## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-740/1999 od 11. travnja 2000

### NN 42/2000 (20.4.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-740/1999 od 11. travnja 2000

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

**997**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučivanje o ustavnim
tužbama, sastavljenom od dopredsjednika dr. sc. Petra Klarića, kao predsjednika
Vijeća te sudaca Jurice Malčića, mr. sc. Ivana Matije, Emilije Rajić i
Milana Vukovića, kao članova Vijeća u postupku u povodu ustavne tužbe Z.G.
iz Z., zastupanog od punomoćnika iz Odvjetničkog društva N. i dr., na sjednici
Vijeća održanoj dana 11. travnja 2000. godine, jednoglasno je donio

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-1905/1998-10 od
14. siječnja 1999. godine

- rješenje Ministarstva obrane Republike Hrvatske, klasa: 114-01/94-01/01,
urbroj: 512-20-23-94-346 od 5. prosinca 1994. godine.

- rješenje Ministarstva obrane Republike Hrvatske, Personalna uprava,
klasa: 112-01/94-01/05, urbroj: 512-20-17-94-2381 od 16. studenoga 1994.
godine.

II. Predmet se vraća Ministarstvu obrane Republike Hrvatske, Personalnoj
upravi, na ponovni postupak.

Obrazloženje

1. Z.G. iz Z. je podnio ustavnu tužbu u povodu presude Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-1905/98-10 od 14. siječnja 1999. godine, kojom
je odbijena tužba podnositelja u upravnom sporu protiv rješenja Ministarstva
obrane Republike Hrvatske, klasa: 114-01/94-01/01, urbroj: 512-20-23-94-346
od 5. prosinca 1994. godine. Tim rješenjem odbijena je podnositeljeva žalba
izjavljena protiv rješenja Ministarstva obrane Republike Hrvatske, klasa:
112-01/94-01/05, urbroj: 512-20-17-94-2381 od 16. studenoga 1994. godine.

1.1. Navedenim prvostupanjskim rješenjem podnositelju je prestala djelatna
vojna služba i preveden je u pričuvu protekom otkaznog roka primjenom odredbe
članka 174. stavak 2. Zakona o obrani (»Narodne novine«, broj 74/93).

2. U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da su mu navedenom presudom i
upravnim aktima povrijeđene odredbe članaka 19. stavka 1. i 54. Ustava
Republike Hrvatske.

3. U obrazloženju ustavne tužbe podnositelj osporava zakonitost navedene
presude i upravnih akata jer da u njima nisu navedene činjenice, odnosno
razlozi za takve rješidbe. Ističe da nigdje nije obrazloženo što znači
da ima neprimjeren odnos prema potrebama službe i oružanih snaga, a da
nisu utvrđene niti radnje iz kojih bi proizlazilo da predstavlja objektivnu
smetnju efikasnom funkcioniranju postrojbi.

Nadalje, navodi da mu nije pružena mogućnost da se očituje na navode
zbog kojih mu je utvrđen prestanak djelatne vojne službe te da iznese svoju
obranu u konkretnom postupku.

4. Ustavna tužba je osnovana.

5. Na temelju analize osporene presude Upravnog suda Republike Hrvatske,
postupaka i rješenja koja su prethodila, kao i relevantnih propisa, Ustavni
sud je utvrdio da su osporenom presudom i rješenjima upravnih tijela podnositelju
povrijeđena tzv. postupovna ustavna prava. Povrijeđeno je, u postupovnom
smislu, načelo jednakosti pred zakonom (stavak 2. članka 14. Ustava), načelo
jednakopravnosti pred sudovima (i drugim državnim i inim tijelima javnih
ovlasti - članak 26. Ustava), a povrede su takve da se njima značajno zadire
u prava podnositelja. Konačno, povrijeđeno je i ustavno pravo na žalbu
(članak 18. stavak 1. Ustava).

6. Uvidom u spis Ministarstva obrane utvrđeno je da akti koji su donijeti
u postupku koji je provelo Ministarstvo obrane doista sadrže samo konstataciju
da bi, s obzirom da podnositelj ima neprimjeren odnos prema potrebama službe
i interesima oružanih snaga Republike Hrvatske, daljnje zadržavanje na
radu bila objektivna smetnja za efikasno funkcioniranje postrojbe.

Niti u jednom aktu, mišljenju Kadrovske komisije Ministarstva obrane
Republike Hrvatske, niti u navedenim rješenjima, nisu navedeni konkretni
razlozi za donošenje takvih rješenja.

6.1. U rješenju Ministarstva obrane od 5. prosinca 1994. godine, kojim
je odbijena žalba podnositelja, navodi se da je prvostupanjsko rješenje
donijeto na temelju članka 174. stavka 2. Zakona o obrani te je naveden
sadržaj osporenog rješenja kao i sadržaj navedene zakonske odredbe. Konkretne
razloge za donošenje takvog rješenja Ministarstvo obrane ne navodi.

6.2. U postupku u povodu tužbe podnositelja Upravnom sudu Republike
Hrvatske podnositelju je odbijena tužba iako osporena rješenja nisu donijeta
u skladu s temeljnim načelima i odredbama Zakona o općem upravnom postupku.

6.3. Upravni sud navodi tijek postupka pred upravnim tijelima dajući
tumačenje odredbe članka 174. stavka 2. Zakona o upravi. Zaključno, Upravni
sud navodi da nije nužno u postupku utvrđivati propuste u radu osobe na
službi u oružanim snagama, jer da isti nisu osnova za primjenu označene
odredbe, već da je to isključivo interes i potreba oružanih snaga.

7. Člankom 10. stavkom 1. Zakona o oružanim snagama Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 23/95 i 33/95) određeno je da su akti, kojima se
regulira status djelatnih vojnih osoba, službenika i namještenika u službi,
upravni akti. Stavkom 3. navedenog Zakona određeno je da se u postupku
donošenja tih upravnih akata primjenjuje Zakon o općem upravnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91, u nastavku: ZUP), ako ovim Zakonom nije
drukčije određeno, dok je stavkom 4. propisano da će se na djelatničke
odnose, prava i obveze u službi, te odgovornost vojnih osoba, službenika
i namještenika, primjenjivati, ako ovim Zakonom nije drukčije određeno,
propisi o državnim službenicima i namještenicima, a u pitanjima koja tim
propisima nisu uređena primijenit će se opći propisi o radu.

8. Zakon o općem upravnom postupku u članku 7. određuje kao temeljno
načelo obvezu tijela koja vode upravni postupak, da u postupku moraju utvrditi
pravo stanje stvari i u tom cilju moraju utvrditi sve činjenice koje su
od važnosti za donošenje zakonitog i pravilnog rješenja. U članku 8. stavak
1. ZUP sadrži temeljno načelo saslušanja stranke, dok mogućnost donošenja
rješenja bez prethodnog saslušanja stranke ZUP određuje u stavku 2. članka
8. i to samo iznimno, u slučajevima kada je to zakonom određeno.

9. Ministarstvo obrane Republike Hrvatske donijelo je osporena rješenja
u postupcima koji su u suprotnosti s navedenim načelima upravnog postupka.

10. Članak 174. stavak 2. Zakona o obrani, na kojeg se poziva Ministarstvo
obrane u svojim rješenjima, ne isključuje postupanje po osnovnim načelima
i pravilima upravnog postupka.

11. Osporenom presudom Upravnog suda, kao i rješenjima upravnih tijela,
povrijeđena je Ustavom zajamčena jednakost pred zakonom (članak 14. stavak
2. Ustava), odnosno ustavno jamstvo jednakosti iz članka 26., te ustavno
pravo na žalbu iz članka 18. Ustava.

11.1. Naime, ustavno jamstvo jednakosti iz članka 26. Ustava je razrada
i primjena općeg načela jednakosti (članak 14. stavak 1.) na području sudske
i druge pravne zaštite. Radi se o posebnom slučaju načela jednakosti koje
svakom jamči jednaku zaštitu prava u postupku pred sudovima, drugim državnim
tijelima i tijelima koja imaju javne ovlasti.

11.2. Ustavom zajamčena jednakost pred zakonom te navedeno ustavno jamstvo
iz članka 26. Ustava povrijeđeni su, jer u postupcima pred tijelima uprave
podnositelju nije dana mogućnost da se očituje na iznijete navode da ima
neprimjeren odnos prema radu niti mu je omogućeno da predloži izvođenje
dokaza u cilju zaštite svojih prava.

11.3. Kako u navedenim postupcima Upravni sud i tijela uprave ne navode
na kojim činjenicama temelje svoje odluke niti iznose razloge zbog kojih
smatraju da podnositelj ima neprimjeren odnos prema radu, podnositelj je
tako onemogućen da se o konkretnim razlozima izjasni, te da u postupku
u povodu pravnog lijeka podvrgne preispitivanju ta utvrđenja.

11.4. Ustavni je sud, stoga, utvrdio da je time povrijeđeno podnositeljevo
ustavno pravo na žalbu iz članka 18. Ustava Republike Hrvatske.

12. Odredbom članka 19. stavka 1., koju podnositelj navodi u ustavnoj
tužbi, Ustav propisuje temeljne smjernice i obveze državne uprave i tijela
s javnim ovlastima kad odlučuju o pravima i dužnostima građana. Navedena
ustavna odredba ne sadrži slobode i prava koja su Ustavom zajamčena fizičkoj
ili pravnoj osobi (subjektivna ustavna prava), te nije predmet ustavnosudske
zaštite.

12.1. Takvo stajalište Ustavni sud je zauzeo u odluci broj: U-III-1/2000
donijetoj na sjednici Suda održanoj 13. ožujka 2000. godine.

13. Povredu ustavnog prava na rad i slobodu rada iz članka 54. Ustava,
a na koju podnositelj također ukazuje, Sud nije našao.

14. Slijedom svega navedenog, Ustavni sud je, na temelju odredaba članaka
69. i 72. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-740/1999
Zagreb, 11. travnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 42/2000-997