­dživjelog bračnog druga smatra darom ono što je
ostavite­­lj ustupio i raspodijelio svojim potomcima.

Dugovi
ustupite­­ljevi i pobija­­nje ustupa

Članak
112.

(1)
Potomci između kojih je ustupite­­lj razdijelio svoju imovinu ne odgovaraju za ­­nje­gove
dugove, ako nije što drugo određeno prilikom ustupa i raspodjele.

(2)
Ustupite­­ljevi vjerovnici mogu pobijati ustup i raspodjelu pod pretpostavkama
predviđenim za pobija­­nje dužnikovih besplatnih pravnih rad­­nji poduzetih na
štetu vjerovnika.

Odgovornost
za nedostatke

Članak
113.

Odgovornost
za materijalne i pravne nedostatke kakva nastaje između sunas­­ljednika nakon
razvrgnuća ­­njihove zajednice nastaje i između potomaka nakon ustupa i
raspodjele imovine koje im je izvršio ­­njihov predak.

Opoziv

Članak
114.

(1)
Ustupite­­lj ima pravo opozvati ugovor o ustupu i raspodjeli glede određenog
potomka ili bračnog druga i zahtijevati da mu taj vrati ono što je primio
ustupom i raspodjelom, pod pretpostavkama pod kojima bi mogao opozvati i uči­­njeno
mu darova­­nje.

(2)
Isto pravo ima ustupite­­lj ako potomak ili bračni drug ne daje ­­njemu ili
kome drugome uzdržava­­nje određeno poslom ustupa i raspodjele, ili ako ne
isplati ustupite­­ljeve dugove čija mu je isplata naložena istim poslom.

(3) U drugim slučajevima neispu­­nje­­nja obveza
preuzetih ugo­vorom o ustupu i raspodjeli sud će, vodeći računa o važnosti toga
za ustupite­­lja i o ostalim okolnostima slučaja, odlučiti ima li ustupite­­lj
pravo zahtijevati povrat danoga ili samo zahtijevati ispu­­nje­­nje.

Prava
nakon opoziva

Članak
115.

(1)
Potomak ili bračni drug koji je morao vratiti ustupite­­lju ono što je primio
prilikom ustupa i raspodjele moći će zahtijevati svoj nužni dio nakon ustupite­­ljeve
smrti, ako nije isk­­ljučen iz nas­­ljedstva, niti je nedostojan da naslijedi
ustupite­­lja, niti se odrekao nas­­ljedstva.

(2) Pri
izračunava­­nju vrijednosti ­­nje­gova nužnog dijela dijelovi imovine koje je
ostavite­­lj za života ustupio i raspodijelio svojim ostalim potomcima ili
bračnom drugu smatrat će se darom.

III.
Ugovor o doŽivotnom uzdrŽavanju

Uvjeti za
pravova­­ljanost ugovora o doživotnom uzdržava­­nju

Članak
116.

(1)
Ugovor kojim se jedan ugovornik obvezuje uzdržavati doživotno drugog
ugovornika, ili neku treću osobu, a u kojemu drugi ugovornik izjav­­ljuje da mu
prenosi u vlasništvo u času svoje smrti svu svoju imovinu ili jedan ­­njezin
dio nije ugovor o nas­­ljeđiva­­nju, ne­go ugovor o otuđe­­nju uz naknadu
imovine koja pripada primate­­lju uzdržava­­nja u vrijeme sklapa­­nja ugovora,
ili određenog dijela te imovine čija je predaja davate­­lju uzdržava­­nja
odgođena do smrti primate­­lja uzdržava­­nja (ugovor o doživotnom uzdržava­­nju).

(2) Pod
nepokretnim stvarima podrazumijevaju se i one pokretne stvari koje služe za
upotrebu i iskorištava­­nje nepokretnih stvari, kao što su po­­ljoprivredne
sprave, alat i stoka.

(3) Kada su predmet ugovora pokretne stvari i prava,
u ugovoru moraju biti određeno navedeni ili odredivi.

(4) Ugovor o doživotnom uzdržava­­nju va­­ljan je
samo ako je sastav­­ljen u pisanom obliku i:

- ovjeren od suca nadležnog suda, ili

- sastav­­ljen u obliku javnobi­­lježničkog akta, ili

- potvrđen (solemniziran) po javnom bi­­lježniku.

(5) Ovlaštene osobe iz stavka 4. ovoga članka dužne
su pročitati ugovor i upozoriti ugovornike na pos­­ljedice ugovora.

(6) Kao ugovori o doživotnom uzdržava­­nju smatraju
se i ugovori kojima je uz obeća­­nje nas­­ljedstva poslije smrti ugovorena
zajednica života ili zajednica ima­­nja, ili da će jedan ugovornik čuvati i
paziti drugog, obrađivati mu ima­­nje i poslije smrti ga sahraniti, ili što
drugo u istu svrhu.

Upis
prava davate­­lja uzdržava­­nja

Članak
117.

Davate­­lj
uzdržava­­nja može svoje pravo iz ugovora upisati u javnoj k­­njizi.

Odgovornost za dugove

Članak
118.

Davate­­lj
uzdržava­­nja ne odgovara poslije smrti primate­­lja uzdržava­­nja za ­­nje­gove
dugove, ali se može ugovoriti da će on odgovarati za ­­nje­gove postojeće
dugove određenim vjerovnicima.

Raskid
ugovora o doživotnom uzdržava­­nju

Članak
119.

(1)
Ugovorne strane mogu sporazumno raskinuti ugovor o doživotnom uzdržava­­nju i
pošto je počelo ­­nje­govo izvrše­­nje.

(2) Ako prema ugovoru o doživotnom uzdržava­­nju
ugovornici žive zajedno, pa se ­­njihovi odnosi toliko poremete da zajednički
život postane nepodnoš­­ljiv, svaka strana može tražiti od suda raskid ugovora.

(3) Svaka strana može tražiti raskid ugovora ako
druga strana ne izvršava svoje obveze.

(4) U slučaju raskida ugovora svaka strana zadržava
pravo da od druge strane traži naknadu koja joj pripada po općim pravilima
obveznog prava.

Utjecaj promije­­njenih
prilika

Članak
120.

(1) Ako
su se poslije sklapa­­nja ugovora prilike toliko promijenile da je ­­nje­govo
ispu­­nje­­nje postalo znatno otežano, sud će na zahtjev jedne ili druge strane
­­njihove odnose iznova urediti ili ih raskinuti, vodeći računa o svim
okolnostima.

(2) Sud može pravo primate­­lja uzdržava­­nja
preinačiti u doži­votnu novčanu rentu, ako to odgovara i jednoj i drugoj
strani.

Smrt davate­­lja uzdržava­­nja

Članak
121.

(1) U
slučaju smrti davate­­lja uzdržava­­nja ­­nje­gove obveze prelaze na ­­nje­govog
bračnog druga i ­­nje­gove potomke koji su pozvani na nas­­ljedstvo, ako oni na
to pristanu.

(2) Ako
oni ne pristanu na produže­­nje ugovora o doživotnom uzdržava­­nju, ugovor
prestaje, i oni nemaju pravo tražiti naknadu za prije dato uzdržava­­nje.

(3) Ako
bračni drug i potomci davate­­lja uzdržava­­nja nisu u sta­­nju preuzeti
ugovorne obveze, oni imaju pravo tražiti naknadu od primate­­lja uzdržava­­nja.

(4) Sud
će ovu naknadu odrediti po slobodnoj ocjeni, uzimajući pri tome u obzir
imovinske prilike primate­­lja uzdržava­­nja i osoba koje su bile ovlaštene na
produže­­nje ugovora o doživotnom uzdržava­­nju.

D I O  T R E Ć I

PRAVNI
POLOŽAJ NASLJEDNIKA

I.
Otvaranje nasljedstva

Smrt i proglaše­­nje
osobe umrlom

Članak
122.

Smrću
osobe otvara se ­­njezino nas­­ljedstvo, a isti učinak ima i proglaše­­nje
osobe umrlom.

Kad se
otvara nas­­ljedstvo osobe proglašene umrlom i početak tijeka rokova

Članak
123.

(1) Kao
dan otvara­­nja nas­­ljedstva osobe koja je proglašena umrlom smatra se dan kad
je rješe­­nje o proglaše­­nju osobe umrlom postalo pravomoćno, ako u samom
rješe­­nju nije kao dan smrti određen neki drugi dan.

(2) Rokovi
koji po ovom Zakonu poči­­nju teći od dana otvara­­nja nas­­ljedstva poči­­nju
teći u slučaju proglaše­­nja osobe umrlom tek od dana kad je rješe­­nje o tome
postalo pravomoćno.

Sposobnost za nas­­ljeđiva­­nje

Članak
124.

(1) Nas­­ljednik
može biti samo osoba koja je živa u času otvara­­nja nas­­ljedstva.

(2) Za
dijete već začeto u času otvara­­nja nas­­ljedstva uzet će se da je rođeno ako
se rodi živo.

(3) I
pravne su osobe sposobne nas­­ljeđivati na teme­­lju oporuke, kao i stjecati
prava na zapise te biti korisnik oporučnih raspolaga­­nja, ako posebnim zakonom
nije što drugo određeno.

(4) Ako
su dvije ili više osoba izgubile život u istom događaju, smatrat će se da ni
jedna od ­­njih nije bila živa u trenutku otvara­­nja nas­­ljedstva druge, ako
se ne dokaže suprotno.

Nedostojnost
za nas­­ljeđiva­­nje

Članak
125.

Nedostojan
je naslijediti, kako na teme­­lju zakona tako i na teme­­lju oporuke, kao i
dobiti bilo što na teme­­lju oporuke:

1. onaj
koji je namjerno usmrtio ostavite­­lja, ili je to pokušao;

2. onaj
koji je silom ili prijet­­njom natjerao, ili prijevarom naveo ostavite­­lja da
napravi ili opozove oporuku ili neku oporučnu odredbu, ili ga je spriječio da
to učini;

3. onaj
koji je uništio ili sakrio ostavite­­ljevu oporuku s namjerom da spriječi
ostvare­­nje ostavite­­ljeve pos­­ljed­­nje vo­­lje, kao i onaj koji je
krivotvorio ostavite­­ljevu oporuku;

4. onaj
koji se teže ogriješio o obvezu uzdržava­­nja prema ostavite­­lju prema kojemu
je imao zakonsku obvezu uzdržava­­nja, onaj koji nije htio pružiti ostavite­­lju
nužnu pomoć, koju mu je mogao pružiti bez opasnosti za vlastiti život, ili ga
je ostavio bez pomoći u prilikama koje su opasne za život ili zdrav­­lje.

Članak
126.

(1)
Nedostojnost ne smeta potomcima nedostojnoga i oni nas­­ljeđuju kao da je on
umro prije ostavite­­lja.

(2)
Nedostojnost prestaje ostavite­­ljevim oprostom danim u obliku propisanom za va­­ljanost
oporuke.

(3) Na
nedostojnost se pazi po službenoj dužnosti, osim u slučaju ogrješe­­nja o
obvezu uzdržava­­nja, nepruža­­nja nužne pomoći i napušta­­nja ostavite­­lja
bez pomoći u prilikama koje su opasne za život ili zdrav­­lje.

Nepoznati
nas­­ljednici

Članak
127.

(1) Ako
nije poznato tko su nas­­ljednici, sud će oglasom objav­­ljenim u »Narodnim
novinama«, a i na drugi prikladan način pozvati osobe koje polažu pravo na nas­­ljedstvo
da se prijave sudu.

(2) Ako
se u roku od šest mjeseci od objave oglasa u »Narod­nim novinama« ne javi
nijedan nas­­ljednik, utvrdit će se da je ostavina prešla u vlasništvo općine,
odnosno grada određenih ovim Zakonom. Time nas­­ljednik koji bi se kasnije
javio ne gubi svoje nas­­ljedno pravo niti pravo zahtijevati ostavinu po
pravilima iz članka 138. ovoga Zakona.

Skrbnik ostavine

Članak
128.

(1) Kad
su nas­­ljednici nepoznati ili nepoznatog boravišta, odnosno nedostupni, kao i
u ostalim slučajevima kad je to potrebno, sud će im postaviti privremenog
skrbnika ostavine, koji je ovlašten da u ime nas­­ljednika tuži ili bude tužen,
da naplaćuje tražbine ili isplaćuje dugove i uopće da zastupa nas­­ljednike.

(2) Sud
je ovlašten, kad je to potrebno, odrediti posebna prava i dužnosti skrbnika
ostavine.

(3)
Žalba protiv rješe­­nja o postav­­lje­­nju privremenog skrbnika ne odgađa ­­nje­govu
provedbu.

(4) O
postav­­lje­­nju privremenog skrbnika sud će obavijestiti tijelo nadležno za
poslove skrbništva koje prema tako postav­­ljenom skrbniku ima sve ovlasti kao
da ga je samo postavilo.

(5)
Glede polaga­­nja računa i nagrade privremenom skrbniku primje­­njuju se na odgovarajući
način pravila postav­­ljena za izvršite­­lja oporuke.

II. Stjecanje ostavine i
odricanje od nasljedstva

Prelazak
ostavine na nas­­ljednike

Članak
129.

(1) U
času ostavite­­ljeve smrti nas­­ljednik stječe nas­­ljedno pravo i na ­­nje­ga
po sili zakona prelazi ostavina umrle osobe, čime postaje ­­nje­govo nas­­ljedstvo.

(2) U
istom času nas­­ljednik stječe i ostala prava i obveze vezane uz ­­nje­govo
svojstvo nas­­ljednika, ako što drugo ne proizlazi iz ­­njihove pravne naravi.

(3) Nas­­ljednik
trajno ostaje nas­­ljednikom, osim ako se va­­ljano ne odrekne svoga nas­­ljednog
prava (odrica­­nje od nas­­ljedstva).

(4)
Isto vrijedi i za stjeca­­nje prava na zapis, kao i za stjeca­­nje zapisa.

Odrica­­nje od nas­­ljedstva

Članak
130.

(1) Nas­­ljednik se može odreći nas­­ljedstva javno
ovjerov­­lje­nom izjavom ili izjavom danom na zapisnik kod suda do donoše­­nja
prvostupa­­njske odluke.

(2) Ovo odrica­­nje vrijedi i za potomke onoga koji
se odre­kao, ako odricate­­lj nije izričito izjavio da se odriče samo u svoje
ime.

(3) Ako su odricate­­ljevi potomci malodobni, za ovo
odrica­­nje nije potrebno odobre­­nje tijela nadležnog za poslove skrb­ništva.

(4) Za nas­­ljednika koji se odrekao u svoje ime
smatra se kao da nikad nije bio nas­­ljednik.

(5) Ako se odreknu nas­­ljedstva svi nas­­ljednici
koji pripadaju najbližem nas­­ljednom redu u času smrti ostavite­­lja, na nas­­ljedstvo
se pozivaju nas­­ljednici s­­ljedeće­ga nas­­ljednog reda. Za slučaj da se nas­­ljedstva
odreknu ostali nas­­ljednici prvoga nas­­ljednog reda bračni drug ostaje u
prvom nas­­ljednom redu.

Članak 131.

(1) Ako je nas­­ljednik umro prije svršetka
ostavinske rasprave, a nije se odrekao nas­­ljedstva, pravo odrica­­nja prelazi
na ­­nje­gove nas­­ljednike.

(2) Isto vrijedi i u slučaju kad
je nas­­ljednik umro nakon svršetka ostavinske rasprave, a prije donoše­­nja
prvostupa­­njske odluke.

Tko se ne
može odreći nas­­ljedstva

Članak
132.

(1) Ne
može se odreći nas­­ljedstva nas­­ljednik koji je raspolagao nas­­ljedstvom ili
nekim ­­nje­govim dijelom.

(2)
Mjere koje jedan nas­­ljednik poduzme samo radi očuva­­nja ostavine, kao i
mjere tekuće uprave, ne lišavaju ga prava da se odrekne nas­­ljedstva.

Sadržaj
izjave o odrica­­nju od nas­­ljedstva

Članak
133.

(1) Odrica­­nje od nas­­ljedstva ne može biti
djelomično ni pod uvjetom.

(2) Odrica­­nje od nas­­ljedstva ne odnosi se na
naknadno pronađenu imovinu.

(3) Odrica­­nje u korist određenog nas­­ljednika ne
smatra se odrica­­njem od nas­­ljedstva, ne­go izjavom o ustupu svoga nas­­ljednog
dijela.

Odrica­­nje
od nas­­ljedstva koje nije otvoreno

Članak
134.

(1)
Odrica­­nje od nas­­ljedstva koje nije otvoreno nema pravnog učinka.

(2)
Iznimno, potomak koji može samostalno raspolagati svojim pravima može se
ugovorom s pretkom odreći nas­­ljedstva koje bi mu pripalo nakon smrti pretka.
Isto vrijedi i za slučaj kad se bračni drug odriče nas­­ljedstva koje bi mu kao
bračnom drugu pripalo nakon smrti ­­nje­gova bračnog druga.

(3)
Ugovor o odrica­­nju od nas­­ljedstva va­­ljan je samo ako je sastav­­ljen u pisanom
obliku i:

-
ovjeren od suca nadležnog suda, ili

-
sastav­­ljen u obliku javnobi­­lježničkog akta, ili

-
potvrđen (solemniziran) po javnom bi­­lježniku.

(4)
Ovlaštene osobe iz stavka 3. ovoga članka dužne su pročitati ugovor i upozoriti
ugovornike na pos­­ljedice ugovora.

(5) Ovo
odrica­­nje vrijedi i za potomke onoga koji se odre­kao, ako ugovorom o odrica­­nju
ili naknadnim sporazumom nije što drugo određeno.

Neopozivost izjave o odrica­­nju
ili o prihvatu nas­­ljedstva i ­­njezino ponište­­nje

Članak
135.

(1)
Izjava o odrica­­nju od nas­­ljedstva ili o prihvatu nas­­ljedstva ne može se
opozvati.

(2) Nas­­ljednik
može izjavu iz stavka 1. ovoga članka pobijati po općim pravilima o pobija­­nju
pravnih poslova zbog mana vo­­lje.

Priraštaj

Članak
136.

Dio oporučnog nas­­ljednika koji se odrekao nas­­ljedstva
pripada ostavite­­ljevim zakonskim nas­­ljednicima, ako iz same oporuke ne
proizlazi kakva druga namjera oporučite­­lja.

Članak 137.

Dio zakonskog
nas­­ljednika koji se odrekao nas­­ljedstva samo u svoje ime nas­­ljeđuje se
kao da je taj nas­­ljednik umro prije ostavite­­lja.

Zastara
prava zahtijevati ostavinu

Članak 138.

(1) Pravo zahtijevati ostavinu kao nas­­ljednik
ostavite­­lja prema poštenom posjedniku koji također tvrdi da na ­­nju ima
pravo kao nas­­ljednik zastarijeva za godinu dana od kada je nas­­ljednik
saznao za svoje pravo i za posjednika ostavine, a najkasnije za deset godina
računajući za zakonskog nas­­ljednika od smrti ostavite­­ljeve, a za oporučnog
nas­­ljednika od proglaše­­nja oporuke.

(2) Prema nepoštenu posjedniku ovo pravo zastarijeva
za dvadeset godina.

III. Odgovornost nasljednika
za ostaviteLjeve dugove

Opse­g nas­­ljednikove
odgovornosti za dugove

Članak
139.

(1) Nas­­ljednik odgovara za ostavite­­ljeve dugove.

(2) Nas­­ljednik koji se odrekao nas­­ljedstva ne
odgovara za ostavite­­ljeve dugove.

(3) Nas­­ljednik odgovara za ostavite­­ljeve dugove
do visine vrijednosti naslijeđene imovine, s time da na visinu vrijednosti
naslijeđene imovine i vrijednost ostavite­­ljevih dugova koje je nas­­ljednik
već podmirio sud pazi samo na prigovor nas­­ljednika.

(4) Kad ima više nas­­ljednika, oni odgovaraju
solidarno za ostavite­­ljeve dugove, i to svaki do visine vrijednosti svoga nas­­ljednog
dijela, bez obzira je li izvršena dioba nas­­ljedstva.

(5)
Među nas­­ljednicima dugovi se dijele razmjerno ­­njihovim nas­­ljednim
dijelovima, ako oporukom nije drukčije određeno.

Odvaja­­nje
ostavine

Članak
140.

(1)
Ostavite­­ljevi vjerovnici mogu zahtijevati u roku od tri mjeseca od otvara­­nja
nas­­ljedstva da se ostavina odvoji od imovine nas­­ljednika, ako učine
vjerojatnim postoja­­nje tražbine i opasnost da bez odvaja­­nja ne bi mogli
namiriti svoju tražbinu.

(2) U tom slučaju nas­­ljednik ne može raspolagati
stvarima i pravima ostavine, niti se ­­nje­govi vjerovnici mogu iz ­­njih
naplatiti, dok se ne naplate vjerovnici koji su zahtijevali odvaja­­nje.

(3) Ostavite­­ljevi vjerovnici koji su zahtijevali to
odvaja­­nje mogu naplatiti svoje tražbine samo iz sredstava ostavine.

(4) Odvojenoj ostavini sud može postaviti skrbnika.

(5) Na zahtjev ostavite­­ljevih vjerovnika sud može
odrediti čuva­­nje odvojene ostavine. Troškove povjerava­­nja ostavine na čuva­­nje
dužni su snositi vjerovnici koji su to zahtijevali.

(6) Ako vjerovnik koji je zahtijevao odvaja­­nje nema
ovršnu ispravu ili ako već prije nije pokrenuo postupak radi ostvare­­nja svoje
tražbine, dužan je pokrenuti postupak radi ostvare­­nja tražbine u roku koji mu
odredi sud rješe­­njem o odvaja­­nju ostavine. Ako vjerovnik ne pokrene
postupak na koji je upućen u roku koji mu je određen, sud će po službenoj
dužnosti svoje rješe­­nje o odvaja­­nju ostavine staviti izvan snage.

(7) O zahtjevu vjerovnika sud odlučuje rješe­­njem u
ostavinskom postupku. Žalba protiv tog rješe­­nja ne odgađa ­­nje­govu
provedbu.

IV.
NasljedniČka zajednica i nJezino razvrgnuĆe

Nas­­ljednička
zajednica

Članak
141.

(1) Do utvrđe­­nja koliki dijelovi nas­­ljednog prava
pripadaju pojedinim nas­­ljednicima sunas­­ljednici uprav­­ljaju i raspolažu
svime što čini nas­­ljedstvo po pravilima po kojima zajednički vlasnici uprav­­ljaju
i raspolažu stvarima, osim onim što je povjereno na uprav­­lja­­nje izvršite­­lju
oporuke ili skrbniku ostavine.

(2) Pošto bude
utvrđeno koliki dijelovi nas­­ljednog prava pripadaju pojedinim nas­­ljednicima,
do razvrgnuća sunas­­ljednici uprav­­ljaju i raspolažu svime što je do tada
bilo zajedničko po pravilima po kojima suvlasnici uprav­­ljaju i raspolažu
stvarima, osim onim što je povjereno na uprav­­lja­­nje izvršite­­lju oporuke
ili skrbniku ostavine.

Pravo na
razvrgnuće

Članak
142.

(1)
Razvrgnuće može zahtijevati svaki sunas­­ljednik.

(2)
Pravo iz stavka 1. ovoga članka ne zastarijeva.

(3)
Ništava je oporučite­­ljeva odredba kojom zabra­­njuje nas­­ljednicima da ikad razvrgnu
zajednicu.

(4)
Razvrgnuće se provodi uz odgovarajuću primjenu pravila o razvrgnuću
suvlasništva i učincima razvrgnuća, ako oporukom ili ovim Zakonom nije što
posebno određeno.

Pravo
sunas­­ljednika koji su živjeli ili privređivali u zajednici s ostavite­­ljem

Članak
143.

(1) Na zahtjev sunas­­ljednika koji je živio ili
privređivao u za­jednici s ostavite­­ljem, a i zapisovnika, sud može, kada to
izi­s­kuje opravdana potreba, odlučiti da mu se ostave pojedine stvari,
pokretne ili nepokretne ili skupine stvari, koje bi pripale u dio ostalih nas­­ljednika,
a da im on vrijednost tih stvari isplati u novcu u roku koji sud prema
okolnostima odredi. Rješe­­nje suda kojim udovo­­ljava tom zahtjevu ovršna je
isprava.

(2) Sunas­­ljednik koji je po­­ljodjelac
ne mora učiniti vjerojatnom opravdanu potrebu iz stavka 1. ovoga članka kad se
radi o nas­­ljeđiva­­nju po­­ljoprivrednog zem­­ljišta i stvari koje služe obav­­lja­­nju
po­­ljoprivredne djelatnosti.

(3) Za tako određeni iznos
osobe iz stavka 1. ovoga članka imaju radi osigura­­nja iznosa koji im je dužan
platiti do isplate zakonsko založno pravo na dijelovima ostavine dodije­­ljenima
nas­­ljedniku.

(4) Ako im u roku ne bude plaćeno, oni imaju pravo
zahti­jevati naplatu svoje tražbine ili predaju stvari koje bi im inače pripale
na ime nas­­ljednog dijela.

Dioba
kućanskih predmeta

Članak
144.

(1) Kućanski predmeti koji nisu znatnije vrijednosti,
a služe za zadovo­­ljava­­nje svakodnevnih potreba nas­­ljednika koji je živio
s ostavite­­ljem u istom kućanstvu koji nije ­­nje­gov potomak ni ­­nje­gov
bračni drug, ostavit će mu se na ­­nje­gov zahtjev, a ­­njihova vrijednost
uračunat će se u dio tog nas­­ljednika.

(2) Ako vrijednost predmeta premašuje vrijednost nas­­ljednog
dijela, nas­­ljednik kojemu su ti predmeti ostav­­ljeni isplatit će ovu razliku
ostalim nas­­ljednicima u novcu.

Ustupa­­nje
nas­­ljednog dijela prije diobe

Članak 145.

(1) Svaki nas­­ljednik može
prije diobe prenijeti svoj nas­­ljedni dio, potpuno ili djelomično, samo na
sunas­­ljednika.

(2) Ugovor o prijenosu nas­­ljednog
dijela va­­ljan je samo ako je sastav­­ljen u pisanom obliku i:

- ovjeren od suca nadležnog
suda, ili

- sastav­­ljen u obliku
javnobi­­lježničkog akta, ili

- potvrđen (solemniziran) po
javnom bi­­lježniku.

(3) Ovlaštene osobe iz stavka
2. ovoga članka dužne su pročitati ugovor i upozoriti ugovornike na pos­­ljedice
ugovora.

(4) Ugovor nas­­ljednika s osobom koja nije nas­­ljednik
o ustupa­­nju nas­­ljednog dijela samo obvezuje nas­­ljednika da po izvršenoj
diobi preda svoj dio suugovorniku; ­­njime suugovornik ne dobiva do diobe
nikakvo drugo pravo.

D I O  Č E T V R T I

POSTUPAK
U NASLJEDNIM STVARIMA

G l a v a  p r v a

SASTAVLJANJE,
ČUVANJE I OPOZIV JAVNE OPORUKE

I.
Postupak za sastavljanje javne  i
meĐunarodne oporuke

Javna oporuka

Članak
146.

(1)
Javnu oporuku na zahtjev oporučite­­lja mogu sastaviti ovlaštene osobe iz
članka 32. ovoga Zakona.

(2) Na
zahtjev oporučite­­lja ovlaštene osobe mogu sukladno odredbama ovoga Zakona o
međunarodnoj oporuci svakoj pisanoj oporuci dati oblik međunarodne oporuke.

Članak 147.

(1) Kad sudac općinskog suda ili sudski savjetnik u
općinskom sudu sastav­­lja javnu oporuku, on to čini u okviru službenog uredova­­nja
suda.

(2) Hrvatskim držav­­ljanima u inozemstvu javne
oporuke sastav­­ljaju konzularni, odnosno diplomatsko-konzularni predstavnici
Republike Hrvatske, u okviru svoga službenog uredova­­nja.

(3) Kad javni bi­­lježnik sastav­­lja javnu oporuku,
on to čini u svom službenom sjedištu i za područje na kojemu obav­­lja svoju
službu. Oporuka koju bi javni bi­­lježnik sastavio na području Republike
Hrvatske izvan svoga službenog sjedišta i područja na kojem obav­­lja svoju
službu nije neva­­ljana samo zbog toga.

(4) Osobe koje su ovlaštene za sastav­­lja­­nje javne
oporuke ujedno su ovlaštene i dužne po odredbama ovoga Zakona obav­­ljati i rad­­nje
koje su u nadležnosti suda u svezi s čuva­­njem, opoziva­­njem i evidentira­­njem
javnih i drugih oporuka.

Postupa­­nje
ovlaštene osobe

Članak
148.

(1)
Ovlaštena će osoba svakomu koji to zahtijeva, u okviru svoje­ga službenog
uredova­­nja, sastaviti javnu oporuku po pravilima ovoga Zakona.

(2) Što je određeno za sastav­­lja­­nje javne
oporuke, vrijedi na odgovarajući način i za dava­­nje oblika javne oporuke
ispravi koju je napisao oporučite­­lj sam, ili mu ju je netko drugi napisao.

(3) Što je ovim Zakonom određeno za postupa­­nje
suda, vrijedi na odgovarajući način i za postupa­­nje svake ovlaštene osobe,
ako ovim Zakonom nije drukčije određeno.

(4) Ovlaštena osoba je dužna prije sastav­­lja­­nja
javne oporuke utvrditi istovjetnost oporučite­­lja i svjedoka, a ako sudjeluje
i tumač, tada i ­­nje­govu istovjetnost.

(5) Ovlaštena osoba o sastav­­lja­­nju javne oporuke
sastav­­lja zapisnik i obav­­lja druge rad­­nje određene ovim Zakonom. U
zapisnik će unijeti sve okolnosti koje bi mogle biti važne za ocjenu va­­ljanosti
oporuke.

(6) Ovlaštena će osoba oporučite­­lju objasniti
propise koji ga ograničavaju u raspolaga­­nju oporukom.

(7) U slučaju potrebe oporuka će se sastaviti i izvan
uredovnih prostorija.

(8) O
sastav­­ljenoj javnoj oporuci ovlaštena će osoba bez odgode poslati obavijest u
Hrvatski upisnik oporuka.

Utvrđiva­­nje
istovjetnosti oporučite­­lja i svjedoka

Članak
149.

(1)
Ovlaštena će osoba po pravilima ovoga Zakona utvrditi istovjetnost oporučite­­lja
i svjedoka, ako ih ne poznaje osobno i po imenu.

(2) Ako ovlaštena osoba ne poznaje oporučite­­lja
osobno i po imenu, utvrdit će ­­nje­govu istovjetnost osobnom iskaznicom ili
putovnicom. Nije li to moguće, ­­nje­gova će se istovjetnost utvrditi svjedoče­­njem
dvojice poslovno sposobnih svjedoka istovjetnosti.

(3) Istovjetnost oporučnih svjedoka koje ovlaštena
osoba ne poznaje osobno i po imenu utvrdit će se na način koji je predviđen za
utvrđiva­­nje istovjetnosti oporučite­­lja.

(4) Istovjetnost
svjedoka istovjetnosti utvrdit će se na teme­­lju ­­njihovih osobnih iskaznica
ili putovnica.

(5)
Osoba koja je svjedok istovjetnosti može biti i svjedok oporuke.

(6) U
zapisniku će se navesti na koji je način utvrđena istovjetnost oporučite­­lja,
svjedoka oporuke i svjedoka istovjetnosti.

Postupak
kad se oporučite­­lj ne služi uredovnim jezikom ili je nijem, gluh ili
gluhoslijep

Članak
150.

(1) Ako
se oporučite­­lj ne može služiti uredovnim jezikom, ili to nije dužan, pozvat
će se prise­gnuti tumač čiju će se istovjetnost utvrditi, pa će se ­­nje­govim
posredova­­njem primati izjave oporučite­­ljeve vo­­lje i inače se
sporazumijevati s oporučite­­ljem.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka uz tumača
trebaju biti nazočna i dvojica svjedoka tumača, koji uz uredovni jezik znaju i
onaj kojim se služi oporučite­­lj, a čija istovjetnost treba biti utvrđena.
Osoba koja je svjedok istovjetnosti, i/ili svjedok oporuke, može biti i svjedok
tumača, ako ima za to potrebno zna­­nje.

(3) Ako je oporučite­­lj nijem, gluh ili gluhoslijep
tako da je to smet­­nja oporučiva­­nju, pozvat će se prise­gnuti tumač i dva
svjedoka koji se s oporučite­­ljem mogu sporazumjeti, na što će se na
odgovarajući način primje­­njivati odredbe stavka 1. i 2. ovoga članka.

(4) Oporuka nema va­­ljani oblik javne oporuke ako u
slučaju iz stavka 1. ili 3. ovoga članka prigodom oporučiva­­nja nije
sudjelovao odgovarajući tumač te svjedoci tumača, ili ako svjedoci odmah izjave
da tumač nije dovo­­ljno vjerno prenio izjavu oporučite­­ljeve vo­­lje, ili da
se ­­nje­govim posredova­­njem nije opo­ru­čite­­lj uspješno sporazumijevao s
ovlaštenom osobom.

(5) U slučajevima kad se oporučite­­lj ne može
služiti uredovnim jezikom, ili to nije dužan, kao i kada je nijem, gluh ili
gluhoslijep tako da to smeta oporučiva­­nju, pozvat će se tumač čak i ako
ovlaštena osoba vlada jezikom kojim se služi oporučite­­lj, odnosno i ako je u
sta­­nju sporazumjeti se s oporučite­­ljem.

(6) Zapisnik o sastav­­lja­­nju oporuke u slučajevima
iz stavka 1. do 3. ovoga članka potpisuju i tumač i svjedoci.

(7) Istovjetnost tumača i svjedoka tumača utvrđuje se
kao i istovjetnost oporučnih svjedoka.

Međunarodna
oporuka

Članak
151.

(1) Oporuka je, bez obzira na mjesto gdje je sastav­­ljena,
gdje se nalazi ostavina, te na ostavite­­ljevo držav­­ljanstvo, prebivalište
ili boravište, va­­ljana što se tiče oblika ako je sastav­­ljena u skladu s
odredbama članka 152. do 166. ovoga Zakona.

(2) Neva­­ljanost oporuke kao međunarodne oporuke ne
utječe na ­­njezinu va­­ljanost kao neke druge oporuke, što se tiče oblika.

Članak 152.

Odredbe ovoga Zakona o međunarodnoj oporuci ne primje­­njuju
se na oporučna raspolaga­­nja koja su u istoj ispravi učinile dvije ili više
osoba.

Članak 153.

(1) Oporuka mora biti sastav­­ljena u pisanom obliku.

(2) Oporučite­­lj ne mora vlastoručno napisati
oporuku.

(3) Oporuka može biti napisana na bilo kojem jeziku i
pismu, rukom ili na neki drugi način.

Članak
154.

(1)
Oporučite­­lj izjav­­ljuje u nazočnosti dvaju svjedoka i ovlaštene osobe da je
isprava koju je on ili netko drugi napisao ­­nje­gova oporuka i da joj zna
sadržaj.

(2) Oporučite­­lj ne mora svjedocima ni ovlaštenoj
osobi otkriti sadržaj oporuke.

Članak 155.

(1) U nazočnosti svjedoka i ovlaštene osobe oporučite­­lj
potpisuje oporuku ili, ako ju je već bio potpisao, priznaje i potvrđuje potpis
kao svoj.

(2) Ako oporučite­­lj nije u sta­­nju potpisati se,
navest će razlog ovlaštenoj osobi, koja će to zabi­­lježiti na oporuci.
Oporučite­­lj može zatražiti od neke druge osobe da ga na oporuci potpiše.

(3) Svjedoci i ovlaštena osoba u oporučite­­ljevoj
nazočnosti odmah se potpisuju na oporuci.

Članak 156.

(1) Potpisi se moraju staviti na kraju oporuke.

(2) Ako se oporuka sastoji od više listova, svaki
list mora potpisati oporučite­­lj ili, ako se on nije u sta­­nju potpisati,
osoba koja potpisuje u ­­nje­govo ime ili, ako je nema, ovlaštena osoba. Svaki
list mora biti označen brojem.

Članak 157.

(1) Datum oporuke je onaj kad ju je potpisala
ovlaštena osoba.

(2) Taj datum ovlaštena osoba mora staviti na kraj
oporuke.

Članak 158.

Ovlaštena osoba će pitati oporučite­­lja želi li dati
izjavu o čuva­­nju svoje oporuke. U tom slučaju, i na izričit oporučite­­ljev
zahtjev, mjesto gdje on namjerava čuvati svoju oporuku navest će se u potvrdi
predviđenoj u članku 160. ovoga Zakona.

Članak 159.

Ovlaštena osoba prilaže oporuci potvrdu u skladu s
odredbama članka 160. ovoga Zakona kojom se utvrđuje da su poštovane obveze
propisane ovim Zakonom.

Članak 160.

Potvrda koju izdaje ovlaštena osoba bit će sastav­­ljena
u s­­lje­dećem obliku:

if !supportEmptyParas endif

**P O T V R D A**

(Konvencija
od 26. listopada 1973.)

if !supportEmptyParas endif

1. Ja, \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_
                  (ime, adresa
i zva­­nje) osoba, ovlaštena za sastav­­lja­­nje međunarodne oporuke,

if !supportLists2.
endifpotvrđujem da je dana \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_ u \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_
                                        (datum)                         (mjesto)

3.
(oporučite­­lj) \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_
                          (ime, adresa, datum
i mjesto rođe­­nja) u nazočnosti mojoj i svjedoka:

4. a)
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

(ime, adresa, datum i mjesto rođe­­nja)

    b)
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

(ime, adresa, datum i mjesto rođe­­nja)

    izjavio da je
priložena isprava ­­nje­gova oporuka te da joj zna
    sadržaj.

5. Osim toga potvrđujem da:

6.         a) je u nazočnosti mojoj i svjedoka,

    1.     oporučite­­lj potpisao oporuku ili priznao i
potvrdio kao svoj  već stav­­ljeni
potpis;

    2.     budući da je oporučite­­lj izjavio da ne
može sam potpisati  svoju oporuku iz s­­ljedećih
razloga:

        \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

    – sam zabi­­lježio ovu či­­njenicu na oporuci

    – je potpis stavio
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_
                                                                    (ime, adresa)

7. b)     smo svjedoci i ja potpisali oporuku.

8. c)     Svaki list oporuke potpisao je
\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_ te je označen brojem.

9. d)     Uvjerio sam se u identitet oporučite­­lja i
gore navedenih svjedoka.

10.   e)  Svjedoci su ispu­­njavali pretpostavke
propisane zakonom, po kojemu ja postupam.

11.   f)  Oporučite­­lj je želio dati s­­ljedeću izjavu
o čuva­­nju svoje oporuke:

12.                                           MJESTO

13.                                           DATUM

14.                                           POTPIS,
i eventualno

                                                PEČAT

Članak
161.

Ovlaštena
osoba zadržava jedan primjerak potvrde, a drugi daje oporučite­­lju.

Članak 162.

Ako se
ne dokaže suprotno, potvrda ovlaštene osobe smatra se dovo­­ljnim dokazom da je
isprava va­­ljano oblikovana u oporuku u smislu ovoga Zakona.

Članak
163.

Nepostoja­­nje
ili neispravnost potvrde ne utječe na va­­ljanost oporuke sastav­­ljene u skladu
s ovim Zakonom, što se tiče ­­njezina oblika.

Članak 164.

Međunarodna
se oporuka može opozvati po pravilima ovoga Zakona o opozivu oporuka.

Članak
165.

Potpisi
oporučite­­lja, ovlaštene osobe i svjedoka na među­narodnoj oporuci i na
potvrdi, oslobođeni su svake ovjere ili slične formalnosti, ali nadležno tijelo
može, po potrebi, provjeriti istinitost potpisa.

Članak
166.

Odredbe
ovoga Zakona o međunarodnoj oporuci tumačit će se i primje­­njivati uzimajući u
obzir ­­njihovo podrijetlo iz među­narodne konvencije i nužnost da ih se
jednoobrazno tumači.

II.
Čuvanje oporuke kod suda i drugih osOba ovlaŠtenih za sastavljanje javnih
oporuka

Čuva­­nje
oporuke

Članak
167.

(1) Na
zahtjev oporučite­­lja, ­­nje­govu će oporuku primiti na čuva­­nje u Republici
Hrvatskoj sud ili javni bi­­lježnik, a u inozemstvu hrvatskim držav­­ljanima
konzularno, odnosno diplomatsko-konzularno predstavništvo Republike Hrvatske.

(2) Bez obzira tko je oporuku sastavio, osobe iz
stavka 1. ovoga članka ne smiju odbiti primitak oporuke na čuva­­nje, ako
oporuku na čuva­­nje predaje oporučite­­lj ili osoba koju je on za to
opunomoćio.

(3) Prije prima­­nja oporuke na čuva­­nje utvrdit će
se istovjetnost osobe koja oporuku predaje na čuva­­nje po pravilima za
utvrđiva­­nje istovjetnosti oporučite­­lja, osim kada je ta osoba poznata
osobno ili po imenu.

(4) Oporuka se predaje na čuva­­nje otvorena ili
zatvorena.

(5) Oporuka prim­­ljena na čuva­­nje stavit će se u
poseban omot i zapečatiti, pa će se dati potvrda da je oporuka prim­­ljena na čuva­­nje.

(6) Osoba koja u ime suda, javnog bi­­lježnika,
odnosno konzularnog ili diplomatsko-konzularnog predstavništva Republike
Hrvatske prima oporuku na čuva­­nje, sastavit će o tome zapisnik, u kojem će
navesti kako je utvrđena istovjetnost osobe koja je oporuku predala na čuva­­nje
i u ­­nje­ga unijeti podatke, sazna­­nja i zapaža­­nja o svim okolnostima koje
bi mogle biti važne za ocjenu va­­ljanosti oporuke.

(7) Ako je oporuku na čuva­­nje predala osoba koju je
oporučite­­lj za to opunomoćio, zapisniku će se priložiti ta punomoć.

(8) Zapisnik o prima­­nju oporuke na čuva­­nje
potpisuje osoba koja je u ime suda, javnog bi­­lježnika, odnosno konzularnog
ili diplomatsko-konzularnog predstavništva Republike Hrvatske primila oporuku
na čuva­­nje, a ako je pritom sudjelovao i zapisničar, i on potpisuje zapisnik,
uz naznaku svojstva zapisničara.

Članak 168.

Sud, javni bi­­lježnik, odnosno konzularno ili
diplomatsko-konzularno predstavništvo Republike Hrvatske koje je primilo
oporuku na čuva­­nje čuvat će je s posebnom paž­­njom i odvojeno od ostalih
spisa.

Obavijest
o sastav­­ljenoj oporuci

Članak
169.

Sud,
javni bi­­lježnik, odnosno konzularno ili diplomatsko-konzularno predstavništvo
Republike Hrvatske koje je primilo oporuku na čuva­­nje o tome će bez odgode
poslati obavijest u Hrvatski upisnik oporuka.

Vraća­­nje
oporuke oporučite­­lju

Članak
170.

(1)
Oporuka koja se nalazi na čuva­­nju kod suda, javnog bi­­ljež­nika odnosno
konzularnog ili diplomatsko-konzularnog pred­stavništva Republike Hrvatske,
vratit će se oporučite­­lju na ­­nje­gov zahtjev.

(2) Oporuka će se vratiti i oporučite­­ljevu
opunomoćeniku koji ima ovjerov­­ljenu punomoć za taj posao.

(3) O
vraća­­nju oporuke sastavit će se zapisnik, u kojem će se navesti način na koji
je utvrđena istovjetnost osobe kojoj se vraća oporuka.

(4) Ako
se oporuka vraća opunomoćeniku, punomoć će se priložiti zapisniku i čuvati kod
onoga koji je oporuku vratio.

(5)
Sud, javni bi­­lježnik, odnosno konzularno ili diplomatsko--konzularno
predstavništvo Republike Hrvatske koje je vratilo oporuku oporučite­­lju ili ­­nje­govu
opunomoćeniku o tome će bez odgode poslati obavijest u Hrvatski upisnik
oporuka.

Čuva­­nje
izjave o usmenoj oporuci

Članak
171.

(1) Ako
su svjedoci usmene oporuke podnijeli sudu ili javnom bi­­lježniku izjavu o
oporučite­­ljevoj vo­­lji, on će utvrditi istovjetnost svjedoka, a potom će
primitak ­­njihove izjave zapisnički utvrditi, staviti u poseban omot i
zapečatiti.

(2) Jednako će se postupiti i kad svjedoci usmene
oporuke dođu sudu ili javnom bi­­lježniku da usmeno ponove oporučite­­ljevu
izjavu.

(3) Prigodom uzima­­nja izjava svjedoka usmene
oporuke sud će, odnosno javni bi­­lježnik nastojati utvrditi izjavu oporučite­­ljeve
vo­­lje, a ispitat će i okolnosti od kojih zavisi va­­ljanost usmene oporuke.

(4) Isprave o usmenoj oporuci čuvat će se odvojeno od
ostalih spisa.

Obavijest
o prim­­ljenoj izjavi svjedoka usmene oporuke

Članak
172.

Sud,
odnosno javni bi­­lježnik koji je primio izjavu svjedoka usmene oporuke o tome
će bez odgode poslati obavijest u Hrvat­ski upisnik oporuka.

III.
Opoziv oporuke pred sudom ili drugim osobama ovlaŠtenim za sastavljanje javnih
oporuka

Članak
173.

(1) Oporučite­­lj može pred osobom ovlaštenom za
sastav­­lja­­nje javne oporuke opozvati svaku svoju oporuku, bez obzira u kojem
je obliku naprav­­ljena.

(2) Na opoziva­­nje oporuke pred osobom ovlaštenom za
sastav­­lja­­nje javne oporuke na odgovarajući se način primje­­njuju odredbe
ovoga Zakona o sastav­­lja­­nju javne oporuke.

(3) Kad oporučite­­lj opozove oporuku, opoziv će se
zabi­­lježiti na oporuci, ako se čuva kod ovlaštene osobe pred kojom je
opozvana.

(4) Obavijest o tome da je oporuka opozvana bez
odgode će se dostaviti Hrvatskom upisniku oporuka.

G l a v
a  d r u g a

OSTAVINSKI
POSTUPAK

I. OpĆe
odredbe

Predmet
ostavinskog postupka

Članak
174.

U
ostavinskom postupku utvrđuje se tko su ostavite­­ljevi nas­­ljednici, što čini
ostavite­­ljevu ostavinu te koja još prava glede ostavine pripadaju nas­­ljednicima,
zapisovnicima i drugim osobama.

Izvanparnični
postupak

Članak
175.

(1)
Ostavinski postupak je izvanparnični postupak.

(2) Ako
ovim Zakonom nije drukčije određeno, u ostavinskom postupku na odgovarajući se
način primje­­njuju odredbe Zakona o parničnom postupku.

Nadležnost
za provođe­­nje ostavinskog postupka

Članak
176.

(1)
Ostavinski se postupak u prvom stup­­nju provodi pred općinskim sudom odnosno
pred javnim bi­­lježnikom kao povjerenikom suda.

(2) U
općinskom sudu ostavinski postupak provodi sudac pojedinac ili sudski savjetnik.

(3) Sud
će povjeriti javnom bi­­lježniku provođe­­nje ostavinskog postupka i dostaviti
mu smrtovnicu.

(4) Kada javni bi­­lježnik
provodi rad­­nje u ostavinskom postupku kao povjerenik suda ovlašten je, kao i
sudac i sudski savjetnik općinskog suda, poduzimati sve rad­­nje u postupku i
donositi sve odluke osim odluka za koje je ovim Zakonom drukčije propisano.

Mjesna
nadležnost

Članak 177.

(1) Za ostavinski postupak mjesno je nadležan sud na
čijem je području ostavite­­lj u vrijeme smrti imao prebivalište (ostavinski
sud).

(2) Ako ostavite­­lj u vrijeme smrti nije imao
prebivalište u Republici Hrvatskoj, za ostavinski postupak mjesno je nadležan
sud na čijem je području ostavite­­lj u to vrijeme imao boravište.

(3) Ako ostavite­­lj u vrijeme smrti nije imao ni
prebivalište ni boravište u Republici Hrvatskoj, mjesno je nadležan sud na
čijem se području nalazi pretežni dio ­­nje­gove ostavine u Republici
Hrvatskoj.

(4) Ako se nijedan dio ostavine ne nalazi u Republici
Hrvat­skoj, mjesno je nadležan sud prema mjestu gdje je ostavite­­lj upisan u k­­njigu
držav­­ljana.

(5) Privremene mjere za osigura­­nje ostavine može
pored ostavinskoga suda narediti i sud na čijem je području ostavite­­lj umro
te sud na čijem se području nalazi ostavite­­ljeva imovina.

(6) Kad za ostavinski postupak nije nadležan hrvatski
sud, nadležnost hrvatskog suda koji je ovlašten provoditi pojedine rad­­nje
određuje se prema odredbama stavka 1. do 5. ovoga članka.

Zabrana
sporazuma o nadležnosti

Članak
178.

Stranke
ne mogu sporazumno mije­­njati nadležnost suda u ostavinskom postupku.

Stranke

Članak
179.

Strankom
se u smislu ovoga Zakona smatraju nas­­ljednici i zapisovnici kao i druge osobe
koje ostvaruju neko pravo iz ostavine.

Opća
pravila postupa­­nja

Članak
180.

(1)
Tijekom cijeloga postupka sud će paziti da prava stranaka budu što prije
utvrđena i osigurana.

(2) Sud
je dužan osobito paziti da se zaštite i ostvare prava osoba koje se zbog
malodobnosti, duševne bolesti ili drugih okolnosti nisu sposobne brinuti o
svojim pravima i interesima.

(3) U
ostavinskom postupku javnost je isk­­ljučena.

Dokazi

Članak
181.

(1) Sud
donosi odluku na teme­­lju rezultata cjelokupne ras­prave.

(2) Sud
je ovlašten utvrđivati či­­njenice koje stranke u postupku nisu iznijele te izvesti
i dokaze koje one nisu predložile, ako ocijeni da su te či­­njenice i ti dokazi
važni za odlučiva­­nje u skladu s ovim Zakonom.

(3)
Odluka se može zasnivati i na dokazima koji nisu izvedeni pred sudom koji
donosi odluku.

Rad­­nje
u postupku

Članak 182.

Sudac,
odnosno sudski savjetnik sa zapisničarom prima izjave o odrica­­nju od nas­­ljedstva
i izvodi dokaze.

Zapisnici i bi­­lješke

Članak
183.

(1) O
rad­­njama poduzetim u postupku u pravilu se sastav­­lja zapisnik.

(2) O
ma­­nje važnim izjavama stranaka i obavijestima koje sud prikup­­lja može se
umjesto zapisnika staviti samo bi­­lješka na spisu.

(3)
Zapisnik potpisuju stranke ako su bile nazočne rad­­nji u postupku, sudac
odnosno sudski savjetnik koji je sastavio zapisnik te zapisničar.

(4) Bi­­lješku
na spisu potpisuje osoba koja ju je sastavila.

Odluke

Članak
184.

(1)
Odluke se u postupku donose u obliku rješe­­nja.

(2)
Rješe­­nja protiv kojih je dopušten prigovor, odnosno žalba i rješe­­nja
drugostupa­­njskog suda moraju biti obrazložena.

Prigovor
protiv rješe­­nja

Članak
185.

Protiv
rješe­­nja koje je kao povjerenik suda u ostavinskom postupku donio javni bi­­lježnik
dopušten je prigovor u roku od osam dana od dana dostave rješe­­nja strankama.

Postupak
povodom prigovora

Članak
186.

(1)
Prigovor se dostav­­lja javnom bi­­lježniku koji ga je dužan bez odgode zajedno
sa spisom dostaviti nadležnom općinskom sudu.

(2) O
prigovoru odlučuje sudac pojedinac.

Odluke
suda o prigovoru protiv rješe­­nja javnog bi­­lježnika

Članak
187.

(1)
Nepravovremene, nepotpune ili nedopuštene prigovore sud će odbaciti.

(2)
Odlučujući o prigovoru protiv rješe­­nja koje­g je donio javni bi­­lježnik, sud
može u cijelosti ili djelomično rješe­­nje održati na snazi ili ga ukinuti.

(3) Kad
sud ukine rješe­­nje ili ga djelomično održi na snazi, sam će odlučiti o
ukinutom dijelu rješe­­nja.

(4)
Protiv rješe­­nja suda kojim je rješe­­nje javnog bi­­lježnika u cijelosti ili
djelomično ukinuto nije dopuštena samostalna žalba.

(5) U
slučaju iz stavka 3. ovoga članka sud će provesti rad­­nje koje ocijeni
potrebnim.

(6)
Rješe­­nje o prigovoru dostavit će se strankama i javnom bi­­lježniku.

Žalba
protiv rješe­­nja

Članak
188.

(1)
Protiv rješe­­nja prvostupa­­njskog suda dopuštena je žalba, ako ovim Zakonom
nije drukčije određeno.

(2)
Žalba se podnosi u roku od petnaest dana od dostave prvostupa­­njskoga rješe­­nja.

Postupak
po žalbi

Članak
189.

(1)
Žalba se podnosi prvostupa­­njskomu sudu, koji može u povodu pravodobno
podnesene žalbe sam, novim rješe­­njem, preinačiti pobijano rješe­­nje, ako se
time ne povrjeđuju prava drugih osoba zasnovana na tom rješe­­nju.

(2) Ako
prvostupa­­njski sud ne preinači svoje rješe­­nje, dostavit će žalbu drugostupa­­njskom
sudu, bez obzira je li žalba podnesena u roku koji zakon određuje.

(3)
Drugostupa­­njski sud rješava u pravilu samo o žalbama koje su pravodobno
podnesene, ali može uzeti u obzir i žalbu koja je nepravodobno podnesena ako se
time ne povrjeđuju prava drugih osoba koja se zasnivaju na pobijanome rješe­­nju.

(4) Ako
je protiv rješe­­nja dopuštena samostalna žalba, sud će, ako ne postupi prema
odredbi stavka 1. ovoga članka, prijepis spisa sa žalbom dostaviti drugostupa­­njskome
sudu. Ne čekajući odluku drugostupa­­njskog suda, prvostupa­­njski će sud poduzimati
one rad­­nje koje je ovlašten poduzimati u ostavinskom postupku, neovisno o
ishodu žalbenoga postupka, ako ovim Zakonom nije drukčije određeno.

Izvanredni pravni lijekovi

Članak
190.

U
ostavinskom postupku nisu dopušteni izvanredni pravni lijekovi osim zahtjeva za
zaštitu zakonitosti.

Troškovi postupka

Članak
191.

(1)
Svaka stranka snosi troškove koje je imala tijekom ili u povodu postupka.

(2) Ako
je bilo zajedničkih troškova, sud će odrediti u kojem će razmjeru stranke
snositi te troškove.

(3) Na
prijedlog jedne stranke sud može odlučiti da joj druga stranka nadoknadi
troškove koje joj je prouzročila očito nesavjesnim postupkom.

II. Prethodne radnje

1.
Smrtovnica

Sastav­­lja­­nje
smrtovnice

Članak
192.

(1) Kad
neka osoba umre ili bude proglašena umrlom, matičar nadležan za upis či­­njenice
smrti u maticu umrlih sastavit će smrtovnicu i dostaviti je sudu, ili je
predati osobi na čiji ju je zahtjev sastavio.

(2)
Smrtovnica se sastav­­lja na teme­­lju podataka iz matice umrlih, podataka
dobivenih od srodnika umrlog, od osoba s kojima je umrli živio te od drugih
osoba koje ih mogu pružiti.

(3) Ako
je ostavinskom sudu predana nepotpuna smrtovnica ili samo izvadak iz matice
umrlih, on će na zapisnik u ostavinskoj raspravi utvrditi sve podatke koje
treba sadržavati smrtovnica.

(4)
Smrtovnica ima dokaznu snagu javne isprave samo glede podataka koji su preuzeti
iz matice umrlih.

Sadržaj smrtovnice

Članak
193.

(1) U
smrtovnicu se unose:

1.
prezime i ime ostavite­­lja, po mogućnosti jedinstveni matični broj građanina,
ime jednoga od ­­nje­govih rodite­­lja, ostavite­­ljevo zanima­­nje, datum rođe­­nja
i držav­­ljanstvo, a za ostavite­­lja koji je bio u braku i prezime koje je
imao prije sklapa­­nja braka,

2. dan, mjesec i godina, mjesto i, po mogućnosti, sat
smrti,

3. mjesto u kojemu je ostavite­­lj imao prebivalište,
odnosno boravište.

(2) U smrtovnici treba, ako je to moguće, navesti:

1. prezime i ime, datum rođe­­nja, zanima­­nje,
prebivalište, od­nos­no boravište ostavite­­ljeva bračnog druga i bračne,
izvanbračne i posvojene djece,

2. prezime i ime, datum rođe­­nja i prebivalište,
odnosno bo­ravište ostalih srodnika koji bi mogli biti pozvani na nas­­ljedstvo
na teme­­lju zakona, kao i osoba koje su pozvane na nas­­ljedstvo na teme­­lju
oporuke,

3. mjesto gdje se nalazi imovina koju je ostavio
ostavite­­lj, ima li imovine za čije drža­­nje, čuva­­nje ili prijav­­ljiva­­nje
postoje posebni propisi, ima li gotovog novca, vrijednosnih papira,
dragocjenosti, uložnih k­­njižica ili kakvih drugih važnih isprava, je li
ostavite­­lj ostavio dugova i koliko, je li ostavio pisanu oporuku ili ugovor o
doživotnom uzdržava­­nju ili sporazum o ustupu i raspodjeli imovine za života i
gdje se oni nalaze, a ako je ostavite­­lj napravio usmenu oporuku, onda prezime
i ime, zanima­­nje i boravište svjedoka pred kojima je usmena oporuka naprav­­ljena,

4. očekuje li se rođe­­nje ostavite­­ljeva djeteta i
imaju li ­­nje­gova djeca ili bračni drug skrbnika,

5. datum i mjesto smrti bračnog druga ili ostavite­­ljeva
djeteta ili koje druge osobe koja bi mogla biti pozvana na nas­­ljedstvo, a
koja je umrla prije ostavite­­lja.

2. Popis
ostavite­­ljeve imovine

Vrijeme
obav­­lja­­nja popisa

Članak
194.

(1)
Popis ostavite­­ljeve imovine obavit će se po odluci ostavinskog suda kad se ne
zna postoje li nas­­ljednici ili gdje borave, kad su nas­­ljednici osobe koje
zbog malodobnosti, duševne bolesti ili drugih okolnosti ne mogu same voditi
brigu o svojim pravima i interesima, ili u drugim opravdanim slučajevima.

(2) Sud
će popis narediti i na zahtjev ostavite­­ljevih nas­­ljednika, zapisovnika ili
vjerovnika.

(3) Ako to zahtijevaju posebne okolnosti u kojima je
ostavite­­lj umro, a osobito ako prijeti opasnost da bi dio ostavine mogao biti
otuđen ili izgub­­ljen, policijski službenici koji u tim okolnostima ureduju,
prigodom svog uredova­­nja, ako je to moguće, popisat će ostavite­­ljeve
stvari, po potrebi zapečatiti prostorije u kojima se stvari nalaze i popis
dostaviti matičaru nadležnom za upis či­­njenice smrti.

(4) U
slučaju iz stavka 3. ovoga članka matičar će prim­­ljeni popis dostaviti
ostavinskom sudu koji vodi ostavinski postupak.

Sadržaj
popisa

Članak
195.

(1)
Popis će obuhvatiti sve nepokretne i pokretne stvari koje su bile u ostavite­­ljevu
neposrednom posjedu u času ­­nje­gove smrti.

(2)
Popis će obuhvatiti i drugo što je pripadalo ostavite­­lju, a nalazi se kod
druge osobe, uz naznaku kod koga se nalazi i na kojem teme­­lju, kao i ono što je
ostavite­­lj posjedovao, a za što se tvrdi da nije ­­nje­govo vlasništvo.

(3) U
popisu imovine zabi­­lježit će se ostavite­­ljeve tražbine, a i dugovi, te
posebno neplaćeni porezi, doprinosi i druga javna dava­­nja.

Način
popisiva­­nja

Članak
196.

(1) Pokretne
stvari popisuju se po vrsti, rodu, broju, mjeri i težini, ili pojedinačno.

(2)
Nekretnine se popisuju pojedinačno s naznakom mjesta gdje se nalaze, kulture
zem­­ljišta, te zem­­ljišnok­­njižnih podataka ako su poznati.

Obav­­lja­­nje
popisa

Članak 197.

(1)
Popis će obaviti sudski službenik, javni bi­­lježnik koje­g odredi sudac ili
sudski savjetnik koji vodi sudski postupak.

(2)
Popis se obav­­lja u nazočnosti dviju puno­­ljetnih osoba, a kada je to
potrebno, i uz sudjelova­­nje vještaka.

(3)
Popisu može biti nazočna i svaka zainteresirana osoba.

Postupak
sa stvarima za koje postoje posebni propisi

Članak
198.

Kad se
prigodom popisiva­­nja ili inače u ostavini pronađu stvari za čije drža­­nje,
čuva­­nje ili prijav­­ljiva­­nje postoje posebni propisi, s ­­njima će se nakon
obav­­ljenoga popisa postupiti po tim propisima.

3.
Osigura­­nje ostavine

Predaja
na čuva­­nje

Članak
199.

(1) Ako
se ustanovi da nijedan od nazočnih nas­­ljednika nije sposoban uprav­­ljati
ostavinom ili nečim iz ­­njezina sastava, a nema zakonskog zastupnika, ili ako
su nas­­ljednici nepoznati ili odsutni ili kada druge okolnosti nalažu naročiti
oprez, policijski službenik ili druga osoba koja ureduje u ime vlasti predat će
u hitnim slučajevima te stvari na čuva­­nje pouzdanoj osobi i o tome odmah
obavijestiti sud na čijem se području te stvari nalaze, koji može tu mjeru
izmijeniti ili ukinuti.

(2) Gotov novac, vrijednosne papire, dragocjenosti,
štedne k­­nji­žice i druge važne isprave, treba u slučaju iz stavka 1. ovoga
članka predati na čuva­­nje sudu ili javnome bi­­lježniku na čijem se području
nađe ta imovina.

(3) Tko primi na čuva­­nje stvari iz stavka 1. i 2.
ovoga članka, dužan je o tome izdati potvrdu koju će sudu na čijem se području
te stvari nalaze predati onaj tko ih je dao u pohranu.

(4) Sud iz stavka 1. i 2. ovoga članka obavijestit će
ostavinski sud o svim mjerama poduzetim za osigura­­nje ostavine.

Postav­­lja­­nje
privremenog skrbnika ostavine

Članak
200.

(1)
Privremenoga skrbnika ostavine postav­­lja ostavinski sud.

(2)
Prije postav­­lja­­nja privremenoga skrbnika sud će po mogućnosti zatražiti miš­­lje­­nje
u pogledu skrbnika od osoba koje su vjerojatno pozvane na nas­­ljedstvo.

Pečaće­­nje

Članak
201.

(1) Ako
ocijeni da je to svrhovito, sud može odrediti da se prostorije u kojima se
nalaze stvari iz sastava ostavine zapečate, te će odrediti osobu koju će
obvezati da bez odgađa­­nja prijavi svako ošteće­­nje pečata nadležnoj
policijskoj upravi i sudu.

(2)
Dopušte­­nje za skida­­nje pečata može dati samo ostavinski sud, odnosno javni
bi­­lježnik kao povjerenik suda.

Privremene mjere

Članak
202.

Prije
pokreta­­nja ostavinskog postupka i tijekom ­­nje­ga, sve dok postupak ne bude
pravomoćno okončan, sud će na zahtjev stranke radi osigura­­nja stvari i prava
iz ostavine odrediti privremene mjere predviđene Ovršnim zakonom, ako stranka
učini vjerojatnim opasnost da bi se bez takve mjere promijenilo postojeće sta­­nje
ili ako učini vjerojatnim da je mjera potrebna da bi se spriječilo nasi­­lje
ili nastanak nenadoknadive štete koja prijeti.

4. Predaja oporuke i
proglaše­­nje

Predaja oporuke sudu

Članak
203.

(1)
Osoba koja posjeduje ispravu za koju može pretpostaviti da je oporuka umrle
osobe dužna ju je bez odgode predati najbližem općinskom sudu.

(2)
Osoba koja zna da je ostavite­­lj sastavio oporuku i gdje se ona nalazi dužna
je o tome obavijestiti općinski sud.

(3)
Ostavinski je sud dužan bez odgode zatražiti sve podatke iz Hrvatskog upisnika
oporuka o mogućim oporukama umrle osobe, a od osobe i tijela kojima je oporuka
povjerena na čuva­­nje da mu je dostave.

Proglaše­­nje
oporuke

Članak
204.

(1) Kad
sud kod koje­ga se nađe oporuka utvrdi da je osoba koja je ostavila oporuku
umrla ili da je proglašena umrlom, otvorit će ­­njezinu oporuku bez ošteće­­nja
pečata, pročitat će je i o tome sastaviti zapisnik.

(2) Na
način iz stavka 1. ovoga članka sud će postupiti bez obzira na to je li oporuka
va­­ljana i bez obzira na to ima li više oporuka.

(3)
Otvara­­nje i čita­­nje oporuke obavit će se u nazočnosti dviju osoba, koje
mogu biti i nas­­ljednici.

(4)
Proglaše­­nju oporuke mogu biti nazočni nas­­ljednici, zapisovnici i druge
osobe koje ostvaruju neko pravo iz ostavine i tražiti prijepis oporuke.

(5)
Općinski sud kojemu bude predana otvorit će i pročitati oporuku i kad je za
ostavinsku raspravu nadležan drugi općinski sud ili inozemno tijelo.

Zapisnik
o proglaše­­nju pisane oporuke

Članak
205.

(1)
Zapisnik o proglaše­­nju pisane oporuke treba sadržavati:

1.
koliko je oporuka nađeno, koji datum nose i gdje su nađene,

2. tko
ih je predao sudu ili sastav­­ljaču smrtovnice,

3. koji
su svjedoci bili nazočni otvara­­nju i proglaše­­nju oporuke te kako je
utvrđena ­­njihova istovjetnost,

4. je
li oporuka predana otvorena ili zatvorena i kakvim je pečatom bila zapečaćena.

(2) Ako
je prigodom otvara­­nja oporuke primijećeno da je pečat oštećen ili da je u
oporuci nešto brisano, precrtano ili isprav­­ljeno, ili ako se što drugo sum­­njivo
nađe, mora se i to u zapisniku navesti.

(3)
Zapisnik potpisuju sudac, odnosno sudski savjetnik, zapisničar i svjedoci.

(4) Na
proglašenu oporuku sud će staviti potvrdu da je proglašena s naznakom datuma
kad je proglašena te broja i datuma ostalih pronađenih oporuka koje je taj sud
već proglasio.

Proglaše­­nje usmene oporuke

Članak
206.

(1) Ako
je ostavite­­lj napravio usmenu oporuku, i o tome postoji isprava koju su
svjedoci vlastoručno potpisali, sud će sadržaj te isprave proglasiti po
odredbama koje vrijede za proglaše­­nje pisane oporuke.

(2) Ako
nema isprave iz stavka 1. ovoga članka, sud će od­vo­jeno saslušati svjedoke
pred kojima je usmena oporuka izjav­­ljena, a naročito o okolnostima o kojima
ovisi ­­njezina va­­ljanost, pa će se zapisnik o sasluša­­nju tih svjedoka
proglasiti po odredbama koje vrijede za proglaše­­nje pisane oporuke.

(3) Ako
stranka zahtijeva da se svjedoci usmene oporuke saslušaju pod prise­gom, ili
ako sud ustanovi da je takvo sasluša­­nje potrebno, odredit će ročište za
sasluša­­nje tih svjedoka na koje će pozvati predlagate­­lja, a ostale
zainteresirane osobe samo ako se time ne bi odugovlačio postupak.

Proglaše­­nje
nestale ili uništene oporuke

Članak
207.

(1) Ako
je nezavisno od ostavite­­ljeve vo­­lje nestala ili je uništena isprava u koju
je bila oblikovana ostavite­­ljeva oporuka, a među zainteresiranim osobama nema
spora o prijaš­­njem postoja­­nju te oporuke, o obliku u kojemu je sastav­­ljena,
o načinu nestanka ili unište­­nja, kao ni o ­­njezinu sadržaju, ostavinski će
sud o tome saslušati sve zainteresirane osobe i o ­­njihovim prijedlozima
izvesti potrebne dokaze, pa će zapisnik o tome proglasiti po odredbama koje
vrijede za proglaše­­nje pisane oporuke.

(2) Ako
bi ostavina, da nema oporuke, pripala općini, odnosno gradu, sporazum iz stavka
1. ovoga članka o prijaš­­njem ­­njezinu obliku i sadržaju bit će va­­ljan samo
ako se s ­­njime suglasi nadležni državni odvjetnik prema mjestu gdje se
imovina nalazi.

(3) Ako
među zainteresiranim osobama ima osoba koje nisu sposobne same voditi brigu o
svojim pravima i interesima, sporazum iz stavka 1. i 2. ovoga članka vrijedi
samo uz suglasnost tijela nadležnog za poslove skrbništva.

Obavijest
o proglaše­­nju oporuke

Članak
208.

Sud
koji je proglasio oporuku bez odgode će o tome poslati obavijest u Hrvatski
upisnik oporuka, koji će odmah provesti upis.

Dostava i čuva­­nje isprava o proglaše­­nju oporuke

Članak
209.

(1)
Zapisnik o proglaše­­nju oporuke s preslikom pisane oporuke, preslikom isprave
o usmenoj oporuci, odnosno preslikom zapisnika o sasluša­­nju svjedoka usmene oporuke,
dostavit će se ostavinskom sudu, a sud koji je oporuku proglasio zadržat će ­­njihov
izvornik.

(2)
Izvorna pisana oporuka, isprave o usmenoj oporuci, zapisnik o sasluša­­nju
svjedoka usmene oporuke, kao i zapisnik o sadržaju nestale ili uništene pisane
oporuke čuvat će se u sudu odvojeno od drugih spisa, a ­­njihova preslika,
odnosno prijepis priložit će se ostavinskom spisu.

III. Pokretanje ostavinskog postupka

Pokreta­­nje
postupka

Članak
210.

Ostavinski
se postupak pokreće po službenoj dužnosti kad sud primi smrtovnicu ili izvadak
iz matice umrlih, odnosno s ­­njima izjednačenu ispravu.

Ispitiva­­nje
nadležnosti

Članak
211.

(1)
Nakon što primi ispravu iz članka 210. ovoga Zakona, sud će ispitati je li
nadležan za ostavinski postupak, pa ako ustanovi da nije nadležan, dostavit će
predmet nadležnom sudu.

(2) Ako
sud ustanovi da je za ostavinski postupak nadležno inozemno tijelo, rješe­­njem
će se oglasiti nenadležnim i obustaviti postupak.

Mjere
ostavinskog suda za osigura­­nje ostavine

Članak
212.

(1)
Mjere za osigura­­nje ostavine može ostavinski sud odrediti tijekom cijeloga
ostavinskog postupka.

(2)
Ostavinski sud može tijekom ostavinskog postupka mije­­njati i ukidati mjere
osigura­­nja ostavine koje je odredio on sam ili neki drugi sud ili tijelo
vlasti.

(3)
Mjere za osigura­­nje, a i ­­njihove promjene i ukida­­nja odre­đuje ostavinski
sud na zahtjev stranke, a i po službenoj dužnosti.

Poziva­­nje
izvršite­­lja oporuke

Članak
213.

Ako je
ostavite­­lj postavio izvršite­­lja oporuke, sud će mu to priopćiti i pozvati
ga da se u određenom roku očituje prima li se te dužnosti.

Skrbnik
nerođenog djeteta

Članak
214.

(1) Ako
se očekuje rođe­­nje djeteta koje bi bilo pozvano na nas­­ljedstvo, ostavinski
će sud o tome obavijestiti tijelo nadležno za poslove skrbništva.

(2) Ako
tijelo nadležno za poslove skrbništva drukčije ne odredi, o pravima još
nerođenog djeteta brinut će se jedan od ­­nje­govih rodite­­lja.

Postupak
kad nema imovine ili kad ima samo pokretne imovine

Članak
215.

(1) Ako
prema podacima kojima sud raspolaže umrli nije ostavio ostavinu, ostavinski će
sud rješe­­njem odlučiti da se ne provodi ostavinska rasprava.

(2)
Isto će tako sud postupiti i u slučaju ako je ostavite­­lj ostavio samo
pokretnine i s ­­njima izjednačena prava, a nijedna od osoba pozvanih na nas­­ljedstvo
ne zahtijeva da se provede ostavinski postupak.

(3) Kad sud odluči ne provoditi ostavinski postupak,
obavijestit će o tome tijelo nadležno za poslove skrbništva ako među nas­­ljednicima
ima osoba koje nisu sposobne da se same brinu o svojim pravima i interesima, a
nemaju rodite­­lje ili druge zakonske zastupnike.

(4) Ako je sud odlučio da se ne provodi ostavinski
postupak zbog toga što se ostavina sastoji samo od pokretne imovine, ukinut će
mjere osigura­­nja ostavine kako bi osobe pozvane na nas­­ljedstvo mogle
slobodno ostvarivati prava koja im pripadaju kao nas­­ljednicima.

(5) Kad
u ostavinu ulaze i stvarna prava na nekretninama, postupit će se kao kad su iza
ostavite­­lja ostale nekretnine, a kad postoje ostala prava - kao da su ostale
pokretnine.

Odvaja­­nje
ostavine od imovine nas­­ljednika

Članak
216.

Kad se
po odredbama zakona može zahtijevati odvaja­­nje ostavine od imovine nas­­ljednika,
sud će na prijedlog ovlaštenih osoba odrediti to odvaja­­nje, primje­­njujući pri
tom odredbe ovoga Zakona o privremenim mjerama za osigura­­nje ostavine.

IV.
Ostavinska rasprava

Poziv na
ročište

Članak
217.

(1) Za
ostavinsku raspravu sud će odrediti ročište.

(2) U
pozivu na ročište sud će zainteresirane osobe obavijestiti o pokreta­­nju
postupka, o tome je li mu koja oporuka već predana, te će ih pozvati da odmah
dostave sudu pisanu oporuku, odnosno ispravu o usmenoj oporuci, ako se kod ­­njih
nalazi, ili da naznače svjedoke usmene oporuke.

(3) Sud
će u pozivu upozoriti zainteresirane osobe da mogu do donoše­­nja prvostupa­­njskog
rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju dati izjavu o odrica­­nju od nas­­ljedstva
usmeno na ročištu ili javno ovjerov­­ljenom ispravom, a ako na ročište ne dođu
ili takvu izjavu ne daju, smatrat će da žele biti nas­­ljednici.

(4) Ako
je ostavite­­lj ostavio oporuku, o pokreta­­nju ostavinskoga postupka sud će
obavijestiti i na ročište pozvati i osobe koje bi mogle po zakonu polagati
pravo na nas­­ljedstvo.

(5) Ako
je ostavite­­lj postavio izvršite­­lja oporuke, sud će i ­­nje­ga obavijestiti
o pokreta­­nju postupka.

Poziva­­nje
oglasom

Članak
218.

(1) Ako
se ne zna ima li nas­­ljednika, sud će oglasom pozvati osobe koje polažu pravo
na nas­­ljedstvo da se prijave sudu u roku od šest mjeseci od objave oglasa u »Narodnim
novinama«.

(2)
Oglas će se pribiti na oglasnu ploču suda i objaviti u »Narodnim novinama« i na
drugi prikladan način.

(3) Po
odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka sud će postupiti i ako je nas­­ljedniku
postav­­ljen privremeni zastupnik zbog toga što je boravište nas­­ljednika
nepoznato, a nas­­ljednik nema opunomoćenika, ili zbog toga što se nas­­ljednik
ili ­­nje­gov zakonski zastupnik, koji nemaju opunomoćenika, nalaze u
inozemstvu ili su nedostupni, a dostava se nije mogla obaviti.

(4)
Pošto protekne rok iz stavka 1. ovoga članka, sud će provesti ostavinsku
raspravu na teme­­lju izjave postav­­ljenog skrbnika i podataka kojima sud
raspolaže.

Predmet
ostavinske rasprave

Članak
219.

(1) Na
ročištu za ostavinsku raspravu sud će raspraviti sva pita­­nja važna za donoše­­nje
odluke u ostavinskom postupku, a naročito glede prava na nas­­ljedstvo,
veličinu nas­­ljednog dijela i prava na zapise.

(2) Sud o pravima odlučuje, u pravilu, pošto je
zainteresiranim osobama omogućio da daju potrebne izjave. Tijekom ostavinskog
postupka zainteresirane osobe mogu davati izjave bez nazočnosti drugih
zainteresiranih osoba, i nije potrebno da se u svakom slučaju tim osobama
omogući da se očituju o izjavama drugih zainteresiranih osoba.

(3) O pravima osoba koje nisu došle na ročište, a
uredno su pozvane, sud će odlučivati prema podacima kojima raspolaže, uzimajući
u obzir ­­njihove pisane izjave koje stignu do donoše­­nja odluke.

(4) Ako
sud posum­­nja da je osoba koja po zakonu polaže pravo na nas­­ljedstvo jedini
ili najbliži ostavite­­ljev srodnik, može saslušati i osobe za koje smatra da
bi mogle imati jednako ili jače nas­­ljedno pravo, a može te osobe pozvati i
oglasom po odredbama članka 218. ovoga Zakona.

Nas­­ljednička
izjava

Članak
220.

(1)
Svatko je ovlašten, ali nitko nije dužan dati nas­­ljedničku izjavu.

(2) Za
osobu koja nije dala izjavu o odrica­­nju od nas­­ljedstva smatra se da želi
biti nas­­ljednikom.

(3)
Osoba koja je va­­ljano dala izjavu da prihvaća nas­­ljedstvo, ne može ga se
više odreći.

(4) Nas­­ljedničku
izjavu potpisuju, odnosno stav­­ljaju rukoznak nas­­ljednik ili ­­nje­gov
zastupnik.

(5) Ako
nas­­ljednik ili ­­nje­gov zastupnik nije u sta­­nju potpisati nas­­ljedničku
izjavu, navest će razlog ovlaštenoj osobi, koja će to zabi­­lježiti u zapisniku.

(6)
Potpis na ispravi o nas­­ljedničkoj izjavi, kao i potpis na punomoći za dava­­nje
nas­­ljedničke izjave mora biti javno ovjerov­­ljen.

(7) Ako
nas­­ljednik u nas­­ljedničkoj izjavi ne izjavi odnosi li se ­­nje­gova izjava
na ono što mu pripada na teme­­lju zakona, ili na teme­­lju oporuke, ili kao
nužni dio, smatra se da se izjava odnosi na nas­­ljedstvo na bilo kojem teme­­lju.

(8) Sud
neće zahtijevati nas­­ljedničku izjavu ni od koga, ali nas­­ljednik koji ju
želi dati može to učiniti usmeno pred ostavinskim sudom ili pred svakim drugim
općinskim sudom, odnosno predajom ostavinskom sudu ovjerov­­ljene isprave o
tome.

(9)
Prilikom dava­­nja izjave o odrica­­nju od nas­­ljedstva sud će nas­­ljednika
upozoriti da se može odreći nas­­ljedstva samo u svoje ime, ili i u ime svojih
potomaka.

Prigovor
na popis

Članak
221.

(1) Ako
stranke prigovore popisu, sud može, ako to smatra potrebnim, narediti sudskom
službeniku ili javnom bi­­lježniku da ponovno obavi popis.

(2) Ako
popis imovine nije obav­­ljen, sud može, na teme­­lju podataka koje su mu dale
zainteresirane osobe, sam utvrditi što ulazi u ostavinu.

Upućiva­­nje
na parnicu zbog spora

Članak
222.

(1) Sud
će prekinuti ostavinski postupak i uputiti stranke na parnicu ili postupak pred
upravnim tijelom ako su među strankama sporne či­­njenice o kojima ovisi neko ­­njihovo
pravo.

(2) Na način predviđen odredbom stavka 1. ovoga
članka sud će postupiti osobito ako su sporne či­­njenice:

1. o kojima ovisi nas­­ljedno pravo, a naročito va­­ljanost
ili sadržaj oporuke ili odnos nas­­ljednika i ostavite­­lja na teme­­lju koje­ga
se po zakonu nas­­ljeđuje,

2. o kojima ovisi veličina nas­­ljednog dijela,
vrijednost nuž­nog dijela ili uračunava­­nje u nas­­ljedni dio,

3. o kojima ovisi opravdanost isk­­ljuče­­nja nužnih
nas­­ljednika ili postoja­­nje razloga za nedostojnost,

4. je li se neka osoba odrekla nas­­ljedstva.

(3) Ako u navedenim slučajevima ne postoji spor o či­­njenicama,
već se stranke spore o primjeni prava, ostavinski sud neće prekidati ostavinski
postupak, ne­go će raspraviti pravna pita­­nja u ostavinskom postupku.

(4) Sud
neće prekinuti postupak ni u slučaju iz stavka 1. ovoga članka, ako se radi o
či­­njenicama čije postoja­­nje zakon pretpostav­­lja, o či­­njenicama koje su
općepoznate, te ako su sporne či­­njenice koje može utvrditi na teme­­lju
javnih ili javno ovjerov­­ljenih isprava, nego će na teme­­lju predm­­njeve o
postoja­­nju tih či­­njenica, odnosno da je sadržaj tih isprava istinit,
donijeti rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju, a onoga koji tvrdi suprotno predm­­njevi
uputit će da to dokaže u parnici, odnosno u upravnom postupku.

Upućiva­­nje
na parnicu zbog spora o pravu na zapis ili o drugom pravu na ostavinu

Članak
223.

(1) Ako
su među strankama sporne či­­njenice o kojima ovisi pravo na oporukom određeni
zapis ili drugo pravo, sud će uputiti stranke na parnicu ili postupak pred
upravnim tijelom, ali neće prekinuti ostavinski postupak.

(2) Ako
u slučaju iz stavka 1. ovoga članka ne postoji spor o či­­njenicama nego samo o
primjeni prava, ostavinski će sud ta pravna pita­­nja raspraviti u ostavinskom
postupku.

Upućiva­­nje
na parnicu zbog spora o sastavu ostavine

Članak
224.

(1) Sud
će prekinuti ostavinski postupak i uputiti stranke na parnicu ili upravni
postupak ako su između stranaka sporne či­­njenice:

1. o
kojima ovisi sastav ostavine,

2. o
kojima ovisi predmet zapisa.

(2) Sud
neće prekinuti postupak u slučaju iz stavka 1. ovoga članka, ako su sporne či­­njenice
koje može utvrditi na teme­­lju javnih ili javno ovjerov­­ljenih isprava, nego
će na teme­­lju predm­­njeve da je sadržaj tih isprava istinit donijeti rješe­­nje
o nas­­ljeđiva­­nju, a onoga koji tvrdi suprotno uputit će da to dokaže u
parnici, odnosno u upravnom postupku.

(3) Kad
sud u slučaju iz stavka 1. ovoga članka prekida postupak, prethodno će ispitati
jesu li ispu­­njene pretpostavke za donoše­­nje djelomičnog rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju,
pa će ga donijeti ako su ispu­­njene.

(4)
Prekid postupka iz stavka 1. ovoga članka ne odnosi se na ono što je obuhvaćeno
djelomičnim rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju.

Koga se
upućuje na parnicu. Traja­­nje prekida

Članak 225.

(1) Sud će uputiti na parnicu ili upravni postupak
stranku čije pravo smatra ma­­nje vjerojatnim.

(2) Ako sud prekine postupak, odredit će rok koji ne
može biti du­­lji od 30 dana, u kojemu upućena stranka treba pokrenuti parnicu
ili upravni postupak, te o pokreta­­nju obavijestiti ostavinski sud.

(3) Ako stranka u određenom roku postupi po rješe­­nju
suda, prekid postupka trajat će dok parnica ili upravni postupak ne bude
pravomoćno završen.

(4) Ako stranka u određenom roku ne postupi po rješe­­nju
suda, prekinuti će se postupak nastaviti i dovršiti bez obzira na zahtjeve
glede kojih je stranka upućena na parnicu, odnosno uprav­ni postupak. U tom slučaju
stranka koja je upućena na parnicu ili na upravni postupak može svoja prava
ostvarivati u postupku na koji je upućena.

(5) Ako
je ostavinski sud postupio u skladu s odredbom stavka 4. ovoga članka, a i u slučaju
da je ostavinu raspravio a trebao je stranku uputiti na parnicu ili upravni
postupak, pravomoćnost odluke ostavinskog suda ne sprječava da se o odnosnom
zahtjevu pokrene parnica ili upravni postupak.

V.
RjeŠenje o nasljeĐivanju i zapisu

Sadržaj
rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju

Članak
226.

(1)
Rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju sud utvrđuje tko je ostavite­­ljevom smrću
postao ­­njegov nas­­ljednik i koja su prava time stekle i druge osobe.

(2)
Rješe­­nje iz stavka 1. ovoga članka sadrži:

1.
prezime i ime ostavite­­lja, ime jednoga od ­­njegovih rodite­­lja, datum rođe­­nja,
držav­­ljanstvo i, po mogućnosti, ostavite­­ljev jedinstveni matični broj
građanina, te za osobe umrle u braku i ­­njihovo prezime koje su imale prije
sklapa­­nja braka,

2.
oznaku nekretnina s podacima iz zem­­ljišnih k­­njiga potrebnima za upis, kao i
oznaku pokretnih stvari i drugih prava za koja je sud utvrdio da ulaze u
ostavinu,

3. prezime i ime nas­­ljednika, ­­njegovo
prebivalište, odnos nas­­ljednika prema ostavite­­lju, nas­­ljeđuje li ga kao
zakonski ili opo­ručni nas­­ljednik, a ako ima više nas­­ljednika, i nas­­ljedni
dio svakoga pojedinog nas­­ljednika izražen razlomkom, te po moguć­nosti nas­­ljednikov
jedinstveni matični broj građanina,

4. je li i kako nas­­ljednikovo pravo uvjetovano,
oročeno ili opterećeno nalogom, odnosno inače ograničeno ili opterećeno i u
čiju korist,

5.
prezime i ime i prebivalište osoba kojima je u vezi s nas­­ljeđiva­­njem
ostavite­­lja pripalo pravo na zapis ili neko drugo pravo iz ostavine s točnom
oznakom toga prava, te po mogućnosti ­­njihov jedinstveni matični broj
građanina.

(3) Ako
u ostavinskom postupku svi nas­­ljednici i zapisovnici sporazumno predlože
diobu i način diobe, sud će i taj sporazum unijeti u rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju.
Sud će isto tako postupiti ako diobu provede prema članku 143. i 144. ovoga
Zakona.

(4)
Odredbe o rješe­­nju o nas­­ljeđiva­­nju primje­­njuju se na odgovarajući način
i na slučajeve ošasnosti (članak 20.), kao da su ostavite­­ljevi nas­­ljednici
općina, odnosno grad na koje je na teme­­lju ovoga Zakona prešla ostavina.

Dostava
rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju

Članak
227.

(1)
Rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju dostavit će se svim nas­­ljednicima i
zapisovnicima, kao i osobama koje su tijekom postupka istakle zahtjev za nas­­ljedstvo.

(2)
Pravomoćno rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju dostavit će se nadležnoj poreznoj
upravi.

Upisi u
zem­­ljišnoj k­­njizi i predaja pokretnih stvari

Članak
228.

(1) U
rješe­­nju o nas­­ljeđiva­­nju sud će odrediti da se nakon pravomoćnosti rješe­­nja
o nas­­ljeđiva­­nju provedu u zem­­ljišnoj k­­njizi potrebni upisi u skladu s
pravilima zem­­ljišnok­­njižnog prava.

(2) U
rješe­­nju o nas­­ljeđiva­­nju sud će odrediti da se nakon pravomoćnosti rješe­­nja
o nas­­ljeđiva­­nju ovlaštenim osobama predaju pokretne stvari koje su pohra­­njene
kod suda, javnog bi­­lježnika ili po ­­njihovu nalogu kod treće osobe.

(3) Ako
je oporukom nas­­ljedniku naloženo ispu­­nje­­nje ili osigura­­nje obveza u
korist osoba koje se nisu sposobne same brinuti o svojim pravima i interesima,
ili radi ostvare­­nja neke općekorisne svrhe, sud će odrediti nužne mjere
osigura­­nja.

Mjere
osigura­­nja kad je pravo nas­­ljednika ili zapisovnika uvjetovano

Članak
229.

Kad je
nas­­ljednikovo pravo uvjetovano, oročeno ili optere­ćeno nalogom, sud će na
prijedlog zainteresiranih osoba odrediti potrebne privremene mjere osigura­­nja.

Posebno
rješe­­nje o zapisu

Članak
230.

(1) Ako
nas­­ljednici ne osporavaju zapis, sud može i prije donoše­­nja rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju,
na zahtjev zapisovnika, donijeti posebno rješe­­nje o zapisu.

(2) U
tom slučaju na odgovarajući će se način primijeniti odredbe o upisima u zem­­ljišnoj
k­­njizi i o predaji pokretnih stvari koje se nalaze na čuva­­nju kod suda,
javnog bi­­lježnika ili po ­­njihovu nalogu kod treće osobe.

Djelomično
rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju

Članak
231.

Kad je
sastav ostavine samo djelomično nesporan, sud će nakon što utvrdi tko su nas­­ljednici,
odnosno zapisovnici, donijeti djelomično rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju kojim
će utvrditi nas­­ljednike i zapisovnike, te ono za što nije sporno da je u
sastavu ostavine.

Učinak
pravomoćnosti rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju i zapisu

Članak
232.

(1)
Smatra se da je pravomoćnim rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju utvrđeno što je u
sastavu ostavine, tko je ostavite­­ljev nas­­ljednik, koliki mu nas­­ljedni dio
pripada, je li mu nas­­ljedno pravo ograničeno ili opterećeno i kako, te
postoje li kakva prava na zapise i koja. Isto vrijedi i za djelomično rješe­­nje
o nas­­ljeđiva­­nju glede onoga što je ­­njima utvrđeno.

(2) Što je utvrđeno pravomoćnim rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju
može pobijati jedino onaj koji po odredbama ovoga Zakona nije vezan
pravomoćnošću rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju. On to može pobijati jedino putem
parnice s osobama u čiju korist glasi utvrđe­­nje čiju istinitost osporava.

(3) Pravomoćnim rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju nisu
vezane osobe koje tvrde da im pripada neko pravo glede onoga za što je utvrđeno
da je u sastavu ostavine, ako nisu kao stranke sudjelovale u ostavinskoj
raspravi, niti su na ­­nju bile uredno osobno pozvane.

(4) Pravomoćnim rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju nisu
vezane osobe koje tvrde da im je zbog ostavite­­ljeve smrti pripalo nas­­ljedno
pravo na teme­­lju oporuke ili zakona, ili da im je pripalo pravo na neki
zapis, ako nisu kao stranke sudjelovale u ostavinskoj raspravi, niti su na ­­nju
bile uredno osobno pozvane.

(5) Pravomoćnim rješe­­njem o nas­­ljeđiva­­nju
vezane su osobe koje su kao stranke sudjelovale u ostavinskoj raspravi ili su
na ­­nju bile uredno osobno pozvane, no ipak nisu vezane:

- glede
prava koja bi za ­­njih proizlazila iz naknadno pronađene oporuke,

- glede
prava čije je utvrđe­­nje ovisilo o tome kako će neko sporno pita­­nje biti
riješeno u parnici ili upravnom postupku na koji ih je ostavinski sud uputio,
ili ih je trebao uputiti, ako to pita­­nje nije bilo riješeno prije
pravomoćnosti rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju,

- ako
su ispu­­njene pretpostavke pod kojima bi u parničnom postupku mogle
zahtijevati ponav­­lja­­nje postupka.

Stjeca­­nje
od tobož­­njeg nas­­ljednika

Članak
233.

(1) Tko
je u dobroj vjeri prigodom naplatnog stjeca­­nja neke stvari ili prava koje
pripada ostavite­­ljevu nas­­ljedniku postupao s povjere­­njem u istinitost
pravomoćnog rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju, ne znajući da to utvrđe­­nje nije
istinito glede osobe od koje je stjecao, ipak je stekao tu stvar ili pravo kao
što bi ju stekao da je otuđivate­­lju zaista pripadalo nas­­ljedno pravo onako
kako je navedeno u pravomoćnom rješe­­nju o nas­­ljeđiva­­nju.

(2)
Ovim se ne dira u odredbe o stjeca­­nju povjere­­njem u istinitost i potpunost
zem­­ljišnih k­­njiga kao ni u odredbe o stjeca­­nju pokretnina od nevlasnika.

VI. Nasljednikovi zahtjevi nakon pravomoĆnosti
rjeŠenja o nasljeĐivanju

Naknadno
pronađena imovina

Članak
234.

(1) Ako
se nakon pravomoćnosti rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju pronađe imovina koja nije
obuhvaćena tim rješe­­njem, sud neće ponovno provoditi ostavinsku raspravu,
nego će ovu imovinu novim rješe­­njem rasporediti na teme­­lju prije donesenog
rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju, osim ako se neki od nas­­ljednika odrekao nas­­ljedstva
ili svoj nas­­ljedni dio ustupio sunas­­ljedniku.

(2) Ako
prije nije bila vođena ostavinska rasprava, sud će je po službenoj dužnosti provesti
samo ako su pronađene nekretnine ili s ­­njima izjednačena prava.

(3) Ako
prije nije bila vođena ostavinska rasprava, a pro­nađene su pokretnine ili s ­­njima
izjednačena prava, sud će provesti ostavinsku raspravu samo na zahtjev
zainteresiranih osoba.

Naknadno pronađena oporuka

Članak
235.

(1) Ako
se nakon pravomoćnosti rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju pronađe oporuka, sud će
je proglasiti, te zapisnik o proglaše­­nju i presliku oporuke dostaviti
ostavinskom sudu, a zadržati ­­njezin izvornik.

(2) U slučaju
iz stavka 1. ovoga članka ostavinski sud neće ponovno voditi ostavinsku
raspravu, nego će obavijestiti zainteresirane osobe o proglaše­­nju oporuke i
upozoriti ih da mogu svoja prava na teme­­lju oporuke ostvarivati u parnici.

Novi nas­­ljednik ili zapisovnik

Članak
236.

Osoba
koju ne veže pravomoćno rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju ili zapisu, a koja
smatra da ima pravo kao nas­­ljednik ili zapisovnik, može to svoje pravo
ostvarivati samo u parnici.

Djelova­­nje
razloga za ponav­­lja­­nje postupka

Članak
237.

(1) Nakon pravomoćnosti rješe­­nja o nas­­ljeđiva­­nju
ili o zapisu, stranke mogu u rokovima i zbog razloga zbog kojih se može
zahtijevati ponav­­lja­­nje parničnoga postupka pokrenuti parnicu i u ­­njoj
ostvarivati svoja prava.

(2) U parnici iz stavka 1. ovoga članka sud će o
postoja­­nju pretpostavaka za ponav­­lja­­nje postupka odlučiti kao o
prethodnome pita­­nju.

VII.
Postupak kad je nadleŽno inozemno tijelo

Mjera za
zaštitu domaćih nas­­ljednika, zapisovnika i vjerovnika

Članak
238.

(1) Kad je za odlučiva­­nje o nas­­ljedstvu iza
određenog ostavite­­lja nadležno inozemno tijelo, sud na čijem je području
ostavite­­lj umro izdat će po primitku smrtovnice oglas kojim će pozvati sve
osobe u zem­­lji koje se smatraju ostavite­­ljevim nas­­ljednicima,
zapisovnicima ili vjerovnicima, da u oglasnom roku, koji ne može biti kraći od
trideset dana ni du­­lji od šest mjeseci, a koji teče od dana objave oglasa u
»Narodnim novinama«, to prijave sudu, jer će se u protivnom slučaju ostavite­­ljeve
pokretnine predati nadležnom tijelu strane države, ili osobi koju ono ovlasti
da ih primi.

(2) Oglas će se objaviti u »Narodnim novinama« i na
oglasnoj ploči suda, a po potrebi i na drugi prikladan način, a jedan primjerak
oglasa dostavit će se najbližem diplomatskom ili konzularnom predstavniku
odnosne strane države u našoj zem­­lji.

(3) Neće se izdati oglas ako vrijednost ostavine, bez
odbitka dugova, ne premašuje iznos od 20.000,00 kuna.

(4) Ako se oglas ne objavi, ostavina se ne smije
predati prije nego što proteknu tri mjeseca od dana smrti stranog držav­­ljanina.

Zadržava­­nje
ostavine

Članak
239.

(1) Ako koja osoba prijavi sudu da se smatra ostavite­­ljevim
nas­­ljednikom ili zapisovnikom, sud će za vrijeme dok tijelo strane države ne
odluči o tom ­­njezinu pravu, zadržati one ostavite­­ljeve stvari koje bi bile
dovo­­ljne tom ­­njezinu pravu.

(2) Pošto tijelo strane države donese pravomoćnu
odluku o ­­njezinu pravu, sud će u pogledu prijav­­ljenog zahtjeva izvršiti ovu
odluku glede zadržanih stvari, a ostatak će potom predati tijelu strane države.

(3) Ako koji ostavite­­ljev vjerovnik prijavi svoju
tražbinu, sud će zadržati onoliko ostavite­­ljevih stvari koliko je potrebno za
pokriće te tražbine sve dok ona ne bude podmirena ili osigurana.

G l a v a  t
r e ć a

JAVNI
BILJEŽNICI KAO SUDSKI POVJERENICI

I.
ProvoĐenje ostavinskih rasprava

Javni bi­­lježnici
u svojstvu sudskog povjerenika

Članak
240.

Ovlašćuje
se predsjednik općinskog suda, da nakon ocjene sta­­nja u svom sudu (primjerice
broja sudaca, savjetnika i priprav­nika, broja i du­­ljine traja­­nja zaostalih
predmeta i slično) može sve ili određeni broj ostavinskih predmeta povjeriti na
rad javnim bi­­lježnicima sa sjedištem kancelarija u sjedištu konkretnog suda.

Djelokrug javnog bi­­lježnika

Članak
241.

(1)
Javni bi­­lježnici kao sudski povjerenici provode rad­­nje i donose odluke u
ostavinskom postupku sukladno odluci suda o povjerava­­nju i odredbama ovoga
Zakona.

(2) Sud
može iz važnih razloga uvijek oduzeti javnom bi­­lježniku da­­lj­­nje provođe­­nje
ostavinske rasprave koje mu je povjereno i raspravu sam provesti ili povjeriti
drugom javnom bi­­lježniku.

(3)
Važni razlozi iz stavka 2. ovoga članka primjerice jesu: nemogućnost javnog bi­­lježnika
da zbog bolesti ili kojega drugog razloga obav­­lja posao, očito zanemariva­­nje
zakonskih obveza od strane javnog bi­­lježnika ili drugi važni razlozi po
ocjeni suda.

(4)
Protiv odluke suda iz stavka 1. i 2. ovoga članka nije dopuštena žalba.

Postupak

Članak
242.

(1)
Javni bi­­lježnik povjerene mu rad­­nje u nas­­ljednim stvarima provodi u
skladu s odredbama ovoga Zakona po kojima sud provodi taj postupak.

(2) U postupku koji se provodi pred javnim bi­­lježnikom
stranka može biti zastupana po odredbama koje se primje­­njuju na zastupa­­nje
u izvanparničnom postupku.

Rokovi za provedbu postupka

Članak
243.

(1)
Povjereni postupak provođe­­nja ostavinske rasprave javni je bi­­lježnik dužan
provesti u roku koji mu sud za to odredi računajući od dana primitka predmeta.

(2) U
slučaju da javni bi­­lježnik iz opravdanih razloga ne uspije u roku iz stavka
1. ovoga članka provesti sve rad­­nje, dostavit će o tome izvješće sudu u kojem
će obrazložiti razloge zbog kojih nije dovršio postupak.

Ovlasti i dužnosti javnog bi­­lježnika

Članak
244.

(1) Kao
povjerenik suda u ostavinskom postupku javni bi­­lježnik na teme­­lju odluke
suda o povjerava­­nju provodi rad­­nje i donosi odluke propisane ovim Zakonom.

(2) U
slučajevima iz članaka 222., 223. i 224. ovoga Zakona javni bi­­lježnik vratit
će spis nadležnom sudu.

(3) U slučajevima iz članaka 140., 143. i 144. ovoga
Zakona javni bi­­lježnik može donositi odluke samo uz suglasnost svih stranaka
u postupku. U protivnom vratit će spis nadležnom sudu.

(4) Nakon pravomoćnosti rješe­­nja kojim je postupak
okon­čan, odnosno povodom izjav­­ljenog prigovora, kao i u drugim slu­ča­­jevima
kada po odredbama ovoga Zakona vraća spis nadležnom sudu, javni bi­­lježnik
vratit će spis nadležnom sudu, a u javnobi­­lježničkom spisu zadržati prijepis
spisa.

Službeno
područje javnog bi­­lježnika

Članak
245.

(1) Sud
će provođe­­nje ostavinskih rasprava povjeravati javnim bi­­lježnicima prema
odredbama Zakona o javnom bi­­lježništvu o službenom području javnog bi­­lježnika.

(2) Kad
na području suda imaju svoja sjedišta više javnih bi­­lježnika, predmeti će im
se dodje­­ljivati u rad ravnomjerno po abecednom redu prezimena javnog bi­­lježnika.

(3)
Svake tri godine na prijedlog predsjednika nadležnoga županijskog suda i
Hrvatske javnobi­­lježničke komore ministar nadležan za poslove pravosuđa može
promijeniti raspored rada javnih bi­­lježnika.

II.
PoloŽaj i rad javnog biljeŽnika kao sudskog povjerenika

Važe­­nje
zakona

Članak
246.

(1) Ako
ovim Zakonom nije drukčije propisano, za rad javnog bi­­lježnika kao sudskog povjerenika
važe propisi kao za sudove.

(2) O
razlozima za izuzeće javnog bi­­lježnika odlučuje sud koji ga je postavio za
svoga povjerenika.

Dostav­­lja­­nje

Članak
247.

Pozive
i druge isprave koje sastav­­lja kao sudski povjerenik javni bi­­lježnik dostav­­lja
strankama prema propisima o sudskoj dostavi.

Oslobođe­­nje
od troškova državnih pristojbi

Članak
248.

U
izvrše­­nju povjerenog posla javni je bi­­lježnik ovlašten pribav­­ljati
potrebne podatke i isprave od drugih nadležnih tijela. Podnesci kojima to traži
oslobođeni su od troškova državnih pristojbi.

Nadzor
suda

Članak
249.

(1)
Javni bi­­lježnik ne može, osim iz osobito opravdanih razloga, odbiti povjereni
posao.

(2) O opravdanosti razloga iz stavka 1. ovoga članka
odlučuje sud koji mu je povjerio posao.

(3) Nadzor nad radom javnog bi­­lježnika kao sudskog
povjerenika obav­­lja sud koji mu je povjerio posao.

(4) Kad javni bi­­lježnik odbije povjereni posao ili
kad mu sud oduzme povjereni posao, sud će narediti javnom bi­­lježniku predaju
spisa i po službenoj dužnosti izvršiti svoj nalog.

(5) Sud može novčanom kaznom kazniti javnog bi­­lježnika
koji odbije izvršiti nalog suda ili odbije predati sudu spise o povjerenom
poslu. Glede te kazne primje­­njuju se na odgovarajući način odredbe Ovršnog
zakona o kazni.

(6) Protiv rješe­­nja o kazni dopuštena je žalba
drugostupa­­nj­skom sudu.

(7)
Protiv rješe­­nja drugostupa­­njskog suda nisu dopušteni izvanredni pravni
lijekovi.

Prestanak
rada javnog bi­­lježnika

Članak
250.

U
slučaju prestanka rada javnog bi­­lježnika i promjene službenoga sjedišta
javnog bi­­lježnika, kojem je sud povjerio provođe­­nje ostavinskog postupka,
postupit će se po odredbama Zakona o javnom bi­­lježništvu koje se odnose na
postupak s javnobi­­lježničkim spisima nakon što se uprazni javnobi­­lježničko
mjesto.

III. Nagrada i troŠkovi javnog bi­­ljeŽnika kao
sudskog povjerenika

Nagrada i
troškovi

Članak
251.

(1)
Nagrada i troškovi javnog bi­­lježnika kao povjerenika sudske vlasti u provođe­­nju
ostavinskog postupka određuju se tako da se jedna nagrada u pravilu odnosi na
sve rad­­nje javnog bi­­lježnika u pojedinom ostavinskom postupku.

(2)
Pravilnikom o nagradi za provođe­­nje ostavinskog postupka propisat će se za
koje rad­­nje javni bi­­lježnik ima pravo na posebnu nagradu (popis ostavine i
sl.).

(3) Kad
u ostavinskom postupku javni bi­­lježnik postupa kao povjerenik suda, ne plaća
se javnobi­­lježnička pristojba.

Pravilnik

Članak
252.

(1)
Visinu nagrade i naknade troškova za rad­­nje iz prethodnog članka propisat će ministar
nadležan za poslove pravosuđa po pribav­­ljenom miš­­lje­­nju Vrhovnog suda
Republike Hrvatske i Hrvatske javnobi­­lježničke komore.

(2)
Javni bi­­lježnik smije za službene rad­­nje koje je proveo u ostavinskom
postupku kao povjerenik suda računati i naplaćivati samo nagradu po propisanoj
tarifi. Zabra­­njeno je javnom bi­­lježniku sklapa­­nje pogodbe sa strankama o
plaća­­nju nagrade i troškova drukčije nego je propisano tarifom.

D I O  P E T
I

PRIJELAZNE
I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak
253.

(1)
Prava stranaka u vezi s nas­­ljeđiva­­njem prosuđivat će se po zakonu koji se
primje­­njivao u času otvara­­nja nas­­ljedstva.

(2) Postupovne odredbe ovoga Zakona primje­­njivat će
se na sve slučajeve nas­­ljeđiva­­nja o kojima nije do časa primjene ovoga
Zakona doneseno pravomoćno rješe­­nje o nas­­ljeđiva­­nju, niti je nas­­ljeđiva­­nje
sporazumom, diobom ili na drugi način konačno uređeno.

(3) Sud će povjeriti javnim bi­­lježnicima ostavinske
predmete u kojima do dana primjene ovoga Zakona nije poduzeo ni jednu rad­­nju.

Članak 254.

(1) Do dana primjene ovoga Zakona va­­ljanost oblika
oporuke i opoziva oporuke prosuđivat će se po odredbama Zakona o nas­­ljeđiva­­nju
(»Narodne novine«, br. 52/71., 47/78. i 56/00.).

(2) Do
dana primjene ovoga Zakona va­­ljanost ugovora o ustu­pu i raspodjeli imovine
za života, ugovora o doživotnom uzdr­­ža­va­­nju, ugovora o odrica­­nju od nas­­ljedstva
i ugovora o prijenosu nas­­ljednog dijela prije diobe prosuđivat će se po odred­­bama
Zakona o nas­­ljeđiva­­nju (»Narodne novine«, br. 52/71., 47/78. i 56/00.).

Članak
255.

(1)
Ministar nadležan za poslove pravosuđa donijet će pravil­nik iz članka 68.
stavka 2. ovoga Zakona u roku od tri mjeseca od dana stupa­­nja na snagu ovoga
Zakona.

(2)
Ministar nadležan za poslove pravosuđa donijet će pravil­nik iz članka 252.
stavka 1. ovoga Zakona u roku od četiri mjeseca od dana stupa­­nja na snagu
ovoga Zakona.

(3)
Hrvatska javnobi­­lježnička komora osnovat će Hrvatski upisnik oporuka u roku
od dva mjeseca od dana stupa­­nja na snagu pravilnika iz stavka 1. ovoga
članka.

Članak 256.

Na
području općinskih sudova gdje do dana stupa­­nja na snagu ovoga Zakona nisu
imenovani javni bi­­lježnici ostavinske postupke provode nadležni sudovi sve do
imenova­­nja javnih bi­­lježnika za područja tih sudova.

Članak 257.

(1)
Rokovi koji su počeli teći prije stupa­­nja na snagu ovoga Zakona istječu kad
istekne vrijeme određeno ovim Zakonom, ali ako je po odredbama koje su prestale
vrijediti već počeo teći rok koji je du­­lji, onda protekom tog roka.

(2) Kad
je ovim Zakonom određen rok koji po odredbama koje su prestale vrijediti nije
bio predviđen, taj rok ne može početi teći prije stupa­­nja na snagu ovoga
Zakona.

Članak 258.

Ministar
va­­njskih poslova Republike Hrvatske bez odgode će obavijestiti Vladu Sjedi­­njenih
Američkih Država kao depozitara prema Konvenciji o jednoobraznom zakonu o
obliku među­na­rodne oporuke da su ovlaštene osobe za sastav­­lja­­nje
međunarodne oporuke u Republici Hrvatskoj suci općinskih sudova, sudski
savjetnici u općinskim sudovima i javni bi­­lježnici, a u inozemstvu
konzularni, odnosno diplomatsko-konzularni predstavnici Republike Hrvatske.

Članak
259.

(1)
Danom primjene ovoga Zakona prestaje važiti Zakon o nas­­ljeđiva­­nju (»Narodne
novine«, br. 52/71., 47/78. i 56/00.).

(2) Posebni
propisi o nas­­ljeđiva­­nju ostaju na snazi.

Članak 260.

Ovaj
Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u »Narodnim novinama«, a počet
će se primje­­njivati nakon šest mjeseci od dana stupa­­nja na snagu.

Klasa: 552-01/02-01/01
Zagreb, 11. ožujka 2003.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Zlatko** **Tom****či****ć**, v. r.

Odluka, NN 48/2003-604
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)