### NN 8/2022 (19.1.2022.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-338/2021 od 21. prosinca 2021.

Ustavni sud Republike Hrvatske

82

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Branko Brkić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Renato Šatvar iz Križevaca, kojeg zastupa Mladen Klasić, odvjetnik u Zajedničkom odvjetničkom uredu Mladen Klasić, Željko Rožić i Sanela Kontin Miklin sa sjedištem u Križevcima, na sjednici održanoj 21. prosinca 2021. donio je

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu u povodu presude Županijskog suda u Karlovcu broj: Kž-222/19-3 od 14. listopada 2019., kojom je potvrđena presuda Općinskog suda u Bjelovaru broj: K-609/16-26 od 28. ožujka 2019., a kojom je podnositelj proglašen krivim zbog počinjenja kaznenog djela protiv spolne slobode – spolnim uznemiravanjem iz članka 156. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15. – ispravak, 101/17., 118/18., 126/19. i 84/21.; u daljnjem tekstu: KZ/11) i za koje je osuđen na kaznu zatvora od 3 (tri) mjeseca.

2. Podnositelj je protiv drugostupanjske presude podnio zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude (u daljnjem tekstu: ZIPPP) Vrhovnom sudu Republike Hrvatske, koji je presudom broj: Kr 20/2020-5 od 12. studenoga 2020. zahtjev odbio kao neosnovan. Navedenu presudu Vrhovnog suda podnositelj nije osporio.

Ustavna tužba nije dopuštena.

3. Članak 62. stavci 2. i 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisuju:

»Članak 62.

(...)

(2) Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba može se podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen.

(3) U stvarima u kojima je dopušten upravni spor, odnosno revizija u parničnom ili izvanparničnom postupku, pravni put je iscrpljen nakon što je odlučeno i o tim pravnim sredstvima.«

a) Načelna stajališta u odnosu na potrebu iscrpljivanja prethodnog pravnog puta

4. Ustavni sud naglašava kako je svrha zahtjeva da se prije podnošenja ustavne tužbe iscrpi prethodni pravni put omogućavanje redovnim sudovima da spriječe ili isprave povredu ustavnih prava podnositelja. Stoga, prije nego podnesu ustavnu tužbu podnositelji trebaju redovnim sudovima ili drugim odgovarajućim tijelima koja odlučuju u njihovom predmetu podnijeti u bitnom iste prigovore koje iznose u ustavnoj tužbi na način da istaknu odlučne činjenice i okolnosti zbog kojih smatraju da su im njihova ustavna prava povrijeđena, u skladu sa zahtjevima primjenjivog procesnog prava (vidi mutatis mutandis odluku Ustavnog suda broj: U-III-857/2008 od 1. listopada 2008., točka 9., »Narodne novine« broj 123/08.).

4.1. Kada se to ne bi zahtijevalo od podnositelja ustavne tužbe, postupalo bi se protivno volji zakonodavca i Ustavni sud bi se stavljalo u položaj da odlučuje prije redovnih sudova. Opisana obveza proizlazi i iz pravila sadržanog u prethodno citiranom članku 62. stavcima 2. i 3. Ustavnog zakona koje se ne može tumačiti na način da su podnositelji ustavne tužbe dužni tek formalno iscrpiti raspoloživa pravna sredstva pred redovnim sudovima, već je smisao tog pravila ostvariti načelo supsidijarnosti konkretne ustavnosudske kontrole i tako spriječiti Ustavni sud da preuzme nadležnost redovnih sudova u svojstvu »suda četvrtog stupnja«. Naime, na temelju članka 115. stavka 3. Ustava sudovi sude ne samo na temelju zakona već i na temelju Ustava i međunarodnih ugovora. Stoga su pojedinci, koji u ustavnoj tužbi tvrde da im je u sudskom postupku povrijeđeno neko ustavno pravo, dužni te prigovore istaknuti u onoj fazi postupka u kojoj je otklanjanje te povrede još uvijek moguće (vidi rješenje Ustavnog suda broj: U-III-4833/2016 od 20. svibnja 2020., točka 11., www.usud.hr).

4.2. Pravna sredstva koja treba iscrpiti prije podnošenja ustavne tužbe trebaju biti učinkovita i ne smiju imati diskrecijski karakter, drugim riječima podnositelji trebaju imati mogućnost podnošenja pravnog sredstva bez posredovanja nekog državnog tijela (usporedi s predmetima Europskog suda za ljudska prava /u daljnjem tekstu: ESLJP/ Knapić protiv Hrvatske, br. 2839/08, odluka od 4. lipnja 2009.; i Lepojić protiv Srbije, br. 13909/95, § 53., presuda od 6. studenoga 2007.).

4.3. Ta pravna sredstva moraju imati za podnositelja stvarnu mogućnost utjecaja na Ustavom zajamčena prava i slobode koja on smatra povrijeđenima (usporedi s predmetom ESLJP-a Vučković protiv Srbije [Vv], br. 17153/11 i drugi, §§ 71. i 74., presuda od 25. ožujka 2014.). Ustavna tužba podnositelja koji nije prije podnošenja ustavne tužbe najprije iskušao takvo pravno sredstvo ili ga je iskušao, ali nije u povodu odluke kojom je o njemu odlučeno podnio ustavnu tužbu, u pravilu treba biti odbačena radi neiscrpljivanja dopuštenog pravnog puta.

b) Primjena navedenih načelnih stajališta u odnosu na ZIPPP

5. Članak 515. stavak 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst, 91/12. – odluka USRH broj: U-I-448/2009 i dr., 143/12., 56/13., 145/13., 152/14., 70/17. i 126/19.; u daljnjem tekstu: ZKP/08) propisuje da ZIPPP može podnijeti osuđenik na bezuvjetnu kaznu zatvora. Iz toga proizlazi da je podnositelj mogao sam, uz pomoć branitelja, bez intervencije bilo kojeg drugog državnog tijela, podnijeti ZIPPP, a što je i učinio.

5.1. Što se tiče prirode tog pravnog lijeka, isti se može podnijeti u korist okrivljenog u roku od mjesec dana od dostave presude okrivljenom. Razlozi za podnošenje ZIPPP-a su limitirani i navedeni u članku 517. ZKP-a/08. Vrhovni sud može, ako utvrdi da je ZIPPP osnovan, ukinuti pobijane presude i postupak vratiti u raniji stadij (usporedi s predmetom ESLJP-a Maresti protiv Hrvatske, br. 55759/07, § 25., presuda od 25. lipnja 2009.). ZIPPP ima ekvivalent u parničnom postupku u reviziji koja se također podnosi Vrhovnom sudu protiv pravomoćnih presuda nižih sudova. Ustavni sud već je odlučio da je prije podnošenja ustavne tužbe potrebno izjaviti reviziju Vrhovnom sudu, kada je dopuštena (vidi, primjerice, odluku i rješenje Ustavnog suda broj: U-III-4150/2019 i dr. od 3. veljače 2021., www.usud.hr).

5.2. ESLJP je u više svojih presuda i odluka prihvatio da su podnositelji koji su koristili ZIPPP iz razloga iz kojih se to pravno sredstvo može koristiti, pravilno iscrpili pravna sredstva (vidi predmete ESLJP-a Kovač protiv Hrvatske, br. 503/05, odluka od 12. srpnja 2007.; Maresti protiv Hrvatske, navedeno, §§ 25. – 28.; Dolenec protiv Hrvatske, br. 25282/06, § 199., presuda od 26. studenoga 2009.; Šebalj protiv Hrvatske, br. 4429/09, § 245., presuda od 28. lipnja 2011.; Gregačević protiv Hrvatske, br. 58331/09., § 40., presuda od 10. srpnja 2012.; i Lambaša protiv Hrvatske, br. 37738/12, § 16., odluka od 12. lipnja 2018.), a u predmetu ESLJP-a Gradinšćak protiv Hrvatske (br. 73009/13, odluka od 20. veljače 2018.) izričito je utvrdio da je ZIPPP pravni lijek koji je nužno iscrpiti prije podnošenja zahtjeva ESLJP-u, bez obzira na naknadnu ustavnu tužbu (vidi predmet ESLJP-a Gradinšćak protiv Hrvatske, navedeno, §§ 21. i 22.; vezano uz stajalište ESLJP-a o ustavnim tužbama podnesenim iako je prethodno podnesen ZIPPP vidi još predmet ESLJP-a Dolenec protiv Hrvatske, navedeno, §§ 200. i 201., i Gregačević protiv Hrvatske, navedeno, § 41.).

S time u vezi, a glede prigovora podnositelja, Ustavni sud primjećuje da je u članku 517. stavku 1. točki 1. ZKP-a/08 propisano da se ZIPPP može podnijeti, između ostalog, radi povrede kaznenog zakona na štetu osuđenika predviđenog u članku 469. točki 1., a to je pitanje je li djelo za koje se optuženik progoni kazneno djelo. Naime, podnositelj osporava bitno obilježje kaznenog djela za koje je proglašen krivim (kazneno djelo protiv spolne slobode – spolnim uznemiravanjem iz članka 156. stavka 1. KZ-a/11) te je iz prethodno navedenog razloga, između ostaloga, i podnio ZIPPP o kojem je Vrhovni sud meritorno odlučio.

5.3. Kako je podnositelj u odnosu na prigovor koji ističe u ustavnoj tužbi podnio i ZIPPP, te kako je Vrhovni sud u odnosu na taj prigovor meritorno odlučio, to je ZIPPP očigledno pravno sredstvo koje utječe na odluku o ustavnim pravima podnositelja. Dakle, ZIPPP je podnesen zbog toga što je to pravno sredstvo dopušteno, o njemu je meritorno odlučeno presudom Vrhovnog suda, a u povodu koje podnositelj nije podnio ustavnu tužbu.

5.4. K tome, i najvažnije, kada bi Ustavni sud omogućavao podnošenje ustavne tužbe, a da okrivljenik nema najprije obvezu podnijeti ZIPPP u situacijama u kojima se prigovori iz ustavne tužbe temelje na razlozima zbog kojih se može podnijeti ZIPPP, tada bi mimoišao volju zakonodavca koji je i propisao to pravno sredstvo za okrivljenika kojem je izrečena bezuvjetna kazna zatvora, te volju zakonodavca da na takve prigovore najprije odgovori Vrhovni sud. Bez davanja najprije mogućnosti Vrhovnom sudu da se očituje o prigovorima zbog kojih se može podnijeti ZIPPP, Ustavni sud oduzeo bi Vrhovnom sudu ulogu koju mu je namijenio zakonodavac propisujući mogućnost podnošenja ZIPPP-a te ulogu koju mu je namijenio Ustav u članku 116. jer će se upravo u takvim predmetima javiti, između ostaloga, i pitanje jedinstvene primjene prava (vidi odluku i rješenje Ustavnog suda broj: U-I-4658/2019 od 3. studenoga 2020., »Narodne novine« broj 130/20.). Upravo je stoga i propisano da se ZIPPP ne može podnijeti protiv odluka Vrhovnog suda, jer je u takvim postupcima Vrhovni sud već dao svoje mišljenje.

Naime, u konkretnom predmetu podnositelj je podnio ZIPPP o kojem je Vrhovni sud meritorno odlučio, dakle Vrhovni sud se očitovao o odlučnom prigovoru podnositelja koji ističe u ustavnoj tužbi, slijedom čega je podnositelj ustavnu tužbu trebao podnijeti u povodu navedene presude Vrhovnog suda.

5.5. Ustavni sud zaključuje da podnositelj nije iscrpio dopušteni pravni put jer ustavnu tužbu nije podnio u povodu presude Vrhovnog suda kojom je meritorno odlučeno o ZIPPP-u i u kojoj se Vrhovni sud očitovao o odlučnom prigovoru podnositelja iz ustavne tužbe. Uloga je Ustavnog suda ocijeniti jesu li redovni sudovi poštovali prava i slobode zajamčene Ustavom i Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06. i 13/17.), pri čemu se osobita pozornost obraća na pitanje jesu li redovni sudovi odgovorili u obrazloženjima svojih odluka i presuda na navode i argumente podnositelja ustavnih tužbi o povredama ustavnih prava i sloboda. Stoga podnositelji ustavnih tužbi trebaju najprije redovnim sudovima iznijeti iste argumente kao i u ustavnoj tužbi. Kako je podnositelj, doduše, Vrhovnom sudu dao mogućnost da se izjasni o njegovim prigovorima, ali nije u povodu presude Vrhovnog suda podnio ustavnu tužbu, nije iscrpio dopušteni pravni put.

6. Slijedom navedenog, na temelju članka 72. Ustavnog zakona riješeno je kao u točki I. izreke. Odluka o objavi ovog rješenja (točka II. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-338/2021

Zagreb, 21. prosinca 2021.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.