## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2599/2002 od 22. rujna 2004.

### NN 141/2004 (13.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2599/2002 od 22. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2498

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­či­va­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjed­nik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mr­ko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi R. B. iz Z., koju zastupa A. N., odvjetnik iz Z.,
na sjednici održanoj dana 22. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o
Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. \_ pročišćeni
tekst) podnositeljici ustavne tužbe, R. B. iz Z., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. \_ pročišćeni tekst) u iznosu od
5.500,00 kuna.

III. Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

IV. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 7. studenoga 2002. godine, temeljem članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Repub­like Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. \_ pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja
odluke suda u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu, pod brojem: Pn-5736/95 (novi broj: P-12045/03).

U
ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da je 26. srpnja 1995. godine, Općinskom
sudu u Zagrebu podnijela tužbu protiv Repub­like Hrvatske radi naknade štete
koju je počinio nepoznati počinitelj tako što je eksplozivnom napravom uništio
njezinu nekretninu u Josipdolu.

Podnositeljica
smatra da su nedonošenjem sudske odluke u razumnom roku, povrijeđene odredbe
članaka 3., 14. stavka 2., 26., 29. stavka 1. i članka 48. Ustava Republike
Hrvatske.

Predlaže
da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži Općin­skom sudu u Zagrebu donošenje
sudske presude u predmetu, broj: Pn-5736/95, u roku od jedne godine od dana
donošenja odluke Ustavnog suda, te da odredi primjerenu naknadu podnositeljici
u iznosu od 100.000,00 kuna.

2. ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Ustavni
sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog
zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o
povredi podno­si­teljičinog ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava Republike Hrvatske:

\_ 26. srpnja 1995. godine podnositeljica i M. B.
pokrenuli su parnični postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu, protiv Republike
Hrvatske radi naknade štete koja je, prema navodima tužbe, počinjena
terorističkim aktom (na način da je uslijed eks­plozije uništena nekretnina tužitelja),

\_ dopisom od 19. listopada 1995. godine, Općinski sud
u Zagrebu naložio je tuženici da u roku od 30 dana dostavi sudu i tužiteljima
pisani odgovor na tužbu,

\_ rješenjem Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pn-5736/95 od 1. travnja 1996. godine, određen je prekid postupka temeljem
članka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
7/96.),

\_ do dana podnošenja ustavne tužbe, dana 7. studenoga
2002. godine, postupak je i dalje bio u prekidu,

\_ rješenjem Općinskog suda u Zagrebu, broj:
P-12045/03 od 9. prosinca 2003. godine, nastavljen je postupak,

\_
rješenjem, broj: P-12045/03 od 11. svibnja 2004. godine, Općinski sud u Zagrebu
se oglasio nenadležnim, ukinuo provedene radnje i odbacio tužbu.

3. OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od
Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U
očitovanju od 11. svibnja 2004. godine, Općinski sud u Zagrebu navodi
kronologiju postupanja u predmetu.

4. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.1.
Podnositeljica ustavne tužbe pokrenula je postupak pred Općinskim sudom u
Zagrebu 26. srpnja 1995. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94.), koji je
glasio:

»Članak
180.

Za
štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem
imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih
demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su
organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91, 73/91. i 3/94.) članak
180. briše se.

Članak
2.

Postupci
za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
prekidaju se.

Postupci
iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis
kojim će se urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.«.

4.2.
Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je
Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi
štete nastale uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na
snagu Zakona o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset i pet (25) dana.

4.3. Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu
temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«.

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i očitovanje
Općinskog suda u Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju
ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu odredaba članka 63. Ustavnog
zakona.

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu pokrenut je 26. srpnja 1995. godine.
Ustavna tužba podnesena je 7. studenoga 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da
je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe
proteklo sedam (7) godina, tri (3) mjeseca i jedanaest (11) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narod­ne novine \_ Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 \_
pročišćeni tekst i 8/99 \_ ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a
to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.
Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997.
godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. do dana
podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra
u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća pet (5) godina i jedan (1) dan.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Analizirajući
postupanje nadležnog suda u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je
utvrdio da Općinski sud u Zagrebu nije poduzeo niti jednu radnju koja bi bila
relevantna za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku.

Prema
članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava
i zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu pod
brojem: Pn-5736/95 nastupio je po sili zakona *(ex lege)* dana 3. veljače
1996. godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Rješenje
o prekidu postupka koje je donio Općinski sud u Zagrebu imalo je deklaratorno
značenje.

Zakonom
određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je nadležni
sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na odlučivanje o osnovanosti
tužbenog zahtjeva.

5.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositeljice da o njezinim pravima i
obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje u skladu s člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stav­kom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom
određenog prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid
neopravdano dugotrajan, može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku.
Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu,
već je posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom
se intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga
postoje odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U svezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu
štete prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativno
značajni iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko
uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do
donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim
trajanjem nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na
suđenje u razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski
sabor kada je na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu
Republike Hrvatske da najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru
prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom
određenog roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog
novog zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka,
podnositeljica je bila u neizvijesnosti hoće li se i kada će se nastaviti
prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročenih
terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadeset i pet (25) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno
relevantno razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja
ustavne tužbe u trajanju od pet (5) godina i jedan (1) dan, Ustavni sud
utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno člankom
29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima i
obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom je slučaju
podnositeljici povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koje je dio prava na sud,
također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

6.
POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

Općinski
sud u Zagrebu izvijestio je Ustavni sud da je 11. svibnja 2004. godine donio rješenje,
broj: P-12045/03 kojim se oglasio nenadležnim, ukinuo provedene radnje u
postupku i odbacio tužbu. Na dan donošenja rješenja Općinskog suda u Zagrebu,
postupak pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

U
odluci broj: U-IIIA-905/2003 od 5. svibnja 2004. godine, objavljenoj u
»Narodnim novinama«, broj 58/04, Ustavni sud je zauzeo stajalište: (...)
Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno relevantnom razdoblju koje
prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi završava danom podnošenja
ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o tome je li sudska odluka ipak
donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski postupak.

7.
Ustavni sud utvrđuje da je postupak u predmetu, broj: P-12045/03 koji se vodio
pred Općinskim sudom u Zagrebu, do dana podnošenja ustavne tužbe trajao preko
sedam (7) godina, te da je povrijeđeno podnositeljičino ustavno pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njezinim pravima ili obvezama zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Odluka
nadležnog suda nije bila donesena do podnošenja ustavne tužbe, pa je pravno
relevantno razdoblje za koje je Ustav­ni sud utvrdio povredu podnositeljičinog
ustavnog prava zajam­čenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo od 5.
studenoga 1997. do dana podnošenja ustavne tužbe 7. studenoga 2002. godine.

Za
navedeno razdoblje, u kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo
na primjerenu naknadu u iznosu od 5.500,00 kn. Pri utvrđivanju visine naknade,
temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve
okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući činjenicu da je sudska odluka u
konkretnom predmetu donesena nakon prestanka trajanja pravno relevantnog
razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu ustav­nog prava
podnositelja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, ovlaštenje Ustavnog suda
da nadležnom sudu naloži donošenje sudske odluke u određenom roku, utemeljeno
na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju nije potrebno
primijeniti.

8. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

9. Odluka
o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2599/2002
Zagreb, 22. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 141/2004-2498