## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2312/2002 od 17. lipnja 2003.

### NN 106/2003 (2.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2312/2002 od 17. lipnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1394

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Ivan Matija, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe M. H. iz G., zastupanog od I.
B. A., odvjetnice iz G., na sjednici Vijeća održanoj dana 17. lip­nja 2003.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu
u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: P-12716/99 u najkraćem
mogućem roku, ali ne du­ljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog iduće­g
dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, M. H. iz G., P. S. 15, određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst, 55/01 –
ispravak) u iznosu od 6.000,00 (slovima: šest tisuća) kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva podnosite­lja za ­njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlož­enje
```

1.
Podnosite­lj ustavne tužbe, na teme­lju ovlašte­nja iz odredbe članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana
14. listopada 2002. godine ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u
razumnom roku.

U konkretnom slučaju, podnosite­lj je pred Trgovačkim
sudom u Bjelovaru pokrenuo parnični postupak radi isplate cijene za prodaju
udjela u »ZM-METAL« d.o.o. Herce­govac, koji se vodio pod poslovnim brojem:
P-964/95-1.

Tužba je podnijeta 6. listopada 1995. godine protiv
I-tuženika »ZM-METAL« d.o.o. Herce­govac i II-tuženika »ZAGREB-MONTAŽA« d.d.
Zagreb. Uz tužbeni zahtjev na isplatu, podnosite­lj je podnio i prijedlog za osigura­nje
privremenom mjerom.

2. U ustavnoj tužbi podnosite­lj ističe kako je dana
19. listopada 1995. godine primio rješe­nje Trgovačkog suda u Bjelovaru, broj:
P-964/95 od 16. listopada 1995. godine, kojim se isti sud oglašava nenadležnim
i ustupa predmet Trgovačkom sudu u Zagrebu kao stvarno i mjesno nadležnom.

Na to rješe­nje
da se nije žalio iz razloga da ne bi odugovlačio cijeli postupak.

Prvo
ročište pred Trgovačkim sudom u Zagrebu da je bilo zakazano i održano 17. lip­nja
1999. godine, tj. nakon više od dvije godine nakon prve požurnice, odnosno
četiri godine nakon zaprima­nja spisa.

Nakon
tog ročišta, navodi da­lje podnosite­lj da je 1. rujna 1999. godine primio rješe­nje
kojim se Trgovački sud u Zagrebu oglašava stvarno nenadležnim i predmet ustupa
Općinskom sudu u Zagrebu, kao stvarno i mjesno nadležnom sudu.

Kod
Općinskog suda u Zagrebu predmet je zaprim­ljen dana 29. rujna 1999. godine pod
brojem: P-12716/99.

Prvo
ročište pred tim sudom, ističe podnosite­lj, zakazano je 8. rujna 2000. godine,
zatim 18. siječ­nja 2001. godine, ali nije održano, te 20. ožujka 2001. godine
i konačno 9. studenoga 2002. godine.

Ističe
kako je odmah udovo­ljio svim traže­njima suda, a ono što posebno podvlači je
či­njenica da je još u tužbi predložio osigura­nje privremenom mjerom, ali da o
tome nikada nije bilo odlučeno.

Predlaže
da ovaj Sud usvoji ­nje­govu ustavnu tužbu te da Općinskom sudu u Zagrebu
odredi rok za donoše­nje presude u predmetu broj: P-12716/99, kao i da mu
odredi primjerenu naknadu u visini od 10.000,00 kn, koja bi se isplatila iz državnog
proračuna.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za
odlučiva­nje o povredama ustavnih prava podnosite­lja:

–
parnični postupak u konkretnom slučaju pokrenut je tužbom 6. listopada 1995.
godine podnijetom Trgovačkom sudu u Bjelovaru,

– isti
sud svojim rješe­njem, broj: P-964/95-2 od 16. listopada 1995. godine, oglasio
se mjesno nenadležnim za suđe­nje u tom predmetu te je spis po pravomoćnosti
ustup­ljen Trgovačkom sudu u Zagrebu,

–
Trgovački sud u Zagrebu spis Trgovačkog suda u Bjelovaru zaprimio je 15.
prosinca 1995. godine te se rješe­njem, broj: P-8282/95 od 26. srp­nja 1999.
godine, oglasio stvarno nenadležnim za postupa­nje u tome predmetu te nakon
pravomoćnosti predmet ustupio Općinskom sudu u Zagrebu,

– Općinski sud u Zagrebu zaprimio je ustup­ljeni spis
29. rujna 1999. godine; prvo ročište na tom sudu održano je 8. rujna 2000.
godine, na kojem je podnosite­lju ostav­ljen rok od 15 dana da se očituje na
prigovore istaknute od strane tuženika,

– 5. listopada 2002. godine podnosite­lj je
izvijestio sud da povlači tužbu u odnosu na I-tuženika,

– s­ljedeće ročište određeno je za dan 18. siječ­nja
2001. godine, ali je isto zbog bolesti suca odgođeno, tako da je naredno ročište
određeno za dan 20. ožujka 2001. godine,

– na ročištu od 20. ožujka 2001. godine proveden je
dokaz sasluša­njem svjedoka, a podnosite­lj je na istome predložio pribavu
podataka od Erste&Steiermarkische bank d.d. Filijala Garešnica o kreta­njima
sredstava, odnosno uplatama na žiro-račun podnosite­lja,

–
podneskom od 26. ožujka 2001. godine, podnosite­lj je dostavio sudu točnu
adresu banke i svoj broj žiroračuna, dok je sud dopisom od 14. ve­ljače 2002.
godine zatražio podatke od predmetne banke i iste dobio 28. ve­ljače 2002.
godine,

–
naredno ročište u istom predmetu sud je zakazao za dan 15. siječ­nja 2003.
godine.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

4. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. točke 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud zatražio je
dana 26. studenoga 2002. godine od Općinskog suda u Zagrebu da se u roku od 15
dana izjasni o navodima ustavne tužbe.

U
očitova­nju, dostav­ljenom ovom Sudu dana 16. prosinca 2002. godine, Općinski
sud u Zagrebu ističe da je predmetni spis zaprim­ljen kod tog suda 29. rujna
1999. godine, a uredujući sudac da ga je preuzeo 15. studenoga 2001. godine.

Prvo
ročište da je zakazano za dan 8. rujna 2000. godine te je na istome podnosite­lju
dodije­ljen rok od 15 dana radi očitova­nja na prigovore istaknute od strane tuženika.

S­ljedeće
ročište da je bilo zakazano za 18. siječ­nja 2001. godine, ali je isto zbog
bolesti suca moralo biti odgođeno pa je iduće bilo zakazano za dan 20. ožujka
2001. godine. Na tom ro­čištu da je proveden dokaz sasluša­njem svjedoka, a
podnosite­lj je na istome predložio pribavu podataka od
Erste&Steiermarkische bank d.d. Filijale Garešnica o kreta­njima sredstava,
odnosno uplatama na žiroračun podnosite­lja.

Tražene
podatke sud je dobio 28. ve­ljače 2002. godine te je 10. trav­nja 2002. godine
odredio ročište u tom predmetu za dan 15. siječ­nja 2003. godine.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

5.
Odredbom članka 6. stavka 1. Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih
sloboda (Rim, 4. studenoga 1950. godine, »Narodne novine« – Međunarodni
ugovori, broj 6/99 – pročišćeni tekst, i 8/99 – ispravak), između ostaloga,
propisano je da radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske naravi ili u
slučaju podiza­nja optužnice za kazneno djelo svatko ima pravo da zakonom
ustanov­ljeni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita ­nje­gov
slučaj.

Navedeno
načelo sadržano je i u članku 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine« – pročišćeni tekst, broj 41/01, u da­lj­njem tekstu: Ustav), koji
glasi:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (...).«.

Odredbom
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana
od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

6.
Povredu ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra s obzirom na osobite okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­lja i dostav­ljenog očitova­nja Općinskog suda
u Zagrebu, Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za ­nje­govo postupa­nje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

6.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski
parnični postupak, u sporu radi isplate, započeo je 6. listopada 1995. godine
podnoše­njem tužbe Trgovačkom sudu u Bjelovaru. Budući da je ustavna tužba
podnesena dana 14. listopada 2002. godine, a do tog dana sudski postupak u
prvom stup­nju nije okončan, Ustavni sud utvrđuje da do dana podnoše­nja
ustavne tužbe prvostupa­njski postupak traje ukupno sedam godina i osam dana.

Ustavni
sud napomi­nje, međutim, da je Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju
Konvencije) stupio na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka
134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutar­nje­g
pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj.«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donoše­nje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5. studenoga
1997. godine). S druge strane, pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom
roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga 2000.
godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitiva­nje razumnosti traja­nja
sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine u pravilu ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku 63. Ustavnog zakona
jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdob­ljem s aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu
traja­nja sudskog postupka smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 14.
listopada 2002. godine (to jest, do dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­lja),
što ukupno iznosi četiri godine, jedanaest mjeseci i dvadeset jedan dan.

6.2. POSTUPANJE
SUDOVA

S
obzirom na pravno relevantno razdob­lje, Ustavni sud je u konkretnom slučaju
prosuđivao postupa­nje Trgovačkog suda u Zagrebu i Općinskog suda u Zagrebu.

Trgovački
sud u Zagrebu, nakon zaprima­nja spisa Trgovačkog suda u Bjelovaru (15. prosinca
1995.), zakazao je i održao jedno ročište (17. lip­nja 1999.), dakle, nakon tri
godine, šest mjeseci i dva dana od zaprima­nja spisa te 26. srp­nja 1999.
godine donio rješe­nje kojim se oglasio nenadležnim.

Općinski
sud u Zagrebu, od zaprima­nja spisa Trgovačkog suda u Zagrebu (29. rujna 1999.)
do podnoše­nja ustavne tužbe (14. listopada 2002.), zakazao je tri ročišta, od
kojih je dva održao, i to: 8. rujna 2000. godine i 20. ožujka 2001. godine, na
kojem je proveden dokaz sasluša­njem svjedoka, dok je ročište zakazano za dan
18. siječ­nja 2001. godine bilo odgođeno zbog bolesti suca.

Procje­njujući,
dakle, postupa­nje sudova kroz pravno relevantno razdob­lje, ovaj Sud utvrđuje
da su navedeni sudovi imali razdob­lja potpune neaktivnosti i to: Trgovački sud
u Zagrebu u vremenu od 5. studenoga 1997. do prvog ročišta 17. lip­nja 1999.
godine, što iznosi jednu godinu, sedam mjeseci i dvanaest dana, dok je Općinski
sud u Zagrebu bio potpuno neaktivan od zaprima­nja predmeta 29. rujna 1999. do
održa­nja prvog ročišta 8. rujna 2000. godine, što je razdob­lje od jedanaest
mjeseci i dvadeset jednog dana, te od 28. ve­ljače 2002., kada je sud od Erste
& Steiermarkische bank d.d. dobio tražene podatke, do zakaziva­nja narednog
ročišta za 15. siječ­nja 2003. godine, što je iznosilo jedanaest mjeseci i
trinaest dana.

Sukladno
navedenom, utvrđeno je da su sudovi bili potpuno neaktivni tri godine, šest
mjeseci i sedam dana, odnosno uzimajući u obzir pravno relevantno razdob­lje
(od 5. studenoga 1997. do 14. listopada 2002.), o tužbi podnosite­lja nije
odlučeno niti u razdob­lju od gotovo pet godina.

6.3.            PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJ U SUDSKOM
POSTUPKU)

Iz
podataka, koji pri­liježu spisu, ne proizlazi da bi podnosite­lj ustavne tužbe,
kao tužite­lj u sudskom postupku, svojim ponaša­njem posebno pridonio du­ljini
postupka.

6.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

S
obzirom na sadržaj tužbenog zahtjeva podnosite­lja postav­ljenog u parničnom
postupku, ovaj Sud cijeni da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj sudskoj
stvari.

6.5.            DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U
pravno relevantnom razdob­lju, Ustavni sud, osim navedenog, nije utvrdio
postoja­nje drugih okolnosti koje bi utjecale na du­ljinu sudskog postupka.

7.
Sukladno navedenom, Ustavni sud ocje­njuje da je navedenim postupa­njem sudova
– Trgovačkog suda u Zagrebu, koji je nakon 3 godine i 7 mjeseci utvrdio da nije
stvarno nadležan, odnosno Općinskog suda u Zagrebu, koji je u dva navrata imao
razdob­lja potpune neaktivnosti od gotovo 2 godine – podnosite­lju povrijeđeno
ustavno pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje pravo je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga
je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena odluka kao
pod točkama I. i II. izreke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu moguć­nost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten, teme­ljem članka
63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za
donoše­nje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecala je i
či­njenica da je Općinskom sudu u Zagrebu, teme­ljem točke II. izreke ove
odluke, određen kraći rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku u predmetu
broj: P-12716/99, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samog
sudskog postupka.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2312/2002
Zagreb, 17. lip­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 106/2003-1394