## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-107/1996 od 22. prosinca 2004.

### NN 6/2005 (12.1.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-107/1996 od 22. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

118

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukoje­vić i Milan Vuković, rješavajući o prijedlogu za pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održa­noj dana 22. prosinca
2004. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne
prihvaća se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članaka 143. i 148. stavka 3. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95.,
54/96., 65/95., 17/01., 82/01., 114/03., 123/03., 142/03. i 30/04.).

II.
Obustavlja se postupak u povodu prijedloga za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti s Ustavom članka 186. stavaka 4., 5. i 6., članka 210. stavka 5. i
članka 229. stavka 1. točke 8. Zakona o radu.

III.
Odbacuje se prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom
članka 212. i članka 228. Zakona o radu.

IV. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje I.
```

1.
Radnički forum Republike Hrvatske, zastupan po pred­sjedniku dr. Ivanu
Jakopoviću, podnio je prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s
Ustavom odredaba članka 143., članka 148. stavka 3., članka 186. stavaka 4., 5.
i 6., članka 210. stavka 5., članka 212., članka 228. i članka 229. stavka 1.
točke 8. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95., 54/95. i 65/95.).

Zakon o
radu mijenjan je i dopunjavan Zakonima o izmjenama i dopunama Zakona o radu
(»Narodne novine«, broj 17/01., 82/01., 114/03. i 30/04.), a Odbor za
zakonodavstvo Hrvatskoga sabora na 18. sjednici 21. rujna 2004. godine utvrdio
je pročišćeni tekst Zakona o radu, koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj
137/04.

2. Odredbe članaka 143. i 148. stavka 3. Zakona o
radu, izmijenjene su Zakonima o izmjenama i dopunama Zakona o radu (»Narodne
novine«, broj 17/01. i 114/03.) te glase:

Temeljna ovlaŠtenja
radniČkog vijeĆa

*Članak 143.*

(1) Radničko vijeće štiti i promiče interese radnika
zaposlenih kod određenoga poslodavca, savjetovanjem, suodlučivanjem ili
pregovorima s poslodavcem ili od njega opunomoćenom osobom, o pitanjima važnima
za položaj radnika.

(2) Radničko vijeće pazi na poštivanje ovoga Zakona,
pravilnika o radu, kolektivnih ugovora te drugih propisa koji su doneseni u
korist radnika.

(3) Radničko vijeće pazi da li poslodavac uredno i
točno ispunjava obveze glede obračunavanja i uplaćivanja doprinosa za socijalno
osiguranje te u tu svrhu ima pravo uvida u odgovarajuću dokumentaciju.

(4) Radničko vijeće ne smije sudjelovati u
pripremanju ili ostvarenju štrajka, isključenja s rada ili druge industrijske
akcije, niti se smije na bilo koji način miješati u kolektivni radni spor koji
može dovesti do takve akcije.

*Članak 148.*

(...)

(3) Ako kod poslodavca nije utemeljeno radničko
vijeće, sindikalni povjerenik ima sva prava i obveze radničkog vijeća propisane
ovim Zakonom.

Predlagatelj smatra da je Zakon o radu odredbama
kojima se uređuje sudjelovanje radnika u odlučivanju u poduzeću putem radničkih
vijeća, umanjio prava i obveze sindikata u zastupanju interesa radnika. Smatra
da su tim odredbama Zakona o radu, kojima su propisana temeljna ovlaštenja
radničkog vijeća te odnos tih vijeća sa sindikatom, sindikatima »oduzeta«
njihova tradicionalna ovlaštenja u korist radničkih vijeća. Ističe da se radi o
značajnim pravima i obvezama za radnike a sindikat je isključen iz odlučivanja
o njima. Smatra da je osporenim odredbama ogra­ni­čeno odnosno povrijeđeno
pravo sindikata na djelotvorno zastupanje tih interesa radnika neposredno kod
poslodavca što je u suprotnosti s odredbama članka 43. stavka 1. i članka 59.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, te Konvenciji Međunarodne organizacije
rada broj 135.

*Prijedlog nije osnovan.*

3. Neposredno mjerodavne za ocjenu suglasnosti
odredbi članaka 143. i 148. stavka 3. Zakona o radu s Ustavom su odred­be
članka 43. stavka 1., članka 55. stavka 4. i članka 59. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske, koje propisuju:

*Članak 43.*

(1) Svakom se jamči pravo na slobodno udruživanje
radi zaštite njihovih probitaka ili zauzimanja za socijalna, gospodarska, politička,
nacionalna, kulturna ili druga uvjerenja i ciljeve. Radi toga svatko može
slobodno osnivati sindikate i druge udruge, uključivati se u njih ili iz njih
istupati u skladu sa zakonom.

*Članak 55.*

(4) Zaposleni mogu imati, u skladu sa zakonom, udjela
pri odlučivanju u poduzeću.

Članak
59.

(1)
Radi zaštite svojih gospodarskih i socijalnih interesa, svi zaposleni imaju
pravo osnivati sindikate i slobodno u njih stupati i iz njih istupati.

3.1.
Osporene odredbe nalaze se u glavi XVIII. Zakona o radu naziva »Sudjelovanje
radnika u odlučivanju«. Ustavni temelj za uvođenje sudjelovanja radnika u
odlučivanju je članak 55. stavak 4. Ustava.

Prema
odredbama Zakona o radu pravo sudjelovanja radnika u odlučivanju jest pravo da
sudjeluju u odlučivanju o pitanjima u vezi s njihovim gospodarskim i socijalnim
pravima i interesima (članak 132.)

Pravo
na sudjelovanje u odlučivanju radnici ostvaruju uglavnom neizravno putem
radničkog vijeća, što znači da radnici imaju pravo na slobodnim i neposrednim
izborima, tajnim glasovanjem, izabrati jednog ili više predstavnika, tj.
radničko vijeće, koje će ih zastupati kod njihovog poslodavca u zaštiti i
promicanju njihovih prava i interesa.

Preko
radničkih vijeća štite se i promiču interesi radnika zaposlenih kod određenog
poslodavca, savjetovanjem, suodluči­va­njem ili pregovorima s poslodavcem, pazi
se na poštivanje Zakona o radu, pravilnika o radu, kolektivnih ugovora i drugih
propisa donesenih u korist radnika te ispunjava li poslodavac obveze glede
obračunavanja i uplaćivanja doprinosa za socijalno osiguranje (članak 143.)

Temeljna
prava radničkog vijeća su da bude obaviješteno (npr. o stanju i rezultatima
poslovanja, razvojnim planovima i njihovom utjecaju na gospodarski i
socijalni  položaj radnika, kretanju i
promjenama u plaćama, članak 144); da bude savjetovano prije donošenja odluke
važne za položaj radnika (npr. o donošenju pravilnika o radu, planu
zapošljavanja, premještaju i otkazu, članak 145.), te pravo suodlučivanja u
donošenju određe­nih odluka (npr. poslodavac može samo uz prethodnu suglasnost
radničkog vijeća donijeti odluku o otkazu članu radničkog vijeća, otkazu
radniku kod kojeg postoji smanjena radna sposobnost ili neposredna opasnost od
invalidnosti, članak 146.).

3.2. U skladu s Ustavom zajamčenim pravom na slobodno
udruživanje (članci 43. i 59. Ustava) Zakon o radu jamči radnicima pravo na
udruživanje u sindikate, a poslodavcima pravo na udruživanje u njihove udruge.

U ostvarenju tih ustavnih načela Zakon o radu
radnicima daje pravo, bez ikakve razlike, po svom slobodnom izboru, utemeljiti
sindikat te se u njega učlaniti, uz uvjete koji mogu biti propisani samo
statutom ili pravilima sindikata te bez bilo kakvog prethodnog odobrenja
(članak 159.). Dobrovoljnost i sloboda učlanjenja, odnosno istupanja iz članstva
u sindikatima zajamčena je i zabranom stavljanja bilo koga u nepovoljniji
položaj zbog članstva, odnosno nečlanstva, u sindikatu, odnosno sudjelovanja
ili nesudjelovanja u djelatnosti sindikata (članak 180.).

3.3. Prema Ustavu i Zakonu o radu radničko vijeće i
sindikat su oblici ostvarenja i promicanja prava i interesa radnika.

Međutim, dok je djelatnost radničkog vijeća u
značajnoj mjeri usmjerena na ostvarivanje i zaštitu osobnih prava i interesa iz
radnog odnosa svih radnika zaposlenih kod određenog poslodavca, temeljna
djelatnost sindikata je zaštita i promicanje prava i interesa svojih članova.
Jedino ako kod poslodavca nije utemeljeno radničko vijeće, određena prava i
obveze radničkog vijeća ima sindikalni povjerenik (članak 148.), koji tada
štiti sve radnike, a ne samo članove sindikata čiji je povjerenik.

Nadalje,
budući da je pravo radnika da sudjeluju u donošenju određenih poslovnih odluka
utemeljeno na ideji suradnje radnika i poslodavca, kako to proizlazi iz odredbi
Zakona o radu, rad­ničko vijeće može djelovati samo u smislu poboljšanja
partnerskog odnosa, odnosno u okviru prava obavješćivanja, savjetovanja i
suodlučivanja koje mu Zakon o radu daje.

Za razliku od radničkih vijeća, sindikat ima
značajniju ulogu upravo u ostvarivanju kolektivnih prava i interesa radnika te
ima mogućnost djelovanja na proizvodnju i poslovnu djelatnost poslodavca
štrajkom.

4. Razmatrajući osporene odredbe sa stajališta
navedenih ustavnih načela kao i navode predlagatelja koji se temelje na
stajalištu predlagatelja da su sindikatima »oduzeta« njihova ovlaštenja u
korist radničkih vijeća, Ustavni sud je ocijenio da osporene odredbe članaka
143. i 148. Zakona o radu nisu u nesuglasju s Ustavom. Prije svega, valja imati
u vidu odredbu članka 2. stavka 4. alineje 1. Ustava koja daje ovlast
zakonodavcu da sa­mo­stalno odlučuje o uređivanju gospodarskih, pravnih i
politič­kih odnosa u Republici Hrvatskoj. Pri uređivanju tih odnosa zakonodavac
je dužan uvažavati zahtjeve koje pred njega postavlja Ustav, a osobito one koji
proizlaze iz načela vladavine prava i one kojima se štite određena ustavna
dobra i vrednote.

U ostvarenju ustavnog načela o sudjelovanju
zaposlenih u odlučivanju u poduzeću, propisanog člankom 55. stavkom 4. Ustava,
zakonodavac je u Zakonu o radu, kao zakonu općeg značaja kojim se uređuju radni
odnosi u Republici Hrvatskoj, uredio pravo radnika na sudjelovanje u
odlučivanju putem radnič­kih vijeća propisujući pritom suradnju radničkog
vijeća sa svim sindikatima koji imaju svoje članove zaposlene kod određenog poslodavca.

Polazeći od ustavnih temelja kojima su u Zakon o radu
uvedena radnička vijeća (članak 55. stavak 4. Ustava) te je propisano slobodno
udruživanje u sindikate (članak 43. stavak 1. i članak 59. stavak 1. Ustava),
Ustavni sud utvrđuje da uspoređivanje ovlaštenja koja su Zakonom o radu
propisana radničkim vijećima i sindikatima u svrhu ostvarenja zajedničkog cilja
zaštite i promicanja prava i interesa radnika, s ustavnopravnog stajališta nije
utemeljeno. Naime, zakonsko uređivanje člankom 55. stavkom 4. Ustava utvrđenog
prava radnika na sudjelovanje u odlučivanju, ne može se ispitivati sa
stajališta u prijedlogu navedenih ustavnih odredbi, odnosno ustavnih sloboda
udruživanja u sindikate (članak 43. stavak 1. i članak 59. stavak 1.), jer se
ta ustavna jamstva na njega ne odnose.

5.
Slijedom navedenog, temeljem odredbe članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), riješeno je kao pod točkom I. izreke.

Obrazloženje  II.

6.
Predlagatelj je osporio suglasnost s Ustavom odredbi član­ka 186. stavaka 4.,
5. i 6., članka 210. stavka 5. i članka 229. stavka 1. točke 8. Zakona o radu.

6.1.
Odredbama članka 186. stavaka 4., 5. i 6. Zakona o radu propisano je:

(4) Ako
se sindikati ne mogu sporazumjeti o broju članova pregovaračkog odbora iz
stavka 1. ovoga članka, o tome odlučuje predsjednik Gospodarsko-socijalnog
vijeća, vodeći računa o broju sindikata u djelatnosti.

(5) Ako
sindikati ne postignu sporazum o sastavu pregova­rač­kog odbora iz stavka 1.
ovoga članka, broj zastupnika svakog sindikata u odboru odredit će se razmjerno
broju glasova koji svaki od sindikata dobije na tajnom glasovanju svih članova
sindikata koji djeluju na području za koje se sklapa kolektivni ugovor.

(6) Pravila i način izbora članova pregovaračkog
odbora iz stavka 1. ovoga članka utvrđuju sindikati sporazumno, a ako se
sindikati o tome ne mogu sporazumjeti do dana donošenja odluke o provođenju
izbora, utvrdit će ih Gospodarsko-socijalno vijeće.

Odredbe članka 186. stavaka 5. i 6. Zakona o radu
brisane su stupanjem na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu
(»Narodne novine«, broj 17/01.); člankom 62. tog zakona propisano je:

U članku 186. stavci 3. i 4. mijenjaju se i glase:

»(3) Ako se sindikati ne sporazumiju o broju članova
i sastavu pregovaračkog odbora iz stavka 1. ovoga članka, o tome odlučuje
predsjednik Gospodarsko-socijalnog vijeća, vodeći raču­na o broju članova
sindikata zastupljenih na području za koje se sklapa kolektivni ugovor, odnosno
ministar nadležan za rad ako Gospodarsko-socijalno vijeće nije utemeljeno.

(4) Poslodavac, udruga poslodavca, odnosno udruga
poslodavaca više razine, ovisno o području za koje se sklapa kolektivni ugovor,
dužni su u roku od 15 dana od primitka zahtjeva pred­sjedniku
Gospodarsko-socijalnog vijeća, na temelju njima raspoloživih podataka,
dostaviti potvrdu o broju članova sindikata zastupljenih na tom području.«

Stavci 5. do 9. brišu se.

Dosadašnji stavak 10. postaje stavak 5.

6.2. Odredbom članka 210. stavka 5. Zakona o radu
propisano je:

(5) Najkasnije na dan najave štrajka sindikati,
odnosno udruge sindikata više razine, moraju objaviti pravila o poslovima na
kojima se rad ne smije prekidati za vrijeme štrajka ili isključenja s rada,
donesenim u skladu s odredbama ovoga Zakona.

Odredba članka 210. brisana je stupanjem na snagu
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 114/03.);
člankom 64. tog zakona propisano je:

Glava: »ŠTRAJK I ISKLJUČENJE S RADA«, podnaslov:
»Štrajk« i članak 210. brišu se.

6.3. Odredbom članka 229. stavka 1. točke 8.
propisano je:

Novčanom kaznom od 5.000,00 do 20.000,00 kuna kaznit
će se za prekršaj sindikat ili udruga sindikata više razine:

(...)

8. ako najkasnije na dan najave štrajka ne objavi
pravila o radnim mjestima na kojima se rad ne smije prekidati za vrijeme
štrajka (članak 210. stavak 5.).

Odredba članka 229. stavka 1. točke 8. Zakona o radu
brisana je stupanjem na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu
(»Narodne novine«, broj 114/03); člankom 75. tog zakona propisano je:

U članku 229. stavku 1. riječi: »odnosno podružnice,«
brišu se.

U točki 4. brojka: »203.« zamjenjuje se brojkom:
»202.a«.

U točki
5. i 6. brojka: »210.« zamjenjuje se brojkom »202.a«.

U točki
7. brojka: »10.« zamjenjuje se brojkom: »202.a«, a brojka: »4.« brojkom: »5.«.

Točka
8. briše se.

7. S
obzirom na navedeno, Ustavni sud je utvrdio da osporene odredbe članka 186.
stavaka 5. i 6., članka 210. stavka 5. i članka 229. stavka 1. točke 8. Zakona
o radu više nisu na snazi, pa je dopisom od 14. listopada 2003. godine pozvao
predlagatelja da se izjasni ostaje li kod prijedloga za pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti s Ustavom navedenih odredbi Zakona o radu.

Predlagatelj
nije odgovorio na pisani poziv Suda da se izjasni ostaje li kod prijedloga.

Pretpostavke
za vođenje ustavnosudskog postupka prestale su postojati.

8.
Odredbom članka 128. stavka 1. podstavka 3. Ustava propisano je da Ustavni sud
Republike Hrvatske može ocjenjivati ustavnost zakona te ustavnost i zakonitost
drugih propisa koji su prestali važiti ako od tog prestanka do podnošenja
zahtjeva ili prijedloga nije prošlo više od godine dana.

Prema
odredbi članka 56. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud može ocjenjivati
ustavnost zakona te ustavnost i zakonitost drugog propisa, odnosno pojedinih
njihovih odredaba, iako su oni prestali važiti, ako od tog prestanka do
podnošenja zahtjeva ili prijedloga nije proteklo više od godinu dana.

S
obzirom na činjenicu da predlagatelj nije odgovorio na pisani poziv Suda, a
imajući u vidu razloge kojima predlagatelj u prijedlogu osporava suglasnost
navedenih odredbi s Ustavom, Ustavni sud nije našao razloge za postupanje
temeljem članka 128. stavka 1. podstavka 3. Ustava i članka 56. Ustavnog
zakona.

9. Predlagatelj je osporio i odredbu članka 186.
stavka 4. Zakona o radu koja je nakon izmjena i dopuna iz 2001. godine
sadržajno postala odredba stavka 3. članka 186. Zakona o radu, a mijenjana je i
novelom iz 2003. godine te sada glasi:

Odbor sindikata za kolektivne pregovore

*Članak
186.*

(...)

(3) Ako
se sindikati ne sporazumiju o broju članova i sastavu pregovaračkog odbora iz
stavka 1. ovoga članka, o tome odlučuje Gospodarsko-socijalno vijeće, odnosno
ministar nadležan za rad ako Gospodarsko-socijalno vijeće nije utemeljeno.

Navedenu odredbu predlagatelj smatra u nesuglasju s
odred­bom članka 177. Zakona o radu kojom je propisana zabrana nadzora nad
drugom stranom. Predlagatelj naime smatra da se time što o broju članova i
sastavu pregovaračkog odbora sindikata za kolektivne pregovore, u slučaju da se
sindikati ne sporazumiju, odlučuje predsjednik Gospodarsko-socijalnog vijeća
koji je »pe­rio­dično predstavnik poslodavaca«, omogućuje određeni nadzor nad
drugom stranom koji je izrijekom zabranjen člankom 177. Zakona o radu.

S obzirom da je novelom iz 2003. godine navedena
odredba izmijenjena na način da o broju članova i sastavu pregovaračkog odbora
sindikata za kolektivne pregovore, u slučaju da se sindikati ne sporazumiju,
odlučuje Gospodarsko-socijalno vijeće, a ne predsjednik tog vijeća, te na
činjenicu da predlagatelj nije odgovorio na poziv Suda da se izjasni ostaje li
kod prijedloga za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene odredbe Zakona o radu s
obzirom na njezine izmjene i dopune, Ustavni sud utvrđuje da su prestale
postojati pretpostavke za vođenje postupka.

10.
Slijedom iznijetog, na temelju odredbe članka 61. Ustav­nog zakona, prema kojoj
Ustavni sud može obustaviti postupak ako podnositelj zahtjeva, odnosno
prijedloga odustane, a mora u slučajevima kad prestanu postojati pretpostavke
za vođenje postupka, riješeno je kao pod točkom II. izreke.

Obrazloženje  III.

11.
Predlagatelj je izrijekom osporio i odredbe članka 212. i članka 228. Zakona o
radu. Odredbom članka 212. Zakona o radu propisana su pravila o poslovima koji
se ne smiju prekidati za vrijeme štrajka ili isključenja s rada, dok članak
228. sadrži kaznene odredbe za prekršaje poslodavca.

Ne
postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

12.
Iako je predlagatelj izrijekom osporio navedene odredbe taj dio prijedloga nije
obrazložio niti je naznačio odredbe Ustava za koje tvrdi da su povrijeđene.
Imajući u vidu sadržaj prijedloga Ustavni sud ocjenjuje da predlagatelj u biti
te odredbe niti ne osporava.

Prema
odredbi članka 32. Ustavnog zakona, Ustavni sud će rješenjem odbaciti zahtjev,
prijedlog i ustavnu tužbu ako nije nad­ležan za odlučivanje, ako su
nepravodobni, i u drugim slučaje­vima kad ne postoje pretpostavke za
odlučivanje o biti stvari.

13.
Slijedom navedenog, na temelju odredbe članka 32. Ustavnog zakona, riješeno je
kao u izreci pod točkom III.

14.
Rješenje o objavi u »Narodnim novinama«, točka IV. izreke, temelji se na
odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-I-107/1996
Zagreb, 22. prosinca 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

Rješenje, NN 6/2005-118