## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2886/2003. od 28. siječnja 2004.

### NN 15/2004 (4.2.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2886/2003. od 28. siječnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

463

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smi­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi B. M. iz Z., na sjednici
održanoj dana 28. siječ­nja 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu, koji se vodi pred tim
sudom pod brojem: Pr-1716/93, u najkraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvoga iduće­g dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnosite­ljici
ustavne tužbe, B. M. iz Z., M. 12, određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 8.000,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­ljice Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Podnosite­ljica ustavne tužbe podnijela je dana 2. lip­nja 2003. godine, teme­ljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon)
ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u razumnom roku.

Podnosite­ljica predlaže da Ustavni sud odredi rok za
donoše­nje presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu pod
poslovnim brojem: Pr-1716/93 te da odredi primjerenu naknadu podnosite­ljici
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske,
koju je Općinski sud Zagrebu počinio ne odlučivši o pravima i obvezama podno­si­te­ljice
u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu,
broj: Pr-1716/03, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za
odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­ljice, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– podnosite­ljica je Općinskom sudu u Zagrebu, dana
30. kolovoza 1993. godine, podnijela tužbu protiv tuženika, Prve ekonomske škole
u Zagrebu, radi ponište­nja disciplinskih odluka nadležnih tijela tuženika i
vraća­nja na rad te nadoknade plaće,

– nakon što je tuženik odgovorio na tužbu 30.
studenoga 1993. godine, održano je dana 2. prosinca 1993. godine pripremno ročište,

– s­ljedeće ročište održano je 2. svib­nja 1994.
godine, kada je doneseno rješe­nje da će se saslušati svjedok S. T.,

– nakon toga, podnosite­ljica dostav­lja podneske Općinskom
sudu, a u dva navrata (13. prosinca 1994. godine i 9. ožujka 1999. godine) požuruje
zakaziva­nje ročišta,

– s­ljedeće ročište, na kojem je saslušan svjedok S.
T., održano je 24. studenoga 1999. godine te je doneseno rješe­nje da se s­ljedeće
ročište zakazuje za 6. trav­nja 2000. godine,

– na ročištu od 6. trav­nja 2000. godine, a zbog
nedostatka pozvanog svjedoka, doneseno je rješe­nje o odgodi ročišta za dan 11.
svib­nja 2000. godine,

– na ročištu 11. svib­nja 2000. godine saslušan je
svjedok te doneseno rješe­nje da će se s­ljedeće ročište zakazati pisanim
putem, a nakon što sud zaprimi određene podatke koje će zatražiti službenim
putem,

– dana 25. rujna 2000. godine, Općinski sud u Zagrebu
traži od Općinskoga državnog odvjetništva u Zagrebu dostavu spisa na uvid,

– dana
10. listopada 2000. godine, Općinsko državno od­vjetništvo dostav­lja traženi
spis Općinskom sudu u Zagrebu,

– ročište, zakazano za 9. studenoga 2000. godine,
odgođeno je zbog bolesti raspravnog suca,

– s­ljedeće ročište održano je 6. prosinca 2000.
godine, a nakon toga 6. ve­ljače 2001. godine. Na tom ročištu je doneseno rješe­nje
da se ono događa te da će se s­ljedeće zakazati pisanim putem nakon što se
provede financijsko vještače­nje,

– rješe­njem od 27. ožujka 2001. godine pozvana je
podnosite­ljica ustavne tužbe da uplati predujam za financijsko vještače­nje, što
je podnosite­ljica učinila 2. trav­nja 2001. godine,

– rješe­njem od 5. listopada 2001. godine sud imenuje
vještaka za provedbu financijskog vještače­nja,

– podneskom od 4. ve­ljače 2002. godine podnosite­ljica
požuruje izradu nalaza vještaka,

– potom Sud, podneskom od 29. ožujka 2002. godine,
poziva vještaka na izradu nalaza i miš­lje­nja i dostavu spisa,

– dana 24. trav­nja 2002. godine, vještak dostav­lja
svoj nalaz i miš­lje­nje,

– podneskom od 8. svib­nja 2002. godine, podnosite­ljica
se očitovala na nalaz vještaka, a podneskom od 28. svib­nja 2002. godine požuruje
donoše­nje presude,

– podneskom od 18. lip­nja 2002. godine tuženik se očituje
na nalaz vještaka,

– s­ljedeće ročište održano je 11. srp­nja 2002.
godine, kada zbog promjene raspravnog vijeća glavna rasprava poči­nje iznova te
se nalaže podnosite­ljici da specificira tužbeni zahtjev u roku od petnaest
dana, a sljedeće ročište se zakazuje za 21. studenoga 2002. godine,

– rješe­njem od 11. srp­nja 2002. godine, rasprava,
zakazana za 21. studenoga 2002., predlaže se za 21. listopada 2002. godine,

– 16. srp­nja 2002. godine, sud od Općinskog državnog
odvjetništva traži dostavu spisa na uvid,

– potom su održana ročišta 21. listopada 2002. godine
te 21. studenoga 2002. godine, kada je glavna rasprava zak­ljučena,

– podneskom od 1. trav­nja 2003. godine podnosite­ljica
požuruje izradu presude,

– pismeni otpravak presude uči­njen je 13. lip­nja
2003. godine, a strankama otprem­ljen 17. lip­nja 2003. godine,

– dana 23. lip­nja 2003. godine Općinsko državno
odvjetništvo vraća Sudu primjerak presude jer nije stranka u postupku,

– podneskom od 30. lip­nja 2003. godine, podnosite­ljica
upozorava Sud na pogreške u presudi,

– rješe­njem od 8. srp­nja 2003. godine isprav­lja se
presuda od 21. studenoga 2002. godine,

– dana 14. srp­nja 2003. godine tuženik izjav­ljuje žalbu
na prvostupanjsku presudu,

– 11. kolovoza 2003. godine podnosite­ljica dostav­lja
sudu odgovor na žalbu,

– 11. studenoga 2003. godine Županijski sud u
Zagrebu, donosi presudu, broj: Gžn-1898/03-2, kojom ukida presudu Općinskog
suda u Zagrebu, broj: Pr-1716/93, u stavku I. i III. izreke i u tom se dijelu
vraća sudu prvog stup­nja na ponovno suđe­nje.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG I ŽUPANIJSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
teme­lju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana
22. rujna 2003. godine zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

U očitova­nju od 30. rujna 2003. godine uredujući
sudac navodi da se predmet po žalbi tuženika nalazi kod Županijskog suda u
Zagrebu. Stoga je dana 16. listopada 2003. godine zatraženo od tog suda da
dostavi preslik prvostupa­njskog spisa te da se izjasni o navodima iz ustavne
tužbe. U očitova­nju Županijskog suda u Zagrebu ističe se da iz predmeta spisa
proizlazi da je donoše­nju prvostupa­njske presude, poslovni broj:
Pr-1716/03-115 do 21. studenoga 2002. godine, kojom je djelomično prihvaćen
zahtjev tužite­ljice, prethodilo ukupno deset ročišta, a spis se nalazio u radu
kod pet predsjednika vijeća. Ističe se da je najdu­lji vremenski period
protekao između ročišta od 2. svib­nja 1994. godine i 24. studenoga 1999.
godine te da je točna tvrd­nja podnosite­ljice ustavne tužbe da se ona u tom
vremenskom razdob­lju obraćala podnescima sudu i da je požurivala održava­nje
ročišta. Nada­lje, ističe se da su na du­ljinu razdob­lja između ročišta, održanih
6. ve­ljače 2001. i 11. srp­nja 2002. godine, od odlučnog utjecaja bile
okolnosti vezane za izradu nalaza i miš­lje­nja financijskog vještaka, kao i
promjena dva predsjednika vijeća.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Mjerodavno pravo u ovom sudskom postupku sadržano je u odredbama članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i članku 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava, na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni
sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga pojedinog slučaja.

Razmatra­njem
razloga ustavne tužbe podnosite­ljice i dostav­ljenih očitova­nja Općinskog
suda u Zagrebu i Županijskog suda u Zagrebu te uvida u spis predmeta, Ustavni
sud utvrdio je da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za ­nje­govo
postupa­nje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski parnični postupak započeo je 30.
kolovoza 1993. godine podnoše­njem tužbe Općinskom sudu u Zagrebu. Ustavna tužba
podnesena je dana 2. lip­nja 2003. godine, a do tog dana sudski postupak nije
bio pravomoćno okončan. Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnoše­nja ustavne
tužbe postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu trajao ukupno (9) godina, devet
(9) mjeseci i tri (3) dana.

Ustavni sud napomi­nje, međutim, da je Zakon o potvrđiva­nju
Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda i protokola broj 1,
4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
(»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst,
8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio
na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutar­nje­ga
pravnoga poretka Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­ga pravnog poretka
Republike Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, iz­me­đu ostalog,
propisuje:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (…), svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani
sud (…) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj.«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donoše­nje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­ga pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donoše­nje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga, ispitiva­nje razumnosti
traja­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka, teme­ljenih na članku 63.
Ustavnog zakona jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo ni kao konvencijsko niti kao ustavno.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdob­ljem, s aspekta povrede prava na razumnu du­ljinu
traja­nja sudskog postupka, smatra razdob­lje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije) do 2.
kolovoza 2003. godine (to jest do dana podnoše­nja ustavne tužbe podnosite­ljice),
što ukupno iznosi pet (5) godina, šest (6) mjeseci i dvadeset osam (28) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom razdob­lju
Općinski sud u Zagrebu, od rad­nji koje su relevantne za meritorno odlučiva­nje
o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku, održao osam ročišta za
glavnu raspravu. Prije tog razdob­lja održao je dva ročišta. Nakon podnijete
ustavne tužbe, prvostupa­njski sud je izradio i dostavio prvostupa­njsku
presudu strankama te dostavio žalbu tuženika Županijskom sudu u Zagrebu na rješava­nje.

Radi se o radnom sporu u kojem zakonodavac nalaže
hitno postupa­nje, a protivno tom zahtjevu zakonodavca postupak traje preko 9
godina. Potrebno je istaknuti i dugo traja­nje postupka i prije 1997. godine.
Međutim, ni nakon 1997. godine, odnosno unutar pravno relevantnog razdob­lja za
ocjenu razumnog roka glede traja­nja postupka, prvostupa­njski sud nije
postupao učinkovito. Tako tijekom postupka nije bilo nikakve aktivnosti suda u
razdob­lju od svib­nja 1994. godine do studenoga 1999. godine, dakle tri godine
prije, a dvije godine nakon 1997. godine, a što ukupno iznosi preko pet godina.
Glavna raprava zak­ljučena je 21. studenoga 2002. godine, a presuda je izrađena
i otprem­ljena strankama u lip­nju 2003. godine, dakle nakon više od šest
mjeseci. Ocjena je Ustavnog suda da broj održanih ročišta i donijetih odluka ne
opravdava traja­nje radnog spora od 9 godina, a da se nakon sve­ga postupak i
da­lje vodi pred prvostupa­njskim sudom. Tijekom postupka pred Ustavnim sudom
ukinuta je prvostu-
pa­njska odluka donijeta nakon devet godina. Stoga se može ocijeniti da
prvostupa­njski sud nije koristio procesne ovlasti, propisane Zakonom o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92, 112/99, 88/01 i 117/03), koje
nalažu efikasno i učinkovito vođe­nje parničnog postupka.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE                (TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­ljica ustavne tužbe, kao tužite­ljica u
sudskom postupku, prema utvrđe­nju Ustavnog suda, nije pridonijela du­ljini
sudskog postupka. Dapače, podnosite­ljica se u više navrata pisanim podnescima
obraćala nadležnom sudu požurujući postupak.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadaš­nji tijek sudskog
postupka ne ukazuje da se u konkretnom slučaju radi o složenoj sudskoj stvari.

Polazeći od či­njenice da se
predmetni spis nalazio u postupku pred sudom prvog stup­nja gotovo deset godina
te da je nakon podnoše­nja ustavne tužbe Županijski sud u Zagrebu riješio o žalbi
tuženika na način da je predmet vratio na ponovni postupak pred sud prvog stup­nja,
a imajući u vidu postupa­nje nadležnog suda u razmatranom, pravno relevantnom
razdob­lju. Us­tav­ni sud nije našao okolnosti koje bi u dosadaš­njem tijeku
postupka ukazivale na složenost sudskog predmeta, a koje bi oprav­dale
dugotrajnost postupa­nja u tom predmetu.

Radi se o radnom sporu i neučinkovitost
presuđiva­nja ovaj Sud nalazi i u tome što je prvostupa­njska presuda donesena
nakon gotovo 10 godina vođe­nja postupka, da bi drugostupa­njski sud u roku od
tri mjeseca riješio o žalbi tuženika i predmet vratio prvostupa­njskom sudu na
ponovno odlučiva­nje. Dakle, radi se o neučinkovitosti prvostupa­njskog suda.

6. Sukladno utvrđe­njima
Suda, opisanim u točki 5. obra­zlože­nja ove odluke, Ustavni sud ocje­njuje da
je nerazumno dugim traja­njem sudskog postupka u radnom sporu, koji se vodi
pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem: Pr-1716/93, povrijeđeno ustavno
pravo podnosite­ljice da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njezinim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stav­kom 1. Ustava.

7. Iz tih razloga, na teme­lju
odredbi članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod
točkama I. i II. izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

Visinu naknade zbog povrede
ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud, u
pravilu, određuje za razmatrano, pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu mogu­ćnost
uvažava­nja nerazumno dugog razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5.
studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine
naknade, teme­ljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni sud ovlašten,
teme­ljem članka 63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u svakom pojedinom slučaju
odrediti i rok za donoše­nje sudske odluke, na visinu naknade u konkretnom slučaju
utjecala je i či­njenica da je Općinskom sudu u Zagrebu teme­ljem točke II.
izreke ove odluke, određen kratak rok u kojem je taj sud dužan donijeti odluku
u predmetu broj: Pr-1716/93, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i
svrha samoga sud­skog postupka.

9.
Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-2886/2003
Zagreb, 28. siječ­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 15/2004-463