## Strategija obrane Republike Hrvatske

### NN 33/2002 (29.3.2002.), Strategija obrane Republike Hrvatske

# HRVATSKI SABOR

708

Na temelju članka 80. Ustava Republike Hrvatske, Hrvatski sabor na
sjednici 19. ožujka 2002., donio je

## STRATEGIJU

### OBRANE REPUBLIKE HRVATSKE

Uvod

Sukladno Ustavu i Zakonu o obrani, »Strategija obrane Republike
Hrvatske« predstavlja temeljni konceptualni dokument iz nadležnosti Hrvatskoga
sabora. Njime se dugoročno uređuje an­ga­žiranje raspoloživih obrambenih
resursa u odgovoru na sigurnosne izazove i projektiraju osnove njihova budućeg
razvoja. Kao takva, ona je izvorni i obvezujući obrambeni dokument na temelju
kojega će se razvijati detaljnija konceptualna, planska i or­ganizacijska
rješenja na pojedinačnim funkcionalnim po­dručjima, odnosno u pojedinačnim
segmentima obrambenog sustava. Dokument je po karakteru otvoren. Namijenjen je
svim nositeljima organizacije i pripreme obrane Republike Hrvatske – tijelima
političke vlasti i institucijama državne uprave, Oružanim snagama Republike
Hrvatske te nositeljima priprema i realizacije civilne obrane – za koje
predstavlja konceptualni okvir i izvor obveza. Isto tako, namijenjen je domaćoj
i međunarodnoj javnosti kojima će prezentirati informacije o obrambenim
rješenjima.

Strategijska zamisao uspješnog ostvarivanja obrambene funk­­cije je
međunarodno angažiranje i partnerstvo te integralno djelovanje vlastitih
potencijala u svim uvjetima i situacijama. U ostvarivanju temeljne obrambene
zadaće naglasak je stavljen na sadržaje djelovanja kojima se prevladavaju
sigurnosni rizici vojne prirode, odnosno stvaraju preduvjeti za uspjeh i u
najtežim uvjetima obrane. Zato je osnovni moto ove strategije – »kroz suradnju,
povjerenje i partnerstvo do stabilnosti i sigurnosti«.

U kompozicijskom i sadržajnom smislu, dokument obrađuje i povezuje u
logički slijed: ocjenu i dugoročnu prosudbu sigurnosnog okružja Republike
Hrvatske, dugoročna obrambena nastojanja i ciljeve, temeljni strategijski
koncept i racional djelovanja u ostvarivanju postavljenih ciljeva, strategijske
opcije odgovora na najvjerojatnije scenarije sigurnosnih prijetnji, osnove
uređivanja i izgradnje obrambenih sposobnosti potrebnih za realizaciju
predviđenih funkcija i aktivnosti, kao i nadležnosti, obveze, međusobne odnose
i osnove organizacije pojedinih nositelja aktivnosti.

1. SIGURNOSNO OKRUŽJE REPUBLIKE HRVATSKE

1.1. Svijet, Europa i regionalno okruŽje –
danas i pogled u buduĆnost

Temeljne karakteristike
današnjih međunarodnih odnosa su kompleksnost i dinamizam. Nestankom bipolarnog
sustava među­narodnih odnosa SAD su ostale jedini akter s cjelovitom spo­sobnošću
vojnoga, političkoga i gospodarskog djelovanja u svjet­skim razmjerima. Stoga
se može konstatirati da je na sceni svojevrsni unipolarni tip međunarodnih
odnosa. Budući da nekoliko država i državnih zajednica već danas raspolažu
velikim ekonomskim, vojnim/nuklearnim i demografskim potencijalima, postoji
realna mogućnost da se budući sustav međunarodnih odnosa razvija u rasponu od
unipolarnosti do multipolarnosti. Prestankom blokovske podjele svijeta nestala
je i svojevrsna stega, kojom se, s jedne strane, pod kontrolom držalo raspoložive
vojne potencijale unutar blokova, a s druge ostvarivala »ravnoteža straha« među
blokovima i priklonjenim im državama. U takvim uvjetima, umjesto »klasičnih«
vojnih u prvi plan dolaze drugi, ne-vojni izvori ugrožavanja nacionalne i
međunarodne sigurnosti za koje još nisu ravijeni dostatni zaštitni mehanizmi.
Razvoj međunarodnih odnosa pretvara mir i sigurnost u opće dobro i zajedničku
odgovornost svih subjekata, a karakter ugrožavanja je takav da niti jedna
zemlja ne može na njih odgovoriti samostalno. Tako suradnja i uzajamnost
postaju sve potrebnije u oblikovanju međunarodne, ali i nacionalne sigurnosti.
Ukupno uzevši, analiza spektra sigurnosnih čimbenika i dugoročno predviđanje
njihova razvoja upućuju na tri opća scenarija budućeg stanja sigurnosti – zadržavanje
u okvirima postignute relativne stabilnosti, pobolj­šanje ili pogoršanje.
Kataklizmički scenarij je ne samo nepo­željan, nego i sve manje vjerojatan zbog
narastanja svijesti odlučujućih političkih subjekata o karakteru suvremenih
među­narodnih ugrožavanja i nužnosti povezivanja radi njihovog preveniranja,
odnosno otklanjanja. Iako je poboljšanje najpoželjniji scenarij, realno ne
treba očekivati značajna pozitivna kretanja prema njegovu potpunom ostvarenju.
Stoga će se, najvjerojatnije, međunarodna sigurnost u razdoblju na koje se ova
Strategija odnosi (10 – 15 godina) oblikovati kao kombinacija zadržavanja i
poboljšanja postojećeg stanja.

Europskim prostorom
dominiraju integracijski i globalizacijski, ali paralelno i procesi
regionalizacije. To uvjetuje stalno preispitivanje i prilagođavanje koncepata
zajedničke europske te pojedinačnih nacionalnih sigurnosti. Postojeće
sigurnosno-obrambene organizacije prilagođavaju se potrebama usklađenog
djelovanja i međusobnog ojačavanja na zajedničkim projektima. Šire­nje EU i
NATO-a procesi su koji vode daljnjem učvršćivanju europske stabilnosti i
sigurnosti te su važan doprinos uspostavi povoljnih odnosa svjetskih čimbenika.
Jedno od obilježja ukupnih europskih sigurnosnih procesa je regionalizacija
sigurnosnih inicijativa usmjerena na intenziviranje međusobnih odnosa užeg
kruga država u rješavanju specifičnih zajedničkih sigurnosnih problema. Unatoč
brojnim pozitivnim događajima kojima je posljednjih godina izbrisana podjela
Europe i povećan stupanj sigurnosti, još uvijek se ne može govoriti o
uspostavljanju trajnog mira i stabilnosti na europskom prostoru. *Konvencionalne
vojne prijetnje kao dominantni izvor nesigurnosti u Europi iz doba hladnog
rata, izgubile su svoj primat, pa se veći naglasak stavlja na druga područja
njihovog nastajanja – ekonomsko, socijalno, političko i sl. Istovremeno,
promatrano sa zemljopisnog aspekta, izvori sigurnosnih prijetnji pomaknuti su
iz srednje Europe prema jugu i jugoistoku.* U takvim okolnostima,
modifikacija sigurnosne politike i oblikovanje modela kooperativne sigurnosti,
koji će zamijeniti kompetitivni model iz vremena hladnoga rata, postali su
imperativ. Glavne pretpostavke za izgradnju novog sustava sigurnosti su
prihvaćanje višedimenzionalnog određenja pojma sigurnosti i participacija svih
europskih zemalja, uključujući i Rusku Federaciju.

Jugoistok Europe danas je, i
još će dugo ostati, njeno najturbulentnije područje. Povijesno naslijeđe,
nacionalne, vjerske i kulturološke razlike i suprotnosti te, za europske
prilike, nizak stupanj ekonomskog i ukupnoga društvenog razvoja, predstav­ljaju
potencijalne izvore i generatore novih kriza i nestabilnosti. Postojeća
relativna stabilnost dobrim je dijelom postignuta za­hvaljujući međunarodnoj
zajednici. Zbog složenosti sigurnosnih uvjeta na prostoru Jugoistočne Europe i
važnosti te regije za ukupnu europsku i međunarodnu sigurnost, samo daljnji
snažan i kontinuiran angažman ključnih europskih i svjetskih čimbenika
sigurnosti (UN, NATO, OSCE i EU) te učinkovitost brojnih inicijativa za
stabilizaciju i uključivanje zemalja regije u integracijske procese regionalnog
i paneuropskog tipa mogu osigurati zadovoljavajući stupanj stabilnosti na ovom
prostoru. Također, samo uz uvjet vanjske potpore i pomoći moguće je, u
promatranom razdoblju, očekivati gospodarski oporavak, stabilizaciju i napredak
većine država ove regije.

1.2. Sigurnosne prijetnje i izazovi

Iako je opasnost od oružanog sukoba globalnih razmjera danas bitno
smanjena, rat kao sredstvo rješavanja spornih pitanja u međunarodnoj zajednici
nije u potpunosti uklonjen, naročito ne na lokalnim razinama. Uporaba vojnog
faktora, kao dominantna prijetnja visokog intenziteta u razdoblju hladnog rata,
ustupila je primat drugim ugrožavanjima političke, ekonomsko-socijalne i
ekološke prirode. Međutim, to ne znači da se vojna dimenzija ugrožavanja mira i
sigurnosti može isključiti. Proliferacija oružja za masovno uništenje i njegova
uporaba u terorističke svrhe, kao i svi drugi »asimetrični« oblici
potencijalnih ugrožavanja – vojne i ne-vojne prirode – glavne su sigurnosne
prijetnje međunarodnoj zajednici. Terorizam, koji u nekim situacijama može
imati i državno sponzorstvo, predstavljat će i u predstojećem razdoblju jednu
od značajnijih globalnih prijetnji. Zbog svog karaktera on zahtijeva odgovor ne
samo nacionalnih sustava sigurnosti nego i najširu međunarodnu suradnju.
Nejednak gospodarski razvoj s daljnjim produbljenjem razlika između razvijenih
i nerazvijenih država, negativne strane procesa globalizacije te demografska
ekspanzija s potencijalnim ekonomskim migracijama, glavni su izvori sigurnosnih
prijetnji s ekonomsko-socijalnog aspekta. Sve veću sigurnosnu važnost imaju i
problemi vezani uz proces demokratizacije, zaštitu ljudskih i manjinskih prava.
Pitanja uništa­vanja okoliša i s tim povezane klimatske promjene, narušavanje
globalne prirodne ravnoteže, iscrpljivanje prirodnih izvora i sl., već se
prepoznaju kao realne latentne opasnosti koje dugoročno mogu poprimiti i vrlo
konkretne političke i sigurnosne implikacije.

Europski prostor danas
karakterizira niska opasnost od op­ćega vojnog sukoba, ali trajni mir i
stabilnost nisu uspostavljeni. Mala vjerojatnost općega vojnog sukoba ne znači
i potpunu eliminaciju opasnosti od rata na europskom prostoru. Problemi vezani
uz procese dovršenja konstituiranja samostalnih država na prostoru bivših
višenacionalnih federacija, nedovršeni procesi demokratizacije i strukturalnih
prilagodbi u postsocijalističkim zemljama s opasnošću ekonomskog sloma i
unutarnjeg uruša­vanja pojedinih država te eskalacija nacionalnih, vjerskih i
ekonomskih suprotnosti u takvim uvjetima, masovne migracije izazvane lokalnim
krizama i sukobima, krijumčarenje ljudi, organizirani kriminal i dr. još uvijek
predstavljaju potencijalne izvore nestabilnosti i različitih vrsta sukoba.
Daljnje smanjenje konvencionalnih vojnih prijetnji europskoj sigurnosti ovisit
će o uspješ­nosti nastojanja za reduciranjem količine naoružanja i sma­njenjem
ukupnog broja vojnog osoblja, smanjenjem prora­čunskih sredstava namijenjenih
obrani, te produbljivanjem Mjera za jačanje povjerenja i sigurnosti (CSBMs) i
dr. Posebnu važnost u tome imat će preventivno angažiranje zajedničkih mirovnih
snaga i uspješno upravljanje eventualnim krizama u pojedinim po­dručjima.
Postojeći i potencijalni sukobi na Bliskom istoku i u Aziji dodatno
usložnjavaju sigurnosne prilike na prostoru Europe. Terorizam kao globalni
sigurnosni izazov i dalje će predstavljati ozbiljnu prijetnju europskim
državama i zahtijevati njihov zajednički i koordinirani odgovor. Sigurnosne izazove
također predstavljaju i potencijalne »ekološke bombe« u vidu nuklearnih
elektrana i zastarjelih industrijskih postrojenja na području bivših
socijalističkih zemalja.

Jugoistok Europe regija je u
kojoj se prelamaju svi opće­europski sigurnosni problemi. Štoviše, ona je
njihov glavni generator, ali i područje na kojemu će se ubuduće testirati
uspješnost ukupnih sigurnosnih nastojanja. Zbog ograničenih gospodarskih
mogućnosti svih država u regiji, preciznog, snažnog režima nadzora oružanih
snaga i procesa razoružanja na europskom prostoru, malo je vjerojatan takav
razvoj vojnih potencijala kakvim bi bilo koja država u regiji stekla značajniju
prednost, odnosno sposobnost uspješnog ofenzivnog djelovanja protiv drugih.
Ipak, ne smije se isključiti ni takav razvoj događaja. Problem prilagodbe
oružanih snaga gotovo svih država regije budućim sigurnosnim izazovima i
aktualnim trendovima na području obrane predstavlja posebni izazov, jer
zahtijeva radikalne i dramatične reforme. Gos­podarski problemi, odnosno stagnacija
u procesu tranzicije praće­na jačanjem organiziranog kriminala, povećanjem
nezaposlenosti, neizgrađenost tržišta, problemi financijskih sustava i
pauperizacija stanovništva, nedostatna implementacija normi iz područja
ljudskih prava i prava nacionalnih manjina i dr., i dalje su destabilizirajući
čimbenici regionalne razine. Jedno od bitnih obilježja ove regije je sve
učestalije korištenje njezina teritorija za krijumčarenje droga, oružja i
ljudi.

1.3. Subjekti sigurnosti

Isprepletenost i međuovisnost sigurnosnih prijetnji nadilazi sposobnosti
samostalnog odgovora. Stoga se sve više nameće potreba za prihvaćanjem tzv.
»sveobuhvatnog pristupa« kojim se opasnosti smanjuju i otklanjaju suradnjom i
zajedničkim djelovanjem. Glavni nositelji aktivnosti kreiranja mira i
stabilnosti na globalnoj političkoj sceni su UN, OSCE i NATO, a njihova
nastojanja dopunjuju aktivnosti niza regionalnih organizacija. Dje­lo­­vanje
glavnih aktera kreće se u pravcu »podjele rada« i međusobnog dopunjavanja, a
ukupni sinergistički učinci neupitno pridonose jačanju pretpostavki za
ostvarenje međunarodnog mira, stabilnosti i sigurnosti.

Pitanjima europske sigurnosti danas se, uz pojedinačna na­sto­janja
svake države, bavi više institucija regionalnog i među­narodnog karaktera, ali
je zamjetan trend preuzimanja sve veće odgovornosti europskih zemalja, posebno
Europske unije kao cjeline, za vlastitu sigurnost i sigurnost cijelog
kontinenta. Europska sigurnosna arhitektura profilira se u smjeru podjele rada,
komplementarnosti i međusobnoga ojačavajućeg djelovanja glavnih sigurnosnih
organizacija. Zemljopisna rasprostranjenost daje Organizaciji za europsku
sigurnost i suradnju (OSCE) komparativnu prednost u odnosu na ostale, a
mehanizmi kojima raspolaže afirmiraju je kao nositelja mjera prevencije
konflikata, post-konfliktne izgradnje mira i demokratskih institucija te
jačanja demokracije općenito. *NATO će i dalje, dugoročno gledano,
predstavljati važan čimbenik globalne sigurnosti.* Stoga će Europa i u
predstojećem razdoblju biti geopolitički prostor daljnjeg širenja i utjecaja
NATO-a te osnovica za stabilizacijsko djelovanje prema glavnim svjetskim
kriznim žarištima. Vjerojatno je da će SAD, zbog okretanja globalnim
sigurnosnim izazovima, racionalizirati vlastiti vojni angažman na području
Europe i poticati jačanje angažmana europskih članica Saveza. U posljednjih
desetak godina pojačani su integracijski procesi Europske unije na gospodarskom
planu i u sferi interne sigurnosti. Uvođenjem tzv. drugog stupa, tj. zajedničke
vanjske i sigurnosne politike, Unija se sve više bavi i pitanjima europske
sigurnosti i obrane. Zajedničke obrambene snage, čije formiranje je planirano
do početka 2003. godine, pretpostavka su za preuzimanje veće odgovornosti na
području vanjske politike i sigurnosti, ali i čimbenik općeg konsolidiranja i
jačanja EU. Daljnje proširenje Europske unije i NATO saveza na prostor
tranzicijskih zemalja je neupitno potencijalni pozitivni čimbenik daljnjeg
jačanja stabilnosti i sigurnosti. Iako redefiniranje uloga i zadaća postojećih
sigurnosno-obrambenih institucija još nije u potpunosti dovršeno i vidljiva su
preklapanja u područjima njihova djelovanja, uočljivo je da se Europska unija,
s postupnom izgradnjom Europske sigurnosne i obrambene politike, sve više
razvija u pravcu preuzimanja primarne odgovornosti za sigurnost na prostoru
Europe. Također, jači angažman svih europskih država u poslovima sigurnosti na
vlastitom području je nužnost koju nameće postojeći karakter rizika i
prijetnji.

Izravno angažiranje najmoćnijih političkih i vojnih čimbenika
međunarodne zajednice (NATO-a, EU-a, SAD-a) u stabiliziranju Jugoistočne Europe
dokazuje važnost ove regije za ukupnu sigurnost. Ta nastojanja usmjerena su na
oblikovanje cjelokupnoga europskog prostora kao područja visoke političke, gospodarske
i socijalne stabilnosti, te će i ubuduće imati strategijsku važnost. Iako je
doprinos međunarodne zajednice stabilizaciji regije znatan, izgradnja
sigurnosti ne može se i dalje graditi isključivo njenim djelovanjem. Neophodno
je da inicijativa za proces stabilizacije, izgradnje sigurnosti i povjerenja na
ovom prostoru dođe iz same regije te da zemlje regije preuzmu odgovornost za
taj proces. Zajedničkim rješavanjem problema u regiji, zemlje Jugo­istočne
Europe će, uz dostizanje primjerenog stupnja sigurnosti, dokazati i vlastitu
sposobnost za ulazak u više stupnjeve povezivanja karakteristične za
euro-atlantske integracije. To će rezultirati novom strategijskom arhitekturom
institucija i odnosa koji će i ovaj dio Europe dovesti do stanja stabilnosti i
sigurnosti kakvo je već uspostavljeno u njenom zapadnom dijelu. Takva
nastojanja sukladna su hrvatskim nacionalnim interesima i ciljevima te je
Republika Hrvatska spremna aktivno doprinijeti stabilizaciji sta­nja u regiji i
njenom preoblikovanju u područje stabilnosti, sigurnosti i mira. To čini i
činit će, najprije preuzimanjem brige za vlastitu stabilnost, a potom i
aktivnom i svestranom suradnjom sa svim zemljama u regiji.

1.4. Vojni Čimbenik u regiji

Sigurnost ili ugroženost
svake države i društva s vojnog aspekta bitno određuju dva temeljna čimbenika –
politička situ­aci­ja i stanje vojnog čimbenika u njezinu okružju. Pri tome
politika kreira odnose među državama u smjeru mira, suradnje i povjerenja ili
rata, a vojska, odnosno vojna sila kao sredstvo politike, može biti korištena
dvojako – kao sredstvo mira i kao sredstvo rata.

Povijesno iskustvo pokazuje
da su političke promjene i previranja konstantna pojava svakog društva i
međunarodnih odnosa, te da se promjene političkih odnosa mogu dogoditi u
relativno kratkom razdoblju. Zato se pri ocjenama, a pogotovo dugoročnim
procjenama sigurnosnog okružja, politički i vojni čimbenik moraju posebno
analizirati i vrednovati.

Oružane snage koje su
razvijane i korištene u službi mira mogu, zbog pogoršanja političkih odnosa,
biti upotrijebljene za rat. Zato je praćenje stanja oružanih snaga, posebno u
regionalnim okvirima, neupitna kategorija svakoga ozbiljnog pristupa u
strategijskom planiranju na području obrane. To ne znači da se bilo koja
konkretna država razmatra kao potencijalni neprijatelj, niti da se vlastiti
obrambeni potencijali namjeravaju razvijati u odnosu na oružane snage bilo koje
konkretne države. Međutim, legitimno je sigurnosno pravo svake države da se u
izgradnji vlastitih obrambenih potencijala odmjerava i usklađuje s drugim
državama u svom okružju. Time se, s jedne strane, izbjegava nastajanje
dispariteta u obrambenim sposobnostima (pa čak i tzv. »sigurnosnog vakuuma«), a
s druge, stvaraju pretpostavke za ravnopravno i usklađeno definiranje mjera
sigurnosti i povjerenja u okviru dogovorenih razina obrambenih potencijala.

U dugoročnoj perspektivi
važno je uzeti u obzir širi strategijski potencijal država u regiji za
izgradnju njihovih oružanih snaga, a prvenstveno potencijalne mogućnosti njihovih
gospodarskih sustava te njihove buduće tehnološke sposobnosti. Općenito uzevši,
te će varijable, u kontekstu opće stabilizacije prilika te ekonomskog i
tehnološkog razvoja pod okriljem EU, sigurno rasti. To će pojedinim državama
omogućiti povećanje spektra borbenih mogućnosti njihovih oružanih snaga.
Republika Hrvatska ocjenjuje da, iz trenutne perspektive sigurnosnih prilika,
takve mogućnosti ne trebaju predstavljati predmet sigurnosne zabrinutosti. S
obzirom na uspostavljeni opsežan zajednički režim mjera za izgradnju povjerenja
i sigurnosti u okviru OSCE-a, kao i sporazume o ograničenju i kontroli oružja i
razoružanja kojima su promatrane države obavezne (CFE sporazum, članak 1B
Daytonskog sporazuma i dr.), svaki takav razvoj vojnih potencijala ubuduće će
biti lako uočljiv i podložan međusobnom usklađi­vanju i usuglašavanju.

Trenutno, u užem regionalnom
okružju Republike Hrvatske nema indikatora niti realnih pretpostavki za
proliferaciju tipova oružja koji bi zahtijevali posebnu sigurnosnu brigu – primjerice
nuklearnoga, kemijskog i biološkog oružja, raketnih potencijala za udare s
distance i dr. Međutim, potencijalne mogućnosti za to postoje i trebaju biti
predmetom pažljivog obavještajnoga pra­ćenja i proučavanja.

Važno je napomenuti da se
oružane snage država s kojima graniči Republika Hrvatska nalaze pod nadzorom
legitimnih demokratski izabranih vlasti. Stoga se trenutno ne uočavaju
pokazatelji bilo kakve nestabilnosti uzrokovane problemima u civilno-vojnim
odnosima.

1.5. Implikacije za Republiku Hrvatsku

Republika Hrvatska ocjene vlastitoga sigurnosnog položaja temelji upravo
na prethodno opisanim obilježjima sigurnosnih čimbenika i procesa. Opća
međunarodna sigurnosna situacija, posebno na europskom prostoru, pokazuje trend
poboljšanja u posljednjih desetak godina. Brojni čimbenici upućuju na mo­gućnost
njezina održavanja, pa čak i daljnjeg poboljšanja u razdoblju koje se razmatra
u ovom dokumentu. Istovremeno, nisu otklonjene pretpostavke i čimbenici
suprotnog predznaka, koji mogu dovesti do ponovnog zaokreta prema
konfrontaciji, odnosno preovladavanja negativnih sigurnosnih trendova. Odnosi
Republike Hrvatske sa svim susjednim državama pokazuju uzlazni pozitivan trend,
a preostala otvorena pitanja rješavaju se u diplomatskim okvirima. Konačni cilj
Republike Hrvatske je da se nastavkom ovakvih trendova Jugoistočna Europa
pridruži zajednici razvijenih demokratskih država, u čijim (međusobnim)
odnosima dominiraju povjerenje, dobrosusjedstvo i suradnja. No, mogući su i
drugi/lošiji scenariji, za koje još uvijek postoje realne pretpos­tav­ke. Prema
tome, konačni izgled globalnoga, europskog i regionalnoga sigurnosnog okružja
ovisit će o sposobnosti pozitivnog usmjeravanja političkih i sigurnosnih
procesa na tim prostorima, prije svega, od strane unutarnjih demokratskih
snaga. *Realna mogućnost preokretanja procesa u suprotni/ negativni smjer
pokazuje da Republika Hrvatska mora i dalje poklanjati pažnju izgradnji
primjerenih obrambenih potencijala. To, pored potrebe izgradnje sposobnosti za
izravno obrambeno djelovanje podrazumijeva i sposobnosti koje će omogućiti
stvaranje vremena i prostora za pravovremeno i preventivno djelovanje
diplomatskim sred­­stvima te sposobnosti za doprinos zajedničkom oblikovanju
sigurnosnog okružja.*

Suvremeno sigurnosno
ugrožavanje takve je prirode da Republika Hrvatska, kao relativno mala država
na globalnoj, pa čak i na europskoj geopolitičkoj sceni ne može svoju sigurnost
temeljiti isključivo na vlastitim sposobnostima. *Izgradnja integralnoga
obrambenog sustava, sposobnog za prilagođavanje bu­du­ćim promjenama i
uključivanje u međunarodne sigurnosne integracije, najbolji je i
najracionalniji način angažiranja raspolo­živih obrambenih resursa. U tom
kontekstu, nastajući sustav sigurnosti na prostoru Europe, temeljen na načelima
suradnje, povjerenja, mirnog rješavanja sporova, transparentnosti i pošto­vanja
normi međunarodnog prava, podesan je i prihvatljiv za Republiku Hrvat­sku.*

Mogućnost globalnoga ratnog
sukoba trenutno je, a bit će to i u razdoblju na koje se odnosi ovaj dokument,
bitno reducirana. Isto tako, razvijene su dobre pretpostavke za učinkovito
reduciranje potencijalnih uzroka i čimbenika vojnog sukoba na europskom
prostoru, uključujući i njegovo trenutno najkonfliktnije, jugoistočno područje.
U takvim uvjetima sigurnosnog okružja ne uočava se izravna vojna prijetnja
Republici Hrvatskoj u obliku moguće oružane agresije. Također, nije uočljivo da
bilo koja država u užoj regiji trenutno ima političke namjere za uporabu vojne
sile protiv suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske. *Relativno
stabilna politička i sigurnosna situacija na globalnoj razini, kao i visoka
stabilnost i razvojne perspektive europskog prostora predstavljaju povoljno
sigurnosno okružje za nastavak temeljitog preispitivanja stanja i rješenja na
području obrambenog sustava. U takvim uvjetima, resurse koji će biti
namijenjeni obrani treba se svesti u okvire materijalnih mogućnosti – tako da
ova funkcija ne predstavlja preveliko opterećenje za hrvatsko gospodarstvo.
Također, nema potrebe da se veliki dio oružanih snaga drži u stanju najviše
borbene spremnosti. Raspoloživo vrijeme i obrambeni resursi mogu se, stoga, u
većoj mjeri posvetiti preoblikovanju postojećega obrambenog sustava i boljem
profiliranju njegovih zadaća. Konačni cilj je izgradnja snaga koje će najbolje
moći odgovoriti na buduće sigurnosne izazove.*

2. Prema strategiji

2.1. OpĆi obrambeni
ciljevi Republike Hrvatske

Opći ciljevi Republike
Hrvatske na području obrane definirani su na temelju nacionalnih vrijednosti,
interesa i sigurnosnih potreba. Kao takvi, oni su trajne prirode te
predstavljaju izraz političkih opredjeljenja usmjerenih prema postignuću tih
vrijednosti, realizaciji interesa i zadovoljavanju potreba u zadanim uvjetima.
Opći ciljevi su:

1) osiguranje punog spektra
odgovora na sadašnje i buduće sigurnosne izazove vojne prirode,

2) izgradnja obrane kao
sastavne komponente i izraza društvenog bića modernoga hrvatskog društva,

3) izgradnja obrane kao
pouzdanog čimbenika demokratskog razvoja te unutarnje stabilnosti i sigurnosti.

Republika Hrvatska čvrsto je
opredijeljena za očuvanje svoje slobode, neovisnosti i suvereniteta u svim
mogućim sigurnosnim uvjetima. To su temeljne društvene vrijednosti koje nemaju
cije­nu. Da bi se osigurali primjereni odgovori na postojeće i buduće
sigurnosne izazove, potrebno je raspolagati širokim spektrom obrambenih,
odnosno vojnih sposobnosti koje se, zbog ograni­čenih raspoloživih resursa, ne
mogu osigurati samostalno. Stoga je u realizaciji strategijskog cilja – *puni
spektar obrambenih sposobnosti* – Republika Hrvatska usmjerena prema četiri
među­sobno ojačavajuća područja nastojanja:

1) izgradnji vjerodostojnih
vlastitih obrambenih sposobnosti,

2) doprinosu u izgradnji
stabilnog i sigurnog okružja,

3) razvijanju partnerstva i
suradnje s drugim demokratskim državama, te

4) izgradnji pouzdanih
savezničkih odnosa, odnosno približavanje i pridruživanje postojećim obrambenim
savezničkim aranžmanima.

Svaka od navedenih komponenti
na poseban način pridonosi stjecanju potrebnog spektra obrambenih sposobnosti
ili pak uvjeta u kojima se raspoloživim spektrom sposobnosti mogu ostvariti
obrambena nastojanja.

*Izgradnja obrane kao sastavne
komponente i izraza dru­štvenog bića modernoga hrvatskog društva* drugi je opći
strategijski cilj Republike Hrvatske na području obrane. U hrvatskoj povijesti
funkcija obrane je dugo bila otuđena od društvenog bića hrvatskog naroda. On
je, u uvjetima složenih političkih i sigurnosnih okolnosti, bio prisiljen
čuvati opstanak i samostojnost u višenacionalnim političkim i društvenim
tvorevinama, u kojima je funkcija obrane prije bila u službi interesa većinskih
i moćnijih naroda. Domovinski rat kroz koji je izborena puna samostalnost i
neovisnost, predstavljao je istinski povratak obrambene funkcije nacionalnom
društvenom biću, odnosno svim slojevima i poli­tičkim komponentama hrvatskog
naroda. To je omogućilo da Hrvati, kao mala nacija u svjetskoj zajednici
naroda, iskažu svoju punu i maksimalnu društvenu snagu u obrani i očuvanju
temeljnih društvenih vrijednosti. Stoga je daljnje održavanje i sadržajno
obogaćivanje takvog karaktera obrane od strategijske važnosti za modernu
hrvatsku državu i društvo.

Moderna hrvatska obrana
razvijat će se kao jedna od temeljnih državnih funkcija, a namjenske obrambene
institucije države – posebno oružane snage – pod kontrolom institucija civilne
vlasti i drugih političkih subjekata. Kao takve, one neće predstavljati
prijetnju demokratskom razvoju društva, već – ispunjenjem svo­jih funkcionalnih
uloga – *oslonac tog razvoja te unutarnje društvene stabilnosti i sigurnosti.*

2.2. Uloga obrambenih potencijala na domaĆoj i
meĐunarodnoj sceni

Iako primarno namijenjeni
obrani i zaštiti od izravnih ugro­žavanja vojne prirode, obrambeni potencijali
u suvremenim uvjetima poprimaju multisvrhovita obilježja. To je posljedica
širenja spektra sigurnosnih izazova, ali i društvenih očekivanja u odnosu na
obrambene institucije. Ta su očekivanja uključena u novu definiciju njihove
društvene uloge. Stoga, kao i svi moderni obrambeni sustavi u drugim državama, prvenstveno
Oružane snage Republike Hrvatske, ali i druge obrambene institucije, moraju
razvijati obilježja multisvrhovitosti.

a) Bez obzira na trenutno
stanje i trendove sigurnosnih uvjeta u međunarodnoj zajednici, obrana će i u
budućnosti biti *neizostavna i važna komponenta nacionalne sigurnosti*
svake države, pa tako i Republike Hrvatske. Nacionalna sigurnost u suvremenim
uvjetima obuhvaća niz područja društvenih nastojanja i djelovanja – od
ekonomije, politike, znanosti/tehnologije i vanjske politike, do obrazovanja,
kulture, ekoloških pitanja ili zaštite i sigurnosti građana. Stoga, obrana već
danas nije naj­važnija – pogotovo ne jedina – komponenta nacionalne sigurnosti,
a posebno to neće biti u budućnosti. Stanje nacionalne sigurnosti određene
države i njena važnost u međunarodnim odnosima sve više će ovisiti o stanju i
perspektivnosti njenog gospodarstva te tehnološkoj i znanstvenoj razvijenosti.
Međutim, obrana – a posebno oružane snage kao njena okosnica – svojim
postojanjem i sudjelovanjem u mirotvornim akcijama i združenim vježbama pomažu
odvraćanju od agresije i prisile, grade savezništva i promiču regionalnu
stabilnost. U krajnjem slučaju, ako bi došlo do pogoršanja sigurnosnog okružja
i ponovne ratne opasnosti, one služe kao »krajnje sredstvo obrane«. Prema tome,
obrana Republike Hrvatske će i dalje predstavljati jednu od neizbježnih
državnih i društvenih funkcija, a obrambeni sustav, i u okviru njega oružane
snage – jedan od instrumenata države, vlasti i politike za očuvanje nacionalnog
suvereniteta.

b) U najširem društvenom
kontekstu, obrambeni sustav, a posebno Oružane snage Republike Hrvatske,
predstavljaju speci­fičnu društvenu instituciju. One nasljeđuju tradicije
nacionalne svijesti, ponosa i vojničkih vještina stečenih u nedavnoj borbi za
slobodu i samostalnost u Domovinskom ratu, kao i tradicije svih borbi
prethodnih generacija hrvatskog naroda za vlastiti opstanak, slobodu i
neovisnost u burnim povijesnima događanjima na prostoru Jugoistočne Europe.
Takve vrijednosti i dalje će se njegovati kod pripadnika mlade generacije koji
će pristupati Oružanim snagama Republike Hrvatske. Oružane snage oblikovat će
se i razvijati kao društvena institucija koja će davati *puni doprinos u
razvijanju nacionalne svijesti, ponosa i samopouzdanja,* ne samo kod vlastitih
pripadnika, nego i društvu u cjelini. Također, Oružane snage Republike Hrvatske
trebaju postati institucija koja će maksimalno razvijati temeljne vojničke
vrline kao što su: hrabrost, odgovornost, profesionalizam, samodisciplina,
stručna kompetentnost, i dr., po kojima će njihovi pripadnici biti
prepoznatljivi od strane društva.

Prema tome, Oružane snage
nisu samo vojni instrument ci­vil­ne vlasti. One su izraz države i društva
kakvo jesmo, oslonac su samopouzdanja u međunarodnim odnosima te jedan od
pokazatelja pomoću kojeg se može ocjenjivati naše buduće među­narodne namjere.

c) Iako će temeljna uloga
Oružanih snaga Republike Hrvat­ske i dalje biti prvenstveno obrambena, one,
pripremama i sudjelovanjem u tzv. »netradicionalnim zadaćama«, trebaju dokazati
svoju *višestruku društvenu korisnost u mirnodopskim uvjetima.* Bilo bi
neracionalno da se moćna vojna organizacija odnosno njeni operativni
potencijali i ekspertiza kojom raspolažu njeni kadrovi ne stave, pod jasnim i
zakonom definiranim uvjetima, u službu najšireg spektra sigurnosnih potreba
društva u mirnodopskim uvjetima. Stoga Oružane snage Republike Hrvatske imaju
višestruku ulogu. Uz temeljnu odgovornost za odvraćanje od agre­sije te obranu
stanovništva i teritorija u slučaju vanjske agresije, one su dužne sudjelovati
i u planiranju, pripremama i provedbi operacija zaštite i spašavanja ljudi i
materijalnih dobara u slučajevima elementarnih nepogoda i drugih katastrofa,
kada razmjeri istih nadilaze mogućnosti namjenskih institucija. Isto tako, one
ubuduće trebaju razviti svestrane sposobnosti za angažiranje u izvanrednim i
kriznim situacijama u zemlji u kojima su, zbog različitih uzroka, u većoj mjeri
ugroženi sigurnost ljudi i materijalnih dobara.

d) Iako je doprinos Oružanih
snaga sigurnosti Republike Hrvatske neosporan, njihova izgradnja i održavanje
zahtijevaju angažman znatnih sredstava. Kao institucija koja zapošljava veliki
broj ljudi i ima na raspolaganju značajan dio proračunskih sredstava, Oružane
snage Republike Hrvatske predstavljaju *važan čimbenik gospodarskog i
financijskog sustava.* Kupnjom roba široke potrošnje i korištenjem usluga
one pridonose zapošljavanju domaćih gospodarskih i ljudskih kapaciteta. Ovi
aspekti funkcioniranja i razvoja vojne organizacije ubuduće će biti još jasnije
postavljeni. Oružane snage Republike Hrvatske trebaju postati pouzdan partner
svim gospodarskim subjektima, koji se odgovorno odnosi prema dogovorenim i
preuzetim obvezama. Također, racionalno i višestrano komponirana politika i
planiranje teritorijalnog razmještaja Oružanih snaga Republike Hrvatske mogu
postati čimbenici prostornog i socio-ekonomskog razvoja Republike Hrvatske.

e) Kao potencijalni
naručitelj i potrošač posebnih vojnih sredstava i opreme, Oružane snage
Republike Hrvatske predstavljaju *subjekt i čimbenik održavanja i poticanja
razvoja domaće vojne industrije.* U okviru toga, a s obzirom na visoke
znanstvene i tehnološke domete na koje se oslanja suvremena vojna proizvodnja,
oružane snage imaju i ulogu *čimbenika znanstvenog i teh­nološkog razvoja
društva.* Pri definiranju razvojnih planova i programa treba se, između
ostalog, uzimati u obzir i mogućnosti očuvanja i poticanja razvoja domaće
tehnologije i industrije za vojne potrebe.

f) Suvremene oružane snage i
ukupni obrambeni potencijali angažirani su u širokom spektru aktivnosti
»obrambene diplomacije« te u različitim međunarodnim humanitarnim i mirovnim
misijama. Ovakvim međunarodnim aranžmanima razvija se i učvršćuje povjerenje i
sigurnost među državama, izgrađuje se sigurno i stabilno okružje u kojemu je
ograničen prostor za primjenu sile i nasilno rješavanje sporova, zaštićuju se i
spašavaju ljudski životi, ublažavaju patnje i umanjuju materijalni gubici. Na
taj način stvaraju se pretpostavke na osnovi kojih oružane snage, iako (još
uvijek) primarno namijenjene za tradicionalne vojne zadaće, postupno prerastaju
u *instituciju koja aktivno doprinosi miru, stabilnosti i sigurnosti.*
Suvremeni izvori ugrožavanja nacionalne i međunarodne sigurnosti takve su
prirode da im se niti jedna država, a pogotovo mala država s ograničenim
resursima, ne može sama uspješno suprotstavljati. Stoga se međusobna suradnja
država na području sigurnosti i obrane nameće kao novi izazov i prilika, a
oružane snage u takvim uvjetima dobivaju novu ulogu. One postaju jedno od
sredstava suvremene »obrambene diplomacije«, odnosno doprinose održavanju
kvalitetnih među­državnih veza u regionalnim i savezničkim aranžmanima. To
posebno pogoduje razvijanju pretpostavki za pouzdana obrambena partnerstva i
savezništva. U takvom okružju stvaraju se pretpostavke za blagovremenu i
odgovarajuću pomoć i potporu bilo kojoj državi u slučaju njezina suočavanja sa
sigurnosnim problemima.

Republika Hrvatska
procjenjuje da je njena sigurnost, danas i ubuduće, nerazdvojno povezana sa
sigurnošću i perspektivama neposrednog okružja, Europe i međunarodne zajednice
u cjelini. Stoga će ona, sukladno mogućnostima, odnosno raspoloživim resursima,
vlastite oružane snage razvijati i osposobljavati tako da mogu pružiti
primjereni doprinos međunarodnim nastojanjima održavanja mira, stabilnosti i
sigurnosti. Međunarodnim sigurnosnim aranžmanima poboljšavat će se stupanj
sigurnosti u okružju, u smislu smanjenja vjerojatnosti napada na Republiku
Hrvatsku i povećanja perspektiva potpore drugih država ako bi do takvog napada
došlo. Takvi aranžmani doprinosit će i razvoju bliskijih veza na drugim
područjima međunarodne aktivnosti.

2.3. Strategijske opcije odgovora na
ugroŽavanja vojne prirode

Izazovi po sigurnost Republike Hrvatske u razdoblju na koje se odnosi
ova Strategija, izvjesni su. Međutim, teško je točno predvidjeti kako će svijet
ili neposredno okružje izgledati 2015. godine. To je moguće samo u granicama
prihvatljivog rizika, kako bi se izgradile pretpostavke za planiranje
primjerenih ob­ram­benih rješenja i ponašanja. Procjena globalnih događanja i
njihovih sigurnosnih implikacija prepoznaje tri moguća opća scenarija. Svijet
može ostati isti kao što je danas, postati još nestabilniji i opasniji, ili pak
sigurniji. Prva opcija je najvjerojatnija i ona podrazumijeva zadržavanje
relativne globalne stabilnosti, ali uz postojanje niza potencijalnih i aktivnih
regionalnih i lokalnih kriznih žarišta – koja mogu biti, u većoj ili manjoj
mjeri, pod kontrolom, odnosno eskalirati u manje ili veće otvorene sukobe.

Neposredno regionalno okružje
Republike Hrvatske također može varirati u okviru tri opća scenarija: (1)
nepromijenjeno stanje okružja – relativna stabilnost; (2) pogoršanje – sve do
mogućnosti izbijanja otvorenih sukoba koji izravno ili neizravno mogu utjecati
na sigurnost, odnosno povredu suvereniteta i teritorijalnog integriteta
Republike Hrvatske te (3) poboljšanje stanja – zbog očekivanog širenja NATO-a,
kao i demokratizacije poli­tičkih sustava i poboljšanja gospodarskog stanja
zemalja u regiji.

Sukladno takvom općem
sagledavanju, definirana su tri scenarija stanja međunarodnog okružja
relevantna za strategijsko pla­niranje:

1) relativna strategijska
stabilnost,

2) ugrožavanje sigurnosti
Republike Hrvatske kao rezultat narastanja regionalne nestabilnosti, te

3) ugrožavanje sigurnosti
Republike Hrvatske kao refleksija poremećaja globalne strategijske stabilnosti
i oružanih sukoba iz svjetskog okružja.

Pored toga, kao posebni
scenariji relevantni za strategijsko planiranje obrane, razmatrani su:

4) stanje neposredne
ugroženosti – kao stanje sigurnosnog okružja Republike Hrvatske ili stanje u
državi, te

5) stanje u zemlji nastalo u slučaju prirodnih, tehničko-tehnoloških i
drugih nesreća većih razmjera.

Na temelju ovih planskih
scenarija razvijeni su opći strategijski odgovori Republike Hrvatske vezani za
planiranje i uporabu njenih obrambenih potencijala, koji će se dalje
razrađivati kroz specifičnije planske dokumente.

*a) Nepromijenjeno stanje
okružja odnosno relativna strategijska stabilnost* najvjerojatniji je scenarij
koji približno odgovara sigurnosnoj situaciji u kojoj se Republika Hrvatska
nalazi u ovom trenutku. Ona nikada nije bila povoljnija, poglavito što se tiče
situacije i procesa u području europske sigurnosti, ali i situacije u regiji.
Unatoč nekim još neriješenim političkim i sigurnosnim pitanjima među državama,
nazočnošću jakih međunarodnih snaga i koncentracijom političkih i drugih mjera
međunarodne zajednice usmjerenih na njihovo političko rješavanje, situacija u
regiji je u velikoj mjeri pod kontrolom.

Iz tih razloga, procjenjuje
se da Republici Hrvatskoj u dogledno vrijeme ne prijeti oružana agresija, bilo
iz užeg, bilo iz širega sigurnosnog okružja. Štoviše, stanje sigurnosti
Republike Hrvat­ske – promatrano u odnosu na promjene na vanjskopolitičkom
planu – kontinuirano je u poboljšanju.

To ne znači da se funkcija
obrane može relativizirati, odnosno da ne treba poklanjati veću pažnju daljnjem
razvoju obrambenog sustava. Obrambeni potencijali su instrument i sredstvo
politike i moraju se razvijati primjerno vojnim potencijalima, a ne trenutnim
politikama drugih država u regiji. Kako se obrambene sposobnosti ne mogu
razviti u kratkom vremenu (npr. u razdoblju od pogoršanja sigurnosno-političke
situacije do izbijanja ratnog sukoba), te s obzirom da se mogućnost vojne
agresije na Republiku Hrvatsku ne može bezuvjetno eliminirati, postojeće
obrambene sposobnosti bitno je kontinuirano održavati i unapređivati do razine
spremnosti koja će jamčiti ispunjavanje njihovih temeljnih zadaća. Pored toga,
u kontekstu već otvorenog procesa približavanja međunarodnim obrambenim
savezima, Republika Hrvatska će od strane država članica tih saveza, kao
saveznica i partner, biti prihvaćena samo pod uvjetima samostalnog ostvarivanja
obrane te, istovremeno, prema mogućnostima participiranja u aktivnostima tih
saveza.

Dobrobiti kolektivne obrane
ne mogu se samo eksploatirati, bez istovremenog ulaganja i odgovornog odnosa
prema obvezama koje članstvo u obrambenim savezima zahtijeva. Republika
Hrvatska će, uz preuzimanje odgovornosti za vlastitu sigurnost, aktivnim
doprinosom stabiliziranju sigurnosnih prilika u regiji podupirati nastojanja
međunarodne zajednice na putu jačanja uzajamnog povjerenja između država u
užem, te međunarodnog mira i sigurnosti u širem smislu. Aktivno članstvo u
Programu partnerstvo za mir kao i brojni bilateralni sporazumi o vojnoj
suradnji otvorili su Republici Hrvatskoj nove mogućnosti po svim pitanjima
jačanja vlastitoga sigurnosnog položaja, ali i izazove vezane uz aktivno
participiranje u aktivnostima međunarodne zajednice.

Investicijama u području
obrane, od onih kapitalnih u borbene sustave do osoblja i organizacije,
osigurat će se pretpostavke za punu kompatibilnost i interoperabilnost s
oružanim snagama i obrambenim sustavima drugih demokratskih država po svim
pitanjima potencijalno zajedničkog obrambenog djelovanja. S obzirom na to da
Republika Hrvatska vlastitu sigurnost i obranu promišlja kroz interakcije
obrambenih organizacija demokratskih država, razvijat će sve organizacijske
sposobnosti potrebne za uspješno zajedničko djelovanje. Nacionalnim
zakonodavstvom, prihvaćanjem standardnih akata međunarodnog prava te akata i
inicijativa kojima se potiču konkretni oblici suradnje država u području
obrane, Republika Hrvatska će doprinositi ostvarivanju i razvoju novih oblika
zajedničkoga djelovanja pri pružanju pomoći drugim državama u slučaju kriznih
situacija koje zahtije­vaju urgentnu i stručnu pomoć međunarodne zajednice.

Trenutno stanje operativnih
obrambenih sposobnosti faktor je koji, zajedno s određenim organizacijskim i
personalnim problemima, Republici Hrvatskoj ograničava uključivanje u
aktivnosti međunarodne zajednice. Međutim, ostvarivanje, ovog neosporno bitnog
cilja Republike Hrvatske, neće se dovesti pod znak pitanja. Umjesto toga, postupno
će se povećavati trenutno ogra­ničene mogućnosti.

*b) Pogoršanje stanja –
ugrožavanje sigurnosti Republike Hrvat­ske kao rezultat narastanja regionalne
nestabilnosti.* Unatoč izuzetno visokim političkim i sigurnosnim »investicijama«
međunarodne zajednice u države koje su regionalni susjedi Republike Hrvatske u
Jugoistočnoj Europi, one su i dalje potencijalni izvori regionalne sigurnosne
nestabilnosti. Pitanja implementacije, revizije i/ili zastoja u provedbi te
daljnje perspektive Day­tonskog sporazuma, kretanje procesa demokratizacije u
SRJ kao i razvoj budućih odnosa između Srbije i Crne Gore, mandata NATO-snaga u
rješavanju problema Bosne i Hercegovine, Kosova i Makedonije – samo su neka od
otvorenih pitanja na temelju kojih se mogu razviti konkretni scenariji
ugrožavanja sigurnosti Republike Hrvatske. Primjerice, sigurnost Republike
Hrvatske može biti neposredno ugrožena oružanim građanskim sukobom u nekoj od
susjednih država na jugoistoku, međudržavnim sukobom, ekonomskom krizom,
izbjegličkom krizom, terorizmom, organiziranim kriminalom, proliferacijom
naoružanja i dr. Sve dok države u regiji ne provedu cjelovite strukturne
reforme po ugledu na standarde EU, ta će regija biti sigurnosno nestabilna te
potencijalno područje s kojeg Republika Hrvatska može biti neposredno ili
posredno ugrožena do mjere koja će zahtijevati primjerenu obrambenu reakciju.

To podrazumijeva potrebu za
strategijskim odgovorom na ugrožavanja iz regionalnog okružja, prvenstveno
vlastitim snagama i sredstvima. Takvo opredjeljenje je, s jedne strane,
preduvjet smanjenja potencijalnih sigurnosnih rizika, a s druge strane, ono
predstavlja konkretan izraz nastojanja za ispunjenjem kriterija vjerodostojnoga
vojnog partnerstva s drugim demokratskim drža­vama. Također, ono predstavlja i
doprinos regionalnoj stabilnosti – u smislu izbjegavanja nastajanja
»sigurnosnog vakuuma«. To, prirodno, ne znači odricanje od međunarodne potpore
niti od partnerske i savezničke pomoći u slučaju izloženosti ugrožavanjima.

Sposobnost samostalnoga
vjerodostojnog odgovora na mo­guća vojna ugrožavanja iz regionalnog okružja
nije jedini kriterij za dimenzioniranje konkretnih obrambenih sposobnosti, nego
predstavlja osnovu za određivanje optimalnoga strategijskog zahtjeva.

*c) Pogoršanje stanja –
ugrožavanje sigurnosti Republike Hrvatske kao refleksija poremećaja globalne
strategijske stabilnosti i oružanih sukoba iz svjetskog okružja.* Unutar ove opcije
raz­rađeno je više scenarija pri čijoj su izradi uzeti u obzir: a) različiti
mogući uzroci nastajanja sukoba, od ekonomskih do civilizacijskih; b)
potencijalno rizične lokacije na kojima mogu nastati sukobi, od kojih je jedno
od mogućih inicijalnih žarišta i jugoistok Europe; c) konvencionalni sukobi
različitog intenziteta, ali i mogućnost prijetnje uporabom nuklearnog oružja;
d) perspektive razvoja uloge sile u rješavanju problema u međunarodnim
odnosima, e) perspektive postojećih sigurnosnih saveza i organizacija
kolektivne obrane, kao i procjene mogućnosti stvaranja novih suparničkih
blokova i dr. Svi razmatrani scenariji ukazuju da bi sigurnost Republike
Hrvatske bila ugrožena neovisno o mjestu, uzrocima i karakteru sukoba na
globalnoj razini. Naravno, ovisno o žarištu sukoba, njegovu intenzitetu i
karakteru mogući su različiti konkretni oblici ugrožavanja. Ugroženost varira
od relativno manjih posljedica produciranih određenim refleksijama sukoba do
mogućnosti neizbježnoga dubljeg uključivanja u sukob – uslijed nepovoljnog
razvoja različitih čimbenika i posljedica sukoba za interese Republike
Hrvatske. Bez obzira na samu gradaciju konkretnih posljedica po nacionalnu
sigurnost Republike Hrvatske, zaključci razmatranja scenarija ukazuju da bi –
zbog nepredvidljivog razvoja eventualnih sukoba, veličine sukobom obuhvaćenog
područja, broja te ekonomske i vojne snage uklju­čenih država, kao i složenih
političkih odnosa potencijalno sukobljenih strana – Republika Hrvatska teško u
potpunosti izbjegla posljedice takvih događaja.

Uzimajući u obzir objektivne
mogućnosti razvoja vlastitih obrambenih sposobnosti, jasno je da Republika
Hrvatska ne bi bila u stanju samostalno zadovoljiti sve svoje obrambene potrebe
koje proizlaze iz ovog scenarija. Stoga joj se, kao optimalno i jedino moguće,
nameće rješenje savezništva, odnosno kolektivne obrane u zajedništvu s drugim
demokratskim državama. Zato izgradnja pouzdanih obrambenih savezništava, tj.
pristupanje vjerodostojnim sigurnosnim organizacijama razvijenih demokratskih
država, predstavlja važne sastavnice strategijskog obrambenog koncepta.

*d) Stanje neposredne
ugroženosti* – kao stanje sigurnosnog okružja Republike Hrvatske ili stanje u državi
– zahtijevalo bi angažiranje svih raspoloživih društvenih resursa, uključujući
potencijale obrambenog sustava. Ista je situacija i sa *stanjem u zemlji koje
mogu izazvati prirodne, tehničko-tehnološke i druge nesreće većih razmjera.*
Iako se za takve situacije primarno organiziraju i pripremaju posebne,
namjenske snage (odnosno službe) kojima su zaštita i spašavanje temeljna
područja nadležnosti, institucije obrambenog sustava moraju preuzeti svoj dio
odgovornosti i angažirati se kada složenost situacije prelazi kapacitete i
mogućnosti redovnih snaga. Zahtjev za uspješnim odgovorom na takve situacije
podrazumijeva dimenzioniranje angažiranja ob­ram­benih potencijala sukladno
stupnju složenosti situacije i uspješnosti djelovanja namjenskih snaga. To
znači njihovo angažiranje na širokoj skali – od razine simboličnog sudjelovanja
pojedinim logističkim kapacitetima, do šireg angažiranja vojnih postrojbi u
neborbenim i borbenim aktivnostima. S obzirom na njihovu temeljnu ulogu,
Oružane snage Republike Hrvatske načelno se u ovakvim aktivnostima angažiraju
samo kada posljedice događanja prerastaju operativne sposobnosti redovnih
namjenskih institucija.

Strategijski važan aspekt
priprema, odnosno planiranja i organiziranja institucija obrambenog sustava za
ovakve situacije sadržan je u pristupu prema kojemu ova vrsta zadaća ne utječe
na veličinu, obilježja i strukturu obrambenih snaga. One se oblikuju sukladno
zahtjevima koji proizlaze iz prethodnih scenarija mo­gu­ćeg angažiranja.
Potrebe za sposobnostima koje proizlaze iz sce­na­rija stanja neposredne
ugroženosti i nesreća osiguravat će se do­punskim programima opremanja i obuke
tako oblikovanih snaga.

3. strategijski koncept

Republika Hrvatska svoj strategijski obrambeni koncept razvija na
temelju sagledavanja općih obrambenih ciljeva, nove, proširene društvene i
međunarodne uloge svojih obrambenih potencijala te sagledavanjem objektivnih
funkcionalnih zahtjeva i realnih mogućnosti odgovora na scenarije sadašnjih i
budućih sigurnosnih izazova. U okviru prethodno razmatranih planskih scenarija
nameću se sljedeće strategijske opcije odgovora Republike Hrvatske koje
zadovoljavaju kriterij primjerenosti pojedinim situacijama:

1) uspješan odgovor na vojne
izazove globalnog karaktera može osigurati samo udruživanje s drugim
demokratskim državama – kako u aktivnom oblikovanju sigurnosnog okružja, tako i
u pripremi i uporabi obrambenih potencijala,

2) na vojne izazove
regionalnog karaktera može se uspješno odgovoriti: u preventivnom smislu –
angažiranjem obrambenih potencijala; u oblikovanju sigurnosnog okružja – u
sklopu regionalnih i bilateralnih sigurnosnih inicijativa; u obrambenom smislu
– izgradnjom i uporabom vlastitih obrambenih sposobnosti, uz potencijalno oslanjanje
na međunarodnu potporu i pomoć,

3) funkcionalni odgovori na
stanje neposredne ugroženosti i stanja izazvanih nesrećama ne predstavljaju
posebnu funkcionalnu opciju koja determinira primarna strategijska rješenja.

Preslikana u realne uvjete
ostvarivanja obrambene funkcije, odnosno kreiranja i izgradnje budućih
obrambenih potencijala, ova strategijska opredjeljenja oblikuju se u koncept
djelovanja u miru i u slučaju rata. Strategijski obrambeni koncept odgovara na
pitanje kako će Republika Hrvatska, s realno raspoloživim snagama, realizirati
temeljnu obrambenu zadaću – osiguranje neovisnosti i teritorijalnog integriteta
u odnosu na ugrožavanja vojne prirode. U razdoblju na koje se odnosi ova
Strategija, Republika Hrvatska opredjeljuje se za sljedeći obrambeni koncept:

– u miru *– izgradnja
pouzdanog partnerstva i savezništva te doprinos oblikovanju povoljnog
sigurnosnog okružja,*

– u uvjetima rata i napada na
državni teritorij *– odlučna obrana teritorija vlastitim snagama, uz
oslanjanje na partnersku i savezničku pomoć.*

U realizaciji ovakvog
koncepta primarnu i odlučujuću ulogu imaju vlastite obrambene sposobnosti i
potencijali. Oni su naj­pouzdaniji oslonac vlastite obrane. Međutim, oni su
ujedno i osnova razvijanja povoljnih uvjeta i pretpostavki za realizaciju i
funkcionalnost obrambenog sustava u odnosu na ostale sigurnosne izazove za
Republiku Hrvatsku. Kada je riječ o klasičnoj obrambenoj funkciji, obrambeni
potencijali ne izgrađuju se samo zato da bi čekali na svoju uporabu u
eventualnom ratu, odnosno napadu na državni teritorij. Oni moraju biti
stavljeni u službu prevencije sukoba i kriza, zajedno s obrambenim
potencijalima drugih demokratskih država. Stoga je moto ove strategije *–
kroz suradnju, povjerenje i partnerstvo – do stabilnosti i sigurnosti.*

Naglasak ove Strategije je na
postizanju sigurnosti kroz suradnju i zajedničko oblikovanje sigurnosnog
okružja u cilju prevencije sukoba i izgradnje stabilnosti. To znači da je
strategijski pristup Republike Hrvatske defenzivan – što jedino i može biti
legitimno i vjerodostojno opredjeljenje za malu državu. Iz njega proizlazi
jasno opredjeljenje da Republika Hrvatska neće borbeno uporabiti oružanu silu,
osim za obranu vlastitog suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Međutim,
ako do takve uporabe dođe, ona mora biti vjerodostojna, odlučna i učinkovita.
Dakle, ona mora slomiti volju za nastavkom agresije svakom protivniku. To
uključuje i zahtjev za raspolaganje sposobnostima za vođenje ofenzivnih
operacija po dubini borbenog rasporeda agresorovih snaga.

S obzirom na kooperativni
pristup međunarodnoj sigurnosti, vlastiti obrambeni potencijali i sposobnosti
samo su jedna od obrambenih komponenti na koje Republika Hrvatska računa u
uvjetima rata i napada na državni teritorij. Osloncem na respektabilne vlastite
obrambene potencijale i doprinos Republike Hrvat­ske međunarodnoj stabilnosti i
sigurnosti u mirnodopskom razdoblju, politika mora osigurati uvjete da se
zemlja ni u kojoj strategijskoj situaciji ne nađe zanemarena od strane drugih
demokratskih država koje raspolažu moćnim sigurnosnim mehanizmima, a pogotovo
ne u međunarodnoj izolaciji. Samo ovako postavljena strategijska opredjeljenja
pribavljaju osnovu za postizanje zahtje­vanog »punog spektra« obrambenih
sposobnosti.

4. Vizija i koncept obrambenog sustava REPUBLIKE
HRVATSKE

            4.1. Provedbeni obrambeni ciljevi

Opći obrambeni ciljevi
definirani u poglavlju 2 dugoročnog su karaktera te, kao takvi, neupitni, bez
obzira na trenutne sigurnosne okolnosti i raspoložive resurse. Kao mala država
s ogra­ničenim resursima, Republika Hrvatska pri njihovoj razradi i
implementaciji čini razliku između ciljeva koje može realizirati u okvirima
vlastitih mogućnosti i ciljeva koje može realizirati samo u bliskoj suradnji s
drugim demokratskim državama. Isto tako, prilikom njihovog uobličavanja i
razrade u obzir su uzeti: nova, proširena, društvena i međunarodna uloga
obrambenih potencijala, rezultati analize funkcioniranja i postupanja u okviru
pojedinih planskih scenarija te realno raspoloživi resursi. Sukladno navedenom,
konkretni provedbeni ciljevi prema kojima su usmjerena nastojanja obrambenih
institucija Republike Hrvatske u razdoblju na koje se odnosi ovaj dokument su:

– izgradnja učinkovitoga
obrambenog sustava, sposobnog odgovoriti na trenutne i buduće sigurnosne
izazove vojne prirode,

– oblikovanje obrambenog
sustava kao oslonca i čimbenika daljnjega demokratskog razvoja,

– povećanje sposobnosti
institucija obrambenog sustava za funkcionranje u neposrednoj ugroženosti,
prirodnim, tehničko-tehnološkim i drugim nesrećama većeg razmjera te drugim
kriznim situacijama,

– aktivan doprinos obrambenih
potencijala Republike Hrvatske razvijanju povoljnoga sigurnosnog okružja,

– razvijanje pouzdanih
partnerskih i savezničkih odnosa s obrambenim institucijama prijateljskih demokratskih
država,

– ispunjenje potrebnih uvjeta
za priključivanje Euro-atlantskim sigurnosnim i obrambenim integracijama na
obrambenom području.

*Izgradnja učinkovitoga
vlastitoga obrambenog sustava* apsolutno je prioritetan obrambeni cilj iz ove
kategorije. Tek na osnovi njegova ostvarenja mogu se realizirati i preostali
ciljevi i tek uz njegovo ostvarenje oni dobivaju svoj puni smisao.

Povijesno iskustvo razvoja
međunarodnih odnosa upozorava na potrebu opreza glede dugoročne prosudbe
sigurnosnog okruž­ja. Postojeće političke prilike, odnosno stanje sigurnosnog
okruž­ja mogu se, dugoročno gledano, pogoršati do mjere u kojoj čak i mogućnost
uporabe oružanih snaga nije isključena. Svaka ozbiljna politika mora računati
na takve mogućnosti i mora se za njih pripremati. Zato se moraju održavati i
pažljivo razvijati primjerene obrambene snage. Obrambene snage čiji bi razvoj
bio zanemaren ne mogu se brzo izgraditi ako bi došlo do naglog pogoršanja
situacije. Zaokret i pogoršanje mogu nastupiti u vremenskom razdoblju puno
kraćem od onoga koje je potrebno za revitaliziranje zanemarenih obrambenih
institucija. Razvoj potrebnih vojnih potencijala je vrlo kompleksno pitanje
koje zahtijeva dugo vremensko razdoblje proizvodnje, odnosno nabave i
implementacije moderne opreme i naoružanja te usavršavanja organizacije i
vještina.

Održavanje i razvoj
obrambenih sposobnosti u miru ima još jednu ulogu. Oni smanjuju mogućnost rata,
odnosno vjerojatnost izloženosti agresiji. Također, sposobnost za vlastitu
obranu povezana s doprinosom u izgradnji sigurnosnog okružja pridonosi općem
respektiranju od strane dugih međunarodnih čimbenika, kao važnoj komponenti u
svim vrstama međusobne suradnje.

Obrambeni sustav oblikovat će
se tako da može djelovati kao *oslonac i čimbenik daljnjega demokratskog
razvoja hrvatskog društva.* To, prije svega, znači unapređivanje
civilno-vojnih odnosa, u čemu prioritet ima stabilnost i učinkovitost
demokratskog nadzora nad Oružanim snagama. Pretpostavka za to je da se jasno
definiraju i razgraniče nadležnosti institucija civilne vlasti na području
obrane, a i da te institucije, potom, preuzmu aktivne uloge i odgovornosti u
praksi. S druge strane, obranu tj. obrambene institucije treba oblikovati i
izgrađivati kao izraz hrvatskoga društvenog bića – na pozitivnim tradicijama te
u skladu s temeljnim obilježjima i strukturom društva.

Povećanje sposobnosti
institucija obrambenog sustava za *angažiranje u neposrednoj ugroženosti,
prirodnim, tehničko-tehnološkim i drugim nesrećama većih razmjera te drugim
kriznim situacijama* predstavlja izraz njihove proširene društvene uloge,
ali i racionalizacije obrambeno-zaštitnog organiziranja dru­štva. Obrambeni
resursi moraju biti stavljeni u službu šire zaštitne funkcije, bez obzira na
njihovu primarnu obrambenu ulogu. To implicira povećani naglasak na
osposobljavanju, prije svega Oružanih snaga Republike Hrvatske, za djelovanje u
»netradicionalnim zadaćama«, uspostavu integralnog sustava civilno-vojnoga
kriznog planiranja i upravljanja te organiziranje i osposobljavanje za najširi
spektar sigurnosnih zadaća u neposrednoj opasnosti i drugim kriznim
situacijama.

Republika Hrvatska uočava
esencijalnu važnost aktivnog *oblikovanja sigurnosnog okružja* od strane
miroljubivih demokratskih snaga međunarodne zajednice. Stabilno okružje preduvjet
je mira, stabilnosti i sigurnosti za sve države i narode. Ono predstavlja
ambijent u kojemu se sporna pitanja rješavaju mirnim putem i u kojemu se ne
može nekažnjeno upotrebljavati sila protiv drugih država i naroda.

Države pridonose oblikovanju
sigurnosnog okružja sukladno svojim interesima i prioritetima, a na temelju
svojih ukupnih raspoloživih mogućnosti. Interesi, prioriteti i raspoložive
moguć­nosti Republike Hrvatske, upućuju na imperativ pažljivog planiranja pri
uključivanju u rješavanje međunarodnih sigurnosnih pitanja. Sigurnosni interesi
Republike Hrvatske, a time i njena nastojanja da pridonosi oblikovanju
sigurnosnog okružja, prvenstveno su vezani za naše neposredno i regionalno
okružje. Sigurnosna pitanja i krize koji su bliži teritoriju Republike
Hrvatske, odnosno koje izravno utječu na nacionalnu sigurnost važniji su od uda­ljenih
kriza i sukoba koje nemaju takav utjecaj. To ne znači potpuno isključivanje iz
globalnih sigurnosnih nastojanja i aktivnosti, već dimenzioniranje doprinosa
Republike Hrvatske u tom aspektu primjereno objektivno raspoloživim
mogućnostima. U provedbenom aspektu za Republiku Hrvatsku su prihvatljive
prvenstveno mirovne misije pod vodstvom NATO-a i, ubuduće, EU-a. Sudjelovanjem
u takvim operacijama i prije samog učlanjenja Republike Hrvatske će potvrđivati
svoje čvrsto opredjeljenje za učlanjenje te stjecati važna partnerska iskustva.
Isto tako, ove organizacije, u operativnom smislu, najbolje mogu osigurati
uspješno upravljanje i vođenje mirovnih operacija. Partnerstvo je temeljno
načelo angažiranja koje podrazumijeva i sudjelovanje u zajednički formiranim
postrojbama – prije svega u regionalnim aranžmanima kao što su MLF i CENCOOP.

*Razvijanje partnerskih i
savezničkih odnosa* s obrambenim institucijama prijateljskih demokratskih
država predstavlja strategijski važnu komponentu hrvatske obrane. Samo
pouzdanim partnerskim i savezničkim aranžmanima Republika Hrvatska, kao mala
država s ograničenim raspoloživim obrambenim resursima, može osigurati puni
spektar obrambenih sposobnosti. Stoga, obrambene institucije drugih
demokratskih država – nacionalne i međunarodne – predstavljaju naše
potencijalne »prirodne« saveznike. Također, putem takvih aranžmana naše snage
dokazivat će se i kao jedan od instrumenata nacionalne politike za razvijanje
pouzdanih ukupnih međunarodnih veza i politika. Među razli­čitim putovima
razvijanja partnerskih i savezničkih odnosa, posebno se ističe angažiranje
vlastitih obrambenih potencijala u aktivnostima međunarodne suradnje te
različitim međunarodnim misijama. To je još jedna potvrda važnosti i
aktualnosti ovih aktivnosti kao konstitutivne sastavnice obrambenog koncepta.

Djelovanje u smjeru
ispunjenja uvjeta za priključenje i punopravno sudjelovanje u euroatlanskim
sigurnosnim i obrambenim institucijama sastavni je dio nastojanja više
institucija hrvatske vlasti. Obrana je samo jedno od područja koja imaju brojne
obveze u tom općem nacionalnom projektu. Uvjeti koje treba ispuniti na
obrambenom području različiti su po prirodi i višeslojni – intelektualni,
konceptualni, organizacijski, proceduralni, tehnički i dr. Pritom je važno
napomenuti da je usmjerenost prema ispu­njenju tih uvjeta kompatibilna s našim
strategijskim interesima i potrebama. Naime, oblikovanje i razvoj obrambenog
sustava sukladno uvjetima kompatibilnosti i interoperabilnosti s euroatlanskim
sigurnosnim i obrambenim institucijama pridonosi jačanju kvalitete i
učinkovitosti vlastitih obrambenih potencijala.

4.2. Vizija obrambenog sustava

Sukladno definiranim potrebama, ciljevima, mogućnostima i konceptu
djelovanja, kao i provedenim analizama postojećeg stanja obrambenog sustava
Republike Hrvatske i raspoloživih obrambenih resursa, kao finalno stanje
obrambenog sustava koje treba postići u idućih 10 – 15 godina definiran je:

*Obrambeni sustav sastavljen od visoko kompetentne vojne i civilne
komponente, sposobnih za izvršenje šireg spektra nacionalnih i međunarodnih
zadaća te prilagodljivih u odnosu na buduće sigurnosne izazove.*

U okviru tako koncipiranog sustava, njegove temeljne komponente razvijat
će se prema sljedećem:

**Ministarstvo obrane**

*Racionalno dimenzionirana i organizirana upravna institucija sposobna za
primjenu modernih metoda integriranog upravljanja nadležna za usklađivanje
funkcija civilne obrane te za upravljanje i provođenje demokratskog nadzora nad
Oružanim snagama Republike Hrvatske.*

**Oružane snage Republike Hrvatske**

*Dobro organizirana, visoko profesionalna i moderna institucija
sastavljena od profesionalnoga, pričuvnoga i ročnog dijela, koja je sposobna
jamčiti obranu države i izvršavati odgovarajuće mirnodopske zadaće u zemlji i
inozemstvu.*

**Civilna obrana**

*Skup dobro organiziranih i funkcionalno usklađenih institucija i
sposobnosti, čijim djelovanjem se stvaraju pretpostavke za uspješno
prevladavanje različitih vrsta kriznih situacija u mirnodopskim i ratnim
uvjetima te osigurava učinkovita potpora Oružanim snagama Republike Hrvatske u
svim vrstama operativnog angažiranja.*

4.3. Koncept obrambenog sustava

Koncept obrambenog sustava predstavlja rezultat temeljito provedene analize
svih elemenata bitnih za strategijsko pro­mišljanje obrane. Njime se nastoji
osigurati optimalan integrirani odgovor u odnosu na većinu izvora i oblika
ugrožavanja. Zato njegova struktura izražava komplementarnost i međusobno ojača­vajući
odnos komponenti unutar samog sustava, kao i perspektivu funkcionalnog
povezivanja i usklađivanja s identičnim komponentama drugih država. Takvu
interaktivnu poziciju na unutraš­njem i vanjskopolitičkom planu u području
obrane, Republika Hrvatska može uspješno ostvariti samo *konceptom integralne
obrane.* On podrazumijeva sinergijsko djelovanje instrumenata *vojne* i
*civilne* komponente, pomoću kojih će se ostvarivati obrana u
konstitutivnom i operativnom smislu. *Integralnost obrambenog sustava,*
kao njegovo temeljno obilježje, odnosi se, prvenstveno, na obrambena nastojanja
na unutarnjem planu – i u mirnodopskim i u ratnim uvjetima. Paralelno će se
obilježja integralnosti djelovanja i organiziranja izgrađivati na
vanjskopolitičkom planu – participiranjem dijela vlastitih obrambenih
sposobnosti u djelatnostima instrumenata kolektivne sigurnosti i obrane – radi
doprinosa zajedničkim nastojanjima te povratnog stjecanja »sigurnosnih
dividendi«.

Koncept obrambenog sustava
predstavlja osnovu za obrambeno organiziranje i definiranje potrebnih
operativnih sposobnosti. Obrana je djelatnost organizirana od strane države
koja se provodi s ciljem obrane i zaštite od različitih vrsta ugrožavanja, a
prije svega od ugrožavanja vojnim sredstvima. Lepeza ugro­žavanja u suvremenim
uvjetima iznimno je složena. Mogućnost nastajanja, učestalost, a osobito
veličina i sadržaj posljedica koje ugrožavanja mogu proizvesti, zahtijevaju
primjerenu društvenu reakciju, koja se može kretati u rasponu od preventivnih
do najradikalnijih reaktivnih mjera i postupaka. Za strategiju obrane bitni su
nositelji reakcije, njihova organiziranost, opremljenost i osposobljenost za
učinkovito djelovanje u uvjetima koji prethode ugrožavanju, u tijeku ili nakon
nastupanja ugrožavanja. Područje njihovog djelovanja precizno se planski
razrađuje svim neophodnim mjerama i postupcima, kako unutar vlastitih
nadležnosti pojedinih nositelja unutar jedinstvenoga obrambenog sustava, tako i
po svim pitanjima njihove međusobne suradnje.

Porezni obveznici očekuju da
institucije-nositelji obrambene funkcije budu dobro organizirane, dostatno
opremljene, prilagodljive, osposobljene, učinkovite, jeftine te, ukupno
gledano, nenametljive u odnosu na druga područja društvenih interesa u
mirnodopskim uvjetima. To sugerira, kao optimalno strategijsko rješe­nje –
centraliziran sustav ustrojen na osnovi profesionalnih operativnih sposobnosti.
Takav sustav ne bi zahtijevao angažiranje građana, odnosno ne bi ih odvlačio od
njihovih profesionalnih i radnih interesa. Prilikom razmatranja različitih opcija,
logično se nametnulo pitanje je li Republika Hrvatska u mogućnosti financirati
tako koncipiran sustav. Također, može li ona u ovom trenutku – s obzirom na
svoju veličinu, ograničenja u resursima, proces tranzicije kroz koji prolazi,
složen geopolitički položaj i sigurnosno okružje – prihvatiti sve sigurnosne
rizike koje implicira ovakvo opredjeljenje. Stoga se u ovom dokumentu, kao
optimalno rješenje definira kombinirani oblik personalne popune temeljnih
obrambenih institucija.

4.4. Misija, uloga i zadaĆe OruŽanih snaga
Republike Hrvatske

Oružane snage Republike
Hrvatske temeljna su obrambena institucija i jedan od instrumenata za zaštitu
ukupnih nacionalnih interesa i ciljeva hrvatskog društva. Kao takve, one ujedno
predstavljaju čimbenik nacionalnog identiteta, snage, samopouzdanja i
oslanjanja na vlastite sposobnosti u složenim uvjetima među­narodnih odnosa.

Punopravno članstvo u
euroatlantskim i europskim sigurnosno-obrambenim strukturama (NATO, EU), kao
jedino pouzdano jamstvo sigurnosti i obrane od punog spektra mogućih ugro­žavanja,
može se postići samo dugoročno, odnosno, u najboljem slučaju, kroz nekoliko
sljedećih godina. Do tada, Oružane snage Republike Hrvatske trebaju biti u
stanju ispuniti složene sigurnosne i obrambene zahtjeve prijelaznog razdoblja
približavanja tim strukturama. Zahtjevi za ispunjavanjem obrambene uloge u
prijelaznom razdoblju nameću pristup oslanjanja na vlastite sposobnosti, te na
dobiti stečene intenzivnom međunarodnom vojnom suradnjom i zajedničkim naporima
s drugim državama u izgradnji sigurnog i povoljnog okružja.

4.4.1. Uloga Oružanih snaga Republike Hrvatske

Sukladno Ustavu, Oružane
snage Republike Hrvatske štite njezin suverenitet i neovisnost i brane njenu
teritorijalnu cjelovitost. Ova, eksplicitno deklarirana uloga Oružanih snaga
Repub­like Hrvatske, implicitno podrazumijeva i njihovu ulogu u odvraćanju
moguće oružane agresije na teritorij Republike Hrvat­ske, te drugih agresivnih
postupaka, prijetnji i ucjena.

Pored temeljne uloge
propisane Ustavom, politička opredjeljenja za približavanje i uključivanje
Republike Hrvatske u euro-atlantske integracije te za intenzivnije uključivanje
u oču­vanje međunarodnog mira i sigurnosti, otvorila su nova područja
angažiranja Oružanih snaga Republike Hrvatske. To je sudjelovanje u mirovnim i
humanitarnim operacijama, upravljanju krizama te zajedničkim vojnim vježbama s
oružanim snagama drugih država. Isto tako, one će biti uključene i u različite
programe suradnje i partnerstva s oružanim snagama drugih demokratskih država,
usmjerene na razvijanje međusobnog povjerenja i razumijevanja.

Oružane snage Republike
Hrvatske mogu, u uvjetima pred­viđenima zakonom, obavljati i određene zadatke u
stanju neposredne ugroženosti, u prirodnim, tehničko-tehnološkim i drugim
nesrećama katastrofalnih razmjera te u drugim kriznim situacijama. One,
također, imaju obvezu dnevnog sudjelovanja u zaštiti suvereniteta i
teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske, a mogu biti angažirane i u
aktivnostima osiguranja infrastrukture i drugih materijalnih dobara – posebno
onih važnih za obranu zemlje.

4.4.2. Zadaće Oružanih snaga Republike Hrvatske

Zadaće Oružanih snaga dijele se, uvjetno, na mirnodopske te zadaće u
neposrednoj ugroženosti i ratu.

**4.4.2.1. Mirnodopske zadaće**

Oružane snage Republike Hrvatske imaju sljedeće mirnodopske zadaće:

1) izgradnja i održavanje stupnja borbene spremnosti primjerene ocjeni i
procjeni strategijskih uvjeta i sigurnosnih potreba Republike Hrvatske,

2) sudjelovanje u zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta
Republike Hrvatske,

3) poduzimanje operativnih mjera odgovora i neutralizacije učinaka
agresivnih ponašanja i postupaka vojne prirode od strane država ili drugih
međunarodnih čimbenika,

4) sudjelovanje u mirovnim operacijama u različitim međunarodnim
aranžmanima (UN, NATO/PfP, EU, »koalicije volje«), operacijama upravljanja
krizama, te u različitim aktivnostima vojne suradnje usmjerenima na razvijanje
partnerstva i povjerenja (posjeti, razgovori o sigurnosnim pitanjima, obuka,
vjež­be, razmjena osoblja, razvojni projekti i dr.),

5) promicanje međunarodne solidarnosti sudjelovanjem u međunarodnim
humanitarnim operacijama, odnosno pružanju po­moći drugim državama u uvjetima
prirodnih katastrofa i nesreća,

6) planske, organizacijske, tehničke, kadrovske i doktrinarne pripreme,
te osposobljavanje za sve vrste definiranih zadaća,

7) razvijanje interoperabilnosti s oružanim snagama država članica
vojno-političkih saveza kojima se Republika Hrvatska namjerava priključiti
(NATO i buduće snage EU),

8) analitičko i studijsko praćenje te planske i organizacijske pripreme
za uključivanje u vojne saveze, programe, stalne ili povremene multinacionalne
snage i za formiranje zajedničkih multinacionalnih postrojbi s prijateljskim
zemljama,

9) pomoć redovnim službama i snagama zaštite i spašavanja, osiguranja
infrastrukture i drugih materijalnih dobara, te zaštite državne granice na
kopnu i moru i zraku,

10) materijalne i operativne pripreme za sudjelovanje te samo
sudjelovanje u operacijama zaštite i spašavanja stanovništva i materijalnih
dobara, pružanja humanitarne pomoći u prirodnim, tehničko-tehnološkim i drugim
katastrofama unutar zemlje – kada su ljudski životi i materijalna dobra
ugroženi u mjeri koja prelazi sposobnosti i raspoložive resurse namjenskih
institucija za zaštitu i spašavanje.

**4.4.2.2.  Zadaće u neposrednoj
ugroženosti i ratu**

U eventualnoj neposrednoj ugroženosti nastaloj izravnim operativnim
pripremama oružanih snaga druge države za poduzimanje postupaka i aktivnosti
usmjerenih na povredu suvereniteta i neovisnosti Republike Hrvatske te u ratu,
Oružane snage Republike Hrvatske imaju sljedeće zadaće:

1) brza mobilizacija i strategijski razvoj snaga u slučaju pogoršanja
političko-sigurnosnih prilika, odnosno u slučaju neposredne ugroženosti
Republike Hrvatske stanjem u okružju – sukladno pripremljenim planovima
operativne uporabe i trenutnoj strategijskoj situaciji,

2) održavanje povećanog stupnja borbene spremnosti na razinama potrebnim
za učinkovito odvraćanje eskalacije potencijalnih agresivnih djelovanja, te kao
oslonca za poduzimanje primjerenih diplomatskih akcija usmjerenih na
otklanjanje opasnosti,

3) zaustavljanje prvoga strategijskog udara eventualnog napadača i
stvaranje uvjeta za potpunu mobilizaciju Oružanih snaga i svih ostalih
obrambenih institucija,

4) učinkovita aktivna obrana
i prijelaz na ofenzivne operacije protiv cjelokupnih oružanih formacija koje su
nositelji agresivnih djelovanja na teritorij Republike Hrvatske,

5) razbijanje glavnih
agresorovih oružanih formacija i prisiljavanje na odustajanje od agresije,

6) izvođenje završnih
operacija izbacivanja poraženih snaga agresora s teritorija Republike Hrvatske,
ili prisiljavanje na predaju u okvirima definiranim međunarodnim ratnim pravom.

U neposrednoj ugroženosti
nastaloj kao posljedica stanja u državi kada su, zbog oružanoga, terorističkog
ili drugoga nasilnog djelovanja, dovedeni u pitanje neovisnost ili
teritorijalna cjelovitost Republike Hrvatske, Oružane snage Republike Hrvatske
bit će angažirane samo iznimno – pod zakonom precizno definiranim uvjetima.

4.5. Uloga i zadaĆe civilne obrane

Civilna obrana zasebna je
komponenta obrambenog sustava Republike Hrvatske unutar definiranoga
strategijskog koncepta integralne obrane. Čine je organizacijski, ljudski i
materijalni potencijali specifičnih nositelja obrambenih aktivnosti iz civilnog
sektora. U funkcionalnom smislu, ova komponenta obrambenog sustava usmjerena je
na *osiguravanje svih potrebnih pretpostavki za ustrojavanje, opremanje,
planiranje i stabilno financiranje obrane Republike Hrvatske,* zaštitu i
spašavanje ljudi i materijalnih dobara, olakšavanje preživljavanja stanovništva
u uvjetima prirodnih, tehničko-tehnoloških i drugih nesreća većih razmjera, te
na potporu Oružanim snagama Republike Hrvatske u svim uvjetima njihova
operativnog djelovanja.

Aktivnostima civilne obrane,
u slučaju bilo koje opcije mogućih ugrožavanja, osiguravaju se sljedeće
funkcije:

– upravljanje institucijama i
aktivnostima obrambenog sustava,

– proizvodnja i pružanje
usluga za potrebe Oružanih snaga Republike Hrvatske i građana,

– zaštita i spašavanje ljudi
i materijalnih dobara s ciljem ot­kla­njanja ili umanjivanja posljedica svih
oblika ugrožavanja,

– humanitarna pomoć.

Da bi se uspješno provodile
navedene funkcije, civilnu obranu – u institucionalnom, odnosno organizacijskom
smislu – čine nositelji najvažnijih funkcija. Oni imaju precizno određene
zadaće, u skladu s kojima provode odgovarajuće pripreme za funkcioniranje u
cjelokupnom spektru mogućih situacija. Budući da su same pripreme nositelja
aktivnosti civilne obrane esencijalna komponenta realizacije njihove
funkcionalne uloge te s obzirom na široki spektar uvjeta njihova potencijalnog
angažiranja, metodološki je najprimjerenije sagledavanje njihove uloge i zadaća
kroz područja priprema.

Izuzetno, zbog njihove važnosti
za obrambeni sustav u mirnodopskim uvjetima, uloga *tijela državne* vlasti
najprije se obrađuje općenito, a potom i u sklopu priprema za djelovanje u
ratu, stanju neposredne ugroženosti i drugim kriznim situacijama.

4.5.1. Uloga tijela državne vlasti

Institucije zakonodavne i izvršne vlasti Republike Hrvatske, u okviru
svojih redovnih nadležnosti i odgovornosti propisanih Ustavom i zakonima,
osiguravaju sve potrebne pretpostavke za ustrojavanje, opremanje, planiranje i
stabilno financiranje obrane Republike Hrvatske, kako u miru tako i u uvjetima
rata, neposredne ugroženosti i drugim kriznim situacijama.

U miru, ove institucije propisuju i donose:

– strategijske dokumente obrane,

– zakonske i podzakonske propise na području obrane,

– vojni proračun,

– plan obrane Republike Hrvatske,

– razvojne planove i programe kapitalnih investicija na području obrane,

– planove i programe međunarodne obrambene suradnje,

– ratne pričuve, mobilizacijske planove, plan uzbunjivanja i dr.

Na taj način definiraju se obrambeno ustrojstvo i nadležnosti na
strategijskoj razini, na temelju čega se, zatim, provodi planiranje,
usklađivanje i nadzor pojedinih djelatnosti. Posebno, *tijela državne*
vlasti uređuju i provode demokratski nadzor nad oruža­nim snagama, što je jedan
od preduvjeta demokratskoga druš­tvenoga razvoja.

4.5.2. Pripreme nositelja civilne obrane

*Pripremama nositelja civilne obrane osigurava se pravodobno poduzimanje
potrebnih planskih, organizacijskih, kadrovskih, materijalnih i drugih mjera
usmjerenih na razvijanje sposobnosti za ispunjenje funkcionalnih uloga u ratu,
neposrednoj ugroženosti i drugim kriznim situacijama.*

Glavna funkcionalna područja priprema nositelja civilne obrane su:

– pripreme tijela državne vlasti,

– pripreme gospodarstva i društvenih djelatnosti,

– pripreme za zaštitu i spašavanje.

**4.5.2.1. Pripreme tijela državne vlasti**

Institucije političkog sustava – Hrvatski sabor, Predsjednik Republike,
Vlada i tijela državne uprave – u uvjetima rata i u slučajevima neposredne
ugroženosti ostvaruju kroz vlastite aktivnosti, aktivnosti tijela izvršne
vlasti nižih razina i sudbenih tijela, ulogu kohezivnoga, motivacijskog i
mobilizacijskog čimbenika društva. Stoga je njihovo neprekidno funkcioniranje u
takvim uvjetima jedan od esencijalnih zahtjeva čijim se ispunjenjem osigurava
uspjeh ukupnih obrambenih nastojanja. U okviru priprema institucija političkog
sustava, svaka institucija vlasti ima posebnu ulogu.

Pored zakonodavnih, upravnih i administrativnih aktivnosti na području
obrane, tijela civilne vlasti sudjeluju i u neposrednim obrambenim pripremama.
Hrvatski sabor, Vlada Republike Hr­vat­ske, tijela državne uprave, područne
(regionalne) samouprave kao i tijela sudbene vlasti donose vlastite planove
obrane. Njima utvrđuju sadržaje i način obavljanja vlastite djelatnosti u ratu
i drugim kriznim situacijama, te način provedbe obrambenih priprema djelatnosti
iz njihove funkcionalne nadležnosti. Također, ovim planovima regulira se način
usklađivanja vlastitih s pripremama drugih nositelja obrambenih sposobnosti
unutar cjelovitoga obrambenog sustava Republike Hrvatske.

*Predsjednik Republike kao vrhovni zapovjednik Oružanih snaga Republike
Hrvatske ima niz ovlasti i nadležnosti vezanih uz obrambene pripreme Oružanih
snaga, ali i u području drugih važnih obrambenih poslova. Primjerice, donosi
Vojnu strategiju Republike Hrvatske, Odluku o veličini, sastavu i
mobilizacijskom razvoju Oružanih snaga Republike Hrvatske, Odluku o
vojno-područnoj podjeli Republike Hrvatske, odlučuje o općoj mobilizaciji,
donosi Plan uporabe Oružanih snaga Republike Hrvatske i dr. U ostale važne
poslove iz njegove nadležnosti spadaju predstavljanje Oružanih snaga Republike
Hrvatske u zemlji i inozemstvu, personalna politika na najvišim razinama
upravljanja, vođenja i zapovijedanja, donošenje općih i osnovnih pravila za
obrambeni sustav i drugi poslovi detaljnije definirani Ustavom i Zakonom o
obrani.*

Vlada Republike Hrvatske ima najvažniju ulogu u pripremama obrambenog
sustava, posebno njegove civilne komponente. Vlada izrađuje prijedloge uredbi
sa zakonskom snagom kojima se pravni sustav Republike Hrvatske prilagođava
potrebama funkcioniranja najznačajnijih djelatnosti u ratu i u stanju
neposredne ugroženosti. Također, ona donosi niz drugih akata kojima se uređuje
funkcioniranje snaga i realizacija aktivnosti. Takvim intervencijama formira se
pravni poredak Republike Hrvatske primjeren potrebama uspješnog funkcioniranja
u konkretnim situacijama. Na temelju dokumenata obrambenog planiranja, odredbi
posebnih propisa te Plana obrane Republike Hrvatske, Vlada propisuje, usklađuje
i nadzire obrambene pripreme svih tijela državne uprave.

Vlada Republike Hrvatske je i nositelj aktivnosti na planu psihološke
obrane. Pravovremeno, istinito i izravno informiranje domaće javnosti čimbenik
je koji pridonosi stabilizaciji u svim vrstama kriznih situacija i preduvjet je
za uspješno poduzimanje niza operativnih mjera i aktivnosti. Također,
pravovremeno, istinito i dokumentirano informiranje međunarodne javnosti
preduvjet je za njenu pozitivnu reakciju i pokretanje različitih oblika pomoći
Republici Hrvatskoj u slučaju izloženosti agresivnom ratu i drugim kriznim
situacijama. Iz tih razloga, planiranje i druge vrste priprema za kvalitetno
komuniciranje s vlastitom javnošću imaju za cilj jačanje domoljublja i morala,
odnosno razvijanje spremnosti obrambenih institucija, društva i pojedinaca na
odricanje i žrtve, posebno u ratnim uvjetima.

U okviru priprema državne uprave, Ministarstvo unutarnjih poslova
provodi posebne mjere za prilagođavanje vlastita djelovanja u uvjetima
pogoršanja unutarnjih sigurnosnih prilika nastalih kao posljedica rata i
neposredne ugroženosti. One obuhvaćaju: organizacijske prilagodbe; angažiranje
pričuve; pojačan nadzor kretanja; nadzor i ograničavanje ulaska i izlaska iz
zemlje za pojedine kategorije osoba; stroži pogranični i granični režim;
restrikcije kretanja pojedinaca na pojedinim dijelovima teritorija; privođenje
vojnih obveznika koji izbjegavaju mobilizaciju u Oružane snage Republike
Hrvatske; zaštitu objekata posebno zna­čajnih za obranu Republike Hrvatske;
uvođenje i nadzor posebnoga prometnog režima te druge mjere utvrđene uredbama
sa zakonskom snagom za slučaj rata i neposredne ugroženosti.

Obrambene pripreme tijela državne vlasti ne zahtijevaju izdvajanje
značajnih namjenskih financijskih sredstava. Pretežito se radi o financiranju
nužnih organizacijskih prilagodbi i angažiranja manjeg broja profesionalnog
osoblja za obavljanje tehničkih poslova u području obrane.

**4.5.2.2. Pripreme gospodarstva i društvenih djelatnosti**

Gospodarski sustav čini materijalnu osnovu izgradnje, održavanja i
razvoja operativnih obrambenih sposobnosti u miru. Njegovi kapaciteti,
proizvodi i usluge, selektivno se i prema listi prioriteta angažiraju u
održavanju sposobnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske i drugih nositelja
obrambenih funkcija te za preživljavanje stanovništva u uvjetima rata, stanja
neposredne ugroženosti i nesreća većih razmjera.

Nositelji obrambenih priprema
gospodarstva i društvenih djelatnosti planiraju vlastito funkcioniranje u ratu
i stanju neposredne ugroženosti kroz planove obrane. Ti se planovi izrađuju na
temelju posebnih zahtjeva mjerodavnih tijela izvršne vlasti, izvoda iz planova
obrane nadležnih središnjih tijela državne uprave te prijedloga uredbi sa
zakonskom snagom za slučaj rata i neposredne ugroženosti.

Pri definiranju planskih
rješenja kojima se regulira funkcioniranje gospodarstva i društvenih
djelatnosti u kriznim situacijama, polazi se od njihovih ukupnih postojećih
poslovnih uvjeta. U obzir se uzimaju proizvodni i uslužni asortiman,
tehnološko-proizvodne mogućnosti, proizvodno-tehnička dokumentacija,
osposobljenost radne snage, stanje rezervi sirovina i repromaterijala, stanje
zaliha gotovih proizvoda i državnih robnih zaliha. Također, u obzir se uzimaju
procjene energetskih i drugih potreba za redovno funkcioniranje u ratu i stanju
neposredne ugroženosti, mogućnosti osiguranja zamjenskih izvora i kapaciteta
bitnih za održavanje funkcija proizvodnje i pružanja usluga, njihova
osjetljivosti na ratna djelovanja te ovisnost o uvozu i mogućnost supstitucije
vitalnih proizvodnih potreba.

Nositelji obrambenih priprema
na području gospodarstva i društvenih djelatnosti su:

– tijela državne uprave
nadležna za svaku od djelatnosti,

– trgovačka društva i
ustanove u djelatnostima energetike, rudarstva, industrije, trgovine,
poljoprivrede, šumarstva, veterinarstva i ribarstva, pomorstva, prometa i veza,
turizma, graditeljstva, obrta, malog i srednjeg poduzetništva te gospodarenja
vodama,

– ustanove javnih financija,
zdravstva, pravosuđa, znanosti i dr.

S pozicija obrambenih
interesa zanimljivi su sljedeći parametri rada ovih institucija – redovna
djelatnost, mogućnosti proizvodnih i uslužnih kapaciteta te raspoložive
prosječne zalihe trgovačkih društava i ustanova. U turističkoj djelatnosti
planira se korištenje smještajnih i prehrambenih kapaciteta za potrebe
zbrinjavanja.

Opskrba Oružanih snaga
Republike Hrvatske sredstvima naoružanja i neborbenom opremom, opskrba Oružanih
snaga Republike Hrvatske i stanovništva prehrambenim artiklima, kao i
osiguravanje zdravstvenih usluga u ratu, neposrednoj ugroženosti i drugim
kriznim situacijama, prioritetne su i najsloženije obrambene potrebe. Stoga
razvoj namjenske industrijske i poljoprivredne proizvodnje, industrijskih
kapaciteta za preradu te ustanova javnog zdravstva imaju strategijski obrambeni
značaj.

Namjenska proizvodnja za
potrebe Oružanih snaga Republike Hrvatske uređuje se posebnim zakonom, a
planira i realizira na temelju posebnih dugoročnih razvojnih programa i
komercijalnih ugovara sklopljenih između Ministarstva obrane i trgovačkih
društava. Takvi transferi u interesu su nacionalne ekonomije, jer se sredstva
vojnog proračuna investiraju u domaću proizvodnju, čime se jača tehnološka
razina proizvođača i osigurava dugoročno zapošljavanje određenih industrijskih
kapaciteta. Također, Oru­žane snage Republike Hrvatske na taj način osiguravaju
stabilnost izvora opskrbe i u najtežim uvjetima.

Osnovni izvor opskrbe
Oružanih snaga Republike Hrvatske, gospodarstva i stanovništva u stanju
neposredne ugroženosti i u početnom razdoblju rata su državne robne zalihe,
materijalna pričuva Oružanih snaga Republike Hrvatske, zalihe sirovina,
repromaterijala i gotovih proizvoda trgovačkih društava i svih građana. U
daljnjem tijeku eventualnog rata materijalne i druge potrebe obnavljale bi se
proizvodnjom, uvozom te iz drugih izvora. Iz tih razloga su stvaranje,
održavanje i obnavljanje robnih zaliha te njihova alokacija prema mjestima
potrošnje od strategijske važnosti. Stoga se za utvrđivanje ravnomjernije i
racionalnije opskrbe Oružanih snaga Republike Hrvatske i stanovništva donose
instrumenti za raspodjelu roba u režimu posebne distribucije.

U pripremama zdravstva za rad u uvjetima rata, neposredne ugroženosti i
drugim kriznim situacijama polazi se od činjenice da su povrede, oboljenja i
gubici ljudstva u takvim uvjetima specifični i masovni. Kvalitetna zdravstvena
zaštita pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske je od iznimne važnosti i
predstavlja bitan čimbenik borbene spremnosti i morala. Postiže se uspostavom
primjerenoga vojnoga zdravstvenog sustava, uskla­đenog sa civilnim sustavom
zdravstvene zaštite. U funkciji brige o čovjeku, ali i brige o službenim
životinjama u Oružanim snagama Republike Hrvatske razvija se i veterinarska
djelatnost koja djeluje u integriranom sustavu sa civilnim veterinarskim
institucijama.

Javne financije radom svojih ustanova i mehanizama osiguravaju monetarne
i fiskalne pretpostavke te kontinuitet financiranja prioritetnih obrambenih
rashoda javnog sektora i države, kao i osnove platnog prometa u uvjetima rata i
neposredne ugroženosti. Ministarstvo financija predlaže ratni proračun i izvore
alimentiranja proračunskih sredstava, dok Hrvatska narodna banka definira
prijedlog monetarne politike i u suradnji s poslovnim bankama, poduzima mjere
za osiguranje relativne stabilnosti financijskog tržišta u tim uvjetima.

Gospodarskim subjektima koje su mjerodavna tijela izvršne vlasti
odredila za nositelje obrambenih priprema na području gospodarstva i društvenih
djelatnosti, Vlada posebnim mjerama osigurava poziciju prioritetnog korisnika
resursa neophodnih za obavljanje djelatnosti u uvjetima rata i neposredne
ugroženosti.

S obzirom na njihovu važnost za održavanje obrambenih sposobnosti
društva i u najtežim uvjetima, poduzimat će se posebne mjere zaštite i obrane
određenih gospodarskih kapaciteta. Ove mjere i postupke provedbe planiraju
vlasnici kapaciteta u suradnji s Ministarstvom unutarnjih poslova i Oružanim
snagama Republike Hrvatske. Pored tih aktivnosti, posebni specifični ob­ram­beni
interesi na području gospodarstva štite se tijekom projektiranja gospodarskih
objekata, kao i većih investicijskih zahvata na objektima, tehnologiji i
proizvodno-tehničkoj dokumentaciji. Za definiranje i ostvarenje ovih interesa
nadležno je i odgovorno Ministarstvo obrane.

Tijelo državne uprave nadležno za poslove gospodarstva sre­dišnje je
tijelo za obrambene pripreme gospodarstva i društvenih djelatnosti. Ono
usklađuje djelatnosti ostalih središnjih tijela državne uprave po pitanjima
pripreme gospodarstva i društvenih djelatnosti.

**4.5.2.3.  Pripreme za zaštitu i
spašavanje**

Zaštita i spašavanje ljudi i imovine od posljedica prirodnih,
tehničko-tehnoloških i drugih nesreća većih razmjera te ratnih djelovanja
područje je obrambeno-zaštitnog djelovanja koje obuhvaća veći broj različitih
nositelja, mjera i aktivnosti. Nositelji priprema za zaštitu i spašavanje su
civilna zaštita, vatrogastvo, trgovačka društva, ustanove i institucije čija je
redovna djelatnost zaštita i spašavanje ljudi i imovine, tijela državne uprave,
jedinice područne i lokalne samouprave, humanitarne organizacije/udruge te
građani pojedinačno. U aktivnostima zaštite i spašavanja sudjeluju i postrojbe
Oružanih snaga Republike Hrvat­ske – prvenstveno u prirodnim i
tehničko-tehnološkim nesrećama katastrofalnih razmjera – pod uvjetima
propisanim zakonom te prema posebnim planovima.

Aktivnostima zaštite i spašavanja načelno upravlja Vlada Republike
Hrvatske. U uvjetima koji će biti zakonski regulirani Vlada može osnovati
posebno tijelo za upravljanje ukupnim snagama i djelatnostima namijenjenima
prevladavanju krizne situacije unutar zemlje – *Nacionalno središte za
upravljanje zaštitom i spašavanjem.* Ovo tijelo može se aktivirati i u
situacijama značajnijeg angažiranja dijela vlastitih snaga u pružanju
humanitarne pomoći drugim državama. Kada je formirano, to se tijelo sastoji od
nekoliko stalnih članova: potpredsjednika i pojedinih članova Vlade, dužnosnika
središnjih tijela državne uprave, zapovjednika civilne zaštite Republike
Hrvatske i predstavnika Oru­žanih snaga Republike Hrvatske. U ovo se tijelo može
imenovati i određeni broj eksperata za pojedina područja zaštite i spaša­vanja.
Za kontinuirano obavljanje stožernih poslova iz nadležnosti Nacionalnog
središta za upravljanje zaštitom i spaša­vanjem formira se stalno stručno
profesionalno jezgro u sklopu administracije Vlade Republike Hrvatske.

Nacionalno središte za upravljanje zaštitom i spašavanjem odgovorno je
Vladi Republike Hrvatske. U ime ovog tijela, stručna profesionalna jezgra
formirana u sklopu administracije Vlade, odgovorna je za: predlaganje
normativnih rješenja na području zaštite i spašavanja; usklađivanje
civilno-vojnoga kriznog planiranja; planove i mjere zaštite i spašavanja;
planiranje i provođenje suradnje s istovjetnim organizacijama drugih država;
predlaganje sustava financiranja priprema za zaštitu i spašavanje; predlaganje
planova razvoja na području zaštite i spašavanja; popunu, pripremu,
osposobljavanje, opremanje i uvježbavanje interventnih postrojbi civilne
zaštite; predlaganje sustava civilne zaštite na području Republike Hrvatske s
precizno definiranim elementima, nositeljima, planovima i nadležnostima tijekom
uporabe te njihova financiranja; nadzor djelatnosti svih nositelja za
provođenje zaštite i spašavanja čija je to redovna djelatnost; ustroja,
osposobljenosti i opremljenosti svih tijela vođenja i zapovijedanja civilnom
zaštitom; planiranje i provođenje vježbi zaštite i spašavanja.

Stalna profesionalna jezgra
Nacionalnog središta za uprav­ljanje zaštitom i spašavanjem usklađuje pripreme
različitih nositelja koji se zaštitom i spašavanjem bave kao redovnom djelat­nošću
te koordinira njihove aktivnosti u mirnodopskim krizama manjeg intenziteta. U
situacijama ratnog stanja, neposredne ugroženosti ili katastrofa, Središte,
ukoliko ga Vlada formira, preuzima ulogu upravljačkog i zapovjednog tijela s
operativnim nadležnostima. U tom slučaju, ono preuzima zapovjedne nadležnosti
nad svim snagama, osim nad Oružanim snagama Republike Hrvatske. Osim što
tijekom operacija zaštite i spašavanja usklađuje djelovanje svih nacionalnih nositelja
na tom području, to tijelo predlaže Vladi Republike Hrvatske i donošenje odluka
o angažiranju potrebnih dodatnih financijskih sredstava, nadzire provedbu
planova nacionalnoga civilno-vojnoga kriznog planiranja za slučaj katastrofa,
predlaže pokretanje zahtjeva za slanjem međunarodne humanitarne pomoći i dr.

U sastavu Nacionalnog
središta za upravljanje zaštitom i spašavanjem osniva se i posebna
komunikacijska služba – *Komunikacijsko središte* – koje primjenom
standardnih procedura utvrđenih planovima zaštite i spašavanja, sustavom veza
te stalnim dežurstvom osigurava preduvjete za ostvarivanje temeljnih funkcija
Nacionalnog središta za upravljanje zaštitom i spaša­vanjem. Komunikacijsko
središte poduzima sve potrebne organizacijske, normativne, tehničke i planske
mjere neophodne za uspostavljanje i održavanje neprekinutih i kvalitetnih
komunikacija za potrebe nositelja civilne obrane. U obavljanju svoje
djelatnosti ono se koristi svim tehničkim i tehnološkim mogućnostima
funkcionalnih sustava veza kojima raspolažu ovlašteni posjednici u Republici
Hrvatskoj. Karakterističan telefonski broj Komunikacijskog središta je »112«.Organizacijski i
tehnički ono može, sukladno obvezama Republike Hrvatske iz međunarodnih
sporazuma, paralelno preuzeti zadaće regionalnoga komunikacijskog središta za
potporu upravljanju aktivnostima multinacionalnih snaga zaštite i spašavanja
tijekom saniranja posljedica na području neke od država u regiji.

Komunikacijsko središte skrbi
za uspostavu, održavanje i razvoj svih teritorijalno instaliranih tehničkih
sustava za javno uzbunjivanje. U provođenju te funkcije u vezi je s
odgovarajućim kapacitetima Oružanih snaga Republike Hrvatske te nacionalnim
središtima susjednih država. Također, stručno je osposobljeno i tehnički
opremljeno za praćenje kretanja kontaminacije u zraku i vodi, dok se o
pitanjima mjerenja njene koncentracije i predlaganja postupanja/zaštite oslanja
na druge nadležne institucije.

U provedbi zaštite i
spašavanja svi nositelji aktivno, organizirano i pravovremeno sudjeluju u
sprečavanju nastajanja i širenja nesreća te u ublažavanju njihovih posljedica –
do osiguranja najnužnijih uvjeta za redovan život i rad. Pored toga, sustav
zaštite i spašavanja obuhvaća i široki spektar mjera – uglavnom preventivnog
karaktera – u područjima graditeljstva, prometa, industrije, školstva,
znanosti, poljoprivrede i zaštite okoliša.

Način uključivanja, obveze i
ostali uvjeti sudjelovanja svih nositelja u zaštiti i spašavanju uređuju se
posebnim propisima te planovima zaštite. Masovnost je samo jedna od
karakteristika sustava zaštite i spašavanja, izražena kroz široko uključivanje
građana u provođenju mjera osobne i uzajamne zaštite na principu samopomoći i
pomoći.

*Civilna zaštita,* kao organizirana
namjenska djelatnost, predstavlja najmasovniji oblik uključivanja u provođenje
zaštite i spašavanja u Republici Hrvatskoj. Ona obuhvaća osobnu i uzajamnu
zaštitu, mjere zaštite i spašavanja, tijela za upravljanje i vođenje, postrojbe
te druge organizirane oblike putem kojih se operativno provode aktivnosti
zaštite i spašavanja. Upravnu, upravljačku i zapovjednu nadležnost u ovoj
djelatnosti ima Nacionalno središte za upravljanje zaštitom i spašavanjem.

Zaštita i spašavanje sve više
predstavlja područje intenziviranja međunarodne bilateralne i multilateralne
suradnje, prvenstveno s ciljem održavanja i jačanja sigurnosti i povjerenja
između susjednih država i država u regiji. Republika Hrvatska uključit će se u
aktivnosti koje se po tim pitanjima provode unutar NATO-a, PfP-a, Pakta o
stabilnosti te pojedinačnih otvorenih regionalnih inicijativa. Stoga će se
određeni nositelji ovih funkcija pripremati i za sudjelovanje u kooperativnim
aktivnostima izvan granica Republike Hrvatske te za prihvat namjenskih međuna­rodnih
snaga i drugih oblika pomoći.

5. POTREBNE OBRAMBENE SPOSOBNOSTI, SNAGE I RESURSI

Konceptualna opredjeljenja podrazumijevaju potrebu raz­vijanja
odgovarajućih obrambenih sposobnosti te snaga koje mo­gu biti nositelji njihova
ostvarivanja u praksi zaštite i obrane nacionalnih vrijednosti i interesa.

Republika Hrvatska u
postojećoj situaciji ne uočava da bilo koja država ima namjeru napasti njezin
teritorij. Stoga, njeni *obrambeni napori nisu usmjereni protiv nijedne
konkretne države,* nego se poduzimaju s ciljem očuvanja mira i stabilnosti,
obrane vlastite neovisnosti i cjelovitosti te zaštite stanovništva i
materijalnih dobara. Obrambeno planiranje Republike Hrvatske u cijelosti, pa
tako i određivanje potrebnih obrambenih sposobnosti, usmjereno je na
definiranje zahtjeva za razinom funkcionalne i operativne djelotvornosti,
neovisno o tome protiv koga ona eventualno može biti uporabljena. Isto tako,
cjelokupne obrambene pripreme, uključujući razvoj vojne strategije i vojne
doktrine, ne temelje se na suprotstavljanju bilo kojem konkretnom protivniku,
nego predstavljaju odgovor na opće vojne izazove u strategijskom okružju i na
suvremene čimbenike ratovanja. Iako trenutno ne uočavamo političke motive za
poduzimanje agresivnih postupaka protiv hrvatskog suvereniteta i teritorijalnog
integriteta, mora se uvažiti činjenica da neprijateljski motivi i namjere mogu
eskalirati puno brže nego što se mogu razviti vojni potencijali za
suprotstavljanje.

U metodološkom smislu,
uvažena je činjenica da se obrambene sposobnosti determiniraju strategijskim
razlozima obrane. Stoga je razina sposobnosti za obranu vlastita teritorija
osnova za definiranje i razvijanje ostalih sposobnosti.

Na dimenzioniranje i
oblikovanje obrambenih potencijala koje će Republika Hrvatska održavati i
razvijati utječu brojni čimbenici. Među njima su najvažniji:

1) ocjena i prosudba prirode
i razine vojnih ugrožavanja te potencijala koji mogu vjerodostojno biti
upotrijebljene protiv Republike Hrvatske,

2) geo-strategijska obilježja
hrvatskog prostora,

3) obveze i standardi koje je
Republika Hrvatska preuzela međunarodnim sporazumima,

4) raspoloživi resursi.

Kao cjelina, obrambeni sustav
mora raspolagati sposobnostima odgovora na trenutne i buduće sigurnosne izazove
vojne prirode – samostalno te kroz suradnju i partnerstvo s međunarodnim čimbenicima.
Osim toga, sustav mora raspolagati sposobnostima za praćenje i predviđanje
strategijski važnih promjena sigurnosnog okružja te za primjerene mjere
reakcije, odnosno prilagodbe.

S obzirom na oblikovanje
obrambenog sustava kao cjeline sastavljene od vojne i civilne komponente, na
isti način razlikuju se i posebno obrađuju obrambene sposobnosti koje treba
izgra­đivati kao konkretan izraz definiranih strategijskih opredjeljenja.

5.1. Sposobnosti vojne obrane

Prethodno izložena rješenja
predstavljaju vrlo zahtjevan konceptualni okvir za definiranje potrebnih vojnih
sposobnosti. S obzirom na slojevitost ove kategorije, najprije su definirana
temeljna obilježja općih sposobnosti koja moraju zadovoljiti Oru­žane snage
Republike Hrvatske, a zatim se definiraju sposobnosti za njihove pojedine
funkcionalne uloge.

5.1.1. Opća obilježja potrebnih vojnih sposobnosti

Da bi se usvojeni strategijski koncept mogao uspješno realizirati,
odnosno da bi se mogli ostvariti postavljeni ciljevi, Oru­žane snage Republike
Hrvatske moraju razvijati sposobnosti sukladno sljedećim temeljnim obilježjima:

*1) Republika Hrvatska mora i ubuduće održavati i razvijati snage
sposobne za izvođenje modernog tipa združenih borbenih operacija u obrani
vlastitog teritorija.* Ovo najopćenitije definirano obilježje vojnih
sposobnosti implicira sposobnost vođenja operacija na kopnu, moru i u zraku,
odnosno snage organizirane, opremljene i sposobne za djelovanje u tim
ambijentima. Takve snage potrebne su, kako zbog zahtjeva za vlastitom vjerodostojnom
obranom, tako i zbog doprinosa zajedničkim međunarodnim nastojanjima u
kreiranju povoljnoga sigurnosnog okružja koje Republika Hrvatska namjerava
pružiti. Također, izgradnja pouz­danog partnerstva i savezništva moguća je samo
osloncem na snage koje imaju takve sposobnosti. Opredjeljenje za snage niže
razine operativnih sposobnosti dovelo bi do situacije »strategijskog vakuuma« u
regiji. Ovakvo rješenje moglo bi eventualno doći u obzir samo u uvjetima bitnog
poboljšanja sigurnosnih uvjeta te širih međunarodnih sporazuma o identičnim
rješenjima za veći broj država u regiji.

*2) Razina vlastitih vojnih
sposobnosti koja od potencijalnog agresora zahtijeva dodatne pripreme za
ostvarivanje vojnog cilja* predstavlja mjerilo vjerodostojnosti i dostatnosti.
To znači da niti jedan potencijalni agresor ne može trenutno raspoloživim
obrambenim potencijalima ostvariti bilo koji od mogućih vojnih ciljeva na račun
suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Hrvat­ske. Osim toga, manje
je vjerojatno da će Republika Hrvatska biti ciljem vojnog napada ako su njene
snage sposobne primjereno reagirati i dovesti u pitanje isplativost uporabe
sile.

*3) Vojne sposobnosti moraju
omogućiti samostalnu obranu u slučaju agresije iz regionalnog okružja.* To znači da,
sukladno stanju i razvoju procesa u regiji te pretpostavljenim scenarijima,
Republika Hrvatska vlastite sposobnosti mora dimenzionirati najmanje do razine
sposobnosti za vjerodostojan samostalan odgovor na moguća vojna ugrožavanja iz
jugoistočnoga regionalnog susjedstva. Takvo stajalište je racionalno,
objektivno i legitimno, odnosno usklađeno s najvjerojatnijim izvorima i
oblicima ugroža­vanja vojne prirode te, u najvećoj mjeri, s mogućnostima
investiranja za potrebe vlastite obrane.

*4) Vojne sposobnosti moraju
biti multisvrhovito dimenzionirane.* To znači da Oružane snage
Republike Hrvatske, pored sposobnosti za temeljnu ulogu obrane, moraju
razvijati i sposobnosti za sudjelovanje u različitim vrstama tzv.
»netradicionalnih zada­ća« u zemlji. U sklopu realizacije ciljeva oblikovanja
među­na­rodnog okružja te razvijanja partnerstva i savezništva, posebno su
važne sposobnosti naših snaga za aktivan doprinos udruženim naporima stalnih i
»ad hoc« modeliranih snaga NATO saveza, EU te UN-a. Važno je napomenuti, da ove
međunarodne i domaće aktivnosti ne determiniraju strukturu snaga, već je ona
određena njihovom esencijalnom ulogom u obrani Republike Hrvatske.

*5) Vojne sposobnosti moraju
zadovoljiti kriterije fleksibilnosti i brzog reagiranja,* primjereno
potrebama djelovanja u različitim tipovima zadaća. To znači da Oružane snage
Republike Hrvatske moraju biti sposobne u kratkom vremenu pristupiti izvršenju
različitih tipova zadaća – mirnodopskih i ratnih, na vlastitu teritoriju i u
sklopu međunarodnih aranžmana. To će se osigurati njihovim primjerenim
funkcionalnim i fleksibilnim modularnim strukturiranjem.

5.1.2. Funkcionalne razine sposobnosti

Uspješno ispunjenje postavljenih zadaća Oružanih snaga Republike
Hrvatske te načelni zahtjevi u pogledu vojnih sposobnosti, zahtijevaju izgradnju
realnih snaga odgovarajućih obilježja i konkretnih sposobnosti operativnog
djelovanja. Isto tako, te snage moraju biti u stanju provoditi oblike i
sadržaje aktivnosti, borbenih te različitih od borbenih, usmjerenih na
ispunjavanje strategijskih zamisli o njihovoj uporabi. Stoga su konkretni
zahtjevi za vojnim sposobnostima definirani sukladno glavnim funkcionalnim
ulogama Oružanih snaga Republike Hrvatske te načinima ostvarenja postavljenih
im ciljeva i zadaća.

**5.1.2.1. Obrana od oružane
agresije**

Brzi poraz agresora, odnosno
u najtežoj varijanti agresije, nanošenje neprihvatljivih gubitaka njegovim
snagama i dalje će biti primarna odgovornost Oružanih snaga Republike Hrvatske.
Stoga su i njihove ratne zadaće svedene u okvire obrane zemlje od moguće
oružane agresije. Zadaće se definiraju općenito, bez specificiranja
strategijskog konteksta u kojemu bi bile realizirane. To pitanje razrađuje se
planovima operativne uporabe Oružanih snaga Republike Hrvatske. S obzirom na
ukupnu skalu mogućih ratnih scenarija i agresivnih postupaka eventualnih
napadača, utemeljenih na suvremenim tehnološkim i tehničkim vojnim dostig­nućima,
Oružane snage Republike Hrvatske mogle bi imati ogra­ničene mogućnosti
samostalnog odgovora. Stoga su njihove zada­će postavljene u kontekst
istovremene intenzivne vanjsko­političke aktivnosti, pribavljanja međunarodne
potpore političkih čimbenika mira, te vojne pomoći i eventualnog učinkovitoga
vojnog savezništva. Sposobnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske za obranu od
oružane agresije mogu se podijeliti na opće i na posebne – funkcionalne.

*5.1.2.1.1. Opća razina
potrebnih vojnih sposobnosti*

Bez obzira na objektivno
limitirane mogućnosti samostalnog odgovora Oružanih snaga Republike Hrvatske na
cjelokupnu skalu mogućih ratnih izazova, one moraju biti sposobne *samostalno
obraniti kompaktnost ključnih dijelova državnog teritorija – u bilo kojoj
varijanti eventualne oružane agresije.* Bez obzira na vrstu i radikalnost
agresije, one moraju raspolagati mogućnostima za sprečavanje prodora snaga
agresora u veću dubinu hrvatskog teritorija. Iskustva iz Domovinskog rata
generiraju imperativ da obrana ne smije snagama agresora dozvoliti ovladavanje
nacionalnim teritorijem, jer to dovodi do mogućnosti devastacije nacionalnih
bogatstava te nasilja nad civilnim stanovništvom. Isto tako, relativno mala
dubina hrvatskog teritorija kao potencijalnog ratišta, sama po sebi zahtijeva,
kao strategijski imperativ, odlučnu borbu za kompaktnost prostora. Ako bi se
agresoru dopustio dublji prodor na hrvatski teritorij to bi, posebno na
osjetljivim strategijskim pravcima, značilo presijecanje državnog teritorija i
narušavanje konzistentnosti cjelokupne obrane, sa značajnim posljedicama za
njenu upornost i konačni ishod.

Povoljan razvoj međunarodnih
odnosa na europskom prostoru i narastajuća europska sigurnosna arhitektura, kao
i bitno sma­njena mogućnost izbijanja velikoga konvencionalnog sukoba,
dopuštaju Republici Hrvatskoj definiranje potrebnih operativnih vojnih
sposobnosti na razini *»obrambene samodovoljnosti u uvje­tima lokalnog
međudržavnog sukoba«.* To znači da Oružane snage Republike Hrvatske moraju
biti sposobne za samostalnu obranu hrvatske neovisnosti i državnog teritorija
od oružanog napada snaga jedne od država iz regije. Takve vojne sposobnosti
dovoljne su za učinkovito odvraćanje u postojećim strategijskim uvjetima, a
oružane snage s takvim sposobnostima organizacijska su osnova za povećanje
mogućnosti vojne obrane do maksimalne razine koju Republika Hrvatska može
postići. Isto tako, održa­vanje takve razine sposobnosti i snaga preduvjet su
za sklapanje potrebnih vojnih savezništava, kao i za prihvat među­narodne
potpore ako bi ona bila potrebna. Takvim rješenjima osigurava se dovoljno
»upozoravajućeg vremena« u uvjetima postojećega sigurnosnog okružja.

Dopunski čimbenik kojim se
preciznije definiraju operativni aspekti potrebnih vojnih sposobnosti su
hrvatska geografska obilježja. Zbog oblika državne granice i drugih geografskih
obilježja hrvatskog teritorija, Oružane snage Republike Hrvatske moraju biti
sposobne za provođenje borbenih aktivnosti na kopnu, moru i u zraku,
koordiniranim operacijama kopnene vojske, Hrvatske ratne mornarice i Hrvatskoga
ratnog zrakoplovstva. Isto tako, one trebaju raspolagati *sposobnostima za
brzu kontrakoncentraciju na bilo kojem dijelu potencijalnog ratišta, i to –
simultano na više pravaca.* Takve sposobnosti omogućavaju dovoljno
fleksibilnosti i manevarske mogućnosti za uspješno suprotstavljanje bilo kojoj
vrsti ugrožavanja konvencionalnim vojnim sredstvima na razini lokalnog sukoba.
Naime, predviđamo da bi veća razina sukoba, s obzirom na geopolitičke prilike u
hrvatskom okružju, implicirala vojno angažiranje Oružanih snaga Republike
Hrvatske u koaliciji s drugim demokratskim državama.

*5.1.2.1.2. Posebna
funkcionalna obilježja i sposobnosti*

Polazeći od zadanih
strategijskih realnosti, Republika Hrvat­ska obranu od oružane agresije temelji
na:

1) brzoj kontrakoncentraciji
Oružanih snaga Republike Hrvat­ske na strategijskim pravcima djelovanja
agresora,

2) udarima po dubini
rasporeda agresora i njegovoj vojnoj infrastrukturi,

3) dinamičnoj obrani
vlastitog prostora, ako to nametne razvoj vojnih operacija,

4) preuzimanju strategijske
inicijative i brzom porazu agresorovih snaga, te

5) sprečavanju širenja ratnih
operacija u veću dubinu vlastita teritorija.

Na temelju takvih
strategijskih opredjeljenja definiraju se precizniji zahtjevi za funkcionalnim
sposobnostima Oružanih snaga Republike Hrvatske. One moraju biti organizacijski
fleksibilne i raspolagati odgovarajućim manevarskim sposobnostima, udarnom
moći, sposobnošću dugotrajnog održavanja u borbi te učinkovitom logističkom
potporom. Također, trebaju biti prilagodljive različitim zadaćama u svim
vrstama i na svim razinama lokalnoga oružanog sukoba, od manjih protu-terorističkih
djelovanja, do složenih združenih operacija u koncentriranom borbenom rasporedu
i u združenom djelovanju sve tri grane. Iako defenzivne po namjeni, Oružane
snage Republike Hrvatske moraju raspolagati i sposobnostima za prelazak na
aktivna manevarska djelovanja u sklopu strategijske defenzive ili ofenzive.
Iskustva iz Domovinskog rata posebno naglašavaju potrebu razvijanja sposobnosti
samostalnog i izdvojenog djelovanja manjih dijelova oružanih snaga u uvjetima
operacija s disperziranim borbenim rasporedom.

Moderna vojna doktrina, kao
temelj za izgradnju oružanih snaga takvih borbenih sposobnosti, razvijat će se,
stalno ažurirati i implementirati u procese školovanja, obuke i vježbi časnika,
dočasnika, vojnika i postrojbi. U daljnjem razvijanju vojne strategije i
doktrine precizno će se razraditi zahtjevi za potrebnom razinom borbenih
sposobnosti oružanih snaga u okviru glavnih obrambenih uloga (obavještajnog
praćenja vojnih mogućnosti i namjera država u užoj i široj regiji, izviđanja i
ranog upozorenja, nadzora nad zračnim i pomorskim prostorom, strategijskog
udara po dubini neprijateljskoga borbenog rasporeda i vojnoj infrastrukturi i
drugo), te sposobnosti pojedinih grana, rodova i struka Oružanih snaga
Republike Hrvatske. Posebna pažnja usmjerit će se na razvoj ustrojbenih
komponenti i borbenih sposobnosti za:

– izviđanje i nadgledanje u svim astronomskim i mete­oro­loškim uvjetima
(neprekidno 24 sata),

– obranu državnog prostora od suvremenih borbenih sustava za napad sa
zemlje, iz zraka i s mora, radi sprječavanja većih ljud­skih gubitaka i
razaranja materijalnih dobara,

– učinkoviti strategijski udar po vitalnim elementima strategijskog
postroja agresorovih snaga i vojnoj infrastrukturi, bez obzira na njihovu
trenutnu lokaciju,

– primjereno manevriranje snagama na strategijskoj razini i preuzimanje
strategijske inicijative.

**5.1.2.2.                  Sposobnosti sudjelovanja u
provedbi među­narodnih mirovnih i humanitarnih misija**

Oružane snage Republike Hrvatske sudjelovat će u mirovnim i humanitarnim
operacijama u okviru multilateralnih snaga odgovornih UN-u i OSCE-u te NATO-u i
EU. Sudjelovanje u tim misijama predstavljat će hrvatski doprinos izgradnji
među­narodnog mira i stabilnosti, a s druge strane, njene oružane snage stjecat
će važna operativna iskustva te doprinositi razvijanju zajedničkih
organizacijskih i operativnih standarda.

Za uspješno sudjelovanje u tim aktivnostima razvit će se odgovarajući
upravljački i zapovjedni elementi koji će se moći uključiti u odlučivanje,
planiranje i implementaciju zajedničkih odluka, kao i odgovarajuće educirane,
obučene, uvježbane, op­rem­ljene i logistički podržane postrojbe koje će na
terenu realizirati potrebne mirovne ili humanitarne aktivnosti. Republika
Hrvatska će u narednom razdoblju razviti odgovarajuće sposobnosti oružanih
snaga za sudjelovanje u tim aktivnostima do razine primjerene našim objektivnim
mogućnostima. To podrazumijeva pažljive analize i racionalno planiranje
resursa, usklađeno s procjenama o prirodi i efektima pojedinih vrsta aranžmana,
a posebno usklađeno s ciljevima i interesima Republike Hrvatske za
sudjelovanjem.

**5.1.2.3.  Sposobnosti za
međunarodnu vojnu suradnju**

Aktivnostima međunarodne vojne suradnje ostvaruje se transparentnost
obrambenih potencijala i jača međusobno razumijevanje i povjerenje, što je
značajan doprinos međunarodnoj stabilnosti i miru. Isto tako, kroz te
aktivnosti razvijaju se partnerski i prijateljski odnosi s pojedinim državama.
Stoga će Republika Hrvatska još intenzivnije pristupiti takvim aktivnostima,
posebno u odnosu na susjedne države, te euroatlantske sigurnosne i obrambene
organizacije i njihove pojedine članice. Sposobnosti za provedbu ovih
aktivnosti moraju dostići razinu koja osigurava uvjerljivost hrvatskih
opredjeljenja za doprinos međusobnom povjerenju i razvoj pouzdanog partnerstva.

U svrhu kvalitetnijeg provođenja bilateralne i multilateralne
međunarodne vojne suradnje povećat će se dio obrambenog proračuna za ovu
namjenu, Ministarstvo obrane i Oružane snage Republike Hrvatske kadrovski će se
ojačati odgovarajućim uprav­ljačkim i zapovjednim cjelinama, a u okviru
postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske odredit će se posebni ustrojbeni
elementi koji će se, po posebnim programima, pripremati za sudjelovanje u
zajedničkim vojnim vježbama i drugim aktivnostima.

**5.1.2.4.      Sposobnosti za pomoć institucijama i sta­nov­ništvu
u zemlji**

Kao država s ograničenim resursima, Republika Hrvatska traži optimalna i
ekonomična sigurnosna i obrambena rješenja. U pojedinim situacijama pojačanih
ugrožavanja nacionalne i gra­đanske sigurnosti, potrebno je svojevrsno
sinergističko djelovanje policijskih, vojnih i drugih snaga, ali i izbjegavanje
nepotrebnog udvostručenja sposobnosti i snaga. Cjelokupni obrambeni
potencijali, a posebno oružane snage sa svojom organizacijom, znanjima, vještinama
i raspoloživim sredstvima, moraju biti na raspolaganju društvu i organizacijama
za djelovanje u kriznim situacijama, u slučajevima kada potrebe za pomoći,
spašavanjem i drugim intervencijama nadilaze njihove mogućnosti. Za oružane
snage to, prije svega, znači osposobljenost za pružanje pomoći i potpore
redovnim institucijama za zaštitu i spašavanje u nesre­ćama u zemlji
katastrofalnih razmjera unutar države.

Razina sposobnosti Oružanih
snaga Republike Hrvatske za ovu vrstu aktivnosti treba biti takva da, zajedno s
drugim institucijama, može osigurati primjereno vlastito reagiranje na sve
vrste unutarnjih kriznih situacija. Na taj način se ovisnost o pomoći drugih
država svodi samo na ekstremno zahtjevne situacije. U narednom razdoblju,
dijelovi Oružanih snaga Republike Hrvatske uključit će se u većem obujmu u
aktivnosti pripreme za djelovanje u različitim kriznim situacijama. Isto tako,
provest će se odgovarajuće usklađivanje s Ministarstvom unutarnjih poslova u
pogledu razrade modela angažiranja postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske
u aktivnostima civilne zaštite i spašavanja, nadzora državne granice na moru i
kopnu, te suprotstavljanja terorističkim aktivnostima, organiziranom kriminalu
i ilegalnoj trgovini drogom. U tom smislu, uvest će se dodatni programi obuke
postrojbi i proširiti programi opremanja odgovarajućim borbenim sredstvima i
opremom. U okviru svakoga regionalnog područja Republike Hrvatske ustrojit će
se, opremiti i osposobiti primjereni kontingent oružanih snaga, s odgovarajućom
opremom i logističkom potporom za ove vrste zadaća. Ove pripreme prilagodit će
se uvjetima terena i sigurnosnoj problematici koja prevladava na pojedinim
područjima.

5.2. Sposobnosti civilne obrane

Civilnu obranu čine različiti nositelji koji na temelju konceptualnih,
normativnih i planskih dokumenata razvijaju vlastite sposobnosti za djelovanje
u ratu, neposrednoj ugroženosti i drugim kriznim situacijama. Mirnodopska
kompozicija ove komponente obrambenog sustava oslanja se na tri funkcionalna
područja priprema: pripreme tijela državne vlasti, pripreme gospodarstva i
društvenih djelatnosti, te pripreme namjenskih funkcionalnih nositelja zaštite
i spašavanja. Te pripreme usklađuju se unutar nadležnosti pojedinog nositelja,
između različitih nositelja unutar pojedinoga funkcionalnog područja, između
različitih nositelja i funkcionalnih područja te između vojne i civilne
komponente obrambenog sustava Republike Hrvatske. Takvom interakcijom osigurava
se sinergija organizacijskih, planskih, zapovjednih i operativnih aktivnosti i
sposobnosti.

Parametri na temelju kojih se
dimenzioniraju i strukturiraju operativne sposobnosti svakoga pojedinog
nositelja civilne obrane različiti su. Nositelji na funkcionalnom području *priprema
tijela državne vlasti* provode posebne pripreme samo za funkcioniranje u
ratnim uvjetima. Oni osiguravaju dostatnu razinu operativnih sposobnosti
potrebnih za održavanje kontinuiteta funkcija vlasti na svim razinama u
uvjetima rata. Pritom se oslanjaju na propise, materijalna sredstva te druge
potencijale kojima se koriste u obavljanju redovnih djelatnosti dok posebnim
planovima uređuju dodatno angažiranje objekata i osoblja.

Nositelji na funkcionalnom
području *priprema gospodarstva i društvenih djelatnosti* svoje operativne
sposobnosti razvijaju i pripremaju u rasponu od onih potrebnih za djelovanje u
slučaju rata, do sposobnosti za djelovanje u uvjetima različitih vrsta kriznih
situacija. Kao osnova planiranja dostatnih sposobnosti uzimaju se:

1) procjena uvjeta
djelovanja,

2) opći statistički
pokazatelji proizvodnje i potrošnje roba i usluga iz posebnog režima
distribucije,

3) podaci o stanju robnih
zaliha,

4) posebni zahtjevi i ugovori
o namjenskoj proizvodnji ili pružanju usluga za potrebe Oružanih snaga
Republike Hrvatske,

5) posebni zahtjevi iz Plana
obrane Republike Hrvatske, planova obrane nadležnih tijela državne uprave i
područne (regionalne) samouprave, te

6) odredbe posebnih ratnih
propisa koje u formi prijedloga utvrđuje Vlada Republike Hrvatske.

Nositelji priprema svoju
djelatnost planiraju prema detaljno razrađenom etalonu ukupnih potreba za
razdoblje od trideset dana. Nastupanjem konkretne krizne situacije, on se može
umnožavati i modificirati sve do potpune sanacije stanja. Ova vrsta planiranja
provodit će se osloncem na niz ključnih varijabli kao što su procjena: ratnih
šteta, ljudskih gubitaka, transportnih problema, prekida opskrbe energentima,
sirovinama i repromaterijalom i dr. Iz navedenih razloga, planiranje obrambenih
priprema gospodarstva i društvenih djelatnosti zahtijeva primjenu složenih
metodologija, s ciljem odabira rješenja kojima se osigurava funkcioniranje tih
djelatnosti i u najtežim uvjetima.

Nositelji priprema planiraju
načine korištenja svih raspoloživih resursa, usklađujući ih sa specifičnim
uvjetima u kojima se djelatnost treba obavljati. Pritom, u pravilu, polaze od
ukupnih materijalnih, proizvodnih ili uslužnih sposobnosti te tehničkih,
tehnoloških i dokumentacijskih kapaciteta koje koriste pri obavljanju svoje
redovne djelatnosti Također, u smislu zaštite i osiguravanja potrebnih
materijalnih sredstava za obavljanje djelatnosti, nositelji koriste mogućnosti
koje pruža zakonski institut materijalne obveze. Ljudske resurse neophodne za
održavanje proizvodnje i pružanje usluga, osiguravaju prvenstveno onim dijelom
vlastitih kadrova koji su obuhvaćeni radnom obvezom, ali i korištenjem
mogućnosti vanjske personalne popune na temelju tog instituta.

*Pripremama namjenskih
funkcionalnih nositelja zaštite i spašavanja* planski, na temelju
odgovarajućih procjena i standardiziranih tehničkih i operativnih parametara,
definiraju se dimenzije funkcionalnih sposobnosti potrebnih za djelovanje u
zaštiti i spašavanju ljudi i imovine u svim uvjetima. Razina sposobnosti ovih
nositelja, osobito civilne zaštite, propisuje se posebnim aktima Vlade
Republike Hrvatske. Nositelji kojima je zaštita i spašavanje redovna
djelatnost, načelno koriste raspoložive materijalne i ljudske potencijale bez
posebne dodatne popune. Jedini izuzetak su institucije civilne zaštite koje, u
slučaju rata i drugih kriznih situacija, povećavaju svoje sposobnosti i
kapacitete. Postrojbama specijalističke namjene civilne zaštite osiguravaju se
u miru oprema i sredstva za postizanje pune razine njihovih operativnih
sposobnosti. Za potrebe drugih snaga civilne zaštite, kao i za potrebe
održavanja skloništa osnovne zaštite, osiguravaju se najnužnija oprema i
sredstva.

5.3. Financiranje obrane

Planiranje vojnog proračuna zasnivat će se na konceptualnim rješenjima
usvojenima u strategijskim dokumentima obrane, uvažavajući procjenu sigurnosnog
okružja, potrebe uvjetovane članstvom u sigurnosno-obrambenim asocijacijama te
već nastale obveze. Pri tome će se ravnati fiskalnim ograničenjima i
gospodarskim mogućnostima države. Funkcijska klasifikacija na području obrane
omogućava odvojeno promatranje proračunskih sredstava namijenjenih vojnoj i
civilnoj obrani. Klasificirane funkcije u području obrane su: vojna obrana,
civilna obrana, inozemna vojna pomoć, istraživanje i razvoj obrane i rashodi za
obranu koji nisu drugdje svrstani.

Temeljni izvor financiranja obrane u miru je vojni proračun koji je
sastavni dio državnog proračuna Republike Hrvatske. Ovakav pristup financiranju
obrane osigurava transparentnost, stabilnost i sigurnost javnih prihoda, a
ujedno je učinkovito sredstvo demokratskog nadzora nad oružanim snagama.
Postojeći pokazatelji izdvajanja za obranu iz BDP-a, definirani pozitivnim
propisima Republike Hrvatske, rezultiraju nepouzdanošću pra­ćenja temeljnih
razvojnih parametara obrambenih sposobnosti i relativiziraju utjecaj promjena
BDP-a. Isto tako, ovi pokazatelji su inkompatibilni s međunarodno
standardiziranim modelima iskazivanja i praćenja obrambenih izdataka. Stoga će
Ministarstvo obrane, radi uvođenja preciznijih analitičkih podloga, kao i
postizanja transparentnosti prema međunarodnim standardima, izrađivati proračun
i prema NATO klasifikaciji izdataka za obranu te sukladno Instrumentu
standardiziranog izvješćivanja o vojnim izdacima UN-a i OSCE-a.

U cilju preciznog iskazivanja ukupnih obrambenih rashoda, uz vojni proračun,
prikazivat će se i svi drugi proračunski izdaci na području obrane – analogno
metodologiji SIPRI-a.

Potrebe i modaliteti financiranja obrane u ratu rješavaju se uredbama sa
zakonskom snagom, sukladno članku 100. Ustava Republike Hrvatske.

Kako bi se osigurale obrambene sposobnosti definirane ovim dokumentom,
Hrvatski sabor i Vlada Republike Hrvatske, kao najviše institucije vlasti
nadležne za usmjeravanje razvoja i funkcioniranje obrambenog sustava, osigurat
će svojim odlukama dugoročno poznate iznose te stabilan priljev sredstava
obrambenog proračuna.

6. ZakljuČna razmatranja

a) Dokumentom Strategija obrane postavljena su temeljna strategijska
rješenja i koncepti na području obrane Republike Hrvatske u predstojećem
dugoročnom razdoblju. Kao temeljni i dugoročni ciljevi na području obrane koji
nisu podložni promjenama geopolitičkog okružja niti unutrašnjoj političkoj
situaciji, definirani su:

1) osiguranje punog spektra
odgovora na sadašnje i buduće sigurnosne izazove vojne prirode,

2) izgradnja obrane kao
sastavne komponente i izraza društvenog bića modernoga hrvatskog društva,

3) izgradnja obrane kao
pouzdanog čimbenika demokratskog razvoja te unutarnje stabilnosti i sigurnosti.

Na temelju ovako postavljenih
ciljeva te sagledavanjem šire društvene uloge obrambenih potencijala,
analizirana je njihova moguća uporaba u okviru planskih scenarija
najvjerojatnijih događaja. Na temelju takvog pristupa definirani su obrambeni
koncept, operativni ciljevi, vizija i koncept strukture obrambenog sustava
Republike Hrvatske te temeljne obrambene sposobnosti vojne i civilne komponente
obrambenog sustava koje su potrebne za uspješnu realizaciju definiranih ciljeva
i potreba.

U razdoblju na koje se odnosi ova Strategija, Republika Hrvatska
opredjeljuje se za sljedeći strategijski obrambeni koncept:

– u miru – i*zgradnja pouzdanog partnerstva i savezništva te doprinos
oblikovanju povoljnog sigurnosnog okružja,*

– u uvjetima rata i napada na državni teritorij – o*dlučna obrana
teritorija vlastitim snagama, uz oslanjanje na partnersku i savezničku pomoć.*

Takav koncept i ciljeve koji iz njega proizlaze moguće je ostvariti
pomoću obrambenog sustava sastavljenog od visoko kompetentne vojne i civilne
komponente, sposobnih za izvršenje šireg spektra nacionalnih i međunarodnih
zadaća te prilagodljivih u odnosu na buduće sigurnosne izazove – odnosno*obrambenog sustava temeljenog na konceptu integralne obrane.*

Opće postavke definirane Strategijom obrane zahtijevaju daljnju razradu
putem drugih konceptualnih, doktrinarnih i planskih dokumenata, kojima će se
uspostaviti precizne konceptualne i planske osnove za oblikovanje i daljnji
razvoj sustava u praksi.

b) Opća strategijska rješenja
postavljena ovim dokumentom osnova su za dugoročno orijentirano projektiranje
obrambenog sustava potrebnog Republici Hrvatskoj. Strategijom su definirani
konceptualni okviri za razvoj obrambenih potencijala kojima se mogu »pokriti«
najvjerojatnije opcije temeljnih dugoročnih sigurnosnih zahtjeva. Zato ona
predstavlja polazište za temeljito preispitivanje postojećih obrambenih
rješenja i prakse. Najveći sigurnosni izazov primjene definiranih strategijskih
rješenja stoga će predstavljati paralelna provedba potrebnih obrambenih
reformi, uz istovremeno osiguranje i realizaciju tekućih operativnih funkcija
obrambenog sustava.

Unaprijed je vidljivo da
postojeće predimenzionirane, pret­hod­nim ratnim potrebama prilagođene Oružane
snage Republike Hrvatske, žurno treba podvrgnuti rekonstrukciji. Socijalna i
poli­tička osjetljivost toga pitanja, povezana s ograničenim financijskim
resursima, predstavlja najveći izazov i potencijalni čimbenik usporavanja
reformskih procesa. Također, a povezano s prethodnim, dugoročni izazov
predstavlja niska tehničko-tehno­loška razina opremljenosti Oružanih snaga
Republike Hrvatske koja bitno zaostaje za stanjem opremljenosti modernih
oružanih snaga zapadnih država.

Proces reforme i
modernizacije oružanih snaga mora obuh­vatiti različite komponente, kao što su:
smanjenje brojčane veli­čine, reorganizaciju (preustroj), izgradnju visokog stupnja
profesionalizma, pomlađivanje, povećanje operativnosti, kompatibilnost i
interoperabilnost, bolje društveno pozicioniranje i dr. Kroz te procese
uključujući i moguće ukidanje obveznog služenja vojnog roka Oružane snage
Republike Hrvatske steći će obilježja modernih oružanih snaga, sposobnih za
izvršavanje šireg spektra nacionalnih i međunarodnih zadaća te za integriranje
u multinacionalne obrambene saveze.

Civilna komponenta obrambenog
sustava također mora biti podvrgnuta primjerenim reformama, kako bi bila u
stanju udovoljiti zahtjevima koji proizlaze iz ovog dokumenta. To podrazumijeva
njenu primjereniju konceptualnu, pravnu i plansku uređenost, dosljedniju
primjenu definiranih rješenja u organizacijskom i funkcionalnom smislu, a
posebno jasno definiranje potreba i izvora financiranja.

*Od strategijske je važnosti
za moderne i efikasne oružane snage definiranje cjelokupnog sustava vojne
izobrazbe djelatnoga, pričuvnoga, dočasničkog i časničkog kadra. U tom smislu,
potrebno je razviti dugoročne projekcije rješenja koja će biti primjerena
zahtjevima za visokom vojnom ekspertizom i stručnošću a ujedno će omogućiti
integriranje s civilnim sustavom izobrazbe u Republici Hrvatskoj.*

*Posebno treba urediti sustav izobrazbe civilnih kadrova za potrebe
cijelog spektra obrambenih zadaća. Institucijama obrambenog sustava, a posebno
Ministarstvu obrane potrebni su civilni eksperti za obrambena pitanja, koji će
biti u stanju promišljati, kreirati i provoditi obrambena rješenja sukladna
sigurnosnim interesima Republike Hrvatske, ali ujedno i potrebama daljnjega
demokratskog razvoja društva. Pored izobrazbe profesionalnih civilnih
eksperata, važno je kroz institucionalizirane sadržaje izobrazbe na veću razinu
podići i ukupnu obrambenu kulturu svih subjekata demokratskog društva.*

*Djelatnost javnog informiranja ima posebno važnu ulogu u potpori
daljnjem razvoju obrambenog sustava. Rad svih profesionalnih obrambenih
institucija i sva obrambena rješenja trebaju biti podložni javnom društvenom
nadzoru. Također, uloga i djelovanje svih tijela državne vlasti o pitanjima
obrane trebaju biti transparentni i izloženi kritičkoj valorizaciji. Na drugoj
strani, potrebno je primjereno educiranje građana o obrambenim pitanjima, radi
izgradnje primjerene razine sigurnosne kulture, ali i relevantnog sudjelovanja
u odlučivanju i nadzoru. Zajedno s daljnjim jačanjem uloge nevladinih
organizacija, takvi procesi omogućit će izgradnju tzv. kritičkog javnog
mnijenja kao neizostavnog subjekta i čimbenika demokratskog razvoja.*

*Vojna proizvodnja od izuzetne
je važnosti za autonomiju funkcija vojne obrane i u najsloženijim uvjetima. S
obzirom na ciljeve približavanja i priključivanja Republike Hrvatske obrambenim
savezima, prioritetno se otvara pitanje tehničke interoperabilnosti i
kompatibilnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske s oružanim snagama
partnerskih država. Postojeća tehnološka razina koju posjeduju domaći
proizvođači neće moći zadovoljiti zahtjeve proizvodnje visoko sofisticiranih
sustava i sredstava naoružanja kojima će se opremati Oružane snage Republike
Hrvat­ske. Iz tih razloga, orijentacija će primarno biti na izboru odgo­varajućih
stranih proizvođača iz partnerskih i savezničkih država, ali uz postupno
uključivanje domaćih proizvodnih kapaciteta u kooperantske aranžmane. Domaća
industrija angažirat će se na proizvodnji dijela asortimana vojne opreme i
tehnološki manje zahtjevnih sredstava naoružanja, na načelu obostranog
interesa. Održavanje i daljnji razvoj domaće vojne proizvodnje zahtijeva
razvijanje sustavnih konceptualnih rješenja, razvojne investicije te državne
stimulacije proizvođačima.*

c) S obzirom na raskorak
između širokog spektra vrlo zahtjevnih sigurnosnih potreba te raspoloživih
resursa i moguć­nosti, definirana strategijska rješenja podrazumijevaju
neizbježne sigurnosne rizike koje treba analizirati i držati pod upravljačkom
kontrolom. Najvažniji rizici vezani su uz moguće pogoršanje stanja međunarodnog
okružja Republike Hrvatske, eventualnu promjenu uloge NATO-a kao
najpouzdanijega obrambenog saveza i jamca kolektivne sigurnosti te prepreke i
nemogućnost provedbe potrebnih obrambenih reformi.

Radikalno pogoršanje
postojećih, relativno povoljnih među­narodnih odnosa te ponovno nadvijanje
ratne opasnosti nad Republikom Hrvatskom neizbježno bi utjecalo na promjenu
strategijskih promišljanja i prioriteta djelovanja na obrambenom pod­ručju.
Institucije i snage obrambenog sustava, koje primjena strategijskih rješenja
može odvesti u procese intenzivnih reformi, mogle bi biti zatečene i
potencijalno nespremne za brzu i učin­kovitu reakciju na vojno ugrožavanje.
Stoga je važno da se programom i tempom reformi upravlja pažljivo i sukladno
moguć­nostima paralelnog zadovoljavanja temeljnih operativnih potreba.

Postojeća uloga NATO-a kao
najpouzdanijega obrambenog saveza i osiguravatelja međunarodne stabilnosti –
koji ima tendenciju daljnjeg širenja i razvijanja suradnje sa širokim krugom
zemalja – može, iz različitih razloga, biti dovedena u pitanje. To bi za
Republiku Hrvatsku značilo reduciranje ili ukidanje mogućnosti izgradnje pouzdanog
partnerstva i savezništva, te potrebu preispitivanja najvažnijih strategijskih
opredjeljenja na sigurnosnom i obrambenom području. Najmanje vjerojatna, ali
ipak relevantno za razmatranje, opcija je potkopavanja kredibiliteta, pa čak i
raspad NATO-a usljed nesuglasica koje mogu biti izazvane težinom ili
neučinkovitošću odgovora na glavne sigurnosne prijetnje globalnog karaktera.

Sporost ili nemogućnost
provedbe potrebnih reformi kojima bi se obrambeni sustav Republike Hrvatske
doveo u stanje spremnosti za odgovor na postojeće i buduće sigurnosne izazove,
pot­puno je realan rizik implementacije ove Strategije. On može biti uzrokovan
nedostatkom financijskih sredstava, dominacijom pritiska socijalnih i
političkih čimbenika, odnosno implikacija ob­ram­bene reforme, pa čak i
nedovoljnim posvećivanjem pažnje ovim pitanjima od strane glavnih političkih
subjekata. Sama spoznaja da ovakav rizik postoji, morala bi djelovati kao
motivacijski čimbenik za poduzimanje mjera kojima bi se prevladao taj rizik.

d) Izazovi i rizici primjene
rješenja definiranih ovim dokumentom brojni su i realni. Mogu se prevladati
samo predanim radom i usmjerenim nastojanjima djelatnika svih nadležnih
institucija – od pripadnika vojnih postrojbi i djelatnika u tijelima lokalne
samouprave do dužnosnika najviše razine državne vlasti. Zbog ograničenih
ljudskih i materijalnih resursa, potrebna je puna suradnja svih dijelova države
i društva u stvaranju preduvjeta za primjenu postavljenih strategijskih
rješenja. Pri tome posebnu važnost ima uključivanje hrvatskih znanstvenih,
tehnoloških, industrijskih, transportnih i drugih potencijala u unapređivanje
operativnih i tehničkih sposobnosti oružanih snaga i drugih obrambenih
institucija.

Klasa: 800-01/02-01/02
Zagreb, 19. ožujka 2002.

HRVATSKI SABOR

            Predsjednik
Hrvatskoga sabora
**Zlatko Tomčić,** v. r.

Ostalo, NN 33/2002-708