## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2839/2007 od 12. rujna 2007.

### NN 96/2007 (19.9.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2839/2007 od 12. rujna 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2889**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Lj. K. iz V., na sjednici
održanoj 12. rujna 2007. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Zpa-7/2006-10 od 22.
ožujka 2007. godine.
III. Predmet se vraća na ponovni postupak Upravnom sudu Republike Hrvatske.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv presude Upravnog suda
Republike Hrvatske broj: Zpa-7/2006-10 od 22. ožujka 2007. godine, kojom je
uvažen zahtjev S. M., te je poništena odluka Državnog sudbenog vijeća Republike
Hrvatske broj: IS-33/05 od 16. veljače 2006. u dijelu kojim je Lj. K., sudska
savjetnica u Županijskom sudu u Zagrebu, imenovana sutkinjom Općinskog suda u
Vrbovcu.
Upravni sud utvrdio je da podnositeljica ustavne tužbe nije ispunjavala jedan od
zakonom propisanih uvjeta za imenovanje suca općinskog suda, konkretno uvjet
potrebnog radnog staža sukladno članku 50. Zakona o sudovima (»Narodne novine«
broj 3/94., 100/96., 115/97., 131/97., 129/00., 67/01., 5/02., 101/03., 117/03.
i 17/04.; u daljnjem tekstu: ZS), pa je njezinim izborom za suca drugoj
natjecateljici S. M., podnositeljici zahtjeva za zaštitu ustavnih prava i
sloboda (u daljnjem tekstu: natjecateljica), povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno
člankom 44. Ustava Republike Hrvatske, budući da joj je onemogućeno sudjelovanje
u postupku imenovanja suca Općinskog suda u Vrbovcu pod jednakim uvjetima i u
skladu sa zakonom.
2. Podnositeljica smatra da su joj osporenom presudom povrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 19. stavkom 2., 29. stavkom 1., 44. i 54. stavkom 1. Ustava.
U bitnome smatra da je Upravni sud pogrešno primijenio odred­bu članka 50.
stavka 1. Zakona o sudovima, odnosno pogrešno je protumačio, jer je prihvatio
stajalište natjecateljice da asistenti na Pravnom fakultetu nisu obuhvaćeni
pojmom nastavnik te da rad u svojstvu asistenta na Pravnom fakultetu nije
izjednačen s radom nastavnika pravnih predmeta, zbog čega podnositeljica nije
ispunjavala zakonom propisane uvjete za imenovanje na dužnost suca Općinskog
suda u Vrbovcu.
Upravni sud nije prihvatio stajalište Državnog sudbenog vijeća koje je
zaključilo da se pojam nastavnik pravnih predmeta treba tumačiti tako da se
njime obuhvate osobe koje sudjeluju u izvođenju nastave i provjeri znanja na
pravnim fakultetima, a to su i asistenti. Stoga podnositeljica smatra da je
Upravni sud pogrešno protumačio pojam nastavnik iz članka 50. Zakona o sudovima,
jer se taj sud pogrešno poziva na odredbu članka 91. stavka 1. Zakona o
znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju (»Narodne novine« broj 123/03.,
198/03., 105/04. i 174/04.; u daljnjem tekstu: ZZDVO).
Dok ZZDVO govori o osobama izabranim u jedno od zvanja, pojam »nastavnik« iz
članka 50. stavka 1. ZS-a jest generički pojam, slijedom čega su, po mišljenju
podnositeljice, pod tim terminom obuhvaćene sve osobe izabrane u jedno od
znanstveno-nastavnih, nastavnih i suradničkih zvanja, koje sudjeluju u izvođenju
nastave, provjeri znanja te znanstvenoj i stručnoj djelatnosti na pravnim
predmetima na pravnom fakultetu.
Dakle, ističe podnositeljica, ZZDVO govori o osobama izabranim u jedno od
zvanja, dok su pojmom nastavnik u smislu ZS-a obuhvaćene osobe izabrane u jedno
od znanstveno-nastavnih, nastavnih i suradničkih zvanja, a koje sudjeluju u
izvođenju nastave, provjeri znanja te znanstvenoj i stručnoj djelatnosti na
pravnim predmetima pravnog fakulteta. Stoga smatra da Upravni sud nije »ulazio u
pronalaženje smisla i sadržaja pojma nastavnik iz pravila iz čl. 50. Zakona o
sudovima.«
Zaključno, podnositeljica ističe da je osporenom presudom dovedena u pitanje
zakonitost svih odluka koje je podnositeljica kao sutkinja donijela u razdoblju
od imenovanja do osporene presude. Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu
i ukine osporenu presudu Upravnog suda.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Odlukom Državnog sudbenog vijeća (u daljnjem tekstu: DSV), broj: IS-33/05 od
16. veljače 2006. podnositeljica ustavne tužbe imenovana je sutkinjom Općinskog
suda u Vrbovcu te je određeno da stupa na dužnost 1. travnja 2006. godine.
Iz obrazloženja odluke proizlazi da su prijave na oglas za slobodno mjesto dva
suca Općinskog suda u Vrbovcu (objavljen u »Narodnim novinama« broj 37/05 od 21.
ožujka 2005.) podnijeli podnositeljica ustavne tužbe, A. B., M. B. T., T. D., R.
G., V. G., B. H., M. J., Z. J., I. K., I. K., A. M., S. M., R. M., K. P. P., S.
Š., A. V. i B. V.
U listu kandidata koji ispunjavaju uvjete za imenovanje na dužnost suca
općinskog suda, koju je sastavilo Ministarstvo pravosuđa, nisu bili uvršteni B.
V. (jer je dostavio nepotpunu prijavu za oglas) i podnositeljica (jer ne
ispunjava uvjete iz članka 50. stavka 1. ZS-a).
Sudačko vijeće Županijskog suda u Velikoj Gorici u svom mišljenju smatralo je da
bi u postupku imenovanja dvaju sudaca Općinskog suda u Vrbovcu, a prema broju
dobivenih glasova, prednost trebalo dati kandidatima R. M., Lj. K., I. K. i S.
M.
Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora dao je mišljenje kojim je podržao
kandidature prijavljenih kandidata, preporučivši DSV-u da vodi računa o ključnim
činjenicama iz životopisa kandidata.
U obrazloženju navedene odluke, DSV navodi da neuvrštavanje podnositeljice na
listu kandidata koji ispunjavaju uvjete za imenovanje za suca nije na zakonu
utemeljeno, što obrazlaže na sljedeći način:
»U odredbi članka 50. st.1. ZS govori se o nastavniku pravnih predmeta na
pravnom fakultetu. Pojmom nastavnik, svakako su obuhvaćeni i asistenti na
pravnim fakultetima jer su pojmom nastavnik, u smislu Zakona o sudovima,
obuhvaćeni zaposlenici na pravnim fakultetima koji sudjeluju u izvođenju
nastave, provjeri znanja te znanstvenoj i stručnoj djelatnosti pravnog fakulteta
u skladu s njegovim općim aktima.
Iz podataka za kandidata Lj. K. slijedi:
– da je Lj. K., nakon završene gimnazije, upisala Pravni fakultet u Zagrebu
akademske godine 1993./94.,
– da je na istom Fakultetu diplomirala 7. rujna 1998. godine,
– da je dana 17. svibnja 1999. godine zasnovala radni odnos na određeno vrijeme
od dvije godine u Općinskom sudu u Vrbovcu u svojstvu sudačke vježbenice,
– da je dana 1. rujna 2000. godine zasnovala radni odnos na neodređeno vrijeme
na Pravnom fakultetu u Zagrebu, u svojstvu mlađeg asistenta za nastavni predmet
Opća teorija države i prava,
– da je dana 3. svibnja 2002. godine položila pravosudni ispit,
– da je na Pravnom fakultetu u Zagrebu radila kao asistent do 31. prosinca 2004.
godine,
– da od 1. siječnja 2005. godine radi na Županijskom sudu u Zagrebu kao sudski
savjetnik.
Naime, rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zagrebu poslovni broj: 7 Su
Pers-61/04 od 4. studenog 2004. godine Lj. K. primljena je u državnu službu na
neodređeno vrijeme, na radno mjesto sudskog savjetnika u tom sudu. U
obrazloženju rješenja navedeno je da kandidati koji su se prijavili na natječaj,
koji je predsjednik Županijskog suda u Zagrebu raspisao 1. rujna 2004. godine,
ispunjavaju uvjete propisane člankom 76. stavkom 3. Zakona o sudovima.
Odredbom članka 76. stavka 3. ZS, između ostalog, propisano je da sudski
savjetnik u županijskim sudovima može biti osoba koja ispunjava uvjete propisane
za suca općinskog suda.
Nakon što je Rješenje o prijemu u državnu službu postalo konačno te formalno i
materijalno pravomoćno, rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zagrebu
poslovni broj 7 Su Pers-21/05 od 4. siječnja 2005. godine, Lj. K. raspoređena je
na radno mjesto I. vrste sudskog savjetnika u županijskom sudu. Navedena
rješenja dostavljena su Ministarstvu pravosuđa koje, na temelju odredbe članka
37. stavka 1. ZS ima ovlast najvišeg tijela za obavljanje poslova pravosudne
uprave. Odredbom članka 37. stavka 3. ZS propisano je da ministarstvo nadležno
za poslove pravosuđa u obavljanju poslova pravosudne uprave može poništiti ili
ukinuti svaki nepravilan ili nezakonit akt donesen u obavljanju poslova sudske
uprave.
Budući da Ministarstvo pravosuđa nije postupilo na temelju odredbe članka 37.
stavka 3. ZS, pravomoćnim rješenjem utvrđeno je da Lj. K. ispunjava uvjete iz
članka 76. stavka 3. ZS, a time i istovremeno i ispunjava uvjete za suca
općinskog suda propisane odredbom članka 50. stavka 1. ZS.«
U obrazloženju odluke, DSV navodi i da je tijekom glasovanja u prvom krugu
glasovanja dovoljan broj glasova dobio kandidat I. K., dok je u drugom krugu
glasovanja dovoljan broj glasova (šest) dobila kandidatkinja Lj. K., te su stoga
oni imenovani sucima Općinskog suda u Vrbovcu.
4. Protiv te odluke DSV-a, zahtjev za zaštitu ustavnih prava i sloboda temeljem
članka 66. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i
77/92.) podnijela je natjecateljica, smatrajući da podnositeljica ustavne tužbe
nije u vrijeme objave oglasa za slobodno mjesto suca ispunjavala uvjete
propisane člankom 50. Zakona o sudovima.
Upravni sud je utvrdio da su ispunjene pretpostavke za pružanje sudske zaštite
na temelju članka 66. Zakona o upravnim sporovima, jer se zahtjev natjecateljice
odnosi na povredu ustavnih prava i sloboda, a odluka DSV-a pojedinačni je akt
protiv kojeg u pravnom sustavu nije osigurana druga sudska zaštita.
Uvidom u dokumentaciju koja prileži spisu DSV-a, Upravni sud je utvrdio da
podnositeljica ne udovoljava uvjetima iz članka 50. ZS-a za imenovanje za suca
općinskog suda.
U obrazloženju osporene presude Upravnog suda u vezi s tim pitanjem navodi se
sljedeće:
»Sud, međutim, ne prihvaća tumačenje tuženog u pogledu ostvarenih uvjeta za
imenovanje prema Zakonu o sudovima u vezi ZZDVO-a u smislu izjednačavanja radnog
iskustva na poslovima mlađeg asistenta na Pravnom fakultetu u Zagrebu s radom
nastavnika. (…)
Zakonom o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju definiran je pojam
nastavnika u poglavlju 4. Zakona, pod naslovom »Nastavnici i suradnici«, tako da
obuhvaća znanstveno-nastavna zvanja docenta, izvanrednog profesora i redovitog
profesora (stavak 1. članka 91.) i nastavna zvanja predavača, višeg predavača,
profesora više škole, lektora, višeg lektora, umjetničkog suradnika i višeg
umjetničkog suradnika (stavak 3.).
Pojam suradničkih zvanja obuhvaća asistenta (ranije zvanje mlađeg asistenta i
asistenta) i višeg asistenta (članka 91. stavak 4., 97. stavak 1.), a članak 97.
u stavku 2. određuje djelokrug njihovog rada u pomaganju u provođenju dijela
nastavnog procesa, provjeri znanja, znanstvenoj, umjetničkoj i stručnoj
djelatnosti, u skladu s njegovim općim aktom.
Samim terminom pomaganja u provođenju nastave određena je temeljna razlika u
samostalnosti organiziranja i izvođenju nastavnog procesa, pa neovisno o normama
Statuta Pravnog fakulteta na koje se tuženi poziva i realnih zaduženja
asistenata, zaključuje se da Zakon postavlja jasnu razliku između suradničkih i
nastavničkih zvanja. Razlike se očituju u kvalitativnoj dimenziji u odnosu na
nastavni proces, pa se tek u najširem smislu mogu suradnici pojmovno svrstati uz
nastavnike. To kao dio sveučilišnih zaposlenika vezanih uz održavanje nastave,
za razliku od onih u tajništvu, računovodstvu i slično, što nije dostatno za
izjednačavanje uvjeta za imenovanje suca općinskog suda, po tada važećoj odredbi
Zakona o sudovima. (...)
Na osnovi već izloženog Sud zaključuje da Lj. K. na dan zaključenja natječaja
nije ispunjavala zakonom tražene uvjete te je njenim imenovanjem povrijeđeno
podnositeljici zahtjeva Ustavom zajamčeno pravo iz članka 44. Ustava Republike
Hrvatske, temeljem kojega svaki državljanin Republike Hrvatske ima pravo, pod
jednakim uvjetima, sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljen u
javne službe. Ovo zato jer je očigledno povrijeđena ustavna pretpostavka
jednakog prava pod jednakim uvjetima.«
Utvrdivši povredu ustavnog prava natjecateljice, Upravni sud poništio je odluku
DSV-a o imenovanju podnositeljice ustavne tužbe za suca, te je uputio na članak
62. Zakona o upravnim sporovima koji propisuje da, kad sud poništi akt protiv
kojega je bio pokrenut upravni spor, predmet se vraća u stanje u kojemu se
nalazio prije nego je poništeni akt donesen.
5. Člankom 50. stavkom 1. ZS-a (koja se u ovom postupku primjenjuje na temelju
članka 158. stavka 1. Zakona o sudovima – »Narodne novine« broj 150/05.)
propisano je:
»Za suca prekršajnog i općinskog suda može se imenovati osoba koja je nakon
položenoga pravosudnog ispita radila kao savjetnik u sudu ili drugim pravosudnim
tijelima najmanje dvije godine, odnosno bila odvjetnik, javni bilježnik,
javnobilježnički prisjednik ili nastavnik pravnih predmeta na pravnom fakultetu,
odnosno osoba koja je radila na drugim pravnim poslovima nakon položenoga
pravosudnog ispita najmanje četiri godine.«
6. U ovom ustavnosudskom postupku Ustavni sud treba odgovoriti na sljedeće
pitanje:
– može li se rad u svojstvu asistenta na Katedri za Opću teoriju prava i države
na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu smatrati radom u svojstvu »nastavnika
pravnih predmeta na pravnom fakultetu« u smislu članka 50. stavka 1. ZS-a?
Nakon razmatranja spisa predmeta, mjerodavnih zakonskih i drugih pravnih
propisa, te druge mjerodavne dokumentacije, Ustavni sud ocjenjuje da odgovor na
postavljeno pitanje mora biti pozitivan.
7. Ustavni sud u prvom redu smatra potrebnim utvrditi nespornom činjenicu da
asistent na predmetu Opća teorija prava i države na bilo kojem pravnom fakultetu
u Republici Hrvatskoj radi na »pravnom predmetu« u smislu članka 50. stavka 1.
ZS-a. Radi se, naime, o jednom od temeljnih pravnih predmeta koji obrađuje
osnove prava i pravnog sustava u državi.
S druge strane, u pozitivnom zakonodavstvu ne postoji legalna definicija pojma
»nastavnik na fakultetu«, koja bi bila obvezujuća u primjeni na sve pravne
situacije.
Taj pojam nije jednoznačan, pa se mora tumačiti ovisno o zakonu u kojemu je
sadržan, odnosno predmetu zakonskog uređenja i s njim povezanom cilju i svrsi
koji zakonodavac želi postići.
Upravni sud zasnovao je u konkretnom slučaju svoje tumačenje pojma »nastavnik na
pravnom fakultetu« na razlici između nastavničkih i suradničkih zvanja u smislu
ZZDVO-a. Po toj je osnovi Upravni sud protumačio da se pod pojmom »nastavnik na
pravnom fakultetu« u smislu članka 50. stavka 1. ZS-a ima smatrati samo osoba u
znanstveno-nastavnom zvanju docenta, izvanrednog profesora i redovitog profesora
(članak 91. stavak 1. ZZDVO-a), ali ne i osoba u suradničkom zvanju asistenta i
višeg asistenta (članak 97. stavak 1. ZZDVO-a).
Drugim riječima, Upravni sud je pojam »nastavnika na pravnom fakultetu« iz
članka 50. stavka 1. ZS-a poistovjetio sa znanstveno-nastavnim zvanjima u smislu
ZZDVO-a.
U ovom ustavnosudskom postupku neće se ispitivati valjanost tumačenja pojma
»nastavnik« u smislu samog ZZDVO-a koje je Upravni sud prihvatio u osporenoj
presudi, jer ono nije ustavnopravno relevantno za ocjenu o povredi ustavnog
prava podnositeljice ustavne tužbe u konkretnom slučaju. Dostatno je utvrditi da
s aspekta članka 50. stavka 1. ZS-a, a polazeći od općeg zakonskog okvira ZZDVO-a,
Ustavni sud takvo tumačenje pojma »nastavnik« ocjenjuje neprihvatljivim.
8. Ustavni sud ne smatra potrebnim na ovom mjestu ponavljati zakonske propise
koji su već spomenuti u točkama 3. do 5. obrazloženja ove odluke. Dostatno je
ponoviti odredbe članka 97. stavaka 1. i 2. ZZDVO-a, kojima je propisano da
asistent i viši asistent pomažu u provođenju dijela nastavnog procesa i provjeri
znanja.
Tu zakonsku odredbu Ustavni sud smatra ustavnopravno relevantnom za tumačenje
pojma »nastavnik na pravnom fakultetu« u smislu članka 50. stavka 1. ZS-a. Treba
poći od funkcionalnog kriterija, to jest od vrste i naravi poslova koje na
pravnom fakultetu obavljaju osobe u suradničkim zvanjima asistenta i višeg
asistenta. To stoga što članak 50. stavak 1. ZS-a propisuje uvjete koji moraju
biti ispunjeni za imenovanje osobe za suca prekršajnog i općinskog suda, a ne za
njezin formalni izbor u više znanstveno ili znanstveno-nastavno zvanje u nekoj
znanstvenoj ili visokoškolskoj obrazovnoj ustanovi u smislu ZZDVO-a. S tog je
aspekta, prema ocjeni Ustavnog suda, za tumačenje pojma »nastavnik na pravnom
fakultetu« jedino osnovana primjena funkcionalnog kriterija, jer se pomoću njega
ostvaruju temeljna svrha i cilj članka 50. stavka 1. ZS-a: imenovati osobu koja
je - s obzirom na dotadašnje radno iskustvo u obnašanju određene vrste pravnih
poslova - osposobljena obnašati dužnost suca prekršajnog i općinskog suda.
Sukladno tome, polazeći od vrste i opsega poslova koje obavljaju osobe u
suradničkim zvanjima asistenta i višeg asistenta na pravnim fakultetima, te od
predmeta uređenja, kao i prethodno navedenog cilja i svrhe članka 50. stavka 1.
ZS-a, Ustavni sud ocjenjuje da su pod pojmom »nastavnik na pravnom fakultetu« u
smislu članka 50. stavka 1. ZS-a obuhvaćena i suradnička zvanja asistenta i
višeg asistenta, a ne samo znanstveno-nastavna zvanja docenta, izvanrednog
profesora i redovitog profesora (sva u smislu ZZDVO-a).
S tim u vezi, neosnovanost osporene presude razvidna je i u tome što bi, po
tumačenju sadržanom u njoj, za suca prekršajnog i općinskog suda, to jest suda
najnižeg (prvog) stupnja, mogle biti izabrane samo osobe koje su nakon položenog
pravosudnog ispita najmanje dvije godine radile u znanstveno-nastavnim zvanjima
docenta, izvanrednog ili redovnog profesora. Drugim riječima, na najniži stupanj
sudačkih dužnosti mogle bi biti imenovane samo osobe s doktoratima pravnih
znanosti, koje su najmanje dvije godine nakon položenog pravosudnog ispita
radile isključivo na znanstvenim radnim mjestima u smislu ZZDVO-a. Posebno
obrazlaganje neprihvatljivosti takvog tumačenja nije potrebno, jer se nameće po
naravi stvari.
Sažeto, neuvažavanje funkcionalnog kriterija u tumačenju pojma »nastavnik« u
smislu članka 50. stavka 1. ZS-a dovelo je Upravni sud do dva pogrešna
zaključka. Prvo, pozivajući se na razliku između nastavničkih i suradničkih
zvanja u smislu ZZDVO-a, Upravni sud je (pogrešno) zaključio da suradničko
zvanje asistenta nije nastavničko u smislu članka 50. stavka 1. ZS-a. Drugo,
Upravni sud je zbog takvog pristupa a priori odbio i mogućnost razmatranja
mjerodavnih odredbi Statuta Pravnog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, iako su one
mogle pomoći pri tumačenju pojma »nastavnik pravnog fakulteta«, osobito u vezi s
poslovima koje na njemu obavlja asistent, sve radi ostvarenja cilja i svrhe
članka 50. stavka 1. ZS-a.
Prethodno navedeni zaključci Upravnog suda razvidni su iz dijela obrazloženja
osporene presude u kojem Upravni sud utvrđuje da »neovisno o normama Statuta
Pravnog fakulteta na koje se tuženi poziva i realnih zaduženja asistenata,
…Zakon (ZZDVO - op.) postavlja jasnu razliku između suradničkih i nastavničkih
zvanja«.
Ustavni sud u tom smislu napominje da je člankom 137. Statuta Pravnog fakulteta
Sveučilišta u Zagrebu propisano da nastavu te znanstveni i stručni rad na
fakultetu izvode nastavnici, znanstvenici i suradnici izabrani u
znanstveno-nastavna, nastavna, znanstvena, suradnička i istraživačka zvanja u
skladu sa zakonom.
Iz navedenih zakonskih i statutarnih odredbi, prema ocjeni Ustavnog suda,
nedvojbeno proizlazi da se rad u svojstvu i na suradničkom radnom mjestu
asistenta na pravnom fakultetu mora smatrati »nastavničkim« u smislu uvjeta koji
za imenovanje za suca općinskog suda propisuje članak 50. stavak 1. ZS-a.
Stoga je pravilno DSV u konkretnom slučaju protumačio da podnositeljica
udovoljava uvjetima za imenovanje za suca općinskog suda.
9. Prethodni navodi ukazuju da je osporenom presudom Upravnog suda Republike
Hrvatske podnositeljici ustavne tužbe povrijeđeno ustavno jamstvo sudske
kontrole zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela s javnim
ovlastima, propisano člankom 19. stavkom 2. Ustava. Povreda navedenog ustavnog
jamstva izvire isključivo iz osporene presude Upravnog suda, utemeljene na
pravnim stajalištima koja su s aspekta cilja i svrhe ZS-a, u vezi s općim
zakonskim okvirom ZZDVO-a, u cijelosti neprihvatljiva.
Kako je ustavna tužba usvojena zbog povrede ustavnog jamstva zajamčenog člankom
19. stavkom 2. Ustava, nije bilo potrebe ispitivati druge navodne povrede
ustavnih prava koje je podnositeljica istaknula u ustavnoj tužbi.
10. Iz navedenih razloga je, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.
- pročišćeni tekst), odlučeno kao u izreci pod točkama I., II. i III. Odluka o
objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske.

Broj: U-III-2839/2007
Zagreb, 12. rujna 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 96/2007-2889
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)