## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj:U-I-2766/2003 i dr. od 24. svibnja 2005.

### NN 68/2005 (3.6.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj:U-I-2766/2003 i dr. od 24. svibnja 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1349**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, zamjenik predsjednika Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o zahtjevu za ocjenu suglasnosti zakona
s Ustavom te o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona
s Ustavom, na sjednici održanoj 24. svibnja 2005. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ukida se članak 53. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 114/03.).

II. Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s
Ustavom člana­ka 1., 51. i 74. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu (»Na­rodne
novine«, broj 114/03.) i ukidaju se:

– članak 1. u dijelu koji se odnosi na članak 2.
stavak 6. Zakona o radu;

– članak 51.;

– članak 74. koji se odnosi na članak 228.a stavak
1. točku 35. Zakona o radu, u dijelu koji glasi: »i doprinos solidarnosti
(članak 182.a)«.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Na temelju članka 88. Ustava Republike
Hrvatske, predsjednik Republike Hrvatske donio je Odluku o proglašenju Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o radu, kojeg je Hrvatski sabor donio na sjednici
14. srpnja 2003. godine. Zakon je objavljen u »Narodnim novinama«, službenom
listu Republike Hrvatske, broj 114/03. od 19. srpnja 2003. godine. Sukladno
odredbi članka 86., taj Zakon stupio je na snagu danom objave u »Narodnim
novinama«, osim odredaba članaka 27. i 28. tog Zakona koje su se počele
primjenjivati 1. siječnja 2004. godine.

Prema Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o radu, klasa: 110-01/03-01/01, urbroj:
5030104-03-1 od 23. siječnja 2003., ustavna osnova za donošenje tog Zakona
sadržana je u članku 2. stavku 4. alineja 1. Ustava Republike Hrvatske.

2. Članak 1. Zakona o izmjenama i dopunama
Zakona o radu glasi:

U Zakonu o radu (»Narodne novine«, br. 38/95., 54/95., 65/95., 17/01. i 82/01.) podnaslov
iznad članka 2. i članak 2. mijenjaju se i glase:

»ZABRANA DISKRIMINACIJE

Članak 2.

(...)

(6) Uređivanje kolektivnim ugovorom obveze
radnika na plaćanje doprinosa solidarnosti prema odredbama članka 187.a ovoga
Zakona ne smatra se diskriminacijom na temelju nečlanstva
u sindikatu iz stavka 1. ovoga članka.«

Članak 51. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o radu glasi:

U podnaslovu iznad članka 182.a iza riječi:
»članarina« dodaju se riječi: »i doprinos solidarnosti«.

U članku 182.a dodaje se stavak 2. koji glasi:

»(2) Ako je kolektivnim ugovorom utvrđen
doprinos solidarnosti, na zahtjev i u skladu s uputama sindikata, poslodavac je
dužan obračunavati i iz plaće radnika koji nije član sindikata ustezati
doprinos solidarnosti te ga redovito uplaćivati na račun sindikata.«

Članak 53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o radu glasi:

Iza članka 187. dodaje se podnaslov: »Doprinos
solidarnosti« i članak 187.a koji glasi:

»Članak 187.a

(1) Kolektivnim ugovorom može se urediti obveza
radnika koji nisu članovi sindikata da za vrijeme važenja kolektivnog ugovora
plaćaju naknadu za povoljnosti ugovorene kolektivnim ugovorom (doprinos
solidarnosti).

(2) Ako je kolektivnim ugovorom uređen doprinos
solidarnosti, kolektivni ugovor stupa na snagu ako ga referendumom prihvate
radnici na području za koje se sklapa kolektivni ugovor.

(3) Referendum je uspio ako mu pristupi najmanje
jedna trećina radnika na području za koje se sklapa kolektivni ugovor i ako se
za prihvaćanje kolektivnog ugovora izjasni natpolovična većina radnika izašlih na referendum.

(4) Pravila o provođenju referenduma utvrdit će
Gospodarsko--socijalno vijeće pravilnikom.

(5) Doprinos solidarnosti iz stavka 1. ovoga
članka ne može iznositi više od 65% sindikalne članarine koju članovi plaćaju
sindikatu koji je sklopio kolektivni ugovor, a ako je kolektivni ugovor
sklopilo više sindikata, doprinos solidarnosti ne može iznositi više od 65%
prosječne članarine sindikata potpisnika kolektivnog ugovora.

(6) Doprinos solidarnosti iz stavka 5. ovoga
članka ne može iznositi više od 1% neto plaće radnika.

(7) Ako je više sindikata sklopilo kolektivni
ugovor s odredbom o doprinosu solidarnosti, način plaćanja toga doprinosa uredit
će se tim ugovorom.

(8) Radnik koji nije član sindikata, za
povoljnosti ugovorene u više kolektivnih ugovora može biti obvezan na plaćanje
samo jednog doprinosa solidarnosti.«

Članak 74. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona
o radu glasi:

Iza članka 228. dodaju se podnaslovi i članci
228.a i 228.b koji glase:

»TEŽI PREKRŠAJI
POSLODAVCA

Članak 228.a

(1) Novčanom kaznom od 31.000,00 do 60.000,00
kuna kaznit će se za prekršaj poslodavac pravna osoba:

(...)

35. ako ne obračuna, ne ustegne ili ne uplati sindikalnu
članarinu i doprinos solidarnosti (članak 182.a),

(...).

3. Pučki pravobranitelj Republike Hrvatske
podnio je temeljem članka 35. alineje 6. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni
tekst) zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 197. Zakona o radu
(»Narodne novine«, broj 137/04. – pročišćeni tekst).

Polazeći od sadržaja zahtjeva, a imajući u vidu
numeričke razlike u pročišćenom tekstu te stajalište Suda o pročišćenom tekstu
izraženo u rješenju broj: U-I-2597/2003 od 12. siječnja 2005. godine (»Narodne
novine«, broj 11/05.), Ustavni sud je zahtjev pučkog pravobranitelja ocjenjivao
kao zahtjev za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 53. Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 114/03.).

Podnositelj zahtjeva smatra da osporena odredba
nije u suglasnosti s odredbom članaka 14. Ustava, jer diskriminira radnike koji
nisu članovi sindikata u odnosu na radnike članove sindikata. »(...) radnici
članovi sindikata sklapaju s poslodavcem kolektivni ugovor preko svojih
predstavnika, a potom se za prihvaćanje tog istog kolektivnog ugovora,
izjašnjavaju na referendumu. Dakle, radnici članovi sindikata, za razliku od
radnika koji nisu članovi sindikata, dva puta odlučuju o kolektivnom ugovoru.«

Nadalje smatra da je radnik koji, koristeći
ustavno pravo na slobodno udruživanje, ne želi pristupiti sindikatu, odabrao da
njegov radnopravni status bude uređen drugim izvorima
radnog prava, a ne kolektivnim ugovorom. Stoga zakonodavac, prema mišljenju
podnositelja zahtjeva, namećući obvezu plaćanja doprinosa solidarnosti nečlanovima sindikata polazi od pogrešne tvrdnje da svi
radnici koji nisu članovi sindikata koriste pogodnosti ugovorene kolektivnim
ugovorom.

Slijedom navedenog, podnositelj zahtjeva smatra
da se osporenom odredbom vrijeđaju ustavna prava pojedinca na slobodno
udruživanje zajamčena člancima 43. stavkom 1. i 59. stavkom 1. Ustava, te da se
sindikat neosnovano stavlja u povoljniji položaj. Predlaže da Ustavni sud
poništi osporenu odredbu.

4. Josip Sabljić iz
Zagreba podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom dijela odredbi članaka 1. i 74., te u cijelosti odredbi članaka 51. i
53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu.

Predlagatelj u bitnome smatra: doprinos
solidarnosti neutuživ je, jer samo članovi sindikata
mogu utužiti svoja prava prema sindikatu, i prava i obveze iz kolektivnog
ugovora; nečlanovi sindikata ne mogu »upravljati
izdvojenim novcem«; »izdvojeni novac« ide samo jednoj stranci kolektivnog
ugovora – sindikatu, iako je i poslodavac stranka ugovora koja je ugovorila
povoljnosti; »nepostojanje volje nečlanova sindikata,
nemože nadomjestiti »referendum«, koji je prividno
volja množine, a u stvari je volja 17% manjine«; jednostrana je ocjena
sindikata da su pojedine odredbe kolektivnog ugovora povoljne za treće osobe.

Smatra da su osporene odredbe u suprotnosti s
odredbama članaka 14., 22. stavcima 1. i 2., 29., 43. stavkom 1., 49. stavkom
1. i 59. stavkom 1. Ustava. Predlaže da Sud pokrene postupak za ocjenu
suglasnosti osporenih odredbi s Ustavom te da ih »proglasi
neustavnima«.

5. Sofija Mustač iz
Zagreba podnijela je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom odredbe članka 53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu. Predlagateljica smatra da osporena odredba ograničava
»negativan aspekt slobode izbora članstva u sindikatima«, odnosno pravo svakoga
da izabere nečlanstvo u udruzi, pa stoga smatra da je
osporenom odredbom povrijeđeno pravo slobode udruživanja (čanak 43. stavak 1.
Ustava) i ustavno pravo sindikalnog organiziranja (članak 59. stavak 1.
Ustava). Smatra naime da ta ustavna prava, kao i brojni međunarodni ugovori
koji su sastavni dijelovi unutarnjeg poretka Republike Hrvatske, štite ne samo
udruživanje, pristup i istupanje iz udruge, već i pravo pojedinca da slobodnom
voljom izabere negativan aspekt tog prava – nečlanstvo
u udruzi.

Nadalje smatra da osporena odredba »uvodi
različit pravni režim za osobe koje se nalaze u istoj pravnoj situaciji«
(nejednakost među nečlanovima sindikata zaposlenih u
različitim strukama, kod različitih poslodavaca i sl.,
te diskriminacija između različitih sindikata kod istog poslodavca) što je u
suprotnosti s člankom 14. Ustava.

Osporenom odredbom, prema mišljenju predlagateljice, krši se pravo na privatnost i zaštitu
tajnosti osobnih podataka čime se vrijeđa ustavno pravo zajamčeno člankom 37.
Ustava. Ovo iz razloga jer, osim što za »ustezanje« doprinosa solidarnosti nije
potreban pristanak radnika (za razliku od ustezanja sindikalne članarine),
iznos mjesečne plaće nečlana sindikata postaje
dostupan sindikatu koji prima doprinos solidarnosti.

Smatrajući doprinos solidarnosti kao »prisilno
davanje slično porezu, a koje se neće koristiti radi podmirenja javnih
troškova, te ne odgovara načelima jednakosti i pravednosti«, predlagateljica smatra je osporena odredba u suprotnosti i
s odredbama članka 51. Ustava.

Predlaže da Sud pokrene postupak za ocjenu
suglasnosti s Ustavom i poništi osporenu odredbu.

6. Prijedlog za pokretanje postupaka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom odredbe članka 53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
radu, istovjetan prijedlogu iz točke 5. obrazloženja ove odluke, podnijela je
Anka Kulušić iz Zagreba.

7. Venci Lukin iz
Zadra podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom odredbe članka 187.a Zakona o radu. Ta odredba dodana je navedenim
člankom 53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu, pa je Ustavni sud prijed­log Venci Lukina
ocjenjivao kao prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu.

Predlagatelj smatra da je osporena odredba u
»koliziji« s člankom 182. stavkom 1. Zakona o radu prema kojoj je poslodavac
dužan obračunavati i iz plaće ustezati sindikalnu članarinu uz prethodnu pisanu
suglasnost radnika-člana sindikata, dok se plaća nečlanova
sindikata usteže bez njihove pisane suglasnosti, na temelju odluke 15% radnika
kolektiva u kojem isti rade.

Nadalje smatra da je osporena odredba u
suprotnosti s člancima 43. stavkom 1. i 59. stavkom 1. Ustava te člankom 11.
Konvencije, jer je prema mišljenju predlagatelja, »ne pripadati članstvu niti
jednog sindikata pravo svakog radnika, pa je prema tome i protuustavno ustezati
sindikalnu članarinu protiv volje radnika koji ne pripadaju tom sindikatu«.

Ističe da se referendum u školama proveo
»zajedno s pitanjem o povećanju osnove za plaću, pa se pod jednim
zaokruživanjem onog »da« podvelo i pitanje povećanja osnovice za plaću i
odlučivanje o doprinosu solidarnosti za radnike koji nisu članovi sindikata«.

Predlaže da Sud pokrene postupak za ocjenu
suglasnosti s Ustavom i ukine osporenu odredbu.

8. Ivan i Branka Kolimbatović
iz Zagreba podnijeli su prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti
s Ustavom odredbe članka 51. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu.
Smatraju da ta odredba nije suglasna s člankom 16. Ustava »jer doprinos
solidarnosti kao razlog za ustezanje od isplate plaće ne spada u one dozvoljene
razloge za ograničenje prava koji su taksativno nabrojani u članku 16. Ustava«.

Nadalje, osporenu odredbu smatraju u suprotnosti
s člankom 50. Ustava jer je prema njihovom mišljenju »trajno oduzimanje dijela
njihove plaće u suštini oduzimanje njihovog vlasništva, ali bez utvrđenog
interesa Republike Hrvatske«.

Nesuglasnost osporene odredbe s člankom 59.
Ustava predlaga­telji
nalaze u tome što doprinos solidarnosti radnika koji nisu čla­no­vi
sindikata »trajno učlanjuje u sindikat, a bez mogućnosti da radnici slobodno
istupe iz sindikata i prestanu plaćati doprinos so­li­darnosti«.

Predlažu da Sud pokrene postupak za ocjenu
suglasnosti zakona s Ustavom i ukine osporenu odredbu.

9. Ustavni sud napominje da nije posebno
razmatrao hoće li pokrenuti postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom odredbe
članka 53. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu u povodu prijedloga iz
točaka 4., 5., 6. i 7. obrazloženja ove odluke, jer se po osnovi članka 44.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske postupak za ocjenu
suglasnosti zakona s Ustavom smatra pokrenutim danom podnošenja zahtjeva
ovlaštenog podnositelja iz točke 3. obrazloženja ove odluke.

10. U tijeku ustavnosudskog postupka zatraženo
je i dobiveno očitovanje Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva.

Zahtjev i prijedlozi su osnovani.

11. Neposredno mjerodavne za ocjenu suglasnosti
s Ustavom osporenih odredbi Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu
sljedeće su odredbe Ustava:

Članak 14.

Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i
slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom
ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju,
naobrazbi, društvenom položaju ili drugim osobinama.

Svi
su pred zakonom jednaki.

Članak 16.

Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom
da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral
i zdravlje.

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti
razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.

Članak 43.

Svakom se jamči pravo na slobodno udruživanje
radi zaštite njihovih probitaka ili zauzimanja za socijalna, gospodarska,
politička, nacionalna, kulturna ili druga uvjerenja i ciljeve. Radi toga svatko
može slobodno osnivati sindikate i druge udruge, uključivati se u njih ili iz
njih istupati u skladu sa zakonom.

Pravo slobodnog udruživanja ograničeno je
zabranom nasilnog ugrožavanja demokratskoga ustavnog poretka, te neovisnosti,
jedinstvenosti i teritorijalne cjelovitosti Republike Hrvatske.

Članak 56.

Pravo zaposlenih i članova njihovih obitelji na
socijalnu sigurnost (...) uređuje se zakonom i kolektivnim ugovorom. (...)

Članak 59.

Radi zaštite svojih gospodarskih i socijalnih
interesa, svi zaposleni imaju pravo osnivati sindikate i slobodno u njih
stupati i iz njih istupati. (...)

12. Razmatrajući sadržaj prava na slobodno
udruživanje zajamčeno člancima 43. i 59. Ustava, posebice dijela kojim se jamči
sloboda »istupanja« iz udruga i sindikata, Ustavni sud je zauzeo stajalište da
se navedenim ustavnim odredbama jamči ne samo sloboda osnivanja sindikata i
drugih udruga i sloboda uključivanja i istupanja iz udruga, dakle sloboda
udruživanja u pozitivnom značenju, već i sloboda izbora ne biti članom udruge, tj. negativna sloboda udruživanja.

Sukladno tom stajalištu Suda, a imajući u vidu i
zakonsku razradu ustavnog načela zabranjene diskriminacije na području rada i
radnih odnosa (članak 2. Zakona o radu), pravo je i sloboda svakog radnika
izabrati članstvo ili nečlanstvo u sindikatu, zbog
kojeg izbora ne smije biti diskriminiran.

13. Odredba članka 2. stavka 4. podstavka 1.
Ustava daje ovlast zakonodavcu da samostalno odlučuje o uređivanju gospodarskih,
pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj. Pri uređivanju tih odnosa
zakonodavac je dužan uvažavati zahtjeve koje pred njega postavlja Ustav, a
osobito one koje proizlaze iz načela vladavine prava i one kojima se štite
određena ustavna dobra i vrednote.

Navedena ustavna ovlast neprijeporno ovlašćuje
zakonodavca da mijenja i dopunjuje već postojeće odnose i prava u ovisnosti o
različitim okolnostima, kao što je npr. usklađivanje
Zakona o radu s konvencijama Međunarodne organizacije rada kojih je Republika
Hrvatska stranka odnosno propisima Europske unije.

Međutim, stajalište je Ustavnog suda da
mijenjanje odnosno dopunjavanje postojećih prava kako je to učinjeno osporenim
odred­bama Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o
radu, vezano za doprinos solidarnosti, nije u skladu s Ustavom.

14. U skladu s Ustavom zajamčenim pravom na
slobodno udruživanje Zakon o radu (»Narodne novine«, broj 38/95., 54/95.,
64/95., 17/01., 82/01., 114/03., 30/04. i 142/03.) jamči radnicima pravo na
udruživanje u sindikate, a poslodavcima pravo na udruživanje u njihove udruge.

U ostvarenju tih ustavnih načela Zakon o radu
radnicima daje pravo, bez ikakve razlike, po svom slobodnom izboru, utemeljiti
sindikat te se u njega učlaniti, uz uvjete koji mogu biti propisani samo
statutom ili pravilima sindikata te bez bilo kakvog prethodnog odobrenja
(članak 159.). Dobrovoljnost i sloboda učlanjenja, odnosno istupanja iz
članstva u sindikatima zajamčena je i zabranom stavljanja bilo koga u
nepovoljniji položaj zbog članstva, odnosno nečlanstva,
u sindikatu, odnosno sudjelovanja ili nesudjelovanja u djelatnosti sindikata
(članak 180.).

Pored toga, sindikatima je zajamčeno pravo na
prikupljanje upisnina i članarina (članak 175. stavak 1.), a poslodavcima
nametnuta obveza da, uz prethodnu pisanu suglasnost radnika – člana sindikata,
obračunaju, iz plaće radnika ustegnu te sindikatu redovno uplaćuju sindikalnu
članarinu (članak 182.a).

Temeljna djelatnost udruge je zaštita i
promicanje prava i interesa svojih članova. Statutom određena svrha udruge mora
biti sklapanje kolektivnih ugovora (članak 166. stavak 4.).

Ustavni sud je o pravnoj naravi kolektivnog
ugovora izrazio stajalište u svojem rješenju broj: U-II-318/2003 i
U-II-643/2003 od 9. travnja 2003. godine (»Narodne novine«, broj 72/03).

15. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o radu
uvedena je mogućnost da se kolektivnim ugovorom uredi obveza radnika koji nisu
članovi sindikata da, za vrijeme važenja kolektivnog ugovora, sindikatu plaćaju
naknadu za povoljnosti ugovorene kolektivnim ugovorom, što predstavlja doprinos
solidarnosti. Ako se kolektivnim ugovorom uredi doprinos solidarnosti, on stupa
na snagu ako bude potvrđen na referendumu na koji izlaze radnici s područja za
koje se ugovor sklapa.

Dakle, sindikat i poslodavac uređujući određena
interesna pitanja na, za njih prihvatljiv način, mogu ugovoriti i obvezu na
teret trećih osoba koje ne sudjeluju u postupku pregovaranja. Pritom je ta
obveza, odnosno plaćanje doprinosa solidarnosti prihod sindikata za povoljnosti
ugovorene kolektivnim ugovorom koje se odnose i na radnike nečlanove
sindikata.

Doprinos solidarnosti postaje na taj način
obveza nametnuta kolektivnim ugovorom nečlanovima
sindikata koji ni na koji način nisu sudjelovali u sklapanju tog ugovora.

Sukladno navedenom, a imajući u vidu sadržaj
prava na slobod­no udruživanje, Ustavni sud utvrđuje
da je nametanje nečlanovima sindikata obveze
financiranja djelatnosti sindikata protivno Ustavom zajamčenoj slobodi
udruživanja.

16. Ustavom zajamčene slobode i prava moguće je
ograničiti jedino zakonom radi ostvarenja legitimnog cilja propisanog Ustavom i
razmjerno cilju koji se ograničenjem želi postići.

U konkretnoj pravnoj situaciji, ograničavanje
Ustavom zajamčene slobode udruživanja u sindikate ne provodi se Zakonom o radu,
već kolektivnim ugovorom. Naime, osporeni Zakon ne propisuje doprinos
solidarnosti kao obvezu već kao mogućnost, a o strankama kolektivnog ugovora
ovisi hoće li konkretnim kolektivnim ugovorom ugovoriti i plaćanje doprinosa
solidarnosti. Osporeni Zakon na taj način dopušta da se kolektivnim ugovorom
ograniči Ustavom zajamčena sloboda udruživanja u sindikate.

O značenju ograničavanja prava i sloboda
zajamčenih Ustavom, Ustavni sud je izrazio stajalište u odluci broj: U-I-884/97
od 3. veljače 2000. godine (»Narodne novine«, broj 20/00).

17. Svaki radnik ima pravo po svojem slobodnom
izboru učlaniti se u sindikat, uz uvjete propisane statutom ili pravilima
sindikata, preuzimajući time prava i obveze koji iz članstva proizlaze. Isto
tako slobodno istupa iz sindikata te prestaje plaćati sindikalnu članarinu.
Radnici nečlanovi sindikata nemaju mogućnosti
prestati plaćati doprinos solidarnosti. Osim toga, prema odredbi članka 182.a
stavka 2. koji je dodan člankom 51. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o
radu, poslodavac je dužan obračunavati i iz plaće radnika koji nije član
sindikata ustezati doprinos solidarnosti te ga redovito uplaćivati na račun
sindikata. Za ustezanje sindikalne članarine iz plaće radnika člana sindikata
potreban je pisani pristanak radnika (članak 182.a stavak 1.). Iz navedenog
proizlazi zaključak da se, za razliku od sindikalne članarine, doprinos
solidarnosti može ustegnuti i bez pristanka radnika.

Slijedom iznijetog, Ustavni sud utvrđuje da je
obvezivanje rad­nika – nečlanova
sindikata, koje je, na temelju osporenog Zakona dopušteno urediti kolektivnim
ugovorom, nespojivo s njihovim izborom nečlanstva u
sindikatu.

Očiti diskriminatorni
učinak doprinosa solidarnosti zakonodavac je, prema ocjeni Ustavnog suda,
nastojao isključiti propisujući u općim odredbama da se uređivanje kolektivnim
ugovorom obveze radnika na plaćanje doprinosa solidarnosti ne smatra
diskriminacijom na temelju nečlanstva u sindikatu
(članak 2. stavak 6.). U svezi s time Ustavni sud ističe da Ustav u članku 14.
stavku 1. propisuje opću zabranu diskriminacije, te se to načelo ne može
ograničavati zakonom.

18. Utvrdivši da je ograničenje ustavnih prava i
sloboda, koje osporeni Zakon omogućuje, u suprotnosti s člankom 16. Ustava, te
dovodi u pitanje ustavna prava radnika nečlanova
sindikata na jed­nakost
pred zakonom i slobodu udruživanja, Ustavni sud je, na temelju odredbe članka
55. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučio kao u izreci.

Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-2766/2003

U-I-469/2004

U-I-1607/2004

U-I-2206/2004

U-I-4768/2004

U-I-4513/2004

Zagreb, 24. svibnja 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Zamjenik predsjednika

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 68/2005-1349