### NN 99/2019 (18.10.2019.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIBi-863/2019 od 9. srpnja 2019.

Ustavni sud Republike Hrvatske

2002

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Branko Brkić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Robert Dragić iz Repušnice, kojeg zastupaju Jovan Doneski, Perica Medaković, Nera Panjkret, Bojan Doneski i Antonio Mihoci, odvjetnici u Zajedničkom odvjetničkom uredu u Garešnici, na sjednici održanoj 9. srpnja 2019. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu podnio je Robert Dragić iz Repušnice (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg zastupaju Jovan Doneski, Perica Medaković, Nera Panjkret, Bojan Doneski i Antonio Mihoci, odvjetnici u Zajedničkom odvjetničkom uredu u Garešnici.

Ustavna tužba podnesena je u povodu rješenja Županijskog suda u Sisku broj: Kv II-15/2019, Kir-117/2018 od 18. siječnja 2019. (u daljnjem tekstu: drugostupanjsko rješenje), kojim je prihvaćena žalba 1. osumnjičenice Petrokemije d.d. Tvornice gnojiva Kutina i preinačeno rješenje sutkinje istrage Županijskog suda u Sisku broj: Kir-117/2018 od 30. listopada 2018. (u daljnjem tekstu: rješenje sutkinje istrage), na način da je odbijen podnositeljev zahtjev za provođenje dokaznih radnji pobliže opisanih u izreci drugostupanjskog rješenja.

Rješenjem sutkinje istrage:

– točkom 1) izreke na temelju članka 225. stavka 2. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 152/08., 76/09., 80/11., 121/11. – pročišćeni tekst, 91/12. – odluka USRH broj: U-I-448/2009, 143/12., 56/13., 145/13., 152/14. i 70/17.; u daljnjem tekstu: ZKP:152/08-70/17) određeno je provođenje istražne radnje ispitivanja: 1. osumnjičenice Petrokemije d.d. Tvornice gnojiva Kutina, po njezinom predstavniku, koji će biti naknadno utvrđen, 2. osumnjičenog I. B., 3. osumnjičenog B. M. i podnositelja (oštećenika kao tužitelja i svjedoka),

– točkom 2) izreke odbijen je podnositeljev prijedlog za izvođenje dokaza sudsko medicinskim vještačenjem na okolnost kvalifikacije i težine ozljeda koje je zadobio 12. veljače 2006. u nesreći na radu kod 1. osumnjičenice i izvođenje strojarsko tehničkog vještačenja,

– točkom 3) izreke, na temelju članka 3. stavka 1. Zakona o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela (»Narodne novine« broj 151/03., 110/07. i 45/11.), naloženo je 1. osumnjičenici da imenuje svog predstavnika u roku od 8 dana i o tome obavijesti Županijski sud u Sisku i nadležnog policijskog istražitelja, jer će joj u protivnom predstavnik biti imenovan po službenoj dužnosti,

– točkom 4) izreke povjereno je policijskom istražitelju, pobliže navedenom u toj točki izreke, provođenje točkom 1) izreke određenih istražnih radnji,

– točkom 5) izreke određeno je da je policijski istražitelj dužan osumnjičenicima uz poziv dostaviti i pisanu pouku u smislu članka 239. ZKP-a:152/08-70/17, te je

– točkom 6) izreke određeno da je policijski istražitelj o terminu ispitivanja osumnjičenika dužan obavijestiti podnositelja i njegove punomoćnike.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da mu je osporenim drugostupanjskim rješenjem povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

Također, ističe da su osporenim drugostupanjskim rješenjem povrijeđeni članak 2. i članak 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka, Ustavni sud pribavio je od Županijskog suda u Sisku rješenje sutkinje istrage.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

4. Iz ustavne tužbe i obrazloženja rješenja sutkinje istrage razvidno je da je 12. veljače 2006. oko 10.30 sati došlo do tehnološke eksplozije na postrojenju u sklopu 1. osumnjičenice u kojoj je podnositelj zadobio ozljede koje su od strane Opće bolnice »Dr. Ivo Pedišić« Sisak kvalificirane kao teške tjelesne ozljede s mogućim smrtnim ishodom.

U povodu navedene nesreće nadležna Policijska postaja Kutina sastavila je posebno izviješće o nesreći na radu broj: 511-10-10-02/01-V-6/06 od 14. ožujka 2006. Nadležna državna tijela kaznenog progona nisu na temelju tog izviješća pokrenula kazneni postupak.

Dana 18. veljače 2016., tj. deset godina nakon što je u opisanoj eksploziji pretrpio teške tjelesne ozljede, podnositelj je protiv 1. osumnjičenice i odgovornih osoba kod nje podnio kaznene prijave zbog postojanja osnovane sumnje da je na njegovu štetu počinjeno teško kazneno djelo dovođenjem u opasnost života i imovine općeopasnom radnjom ili sredstvom propisano člankom 271. stavkom 3. u vezi s člankom 263. stavcima 1. i 4. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98. – ispravak, 50/00. – odluka USRH broj: U-I-241/2000, 129/00., 84/05. – ispravak, 51/01., 111/03., 190/03. – odluka USRH broj: U-I-2566/2003 i dr., 105/04. i 71/06.; u daljnjem tekstu: KZ:110/97-71/06)

Podnositeljeva kaznena prijava podnesena protiv 1. osumnjičenice odbačena je rješenjem Općinskog državnog odvjetništva u Sisku (u daljnjem tekstu: ODO Sisak) broj: KN-DO-221/17-6 od 16. svibnja 2017., dok je kaznena prijava podnesena protiv odgovornih osoba kod 1. osumnjičenice odbačena rješenjem ODO-a Sisak broj: K-DO-172/18 od 15. ožujka 2018.

Naime, ODO Sisak ocijenio je da je u konkretnom slučaju nastupila zastara kaznenog progona.

Podnositelj je potom 30. svibnja 2017. izjavio da kao oštećenik poduzima kazneni progon protiv 1. osumnjičenice i osumnjičenih nepoznatih odgovornih osoba te je podnio prijedlog za provođenje dokaznih radnji, koji je odbijen rješenjem Županijskog suda u Sisku broj: Kir-184/17 od 26. siječnja 2018., uz uputu da je potrebno imenovati odgovorne osobe kod 1. osumnjičenice. Navedeno rješenje potvrđeno je rješenjem Županijskog suda u Sisku broj: Kv II-10/2018-3 od 9. veljače 2018.

Zatim je podnositelj 5. ožujka 2018. podnio ODO-u Sisak novu kaznenu prijavu sada protiv 1., 2. i 3. osumnjičenika, koja je odbačena rješenjem ODO-a Sisak broj: K-DO-172/2018 od 15. ožujka 2018., jer je navedeno tijelo po drugi put ocijenilo da je u odnosu na osumnjičenike nastupila zastara kaznenog progona.

S obzirom na to da je u rješenju ODO-a Sisak bila navedena uputa o mogućnosti poduzimanja kaznenog progona, podnositelj je Županijskom sudu u Sisku podnio prijedlog za provođenje dokaznih radnji prvog ispitivanja 1., 2. i 3. osumnjičenika, ispitivanja svjedoka Roberta Dragića, medicinskog vještačenja i vještačenja po vještaku zaštite na radu i strojarsko-tehničkom vještaku.

5. Rješenjem sutkinje istrage djelomično je prihvaćen navedeni podnositeljev prijedlog za provođenje dokaznih radnji.

U obrazloženju tog rješenja istaknuto je:

»Za sada se ne može prihvatiti zaključak ODO u Sisku da je nastupila zastara kaznenog progona s obzirom da se 2. i 3. osumnjičenom stavlja na teret propuštanje dužne pažnje od strane osumnjičenih kao odgovornih osoba tj. o nehajnom postupanju osoba jer upravo iz stanja u spisu slijedi da naprave na postrojenju nisu održavane u ispravnom stanju tj. da je postupano mimo tehničkih pravila i propisa što je izazvalo opasnost za život i tijelo ljudi, zbog čega je nastupila teška tjelesna ozljeda oštećenog kao tužitelja zbog čega su zastarni rokovi duži i još nisu nastupili.

(...)

Prije podizanja optužnice, u smislu članka 341. stavka 3. ZKP/08, osumnjičeni moraju biti ispitani, a nakon njihovog ispitivanja oštećeni kao tužitelj će odlučiti da li će podići optužnicu ili ne.«

6. Drugostupanjskim rješenjem prihvaćena je žalba 1. osumnjičenice i preinačeno je prvostupanjsko rješenje na način da je odbijen podnositeljev prijedlog za provođenje dokaznih radnji, jer je nadležno vijeće Županijskog suda u Sisku ocijenilo da je u odnosu na osumnjičenike 12. veljače 2011. (tj. pet godina nakon navodnog počinjenja djela) nastupila zastara kaznenog progona.

U obrazloženju drugostupanjskog rješenja istaknuto je:

»Naime, iz činjeničnog opisa kaznenog djela slijedi da se inkriminirani događaj za koji se okrivljenici terete dogodio 12. veljače 2006. godine, dok iz državno odvjetničkog spisa proizlazi da je oštećeni kao tužitelj kaznenu prijavu podnio 24. veljače 2016.

Za kazneno djelo iz članka 263. stavak 1. i 4. KZ/97 i članka 271. stavak 3. koje se okrivljenicima stavlja na teret u odnosu na datum počinjenja djela, te uzimajući u obzir članak 18. stavak 1. i članak 19. stavak 1. alineja 6. KZ/97 određena je zastara poduzimanja kaznenog progona koja nastupa protekom pet godina (relativna zastara) od počinjenja kaznenog djela. Prema mišljenju ovog vijeća, a s obzirom na stanje spisa iz kojeg je utvrđeno da nisu poduzimane nikakve radnje vezane uz kazneni progon do 24.2.2016., nastupila je zastara kaznenog progona za navedeno kazneno djelo 12. veljače 2011. godine. U pravu je žalitelj i kada navodi da je relativna zastara nastupila prije 1. siječnja 2013., dakle, prije stupanja na snagu novog kaznenog zakona KZ/11, pa da stoga nema mjesta primjeni odredbi članka 86. KZ/11 i računanju zastarnih rokova po novom zakonu.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

7. Podnositelj u ustavnoj tužbi navodi:

»Podnositelj ove ustavne tužbe (dalje u tekstu: podnositelj) je bio u radnom odnosu kod Petrokemija d.d. Kutina, te je dana 12. veljače 2006. godine na radnom mjestu zadobio teške tjelesne ozljede prilikom kemijskog poremećaja u procesu proizvodnje, te eksplozije peći i sferodizera u kojem je došlo do zapaljenja umjetnog gnojiva, kojom prilikom je zadobio opekline i teška oštećenja dišnog sustava.

Istog dana podnositelj je zaprimljen u Općoj bolnici u Sisku gdje je neprekidno boravio od 12.02.2006. godine do 3. 3. 2006. godine, a nakon toga je nastavio ambulantno liječenje koje i danas traje jer su zadobivene posljedice trajne naravi.

(...)

Podnositelj se tijekom vremena nije posebno interesirao o ishodima izvida povodom događaja u kojem je zadobio ozljede jer je bio zaposlen u Petrokemiji d.d. i nije namjeravao sam poduzimati nikakve radnje u pogledu saznanja da li je predmetni događaj posljedica kakvog kaznenog djela.

Protekom vremena, a s obzirom na činjenicu da se od 2006. godine izmijenilo više uprava Petrokemije d.d., obećanja o nekakvom obeštećenju u vidu većih primanja se nisu obistinila, te s obzirom na druge njegove životne okolnosti, podnositelj se odlučio na prekid radnog odnosa kod Petrokemije d.d. i tada se obratio odvjetniku radi poduzimanja radnji kako bi došao do saznanja da li je događaj od 12.02.2006. godine posljedica kakvog propuštanja odgovorne osobe Petrokemije d.d. u održavanju uređaja i strojeva na kojima se dogodila eksplozija. Ovdje podnositelj ističe da zbog starosti postrojenja Petrokemije d.d. (izgrađena 1965. godine), nesreće na radu zbog dotrajalog postrojenja su bile česta i uobičajena pojava.

Slijedom toga, podnositelj je po punomoćniku dana 18. veljače 2016. godine podnio kaznenu prijavu protiv I. osumnjičenika Petrokemija d.d. i II. osumnjičenika odgovorne osobe Petrokemije, u vidu nepoznate osobe, protiv I. osumnjičenika zbog kaznenog djela iz čl. 263. st. 1. u vezi s čl. 271. st. 1. KZ/97, te protiv II. osumnjičenika zbog kaznenog djela iz čl. 263. st. 2. u vezi sa čl. 271. st. 1. KZ/97. Po predmetnoj kaznenoj prijavi, Općinsko državno odvjetništvo u Sisku je dopisom od 23. travnja 2017. godine izvijestilo podnositelja da su pribavili posebno izvješće Policijske postaje Kutina od 28. travnja 2016. godine, u privitku kojeg je dokumentacija koja je dostavljena ODO Kutina u vezi nesreće na radu, u navedenoj dokumentaciji su bolničke prijave na ime oštećenog, Zapisnik o očevidu, Izvješće o utvrđivanju uzroka tehnološke eksplozije, Odluka o formiranju Povjerenstva za analizu uzroka zapaljenja sferodizera RK 16 101 A, izvješće navedenog povjerenstva i službene zabilješke o obavljenim obavijesnim razgovorima. Nadalje navodi ODO Sisak da se u izvješću policije navodi da je na mjesto događaja izašao inspektor zaštite na radu J. B., koji je sačinio izvješće. S obzirom da izvješće inspektora zaštite na radu nisu zaprimili, dopisom su ponovno zatražili od PP Kutina da se to izvješće dostavi. Nakon zaprimanja tog izvješća donijet će odluku o daljnjim radnjama u ovom predmetu.

Nakon toga je podnositelj zaprimio rješenje ODO Sisak od 16. svibnja 2017. godine, broj: KN-DO-221/17, kojim je odbačena njegova kaznena prijava uz obrazloženje da ne proizlazi iz utvrđenih činjenica osnovana sumnja da je u ovom slučaju počinjeno kazneno djelo koje je stavljeno na teret s namjerom, već eventualno iz nehaja, propuštanjem dužne pažnje odgovorne osobe da adekvatno održava uređaj na kojem je došlo do eksplozije, a u vezi kojeg je nastupila zastara kaznenog progona dana 12.02.2011. godine, dakle prije stupanja na snagu novog Kaznenog zakona 01. siječnja 2013. godine.

Podnositelj je istim rješenjem upućen da može preuzeti kazneni progon na način da predloži sucu istrage Županijskog suda u Sisku provođenje dokaznih radnji, što je podnositelj i učinio prijedlogom za provođenjem daljnjih dokaznih radnji od dana 30. svibnja 2017. godine, zbog postojanja osnovane sumnje da su osumnjičenici počinili kazneno djelo iz čl. 263. st. 1. i 4. u vezi čl. 271. st. 3. Kaznenog zakona. Županijski sud u Sisku je rješenjem broj: Kir-184/2017 od 26. siječnja 2018. godine odbio takav prijedlog iz razloga jer je podnositelj propustio naznačiti odgovornu osobu imenom i prezimenom, i to rješenje je potvrđeno rješenjem Županijskog suda u Sisku broj: Kv II-10/2018-3 od 9. veljače 2018. godine.

Nakon toga je podnositelj ponovno podnio kaznenu radi istog kaznenog djela, ovaj put naznačujući kao odgovorne osobe I. B. i B. M.

Rješenjem ODO Sisak broj: K-DO-172/2018 od 15. ožujka 2018. godine odbačena je predmetna kaznena prijava zbog stajališta ODO Sisak da je nastupila zastara kaznenog progona. U obrazloženju tog rješenja navodi se da je u dopuni posebnog izvješća PP Kutina navela da inspektor zaštite na radu J. B. policijskoj postaji nije dostavio izvješće o postupanju. Dana 5. svibnja 2017. godine stupljeno je u kontakt sa voditeljicom Inspektorata rada Sisak K. G., koja je navela da u arhivu Inspektorata rada nije pronašla izvješće o postupanju inspektora zaštite na radu vezano za postupanje navedenog inspektora za događaj od 12.2.2006. godine u poduzeću Petrokemija d.d., kojom prilikom je više zaposlenika, a među njima i podnositelj, zadobili teške tjelesne ozljede.

Sukladno uputi ODO Sisak o načinu preuzimanja kaznenog progona, podnositelj je ponovno podnio prijedlog sucu istrage Županijskog suda u Sisku za provođenjem dokaznih radnji, koji prijedlog je Županijski sud u Sisku prihvatio rješenjem poslovni broj Kir-117/2018 od 30.10.2018. godine, te naložio provođenje ispitivanja osumnjičenika.«

IV. MJERODAVNO PRAVO

8. Člankom 271. stavkom 3. u vezi s člankom 263. stavcima 1. i 4. KZ-a:110/97-71/06 bilo je propisano:

»Dovođenje u opasnost života i imovine općeopasnom radnjom ili sredstvom

Članak 263.

(1) Tko požarom, poplavom, eksplozivom, otrovom ili otrovnim plinom, ionizirajućim zračenjem, motornom silom, električnom ili drugom energijom ili kakvom općeopasnom radnjom ili općeopasnim sredstvom izazove opasnost za život ili tijelo ljudi ili za imovinu većeg opsega,

kaznit će se kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina.

(...)

(4) Tko kaznena djela iz stavka 1. i 2. ovoga članka počini iz nehaja,

kaznit će se novčanom kaznom ili kaznom zatvora do tri godine.«

»Teška kaznena djela protiv opće sigurnosti

Članak 271.

(...)

(3) Ako je kaznenim djelom iz članka 263. stavka 4., članka 264. stavka 2., članka 265. stavka 3., članka 266. stavka 2. ovoga Zakona prouzročena teška tjelesna ozljeda neke osobe ili imovinska šteta velikih razmjera,

počinitelj će se kazniti kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina.

(...)«

9. Člankom 19. i člankom 20. KZ-a:110/97-71/06 bilo je propisano:

»Zastara kaznenog progona

Članak 19.

(1) Kazneni progon radi primjene kaznenog zakonodavstva Republike Hrvatske, osim u slučajevima kad se radi o kaznenim djelima navedenim u članku 18. stavka 2. ovoga Zakona, ne može se poduzeti kad protekne određeno vrijeme od počinjenja kaznenog djela, i to:

– dvadeset i pet godina za kazneno djelo s propisanom kaznom dugotrajnog zatvora,

– petnaest godina za kazneno djelo s propisanom kaznom težom od deset godina zatvora,

– deset godina za kazneno djelo s propisanom kaznom težom od pet godina zatvora,

– pet godina za kazneno djelo s propisanom kaznom težom od tri godine zatvora,

– tri godine za kazneno djelo s propisanom kaznom zatvora do tri godine ili novčanom kaznom.

(2) Ako je za kazneno djelo propisano više kazni, zastara se određuje prema najtežoj od propisanih kazni za to djelo.

(3) Zastara kaznenog progona za kaznena djela počinjena na štetu djeteta i maloljetne osobe ne teče do njihove punoljetnosti.«

»Tijek i prekid zastare kaznenog progona

Članak 20.

(1) Zastara kaznenog progona počinje teći od dana kad je kazneno djelo počinjeno.

(2) Zastara ne teče za vrijeme za koje se prema zakonu kazneni progon ne može poduzeti ili se ne može nastaviti.

(3) Zastara se prekida svakom postupovnom radnjom koja se poduzima radi kaznenog progona počinitelja zbog počinjenog kaznenog djela.

(4) Zastara se prekida i kad počinitelj počini isto tako teško ili teže kazneno djelo.

(5) Nakon svakog prekida zastara počinje ponovno teći.

(6) Zastara kaznenog progona nastupa u svakom slučaju kad protekne dvaput onoliko vremena koliko je prema zakonu određena zastara kaznenog progona.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

10. U svojoj ustavnoj tužbi podnositelj u biti prigovara da mu je zbog toga što povodom događaja od 12. veljače 2006. nije provedena djelotvorna istraga povrijeđeno pravo na život zajamčeno člankom 21. Ustava i člankom 2. Konvencije, koji glase:

Članak 21. stavak 1. Ustava:

»Članak 21.

Svako ljudsko biće ima pravo na život.

(...)«

Članak 2. Konvencije:

»Članak 2.

1. Pravo svakoga na život zaštićeno je zakonom. Nitko ne smije biti namjerno lišen života osim u izvršenju sudske presude na smrtnu kaznu za kaznena djela za koje je ta kazna predviđena zakonom.

2. Nije u suprotnosti s odredbama ovog članka lišenje života proizašlo iz upotrebe sile koja je bila nužno potrebna:

a) pri obrani bilo koje osobe od protupravnog nasilja;

b) pri zakonitom uhićenju ili pri sprječavanju bijega osobe zakonito lišene slobode;

c) radi suzbijanja pobune ili ustanka u skladu sa zakonom.«

11. U predmetu Fergec protiv Hrvatske (br. 68516/14, §§ 21., 22. i 32., presuda od 9. svibnja 2017.) Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) iznio je sljedeća načelna stajališta:

»(i) Primjenjivost članka 2. Konvencije

21. Sud nadalje primjećuje kako se članak 2. Konvencije može primjenjivati čak i ako osoba čije je pravo na život navodno povrijeđeno nije umrla. Na primjer, u predmetu L.C.B. Protiv Ujedinjenog Kraljevstva (9. lipnja 1998., Izvješća o presudama i odlukama 1998-III.), Sud je ispitao osnovanost navoda podnositeljice zahtjeva temeljem članka 2., koja je patila od leukemije i žalila se na neuspjeh države da upozori njezine roditelje o mogućem riziku za njezino zdravlje uzrokovanom sudjelovanjem njezina oca u nuklearnim ispitivanjima (vidjeti gore citirani predmet L.C.B. protiv Ujedinjenog Kraljevstva, odlomci 36.-41.). Slično tome, Sud je u predmetu Osman protiv Ujedinjenog Kraljevstva (28. listopada 1998., Izvješća o presudama i odlukama 1998-VIII.) ispitao obvezu države da zaštiti pravo na život Alija i Ahmeta Osmana, iako potonji nije izgubio život, ali je bio ranjen u pucnjavi (ibid., odlomci 115.-122.). U brojnim drugim predmetima Sud je smatrao da je članak 2. bio primjenjiv na pucnjave koje nisu dovele do smrti i u kojima su životi podnositelja zahtjeva bili izloženi ozbiljnom riziku kao posljedica ponašanja snaga sigurnosti ili trećih osoba (vidjeti, na primjer, predmete Makaratzis protiv Grčke [VV], br. 50385/99, odlomci 49.-55., ESLJP 2004-XI; Soare i drugi protiv Rumunjske, br. 24329/02, odlomci 108.-109., 22. veljače 2011.; Trévalec protiv Belgije, br. 30812/07, odlomci 55.-61., 14. lipnja 2011.; Sašo Gorgiev protiv Bivše jugoslavenske republike Makedonije, br. 49382/06, odlomak 29., ESLJP 2012 (izvadci); i Yotova protiv Bugarske, br. 43606/04, odlomak 69., 23. listopada 2012.).

22. S tim u vezi, stupanj i vrsta sile koja se koristi i namjera ili cilj upotrebe sile mogu, među ostalim čimbenicima, biti relevantni u ocjenjivanju je li određena radnja koja rezultira tjelesnom ozljedom, ali ne smrću, takva da se činjenice mogu staviti u područje zaštite koja se jamči člankom 2. Konvencije, imajući u vidu predmet i svrhu tog članka (vidjeti predmet Ilhan protiv Turske [VV], br. 22277/93, odlomak 76., ESLJP 2000 – VII; i gore citirani predmet Makaratzis, odlomak 51.).«

Ustavni sud prihvaća navedena stajališta ESLJP-a.

12. Ustavni sud ističe da je iz obrazloženja rješenja sutkinje istrage razvidno da je podnositelj zadobio teške tjelesne ozljede s mogućim smrtnim ishodom u eksploziji koja se 12. veljače 2006. dogodila na postrojenju u sastavu Petrokemije d.d., što upućuje na zaključak da je podnositeljev život tom prilikom bio izložen ozbiljnom riziku.

Ustavni sud stoga ocjenjuje da konkretna pravna stvar ulazi u doseg članka 21. stavka 1. Ustava i članka 2. Konvencije.

13. Ustavni sud iznio je u više svojih rješenja (vidi na primjer rješenje broj: U-III-5106/2015 od 25. veljače 2016., www.usud.hr) pravno stajalište prema kojemu rješenja kojima se u kaznenom postupku rješava o prijedlogu oštećenika/žrtve kao tužitelja radi provođenja dokaznih radnji nisu akti iz članka 62. Ustavnog zakona.

U tom smislu ni drugostupanjsko rješenje u povodu kojeg je podnesena ustavna tužba nije akt iz članka 62. Ustavnog zakona.

14. Međutim, Ustavni sud je do danas u više postupaka meritorno odlučivao o ustavnim tužbama podnositelja koji su tvrdili da nije bila provedena djelotvorna istraga sumnjivih smrtnih slučajeva (njihovih bliskih srodnika), tj. da je zbog propusta nadležnih tijela da provedu temeljitu i djelotvornu istragu došlo do povrede članka 21. Ustava odnosno članka 2. Konvencije u proceduralnom aspektu (odluke Ustavnog suda broj: U-IIIBi-7367/2014 od 15. prosinca 2015. /»Narodne novine« broj 4/16./, broj: U-IIIBi-2698/2016 od 14. prosinca 2016. /www.usud.hr/, broj: U-IIIBi-4690/2015 od 11. siječnja 2017. /www.usud.hr/, broj: U-IIIBi-3699/2015 od 30. ožujka 2017. /www.usud.hr/ i dr.).

15. Obveze države u zaštiti prava na život mogu se svrstati u tri skupine. To su negativna obveza države da se suzdrži od nezakonitog oduzimanja života, pozitivna obveza države da donese djelotvorne normativne i provedbene mjere za sprječavanje gubitaka života kad se oni mogu izbjeći, te proceduralna obveza države da istražuje sumnjive smrtne slučajeve.

Razmatrajući prigovor podnositelja Ustavni sud imao je u vidu brojne presude ESLJP-a u pogledu proceduralne obveze države da istražuje sumnjive smrtne slučajeve, a s obzirom na okolnosti ovog predmeta posebno presudu u predmetu Fergec protiv Hrvatske (kao gore), u kojoj je ESLJP naveo:

»2. Ocjena Suda

32. Sud ponavlja da se prva rečenica prvog stavka članka 2. Konvencije ne odnosi samo na smrtne slučajeve do kojih je došlo zbog upotrebe sile od strane zastupnika države, nego također propisuje pozitivnu obvezu država da poduzmu odgovarajuće korake kako bi zaštitile živote onih u njihovoj nadležnosti (vidjeti, na primjer, gore citirani predmet L.C.B. protiv Ujedinjenog Kraljevstva, odlomak 36., i predmet Paul i Audrey Edwards protiv Ujedinjenog Kraljevstva, br. 46477/99, odlomak 54., ESLJP 2002-II). To uključuje obvezu uspostavljanja djelotvornog neovisnog pravosudnog sustava koji osigurava dostupnost pravnih sredstava koji omogućuju utvrđivanje činjenica, utvrđivanje odgovornosti onih koji su krivi i pružanje odgovarajuće naknade štete žrtvi (vidjeti gore citirani predmet Sašo Gorgiev, odlomak 43., i predmete Armani Da Silva protiv Ujedinjenog Kraljevstva [VV], br. 5878/08, odlomci 229.-239., ESLJP 2016; Anna Todorova protiv Bugarske, br. 23302/03, odlomak 72., 24. svibnja 2011., i Antonov protiv Ukrajine, br. 28096/04, odlomak 44., 3. studenoga 2011.). Takav sustav može i, pod određenim okolnostima, mora uključivati pribjegavanje primjeni kaznenog zakona (ibid., odlomak 45.).

33. Međutim, ako povreda prava na život ili tjelesnog integriteta nije namjerno uzrokovana, država može ispuniti obvezu tako što će žrtvama osigurati pravno sredstvo pred građanskim sudovima, bilo zasebno ili u vezi s pravnim sredstvom pred kaznenim sudovima, koje omogućuje da se svaka odgovornost dotičnih osoba utvrdi te da se dobije odgovarajuća građanska zadovoljština, kao što je naknada štete (vidjeti, između drugih izvora prava, predmet Vo protiv Francuske [VV], br. 53924/00, odlomak 90., ESLJP 2004-VII, i gore citirani predmet Anna Todorova, odlomak 73.).«

Ustavni sud prihvaća navedena stajališta ESLJP-a.

16. Ustavni sud ističe da je u hrvatskom pravnom sustavu u vezi s ozljedom na radu kakvu je pretrpio podnositelj osigurana zaštita i u okviru građanskog prava i u okviru kaznenog prava te je podnositelj stoga imao na raspolaganju pravna sredstva koja su bila dovoljna da se ispuni obveza države da osigura djelotvoran neovisni pravosudni sustav koji omogućava utvrđivanje činjenica, odgovornosti onih koji su krivi i pružanje odgovarajuće naknade štete.

U slučaju kada postoji više pravnih sredstava koja neka osoba može iskoristiti u zaštiti svojih ustavnih prava, ona u pravilu može izabrati ono pravno sredstvo kojim se rješava njezin osnovni prigovor. Kada upotrijebi jedno pravno sredstvo, nije nužno da koristi i drugo pravno sredstvo koje u biti ima isti cilj.

17. Iz činjenica predmeta proizlazi da nadležna državna tijela kaznenog progona nakon događaja od 12. veljače 2006. nisu po službenoj dužnosti pokrenula kazneni postupak. Iz navoda ustavne tužbe proizlazi da podnositelj sve do 18. veljače 2016. nije pokrenuo nikakav postupak niti je do tada poduzeo bilo kakvu pravnu radnju radi zaštite svojih prava.

Međutim, tada je nastupila zastara kaznenog progona.

Imajući u vidu za koja djela je podnositelj podnio kaznenu prijavu te koje su kazne za ta djela bile predviđene (vidi točku 8. obrazloženja ove odluke) i zakonske odredbe u vezi sa zastarom za ta kaznena djela (vidi točku 9. obrazloženja ove odluke), Ustavni sud ne vidi razloge za sumnju u zaključak Županijskog suda u Sisku da je za kaznena djela za koja podnositelj smatra da su počinjena na njegovu štetu, zastara nastupila 12. veljače 2011.

Podnositelj ni nakon toga, u sljedećih pet godina nije poduzeo ništa radi zaštite svojih prava, tj. nije pred nadležnim tijelima poduzeo nijednu radnju radi otklanjanja propusta tih tijela, niti je pred Ustavni sud iznio svoj slučaj.

Navodi iz ustavne tužbe o prekidu zastare zbog navodnog počinjenja isto tako teških ili težih kaznenih djela, ne dovode u pitanje pravilnost i razumnost zaključka suda o zastari s obzirom na sve okolnosti konkretnog predmeta.

18. S obzirom na to da je ustavna tužba podnesena tek 22. veljače 2019., Ustavni sud ne može uzeti u razmatranje propust nadležnih tijela kaznenog progona da od događaja, tj. od 12. veljače 2006. do 12. veljače 2011., kada je nastupila zastara kaznenog progona, provedu efikasnu istragu.

19. Iako je sutkinja istrage Županijskog suda u Sisku 30. listopada 2018. donijela rješenje kojim je odredila provođenje dokaznih radnji koje je predložio podnositelj, nakon što je 18. veljače 2016. podnositelj podnio kaznenu prijavu i nakon što je odbacila prijedlog za provođenje dokaznih radnji, ta radnja ne može se smatrati nastavkom originalne obveze države da provede efikasnu istragu događaja od 12. veljače 2006., jer je to rješenje prema stavu drugostupanjskog suda bilo pogrešno zbog nastupa zastare.

20. U konkretnom slučaju, podnositelj je deset godina nakon događaja u kojem je teško ozlijeđen podnio kaznene prijave protiv poslodavca i dvije osobe također zaposlene kod istog poslodavca. Podnositelj u ustavnoj tužbi ne navodi da je pokrenuo i neki drugi postupak, ali navodi da se »tijekom vremena nije posebno interesirao o ishodima izvida« jer je i dalje bio zaposlen kod istog poslodavca, te da se obratio odvjetniku »radi poduzimanja radnji kako bi došao do saznanja da li je događaj od 12.02.2006. posljedica kakvog propuštanja odgovorne osobe« tek nakon što je prekinuo radni odnos.

21. Ustavni sud utvrđuje da je u hrvatskom pravnom sustavu u situaciji u kakvoj je bio podnositelj osigurana sudska zaštita i u građanskom postupku koji omogućava utvrđivanje odgovornosti poslodavca te naknadu štete. Također, građanski postupak je u odnosu na taj cilj pogodnije pravno sredstvo, jer je građanska odgovornost šira od kaznene, a dokazni postupak manje opterećen strogim formalnim pravilima nego što je to slučaj u kaznenom postupku radi zaštite prava okrivljenika. Međutim, čini se da to pravno sredstvo podnositelj nije koristio.

Nasuprot tome, podnositelj se odlučio za kazneni postupak i to tek nakon deset godina od događaja, kada je već nastupila zastara kaznenog progona, pri čemu se u međuvremenu, kako sam navodi, nije interesirao o ishodima izvida nadležnih tijela o tom događaju.

22. Ustavni sud smatra da je podnositelj svojom neaktivnošću, odnosno propustom da poduzme pravne radnje radi zaštite svog prava na život, bilo da pravovremeno prijavi kazneno djelo ili pokrene odgovarajući građanski postupak, te podnošenjem kaznene prijave deset godina nakon događaja u kojem je ozlijeđen, kada je već nastupila zastara kaznenog progona, sam izazvao situaciju u kojoj državna tijela, zbog zastare, više nisu mogla provesti efikasnu istragu.

23. Stoga, Ustavni sud zaključuje da podnositelju nije povrijeđeno pravno na život zajamčeno člankom 21. stavkom 1. Ustava i člankom 2. Konvencije, u njegovom proceduralnom aspektu.

24. Iz istih razloga, Ustavni sud utvrđuje da u postupku koji je prethodio ustavnosudskom podnositelju nije povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. Konvencije.

25. Na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) odlučeno je kao u izreci.

Odluka o objavi, točka II. izreke, temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIBi-863/2019

Zagreb, 9. srpnja 2019.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.