## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-5917/2009-4 od 25. studenoga 2010.

### NN 12/2011 (28.1.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-5917/2009-4 od 25. studenoga 2010.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

251

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sutkinja Jasminke Jenjić kao predsjednice vijeća, Lidije Rostaš-Beroš i mr. sc. Mirjane Juričić kao članica vijeća te sudskog savjetnika Daria Mađaroša kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg po generalnoj punomoći zastupa Maja Mandić, direktorica Sektora korporativne regulatorne poslove, Podjedinice za korporativne i regulatorne poslove, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/09-01/747, urbroj: 376-11-09-06 od 6. travnja 2009., radi izmjene dodatka standardnoj ponudi, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 25. studenoga 2010.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama« i na internetskim stranicama tuženog tijela.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženog tijela naloženo je tužitelju da u Dodatku Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koji se odnosi na širokopojasni pristup internetu, izmjeni naknadu za korišteni kapacitet mreže unutar Općih uvjeta za pružanje ADSL transport usluge, tako da ona iznosi 326,54 kn/Mbit/s. Tužitelj je obvezan u roku 8 dana od primitka rješenja dostaviti tuženom tijelu pročišćeni tekst Dodatka Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koji se odnosi na širokopojasni pristup internetu, s navedenom izmjenom radi izdavanja suglasnosti, a određeno je i da će se pobijano rješenje objaviti u »Narodnom novinama«.

Tužitelj osporava zakonitost pobijanog rješenja iz svih razloga utvrđenih odredbom članka 10. stavka 1. točaka 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. U bitnom navodi da tuženo tijelo svoje rješenje temelji na pretpostavkama prema analizi iz 2007. godine, a vezano za koju je tužitelj proveo vlastite izračune koji su pokazali sasvim drugačije rezultate. Tvrdi da je tuženo tijelo u provedenom postupku povrijedilo načelo saslušanja stranke, odnosno da tužitelju nije omogućilo izjasniti se o svom činjenicama na kojima je utemeljen pobijani upravni akt, kao i da tužitelju nije omogućen uvid u konkretne izračune niti je obaviješten o korištenoj metodologiji izračuna. Stoga smatra da je tuženo tijelo kod donošenja osporavanog rješenja postupio protivno odredbi članaka 143. i 209. Zakona o općem upravnom postupku, kao i protivno odredbi članka 17. stavka 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Navodi dalje da tuženo tijelo nije bilo ovlašteno intervenirati u cijene usluga ADSL transporta, kao i da je propustilo prethodno utvrditi postojanje znatnije tržišne snage na strani tužitelja na mjerodavnom tržištu. Tužitelj smatra i da je tuženo tijelo pogrešno primijenilo odredbe članka 56. stavaka 16., 17. i 19. Zakona o telekomunikacijama jer je propustilo utvrditi da li naknada za uslugu ADSL transporta udovoljava načelu troškovne orijentiranosti, a koje načelo predstavlja temelj za utvrđivanje cijena operatora sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu. Stoga predlaže Sudu poništiti pobijano rješenje.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu osporava tužiteljeve navode te predlaže odbiti tužbu kao neosnovanu iz razloga navedenih u obrazloženju pobijanog rješenja.

Tužba je neosnovana.

Iz sadržaja spisa predmeta proizlazi da je tuženo tijelo pobijanim rješenjem naložilo tužitelju da u Dodatku Standardnoj ponudi HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za davatelje usluga pristupa internetu koji se odnosi na širokopojasni pristup internetu, izmjeni naknadu za korišteni kapacitet mreže unutar Općih uvjeta za pružanje ADSL transport usluge, tako da ona iznosi 326,54 kn/Mbit/s umjesto 392,00 kn/Mbit/s.

Iz spisa je naime vidljivo da je tuženo tijelo, nakon što je na prijedlog tužitelja u 2007. godini naknada za korišteni kapacitet mreže unutar Općih uvjeta za ADSL transport uslugu smanjena za 10%, nastavilo analizu postojećih navika korisnika, kretanja prihoda i troškova operatora prilikom pružanja usluga krajnjim korisnicima putem ADSL transport usluge. Na temelju provedene analize tuženo je tijelo utvrdilo da je naknadu za korišteni kapacitet mreže unutar Općih uvjeta za ADSL transport uslugu bilo potrebno smanjiti za 16,7%, a ne za 10%, a što je detaljno obrazložilo tužitelju u svom rješenju klasa: UP/I-344-01/08-01/537, urbroj: 376-11-08-05 od 7. travnja 2008., koji prileži spisu predmeta.

Uvidom u spis predmeta Sud je dalje utvrdio da je tuženo tijelo tužitelju omogućilo uvid u predmetnu analizu i to svojim dopisom od 11. ožujka 2008. i navedenim rješenjem od 7. travnja 2008. u kojem je istu detaljno i obrazložilo. Tuženo je tijelo ujedno svojim dopisom od 17. ožujka 2009. tužitelju obrazložilo korištenu metodologiju i zaključke dobivene analizom te je pozvalo tužitelja da se na iste očituje. Sud je stoga ocijenio neosnovanim tužiteljev prigovor da mu nije bilo omogućeno izjasniti se o svom činjenicama na kojima je utemeljen pobijani upravni akt, kao i da mu nije omogućen uvid u konkretne izračune i metodologiju izračuna.

Sud je ujedno ocijenio neosnovanim i tužiteljev prigovor da je proveo vlastite izračune koji su pokazali sasvim drugačije rezultate jer je iz spisa vidljivo da on svoje tvrdnje nije obrazložio niti je dostavio svoju analizu.

Tužiteljev status operatora sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu usluga nepokretnih javnih telefonskih mreža utvrđen je Popisom mjerodavnih tržišta i operatora i davatelja telekomunikacijskih usluga koji imaju znatniju tržišnu snagu na tim mjerodavnim tržištima, klasa: UP/I-344-01/07-01/939, ur. broj: 376-11-1, kojeg je tuženo tijelo objavilo 17. prosinca 2007. Sukladno odredbi članka 128. stavka 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama, kako je to pravilno navelo tuženo tijelo u svom rješenju, na konkretan slučaj bilo je potrebno primijeniti odredbe Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine«, broj: 122/03., 158/03., 60/04. i 70/05.), koje propisuju regulatorne obveze tužitelju kao operatora sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu. Sud je nadalje ocijenio i da je tuženo tijelo pravilno, pozivom na odredbe članka 54. stavka 5. i 56. stavaka 16., 17. i 19. navedenog Zakona, naložilo predmetnu izmjenu naknade za korišteni kapacitet mreže unutar Općih uvjeta za pružanje ADSL transport usluge.

Naime, odredbom članka 54. stavka 1. Zakona o telekomunikacijama propisano je da operatori sa znatnijom tržišnom snagom moraju pružiti pristup mreži davateljima usluga poštujući načela nediskriminacije, transparentnosti i troškovne usmjerenosti te načelo strukturnog odvajanja i zasebnog obračunavanja usluga pristupa mreži davateljima usluga od drugih usluga koje pružaju, dok je odredbom stavka 5. istog članka Zakona dalje propisano da se na operatore iz stavka 1. tog članka primjenjuju odredbe iz članka 56. stavka 3. do 22. tog Zakona.

Odredbom članka 56. stavka 16. Zakona o telekomunikacijama propisano je da cijene za međusobno povezivanje operatora sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu javnih govornih usluga u nepokretnoj mreži, na tržištu usluga iznajmljenih telekomunikacijskih vodova te operatora pokretne telekomunikacijske mreže koji su proglašeni operatorima sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja, moraju biti u skladu s načelima transparentnosti i troškovne usmjerenosti te se moraju temeljiti na stvarnim troškovima usluge koja se pruža, uključujući i razumnu stopu povrata na ulaganja. Sukladno odredbi stavka 17. istog članka Zakona vijeće Agencije može zatražiti od operatora za međusobno povezivanje podrobno obrazloženje za cijene međusobnog povezivanja te u skladu s tim obrazloženjem može rješenjem naložiti promjenu cijena međusobnog povezivanja, ako te cijene nisu utvrđene u skladu s tim Zakonom i propisima donesenim na temelju tog Zakona. Odredba stavka 19. istog članka Zakona dalje propisuje da ako Vijeće Agencije procijeni da minimalna ponuda međusobnog povezivanja operatora sa znatnijom tržišnom snagom nije u skladu s odredbama tog Zakona, donijet će rješenje kojim će odrediti operatoru način promjene te ponude.

Iz navedenog proizlazi da je tuženo tijelo ovlašteno u okviru zakona odrediti tužitelju izmjenu standardne ponude kako je učinjeno u predmetnoj upravnoj stvari pa se ne prihvaćaju navodi i razlozi tužbe o pogrešnoj primjeni materijalnog prava.

Slijedom navedenog, Sud cijeni da je tuženo tijelo postupalo u skladu s odredbama važećih propisa te je vodeći računa o ostvarivanju osnovnih načela i ciljeva regulacije telekomunikacijskog tržišta donijelo na zakonu osnovano rješenje.

Nadalje, Sud nije utvrdio da bi u postupku bile učinjene povrede na koje se tužitelj poziva jer je tužitelj, što proizlazi iz spisa predmeta, u postupku sudjelovao te mu je omogućeno očitovanje o svim odlučnim činjenicama. Osim toga, osporavano rješenje sadrži utvrđeno činjenično stanje, pravne propise i razloge koji s obzirom na utvrđeno činjenično stanje upućuju na rješenje koje je dano u izreci pa prigovori tužitelja izneseni u tužbi nisu doveli u sumnju zakonitost pobijanog rješenja te je Sud prihvatio stajalište tuženog tijela koje je izloženo u osporavanom rješenju.

Sud je stoga utvrdio da predmetnim upravnim aktom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, već cijeni da je tuženo tijelo pri donošenju rješenja poštivalo zakonske odredbe, da je isto doneseno na osnovi potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu zakona.

Zbog toga je tužba odbijena temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91., 9/92. i 77/92.).

Broj: Us-5917/2009-4

Zagreb, 25. studenoga 2010.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

Presuda, NN 12/2011-251