## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1701/2000 od 3. lipnja 2003.

### NN 122/2003 (30.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1701/2000 od 3. lipnja 2003.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1739

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u Vijeću šestorice za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna
Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan
Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom T.F. iz Š., kojeg zastupa Ž.Ž., odvjetnik iz Š., na sjednici
Vijeća održanoj dana 3. lipnja 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog
suda u Zadru, broj: Gž-352/00 od 1. listopada 2000. godine.

III. Predmet se vraća
Županijskom sudu u Zadru na ponovni postupak.

```

Obrazloženje
```

1. T.F. iz Š. (u daljnjem
tekstu: podnositelj) podnio je ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u
Zadru broj: Gž-352/00 od 11. listopada 2000. godine.

Prvostupanjskom presudom
Općinskog suda u Benkovcu, broj: P-79/98 od 13. ožujka 2000. godine, usvojen je
podnositeljev tužbeni zahtjev i donesena je presuda koja zamjenjuje ugovor o
prodaji stana na kojem postoji stanarsko pravo.

U povodu žalbe tuženika Grada
Benkovca, osporenom je presudom preinačena prvostupanjska presuda na način da
je odbijen kao neosnovan tužbeni zahtjev podnositelja pod točkom II. tužbe,
kojim je traženo da presuda zamijeni ugovor o prodaji stana.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi
ističe da je u drugostupanjskoj presudi, kojom je preinačena prvostupanjska
presuda i odbijen njegov tužbeni zahtjev, pogrešno primijenjen zakon.
Podnositelj smatra da je drugostupanjski sud zauzeo pogrešno pravno stajalište
prema kojem za njegov konkretan slučaj nije mjerodavan Zakon o prodaji stanova
na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, broj 43/92-pročišćeni
tekst, 69/92, 25/93, 26/93, 48/93, 2/94, 29/94, 44/94, 47/94, 58/95, 11/96,
11/97-odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske, 68/98, 96/99, 120/00 i 94/01, u
daljnjem tekstu: Zakon o prodaji stanova), nego Zakon o davanju u najam stanova
na oslobođenom teritoriju (»Narodne novine«, broj 73/95, 91/96, u daljnjem
tekstu: Zakon o davanju u najam stanova).

Svoje stajalište podnositelj
obrazlaže činjenicom da se sporni stan nalazi u Benkovcu, a da je on protjeran
iz Benkovca u agresiji na Republiku Hrvatsku tijekom 1991. godine. Od
protjerivanja iz Benkovca do kolovoza 1995. godine podnositelj je boravio u
Šibeniku, a krajem kolovoza 1995. godine, nakon vojno-redarstvene akcije
»Oluja« podnositelj se vratio u Benkovac. Stan iz kojega je protjeran 1991.
godine, prema navodima podnositelja, bio je devastiran, opljačkan i neupotrebljiv
za stanovanje, pa ga je podnositelj osobnim radom i sredstvima postupno počeo
obnavljati. Tijekom tih radova podnositelj je teško obolio, te je ostao oduzet
i potpuno ovisan o tuđoj njezi i pomoći.

Podnositelj
smatra da se na njegovu pravnu situaciju ne primjenjuje Zakon o davanju u najam
stanova, nego Zakon o prodaji stanova. Podnositelj smatra da je Županijski sud
u Zadru, primjenjujući na njegovu pravnu situaciju Zakon o davanju u najam
stanova, »oduzeo njegov stan koji je dobio na korištenje još 1964. godine od
prijašnje Općine Benkovac«.

Ustavnom
tužbom podnositelj od Ustavnog suda traži donošenje odluke kojom bi se
ocijenilo i utvrdilo da su osporavanom drugostupanjskom presudom, zbog pogrešne
primjene materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava propisana odredbama
članka 14. stavka 2. i članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, a na
koja opisno ukazuje u ustavnoj tužbi. Također navodi da je osporena odluka
suprotna članku 3. i članku 117. stavku 3. Ustava.

*Ustavna tužba je osnovana*.

3. Ustavni sud, odlučujući o
ustavnoj tužbi, prvo ispituje jesu li prava istaknuta u ustavnoj tužbi ustavna
prava u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hr­vat­ske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon). Ako utvrdi da se radi o ustavnim pravima, Ustavni sud ispituje jesu li
ustavna prava podnositelja povri­jeđena.

Prema članku 128. podstavku 4.
Ustava i članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona, ustavna tužba je institut
ustanovljen radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda, a može se
podnijeti ako podnositelj smatra da je pojedinačnim aktom (i postupkom koji mu
je prethodio) povrijeđeno neko od Ustavom utvrđenih ljud­skih prava i temeljnih
sloboda (ustavno pravo).

4. Razmatranjem spisa Općinskog
suda u Benkovcu, broj: P-79/98, Ustavni sud je utvrdio sljedeće:

U prvostupanjskom postupku
utvrđena je nespornom činjenica da je podnositelj nositelj stanarskog prava na
stanu na prvom katu stambene zgrade u Benkovcu, koji stan je podnositelj dobio na
korištenje od bivše Općine Benkovac 1964. godine. Kao nositelj stanarskog
prava, podnositelj je podnio zahtjev za otkup stana dana 31. prosinca 1996.
godine Gradskom poglavarstvu Grada Benkovca.

Grad Benkovac odbio je zahtjev
podnositelja za otkup stana i pozvao podnositelja da u roku od 30 dana pristupi
sklapanju ugovora o najmu stana u svojstvu zaštićenog najmoprimca. U Zaključku
Grada Benkovca, klasa: 022-05/98-01/644, urbroj: 2198/27-98-2 od 2. rujna 1998.
godine (u daljnjem tekstu: Zaključak), kojim se odbija podnositeljev zahtjev za
otkup stana kao pravno neutemeljen, utvrđeno je da je podnositelju stanarsko
pravo na stanu u Benkovcu, prestalo po sili članka 2. Zakona o davanju u najam
stanova jer je podnositelj, kao nositelj stanarskog prava, taj stan napustio i
nije ga koristio dulje od 90 dana od dana stupanja na snagu tog Zakona.

Podnositelj nije u roku
određenom Zaključkom pristupio sklapanju ugovora o najmu stana u svojstvu
zaštićenog najmoprimca, nego je 15. listopada 1998. godine podnio tužbu protiv
Grada Benkovca pred Općinskim sudom u Benkovcu i Upravnim sudom Republike
Hrvatske zahtijevajući poništenje Zaključka i donošenje presude koja će
zamijeniti ugovor o prodaji stana na kojem postoji stanarsko pravo sukladno
članku 20. Zakona o prodaji stanova.

U postupku pokrenutom tužbom
podnositelja u svojstvu tužitelja protiv Grada Benkovca kao tuženika,
prvostupanjski sud je donio rješenje i presudu. Rješenjem je odbacio tužbeni
zahtjev podnositelja za poništenje Zaključka zbog nenadležnosti. Presudom je
presudio da se usvaja tužbeni zahtjev podnositelja i da presuda zamjenjuje
ugovor o prodaji stana na kojem postoji stanarsko pravo podnositelja.

U obrazloženju presude kojom
usvaja tužbeni zahtjev podnositelja za donošenje presude koja će zamijeniti
ugovor o prodaji stana na kojem postoji stanarsko pravo, prvostupanjski sud je
utvrdio da navodi tuženika (Grada Benkovca) u odgovoru na tužbu i u Zaključku,
prema kojima je podnositelju temeljem članka 2. Zakona o davanju u najam
stanova prestalo stanarsko pravo, jer isti nije koristio stan 90 dana od dana
stupanja na snagu tog zakona, nisu osnovani. Prvostupanjski sud je, nadalje,
utvrdio da podnositelju »kao neospornom nositelju stanarskog prava pred­metnog
stana pripada pravo da isti otkupi, a sve u smislu odredbi Zakona o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo«.

5.
Drugostupanjski sud u Zadru uvažio je žalbu tuženika Grada Benkovca i preinačio
prvostupanjsku presudu te odbio tužbeni zahtjev podnositelja zauzevši
stajalište da se na konkretan slučaj kao mjerodavan primjenjuje Zakon o davanju
u najam stanova, a ne Zakon o prodaji stanova. Navedeno stajalište
drugostupanjski sud je obrazložio utvrđenjem da se Zakon o davanju u najam
stanova primjenjuje »na sve građane Republike Hrvatske, a taj zakon, kao niti
neki drugi propis, ne priznaju ili poznaju neke izuzetke za osobe koje su
morale napustiti stan ili su teško bolesne da se ne mogu u navedenom roku
vratiti u stan radi korištenja, s posljedicom da bi zadržali stanarsko pravo,
odnosno da se na njih ne bi odnosila odredba o prestanku stanarskog prava po
sili zakona iz članka 2. stavak 1. Zakona o davanju u najam«.

6. Nakon razmatranja spisa
Općinskog suda u Benkovcu, broj: P-79/98, u cijelosti, navoda ustavne tužbe, te
odredaba Zakona o prodaji stanova i Zakona o davanju u najam stanova s
pripadajućom dokumentacijom, u ustavnosudskom postupku postavilo se sljedeće
temeljno pravno pitanje:

– s obzirom na okolnosti
konkretnog slučaja, a uvažavajući činjenično stanje utvrđeno u sudskom
postupku, jesu li se u konkretnoj parničnoj stvari trebale primijeniti odredbe
Zakona o prodaji stanova ili pak odredbe Zakona o davanju u najam stanova?

Prvostupanjski sud je zauzeo
pravno stajalište da se na konkretan slučaj trebaju primijeniti mjerodavne
odredbe Zakona o prodaji stanova. Temeljem činjeničnog stanja utvrđenog u
prvostupanjskom postupku, drugostupanjski sud je zauzeo drugačije pravno
stajalište i na pravnu situaciju podnositelja primijenio kao mjerodavan Zakon o
davanju u najam stanova.

7. Zakon o davanju u najam
stanova na oslobođenom teritoriju donesen je 20. rujna 1995. godine, objavljen
je u »Narodnim novinama« 27. rujna 1995. godine, a stupio je na snagu danom
objave u »Narodnim novinama«, to jest 27. rujna 1995. godine.

Zakon o davanju u najam stanova
prestao je važiti stupanjem na snagu Zakona o prestanku važenja Zakona o
davanju u najam stanova na oslobođenom teritoriju. Taj je Zakon objavljen u
»Narodnim novinama«, broj 101 od 28. srpnja 1998. godine, a stupio je na snagu
osmi dan od dana njegove objave u »Narodnim novinama«, to jest 5. kolovoza
1998. godine.

8. Ustavni sud utvrđuje da svaki
pojedinačni akt nadležnog tijela kojim se odlučuje o pravima i obvezama
stranaka u konkretnom postupku (sudska presuda, upravni akt) mora biti donesen
u skladu sa svrhom mjerodavnog zakona koji se na taj slučaj primjenjuje.

Ako donositelj pojedinačnog akta
(sud, upravno tijelo) podvede utvrđeno činjenično stanje pod propis koji za
takvo stanje ne može vrijediti, jer je pogrešno protumačio svrhu zakona (pogrešna
subsumcija), radi se o indirektnoj povredi materijalnog prava.

9.
Ustavni sud ocjenjuje da je u primjeni Zakona o davanju u najam stanova na
konkretnu pravnu situaciju podnositelja drugostupanjski sud bio dužan uvažiti
svrhu navedenog zakona i s njom povezan krug adresata na koji se taj zakon
primjenjuje.

Zakon
o davanju u najam stanova, naime, donesen je 1995. godine, nakon što je
Republika Hrvatska oslobodila dijelove dotada okupiranih dijelova državnog
područja. U obrazloženju Konačnog prijedloga Zakona o davanju u najam stanova
(Pri­jedlog zakona, br. 545, klasa: 370-01/95-01/15, urbroj: 62-95-448 od 15.
rujna 1995. godine), Vlada Republike Hrvatske kao predlagatelj zakona navela je
sljedeće: »Republika Hrvatska u vojno-redarstvenim akcijama »Bljesak« i »Oluja«
oslobodila je i u hrvatski pravni sustav integrirala velik dio do tada
okupiranog teritorija Republike Hrvatske. Nakon oslobođenja, većina stanov­ništva
(u pravilu građana srpske nacionalnosti) napustila je taj teritorij te otišla
na još uvijek okupirani teritorij Republike Hrvat­ske, u tzv. SR Jugoslaviju
(Srbiju i Crnu Goru) ili na okupirani teritorij Republike Bosne i Hercegovine.
Njihovim odlaskom ostala je napuštena imovina u njihovom vlasništvu ili koju su
po raznim osnovama koristili. Tako je, između ostalog, ostao napušten i velik
broj stanova (u društvenom vlasništvu, državnom vlasništvu, vlasništvu pravnih
osoba) na kojima su te osobe bile nositelji stanarskog prava. (...) Donošenjem
predloženog Zakona stvorit će se pretpostavke za daljnju uporabu (najam),
stanova koje su njihovi dosadašnji nositelji stanarskog prava napustili i ne
koriste ga u roku propisanom Zakonom«.

Navedena svrha Zakona, kao i
krug njegovih adresata, sadržani su u odredbama članka 1. stavka 1. i članka 2.
stavka 1. Zakona o davanju u najam stanova koje glase:

Članak 1.

Ovim Zakonom uređuje se davanje
u najam stanova na kojima sukladno odredbama ovoga Zakona prestaje stanarsko
pravo u društvenom vlasništvu, državnom vlasništvu, odnosno vlasništvu pravnih
osoba koje su to vlasništvo stekle na temelju posebnih propisa, a nalaze se na
ranije okupiranom, sada oslobođenom teritoriju Republike Hrvatske.

(...)

Članak 2.

Stanarsko pravo na stanovima iz
članka 1. ovoga Zakona prestaje po sili zakona ako je nositelj stanarskog prava
isti napustio i ne koristi ga dulje od 90 dana od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.

(...)

Sukladno
navedenom, Zakon o davanju u najam stanova odnosi se na osobe koje su nakon
oslobođenja 1995. godine napustile dotada okupirani teritorij Republike
Hrvatske.

Podnositelj
ustavne tužbe nije napustio Benkovac nakon njegova oslobođenja 1995. godine,
nego je protjeran iz Benkovca 1991. godine. Stoga podnositelj, prema ocjeni
Ustavnog suda, ne pripada kategoriji osoba na koju se odnosi Zakon o davanju u
najam stanova.

Drugostupanjski
sud pogrešno je na konkretnu pravnu situaciju podnositelja primijenio kao
mjerodavan Zakon o davanju u najam stanova. Slijedom toga, taj sud je u
osporenoj presudi pogrešno utvrdio i da je po sili članka 2. stavka 1. Zakona o
davanju u najam stanova – nakon isteka roka od 90 dana od dana njegova stupanja
na snagu (to jest, 5. siječnja 1996. godine) – podnositelju prestalo stanarsko
pravo na stanu u Benkovcu, Knezova Šubića Bribirskih broj 3.

Zbog
navedenih razloga, osporenom presudom drugostupanjskog suda podnositelju je
povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom, zajamčeno člankom 14.
stavkom 2. Ustava, ali i ustavno pravo na pravično suđenje propisano člankom
29. stavkom 1. Ustava, prema kojem svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud pravično odluči o njegovim pravima i obvezama.

10.
Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe i povrede članka 3. i članka 117. stavka 3.
Ustava.

Članak
3. Ustava propisuje da su sloboda, jednakost, nacionalna ravnopravnost i
ravnopravnost spolova, mirotvorstvo, socijalna pravda, poštivanje prava
čovjeka, nepovredivost vlas­ništva, očuvanje prirode i čovjekova okoliša,
vladavina prava i demokratski višestranački sustav najviše vrednote ustavnog
poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.

Članak
117. stavak 3. Ustava propisuje da sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Ustavni
sud utvrđuje da navedene odredbe Ustava ne sadrže ljudska prava i temeljne
slobode koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom
temeljem odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

11. Slijedom iznijetoga, na
temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1701/2000
Zagreb, 3. lipnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 122/2003-1739