## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-635/2010 od 25. travnja 2013.

### NN 58/2013 (17.5.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-635/2010 od 25. travnja 2013.

58 17.05.2013 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-635/2010 od 25. travnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1204

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula K. P. iz S., koju zastupa M. K., odvjetnik u S., na sjednici održanoj 25. travnja 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu podnijela je K. P. iz S., koju zastupa M. K., odvjetnik u S..

Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Vrhovni sud) broj: Revr-295/07-2 od 28. listopada 2009., kojom je prihvaćena revizija tuženika, D. d.d. S., kao osnovana te su preinačene presuda Županijskog suda u S.-u broj: Gž-79/05 od 26. listopada 2006. i presuda Općinskog suda u S.-u broj: P-129/02 od 14. srpnja 2004., na način da je odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice, kao tužiteljice, kojim je tražila da se naloži tuženiku da podnositeljici, na ime neisplaćenih plaća, isplati iznos od 26.513,19 kn sa zakonskim zateznim kamatama, kao i zahtjev za naknadu parničnog troška.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku utvrđeno je:

– da je podnositeljica bila u radnom odnosu kod D.-V. d.d. S., koji poslodavac joj duguje isplatu plaće u iznosu od 26.513,19 kuna,

– da je tuženik D. d.d. S. osnivač i jedini član društva (društva »kćeri«) poslodavca podnositeljice,

– da je tuženik nakon pretvorbe osnovao dionička društva – kćeri od kojih je jedno poslodavac podnositeljice te je rasporedio radnike u ta društva uz istodoban prijenos cjelokupne imovine tih društava u svoj temeljni kapital,

– da je tuženik kao jedini član društva poslodavca podnositeljice odlučivao i doznačivao sredstva za isplatu plaća radnicima poslodavca podnositeljice i ostalih novoosnovanih društava,

– da je do neisplate plaće podnositeljici došlo zbog toga što tuženik nije doznačio potrebna sredstva poslodavcu podnositeljice.

Nižestupanjski sudovi su tako odlučili jer su utvrdili da je ponašanje tuženika predstavljalo zlonamjerno izbjegavanje obveza jer je tuženik osnovao »D.-V.« i ostala dionička društva-kćeri, u sustavu »D.«, rasporedio radnike u navedena društva uz istodoban prijenos cjelokupne imovine iz društava sa sviješću i ciljem onemogućavanja ostvarivanja prava radnika, između ostalih i prava na plaću.

Slijedom navedenog, nižestupanjski sudovi utvrdili su da postoji odgovornost tuženika za obveze poslodavca prema radnicima društva, dakle i prema podnositeljici, na temelju članka 10. Zakona o trgovačkim društvima (»Narodne novine« broj 111/93., 34/99., 52/00., 118/03., 107/07., 146/08. i 137/09., u daljnjem tekstu: ZTD).

Pri tome, Županijski sud u S., kao drugostupanjski sud, naznačio je da je revizija protiv presude dopuštena zbog pravnog pitanja: »radi li se o zlonamjernom izbjegavanju obveze prema radnicima društva u situaciji kad tuženik kao jedni član društva poslodavca tužiteljice kao jedini osnivač tog društva raspoređuje radnike na rad u novoosnovano društvo na koje nije prenio imovinu«.

2.1. Odlučujući o reviziji tuženika, Vrhovni sud je prihvatio reviziju kao osnovanu i zbog pogrešne primjene materijalnog prava preinačio presude nižestupanjskih sudova na način da je odbio tužbeni zahtjev podnositeljice.

U osporenoj presudi Vrhovni sud je istaknuo:

»(...)

U postupku nije utvrđeno da bi tuženik zloupotrebljavao okolnost da kao član društva ne odgovara za njegove obveze u smislu čl. 10. st. 3. ZTD. Zbog toga nema niti obveze tuženika za isplatu tužiteljici na temelju te zakonske odredbe (pravno shvaćanje kao u ovoj odluci zauzeto je i u presudi ovog suda u predmetu Revr-683/07).

(...)«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

3. Podnositeljica navodi da su joj osporenom presudom Vrhovnog suda povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 2., 55. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), te člankom 117. (115.) stavkom 3. Ustava. Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi da smatra povrijeđenim i članak 29. stavak 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi podnositeljica iznosi kronologiju pravnih događanja među strankama. Navodi da je temeljni kapital svih poduzeća u poslovnom sastavu »D. H. S.« bio upisan kao temeljni kapital tuženika D. d.d. S., a da je tuženik osnovao društvo-kćer, D.-V. d.d. S. kod koje je podnositeljica radila. Smatra da iz navedenog proizlazi da je bila u radnom odnosu kod tuženika D. d.d. S. koji je svojim postupanjem zlonamjerno izbjegavao obveze prema svojim radnicima.

Stoga, smatra pogrešnim stajalište Vrhovnog suda, predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene presude.

IV. MJERODAVNO PRAVO

4. Članak 10. stavak 3. ZTD-a glasi:

»Članak 10.

(...)

(3) Onaj tko zloupotrebljava okolnost da kao član trgovačkog društva ne odgovara za obveze društva ne može se pozvati na to da po zakonu ne odgovara za te obveze.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavna je obveza Ustavnog suda zaštita ustavnih prava podnositelja ustavnih tužbi u slučajevima kad su ta prava povrijeđena presudom suda ili drugim pojedinačnim aktom nadležnog tijela državne ili javne vlasti. Ustaljeno je stajalište Ustavnog suda da je zadaća u prvom redu nadležnih tijela državne i javne vlasti da tumače i primjenjuju pravo. Uloga Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takvog tumačenja, odnosno primjene prava suglasni s Ustavom i jesu li u konkretnom slučaju doveli do povrede ustavnih prava podnositelja ustavne tužbe. U postupcima pokrenutim ustavnom tužbom Ustavni sud se, u pravilu, ne upušta u ispitivanje činjenica jer njegova zadaća nije bavljenje pogreškama o činjenicama ili o pravu, osim ako i u mjeri u kojoj te pogreške mogu povrijediti ljudska prava i temeljene slobode zajamčene Ustavom. Ustavni sud, u tom smislu, svoje odluke zasniva na činjenicama utvrđenim u sudskom postupku, osim ako podnositelj ustavne tužbe ne iznese ozbiljnije, relevantne i dostatne razloge zbog kojih je od tog pravila potrebno odstupiti.

Polazeći od navoda koje ističe podnositeljica, osnovanost ustavne tužbe razmotrena je u odnosu na eventualnu povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama,...

(...)«

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

U spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz spisa predmeta razvidno je da je prvostupanjski sud proveo dokazni postupak na način utvrđen mjerodavnim postupovnim zakonskim odredbama. Također je razvidno da je podnositeljica bila u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u njemu uz odgovarajuću stručnu pomoć te poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati pravne lijekove.

5.1. Ocjenu vezanu uz osiguranje i provedbu ustavnog jamstva u primjeni prava proveo je Vrhovni sud u skladu s člankom 116. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 116.

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu prava i ravnopravnost svih u njegovoj primjeni.

(...)«

Pri razmatranju ustavne tužbe podnositeljice Ustavni sud polazio je od stajališta da se sudski postupci moraju provesti u skladu s ustavnim načelom vladavine prava kao najvišom vrednotom ustavnog poretka Republike Hrvatske pa tumačenje mjerodavnog prava u svakom konkretnom slučaju ne smije proizlaziti iz njegove arbitrarne i proizvoljne primjene, već mora uvažavati zahtjeve prava na pravično suđenje sadržane u članku 29. stavku 1. Ustava.

Ustavno pravo na pravično suđenje jamči zaštitu od arbitrarnosti u odlučivanju sudova i drugih državnih tijela. Arbitrarnim se može ocijeniti pojedinačni akt pri čijem je donošenju njegov donositelj bez razboritih ili bez ikakvih razloga odstupio od ustaljene prakse, nije uzeo u obzir očigledno mjerodavan propis ili je mjerodavni propis pogrešno protumačio i primijenio, na način i u mjeri koja konkretni pojedinačni akt čini pravno neprihvatljivim.

U konkretnom slučaju, Vrhovni sud je zbog pogrešne primjene materijalnog prava preinačio nižestupanjske odluke utvrdivši da tuženik nije zloupotrebljavao okolnost da kao član društva ne odgovara za njegove obveze sukladno članku 10. ZTD-a.

Stoga, u konkretnom slučaju, Ustavni sud nije našao da je Vrhovni sud kod preinačavanja nižestupanjskih odluka postupao arbitrarno ili da je odstupio od ustaljene sudske prakse, a na koju se u svojoj odluci i poziva, već je postupao sukladno svojoj ustavnoj ovlasti iz članka 116. Ustava.

Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da osporenom presudom Vrhovnog suda podnositeljici nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava.

6. Članak 115. stavak 3. Ustava, na čiju povredu podnositeljica također ukazuje, ne sadrži ljudska prava i temeljne slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

7. Slijedom navedenog, a na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

8. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-635/2010
Zagreb, 25. travnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 58/2013-1204