## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-82/1998 od 20. svibnja 1998.

### NN 78/1998 (3.6.1998.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-82/1998 od 20. svibnja 1998.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jurica Malčić, dopredsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan
Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući o prijedlogu Pave Deanovića,
na sjednici održanoj dana 20. svibnja 1998. godine, donio je sljedeće

## **RJEŠENJE**

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka ocjene suglasnosti
s Ustavom Republike Hrvatske, članka 4. stavka 1., članka 6. stavka 1.
i članka 27. stavka 1. Zakona o porezu na promet nekretnina ("Narodne novine",
broj 69/97), ni prijedlog za ocjenu ustavnosti toga Zakona u cijelosti.

II. Ovo rješenje objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Pavo Deanović iz Milne, podnio je prijedlog za ocjenu ustavnosti Zakona
o porezu na promet nekretnina ("Narodne novine", broj 69/97), posebno odredaba
članka 4. stavka 1., članka 6. stavka 1. i članka 27. stavka 1. tog Zakona.

Predlagatelj navodi da odredba članka 27. stavka 1. osporenog Zakona
određuje da se taj Zakon u cjelini primjenjuje i djeluje povratno, što
da je suprotno odredbi članka 90. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.
Smatra da je zatečene predmete trebalo rješavati prema dotadašnjem Zakonu
za vrijeme čijeg je važenja nastala porezna obveza i za čije je neprijavljivanje
bila određena odgovarajuća sankcija, pa da je novi Zakon i nepravedan u
smislu članka 51. Ustava te općenito ugrožava pravnu sigurnost i vladavinu
prava kao najviše vrednote iz članka 3. Ustava.

Ukazuje i na članak 6. istog Zakona, prema kojem je novi porezni obveznik
stjecatelj nekretnine, što da je mnogo širi pojam od dotadašnjeg pojma
kupca nekretnine, kao i da je porezni obveznik kupac, a ne opravdano i
pravedno prodavatelj, što također djeluje povratno, dakle da povratno djeluje
cijeli Zakon, a ne samo njegove pojedine odredbe kako omogućuje odredba
članka 90. stavka 2. Ustava. Time da se mijenja i porezni obveznik u zatečenim
stvarima i mijenjaju obveznopravni ugovori u kojima je kao porezni obveznik
bio označen prodavatelj koji nije ispunio svoju ranije nastalu i dospjelu
obvezu i utajio je porez. Smatra da je to u neskladu i s odredbom članka
48. stavka 2. Ustava, jer stjecatelj još nije zemljišnoknjižni vlasnik
nekretnine, pa u smislu članka 51. stavka 2. Ustava vlasništvo još uvijek
obvezuje prodavatelja i na plaćanje poreza, i jer je on primio cijenu i
protuvrijednost otuđene nekretnine. Umjesto toga opterećuje se kupac koji
je morao isplatiti kupljenu nekretninu često i iz pozajmljenih sredstava
s nepodnošljivim kreditnim i drugim posudbenim uvjetima, kamatama i tome
slično, čime su često umanjene njegove gospodarske mogućnosti za doprinošenje
općem dobru i podmirenju javnih troškova iz članka 51. Ustava, što nije
ni socijalna pravda iz članka 3. ni pravedno u smislu članka 51. stavka
2. Ustava, dakle nije ni socijalno, ni humano, pa čak ni uopće moralno
opravdano, a promjena poreznog obveznika na teret kupca protivna je i načelu
jednakosti i pravednosti iz članka 51. stavka 2. Ustava.

Ističe da kupac ne može postati porezni obveznik u trenutku prometa
nekretnina, jer će vlasništvo steći, tek upisom u zemljišnu knjigu, a prema
članku 14. Zakona porezna obveza nastaje u trenutku sklapanja ugovora odnosno
drugog pravnog posla kojim se stječe nekretnina, pa se ne radi o vlasništvu
koje bi ga obvezivalo u smislu članka 48. ni članka 51. Ustava, jer u trenutku
sklapanja ugovora kupac još nema vlasničkih i gospodarskih mogućnosti u
skladu s kojima bi bio dužan sudjelovati u podmirenju javnih potreba i
troškova, zbog čega je i nadalje ovu obvezu trebalo zadržati na prodavatelju
nekretnine.

Smatra da nije u skladu s člankom 48. i 51. Ustava da se prometom nekretnina
smatra svako stjecanje vlasništva nekretnina, posebno kad se radi o deklaratornoj
odluci kojom se postojeće stanje samo utvrđuje, a isto tako i po ishođenju
sudskim putem tabularne isprave, diobe već postojećeg vlasništva i slično,
kao posljedica nesređenog zemljišnoknjižnog stanja i neusklađenog katastarskog
i faktičnog stanja. Takvo stanje da je često nastajalo kada se promet nekretnina
odvijao samo faktičnim činima, pa se takav raniji promet nekretnina ne
može smatrati i oporezivati kao današnje svako stjecanje vlasništva nekretnina.

Predlaže ukinuti neustavne odredbe osporenog Zakona.

Prijedlog nije osnovan.

Prema odredbi članka 4. st. 1. Zakona o porezu na promet nekretnina,
predmet oporezivanja je promet nekretnina, a prometom nekretnina, u smislu
tog Zakona, smatra se svako stjecanje vlasništva nekretnine u Republici
Hrvatskoj.

U svezi navedene odredbe, predlagatelj vjerojatno smatra da bi njezinom
primjenom moglo doći do oporezivanja ranijeg prometa nekretnina koji u
vrijeme tog prometa nije bio podložan porezu. No, u drugoj rečenici članka
27. stavka 1. Zakona o porezu na promet nekretnina, propisano je da se
porez na promet nekretnina ne plaća ako je u trenutku sklapanja ugovora
o prijenosu nekretnina takav promet bio oslobođen plaćanja poreza. Stajalište
je Suda da se ta odredba odnosi na svaki, a ne samo ugovorni prijenos nekretnina,
pa ako je ranije taj prijenos bio oslobođen plaćanja poreza, neće se ni
po sada važećem Zakonu za taj prijenos nekretnina plaćati porez bez obzira
na eventualne deklaratorne odluke koje će biti donesene nakon obavljenog
prijenosa nekretnina. Zbog toga ta odredba nije u nesuglasju s odredbama
članka 48. i članka 51. Ustava Republike Hrvatske.

Prema odredbi članka 6. stavka 1. Zakona o porezu na promet nekretnina,
obveznik poreza na promet nekretnina je stjecatelj nekretnine.

Sud ocjenjuje da određivanje stjecatelja nekretnine kao poreznog obveznika
nije suprotno načelima jednakosti i pravednosti iz članka 51. stavka 2.
Ustava, posebno ne iz razloga što bi po tim načelima porezni obveznik trebao
biti prodavatelj (ili druga osoba od koje se stječe nekretnina).

Naime, svi stjecatelji nekretnina su kao porezni obveznici u jednakom
položaju, i stjecanjem nekretnine, primjerice kupoprodajom, njihova se
gospodarska situacija nije izmijenila na lošije, jer umjesto svojih novčanih
sredstava stječu ekvivalentnu nekretninu.

Svakako se ne radi o povredi načela pravednosti kad porez na promet
nekretnina stjecatelj nekretnine plaća u slučaju, primjerice, darovanja
ili nasljeđivanja.

Prema odredbi članka 27. stavak 1. Zakona o porezu na promet nekretnina,
u predmetima razreza poreza na promet nekretnina u kojima je porezna obveza
nastala prije stupanja na snagu tog Zakona, a nastanak porezne obveze nije
prijavljen do dana stupanja na snagu tog Zakona, porez na promet nekretnina
utvrdit će se po tome Zakonu. Porez na promet nekretnina se ne plaća, ako
je u trenutku sklapanja ugovora o prijenosu nekretnina takav promet bio
oslobođen plaćanja poreza.

Odredba ovoga članka uređuju prijelazne situacije u kojima nije prijavljena
ranije nastala porezna obveza. Radi se dakle, o tzv. nesvršenim činima
povodom određenih pravnih poslova, u kojim slučajevima se ne može smatrati
da bi se drukčijim uređivanjem poreznih obveza povodom tih pravnih poslova
povratno djelovalo na prava sudionika tih pravnih poslova.

Pravo je zakonodavca da pri novom uređivanju određenih odnosa i situacija,
u skladu sa svojom zakonodavnom politikom utvrdi na koji će se način riješiti
situacije u tijeku. Stoga on ovisno o svojoj procjeni može propisati da
će se takve situacije dalje rješavati po novom propisu, ili pak po starom
propisu za vrijeme čijeg važenja je pravni posao sklopljen (ali nije za
vrijeme važenja tog propisa u potpunosti dovršen), pri čemu zakonodavac
mora poštivati i odredbu članka 90. stavka 2. Ustava.

Stoga Sud ocjenjuje da se u primjeni odredbe članka 27. stavka 1. Zakona
o porezu na promet nekretnina, ne radi o njezinom povratnom djelovanju,
već upravo i samo o drukčijem uređivanju porezne obveze koja je, istina,
nastala po ranijem propisu, ali upravo zbog toga što po tom ranijem propisu
nije prijavljena voljom tadašnjeg poreznog obveznika, dolaze sudionici
pravnog posla koji podliježe toj obvezi pod režim novog propisa. Taj novi
propis djeluje ubuduće za sve nove slučajeve, ali i za one u kojima obveze
iz ranije sklopljenog pravnog posla nisu do njegovog stupanja na snagu
u cijelosti izvršene.

Osim stoga, primjenu novog Zakona mogao je porezni obveznik izbjeći
na način da je odmah po nastanku porezne obveze to prijavio nadležnom tijelu.
Konačno, mogao je tu obvezu prijaviti i za vrijeme od objave do stupanja
na snagu novog Zakona, čime bi opet izbjegao njegovu primjenu.

Dakle, uređivanje prijelaznih situacija i nedovršenih postupaka novim
propisom, kao u konkretnom slučaju, ne predstavlja povratno djelovanje
novog propisa.

Zbog navedene odredbe članka 27. stavka 1. Zakona o porezu na promet
nekretnina nisu u nesuglasju s odredbama članka 3. i članka 90. stavka
2. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je temeljem odredbe članka 45. stavka 1. Poslovnika Ustavnog suda
Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) odlučeno kao u točki
I. izreke ovog rješenja.

Objava ovog rješenja temelji se na odredbi članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj: U-I-82/1998
Zagreb, 20. svibnja 1998.

Dopredsjednik
**Jurica Malčić,** v. r.

Rješenje, NN 78/1998-1055