## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4949/2005 od 28. studenoga 2007. i Izdvojeno mišljenje

### NN 1/2008 (2.1.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-4949/2005 od 28. studenoga 2007. i Izdvojeno mišljenje

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**36**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Davor Krapac, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol,
Nevenka Šernhorst i Vice Vukojević, u postupku kojeg su ustavnom tužbom
pokrenuli G. i N. K. iz Z., na sjednici održanoj 28. studenoga 2007. godine,
donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama.«

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zadru broj: Gž-438/03
od 2. studenoga 2005. godine, kojom je odbijena žalba podnositelja i potvrđena
presuda Općinskog suda u Zadru broj: P-1703/01 od 4. listopada 2002. godine.
Točkom I. izreke prvostupanjske presude prihvaćen je tužbeni zahtjev
tužiteljice-protutuženice, Republike Hrvatske, Ministarstva obrane te je
utvrđeno da je podnositeljima prestalo stanarsko pravo na stanu u Z., O. k. B.
14/X, slijedom čega nemaju status zaštićenih najmoprimaca na tom stanu.
Točkom II. izreke prvostupanjske presude odbijen je protutužbeni zahtjev
podnositelja za sklapanje ugovora o prodaji spornog stana između tužiteljice-protutužene
kao prodavatelja i podnositelja kao kupaca.
2. Podnositelji smatraju da su osporenim presudama povrijeđena njihova ustavna
prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske, kao i
odredba članka 140. Ustava. Pored toga, ističu i povredu članka 8. Konvencije za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori« broj 18/97., 6/99.-pročišćeni tekst, 8/99.-ispravak, 14/02. i 1/06., u
daljnjem tekstu: Konvencija).
Obrazlažući povrede, podnositelji ponavljaju žalbene navode, u bitnom ističući
da nakon stupanja na snagu Zakona o najmu stanova (»Narodne novine« broj 91/96.,
48/98. i 66/98.) u sudskim postupcima nije moguće utvrđivati bilo koju činjenicu
ili okolnost u vezi sa stanarskim pravom budući da su na temelju odredbe članka
30. stavka 1. Zakona o najmu stanova, ex lege prestala sva stanarska prava.
Stoga smatraju da u parničnom postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku
nije bilo dopušteno odlučivati o »nepostojećem stanarskom pravu«.
Mišljenja su da im je osporenim presudama uskraćeno pravo na dom zajamčeno
člankom 8. Europske konvencije.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o
njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva
istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i
obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo. Ustavni sud ne ispituje
povrede zakona, nego povrede ustavnih prava. Stoga je pozivanje na nepotpuno
utvrđeno činjenično stanje, pogrešnu primjenu materijalnog prava i/ili bitne
povrede postupka, kao polazište za podnošenje ustavne tužbe, neosnovano jer
Ustavni sud nije žalbeni sud. Odlučujući o ustavnoj tužbi Ustavni sud ispituje
jesu li aktima, protiv kojih je ustavna tužba podnesena, povrijeđena ustavna
prava, a sudska kontrola njihove zakonitosti zajamčena je Ustavom pred redovnim
sudovima. Zato bi se takvim razlozima Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi,
mogao baviti samo kad bi se oni pojavili kao odrednice sadržaja povrijeđenog
ustavnog prava ili kao neki oblik njegove povrede.
4. Predmet spora u postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku bio je
zahtjev tužiteljice, Republike Hrvatske, Ministarstva obrane za utvrđenje da je
podnositeljima prestalo stanarsko pravo na stanu u Z., O. k. B. 14/X, slijedom
čega nemaju status zaštićenih najmoprimaca na tom stanu. U tijeku postupka
podnositelji su podnijeli protutužbeni zahtjev za sklapanje ugovora o prodaji
spornog stana između tužiteljice-protutužene kao prodavatelja i podnositelja kao
kupaca.
U parničnom postupku Općinski sud u Zadru utvrdio je sljedeće:
– tužiteljica-protutužena je vlasnica stana u Z., O. k. B. 14/X, na kojemu su
podnositelji bili sunositelji stanarskog prava,
– 8. studenoga 1991. godine podnositeljica je, zbog ratnih prilika na području
Z., napustila sporni stan, dok je podnositelj stan napustio ranije,
– od 28. studenoga 1991. godine u spornom stanu stanovale su treće osobe,
– 3. srpnja 1998. godine podnositeljica je podnijela zahtjev za povrat u posjed
i kupnju spornog stana.
U parničnom postupku trebalo je utvrditi jesu li podnositelji zadržali stanarsko
pravo do dana stupanja na snagu Zakona o najmu stanova, odnosno jesu li
podnositelji stekli pravni položaj najmoprimaca na spornom stanu.
Na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku, prvostupanjski sud je
zaključio da su podnositelji neopravdano izbivali iz spornog stana dulje od šest
mjeseci, te da im je u smislu članka 99. stavka 1. Zakona o stambenim odnosima
(»Narodne novine« broj 51/85., 42/86., 22/92. i 70/93.) prestalo stanarsko
pravo. Polazeći od utvrđenja da je podnositeljima prestalo stanarsko pravo prije
stupanja na snagu Zakona o najmu stanova, kao i činjenice da do srpnja 1998.
podnositelji nisu postavili zahtjev vlasniku stana za sklapanje ugovora o
kupoprodaji stana, prvostupanjski sud je utvrdio da podnositelji nikada nisu
stekli pravni položaj najmoprimaca. Polazeći od tog utvrđenja, prvostupanjski
sud je usvojio tužbeni zahtjev tužiteljice-protutužene a odbio protutužbeni
zahtjev podnositelja kao neosnovan.
Odbijajući žalbu podnositelja protiv prvostupanjske presude, drugostupanjski sud
je u osporenoj presudi istaknuo da položaj zaštićenog najmoprimca stječe osoba
koja se može iskazati kao nositelj stanarskog prava u trenutku stupanja na snagu
Zakona o najmu stanova (5. studenoga 1996.). Prihvaćajući utvrđenje
prvostupanjskog suda da je podnositeljima prestalo stanarsko pravo prije
stupanja na snagu Zakona o najmu stanova (pri čemu nije odlučno postojanje
sudske odluke o otkazu stanarskog prava već je odlučna okolnost da su na dan 5.
studenoga 1996. postojali otkazni razlozi u smislu Zakona o stambenim odnosima,
tj. neopravdano izbivanje iz stana dulje od šest mjeseci), drugostupanjski sud
je zaključio da podnositelji nisu nikada stekli status zaštićenih najmoprimaca.
5. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava,
Ustavni sud ističe sljedeće:
Pravna stajališta navedena u osporenoj presudi Županijskog suda zasnivaju se na
pravilnoj primjeni mjerodavnog materijalnog prava i na ustavnopravno
prihvatljivom tumačenju tog prava. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni sud,
polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku,
obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za koja je nedvojbeno
da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog
materijalnog prava.
Tvrdnju podnositelja da nakon stupanja na snagu Zakona o najmu stanova, u
konkretnom sudskom postupku (kao i u drugim sudskim postupcima) nije dopušteno
utvrđivati bilo koju činjenicu ili okolnost u vezi s »nepostojećim stanarskim
pravom«, Sud ocjenjuje neutemeljenom. Naime, u situacijama koje to zahtijevaju (npr.
u postupku radi utvrđenja pravnog položaja najmoprimca, u postupku radi
sklapanja ugovora o najmu stana ili u postupku radi utvrđenja ništavosti ugovora
o prodaji stana na kojemu postoji stanarsko pravo i sl.), parnični sud, ne samo
da može, nego i mora utvrditi je li stranci prestalo stanarsko pravo na spornom
stanu, odnosno postoji li otkazni razlog za otkaz stanarskog prava (npr.
nekorištenje stana dulje od šest mjeseci).
Slijedom iznijetog, Ustavni sud nije prihvatio navode podnositelja da im u
konkretnom slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14.
stavkom 2. Ustava.
6. Odredba članka 26. Ustava kojom je propisano da su svi državljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti, nije mjerodavna u ovom slučaju. Navedeno stajalište Ustavni
sud izrazio je u odluci broj: U-lll-884/2004 od 16. prosinca 2004. godine
(»Narodne novine« broj 2/05.).
7. Podnositelji također ističu i povredu prava na dom, odnosno članak 8.
Konvencije, u dijelu koji glasi:
Svatko ima pravo na poštovanje svoga privatnog i obiteljskog života, doma i
dopisivanja.
Razmatrajući navode ustavne tužbe, osporene akte kao i primijenjene propise,
Ustavni sud nije utvrdio postojanje okolnosti koje bi upućivale na povredu
konvencijskog prava na koje podnositelji ukazuju.
Polazeći od utvrđenja parničnih sudova da su podnositelji u spornom stanu
živjeli do studenoga 1991., kada su ga bez opravdanih razloga napustili (a
uslijed čega je, sukladno mjerodavnim odredbama Zakona o stambenim odnosima,
nastupila pravna posljedica prestanka stanarskog prava podnositelja na spornom
stanu) te imajući u vidu činjenicu da su prvu radnju vezanu uz taj stan
podnositelji poduzeli gotovo sedam godina nakon njegova napuštanja (3. srpnja
1998.), Ustavni sud ocjenjuje da osporenim presudama, kojima je u takvim
okolnostima utvrđeno da je podnositeljima prestalo stanarsko pravo na spornom
stanu te da nisu stekli status zaštićenih najmoprimaca, podnositeljima nije
povrijeđeno Konvencijom zajamčeno pravo na dom.
8. Odredba članka 140. Ustava ne sadrži ustavna prava u smislu odredbe članka
62. stavka 1. Ustavnog zakona koja se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom.
9. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u točki I. izreke.
10. Objava odluke (točka II. izreke) temelji se na odredbi članka 29. stavka 1.
Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4949/2005
Zagreb, 28. studenoga 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, dalje u tekstu:
Ustavni zakon) i članaka 50. i 51. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 181/03) prilažemo slijedeće

## IZDVOJENO MIŠLJENJE

### uz Odluku, broj: U-III-4949/2005od 28. studenoga 2007.

Protivimo se izreci i obrazloženju Odluke, broj: U-III-4949/2005 od 28.
studenoga 2007. (dalje u tekstu: Odluka), razlozi su sljedeći:
1. Podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u
Zadru, broj: Gž-438/03 od 2. studenoga 2005. godine, kojom je odbijena žalba
podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u Zadru, broj: P-1703/01 od 4.
listopada 2002. godine.
Točkom I. izreke prvostupanjske presude prihvaćen je tužbeni zahtjev
tužiteljice-protutuženice, Republike Hrvatske, Ministarstva obrane te je
utvrđeno da je podnositeljima prestalo stanarsko pravo na stanu u Z., slijedom
čega nemaju status zaštićenih najmoprimaca na tom stanu.
Točkom II. izreke prvostupanjske presude odbijen je protutužbeni zahtjev
podnositelja za sklapanje ugovora o prodaji spornog stana između tužiteljice-protutužene
kao prodavatelja i podnositelja kao kupca.
Podnositelji smatraju da su osporenim presudama povrijeđena njihova ustavna
prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava Republike Hrvatske, kao i
odredba članka 140. Ustava. Pored toga, ističu i povredu članka 8. Konvencije za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99.-ispravak, 14/02. i 1/06.,
u daljnjem tekstu: Konvencija).
Obrazlažući povrede, podnositelji ponavljaju žalbene navode, u bitnom ističući
da nakon stupanja na snagu Zakona o najmu stanova (»Narodne novine« broj 91/96.,
48/98. i 66/98.) u sudskim postupcima nije moguće utvrđivati bilo koju činjenicu
ili okolnost u vezi sa stanarskim pravom budući da su na temelju odredbe članka
30. stavka 1. Zakona o najmu stanova, ex lege prestala sva stanarska prava.
Stoga smatraju da u parničnom postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku
nije bilo dopušteno odlučivati o »nepostojećem stanarskom pravu«.
2. U obrazloženju prvostupanjske presude posl.br. P.1703/01 Općinskog suda u
Zadru navodi se:
– u ovoj pravnoj stvari donijeta je prvostupanjska odluka broj: P.3163/98 od 26.
siječnja 1999. koja je u svom pretežnom dijelu ukinuta odlukom Županijskog suda
u Zadru, broj: Gž.389/99 od 12. rujna 2001., prema kojem je u ponovljenom
postupku potrebno obnoviti ranije izvedene dokaze, ispitati kao stranke
tuženike-protutužitelje na okolnosti opravdanosti razloga nekorištenja stana do
stupanja na snagu Zakona o najmu stanova (...), kako bi se ocijenilo da li je
prestalo stanarsko pravo do 05. studenog 1996. i tek tada odlučiti po tužbenom i
protutužbenom zahtjevu. (...)
– prema stajalištu ovoga suda ne radi se o opravdanim razlozima odlaska iz
predmetnog stana, uslijed čega neopravdano nekorištenje predmetnog stana od
strane tuženika neprekidno godinama, a svako duže od 6 mjeseci, računajući do
stupanja na snagu Zakona o najmu stanova, je ostvarenje zakonske pretpostavke za
otkaz stanarskog prava tuženicima prema odredbi članka 99. Zakona o stambenim
odnosima. (...)
– (...) u zakonskom roku od 6 mjeseci tuženici nisu do dana 5. svibnja 1997.
slijedom obveze iz članka 33. stavka 2. Zakona o najmu stanova podnijeli
tužitelju zahtjev za sklapanje ugovora o najmu stana, pa su tuženici zbog toga
ostali i bez bilo kojeg valjanog pravnog osnova na posjed stana s kojim bi mogli
osujetiti tužbeno traženje tužitelja kao vlasnika stana. Naime, tuženici su
morali zahtjev za sklapanje ugovora postaviti u tom zakonom predviđenom roku,
jer u protivnom, nakon proteka roka, gube pravo na posebnu zaštitu koju bi imali
kao zaštićeni najmoprimac (...). Po stajalištu ovoga suda, iako rok od 6 mjeseci
za podnošenje zahtjeva za sklapanje ugovora o najmu, nije prekluzivan rok, time
što u navedenom roku tuženici nisu zahtijevali sklapanje ugovora o najmu, jasno
su manifestirali svoju volju da se između stranaka ne zasnuje ugovorni odnos
najmodavca i najmoprimca. Štoviše, svojim pasivnim ponašanjem uzrokovali su i
daljnju posljedicu da nisu postali zaštićeni najmoprimci jer s njihove strane
nije došla nikakva inicijativa za sklapanje ugovora o najmu stana. (...)
– drugostupanjski je sud prihvatio utvrđenja prvostupanjskog suda, pri tome
ističe za utvrđenje činjenice prestanka stanarskog prava tuženika na predmetnom
stanu nije odlučno postojanje konstitutivne sudske odluke o otkazu stanarskog
prava, po odredbi članka 99. ZSO, nego okolnost da li su na dan 5. studenoga
1996. postojali otkazni razlozi, u konkretnom slučaju u odnosu na tuženike,
utvrđenje kojih razloga uvjetuje prestanak stanarskog prava, odnosno nemogućnost
stjecanja statusa zaštićenog najmoprimca.
3. Mjerodavne odredbe Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj 91/96,
Odluka Ustavnog suda RH, broj: U-I-892/94, »Narodne novine«, broj 99/96), Odluka
i Rješenje Ustavnog suda RH, broj: U-I-762/96(...), »Narodne novine«, broj
48/98) glase:

*XIII. PRIJELAZNE ODREDBE

Članak 30.*

*(1) Danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaje stanarsko pravo osobama koje
su to pravo stekle prema propisima koji su vrijedili do dana stupanja na snagu
ovoga Zakona.
(2) Osobe iz stavka 1. ovoga članka danom stupanja na snagu ovoga Zakona stječu
prava i obveze najmoprimca.
(3) Prava i obveze najmoprimca iz odredbi stavka 1. i 2. ovoga članka iznimno ne
stječu osobe protiv kojih je u tijeku postupak za otkaz ili prestanak stanarskog
prava.*

*XIV. ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 52. stavak 1.*

*Postupci pokrenuti prema odredbama Zakona o stambenim odnosima (»Narodne
novine«, br. 51/85., 42/86., 22/92. i 70/93.) do stupanja na snagu ovoga zakona
dovršit će se prema tom Zakonu.*4. Polazeći od mjerodavnih odredaba Zakona o najmu stanova ocjenjujemo da se
osporene presude ne temelje na ustavnopravno prihvatljivom stajalištu što
obrazlažemo kako slijedi:
4.1. Prethodno navedene odredbe Zakona o najmu stanova po pravnoj naravi su
prijelazne i završne odredbe. Prijelaznim i završnim odredbama zakonodavac
propisuje po kojem zakonu će se dovršiti postupci započeti po ranijem zakonu
odnosno zakonu koji je bio na snazi do stupanja novog zakona. Prema izričitoj
odredbi članka 52. stavka 1. Zakona o najmu stanova postupak za otkaz stanarskog
prava mogao je biti pokrenut samo do stupanja na snagu tog zakona.
U konkretnom slučaju tužba je podnesena 1. rujna 1998., dakle nakon stupanja na
snagu Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj 91/96), koji je stupio na
snagu 5. studenoga 1996.
Ako nositelju stanarskog prava nije otkazano stanarsko pravo do stupanja na
snagu Zakona o najmu stanova, po sili zakona stječe prava i obveze najmoprimca
danom stupanja na snagu tog zakona – 5. studenoga 1996. Samo u slučaju ako je
postupak za otkaz stanarskog prava pokrenut do stupanja na snagu Zakona o najmu,
dovršit će se prema Zakonu o stambenim odnosima. Dakle u tom slučaju, nadležni
sud u postupku utvrđuje ispunjenje pretpostavki propisanih Zakonom o stambenim
odnosima, pa ako te pretpostavke ne postoje nema ni pretpostavki za stjecanje
pravnog položaja najmoprimca po sili zakona. Nasuprot tome ako te pretpostavke
postoje pravni položaj zaštićenog najmoprimca stječe se okončanjem postupka.
U konkretnom slučaju nadležni sudovi odlučili su o prestanku stanarskog prava
protivno izričitim prijelaznim i završnim odredbama Zakona o najmu stanova.
Sudovi su naime primijenili odredbe Zakona o stambenim odnosima iako nije
pokrenut postupak za otkaz stanarskog prava do stupanja na snagu Zakona o najmu
stanova.
4.2. Sudovi su dakle, u konkretnom slučaju, retroaktivno primijenili odredbe
Zakona o stambenim odnosima utvrđujući prestanak stanarskog prava u postupku
koji je pokrenut nakon prestanka važenja Zakona o stambenim odnosima i nakon
stupanja na snagu Zakona o najmu stanova. Navedena završna odredba članka 52.
stavka 1. Zakona o najmu stanova propisala je produljeno djelovanje (ultraaktivno
djelovanje) Zakona o stambenim odnosima u postupcima pokrenutim do stupanja na
snagu Zakona o najmu stanova, pa je svaka interpretacija u prilog retroaktivne
primjene zakona u konkretnom slučaju bez osnove.
Retroaktivno djelovanje zakona isključivo je u nadležnosti zakonodavca, pa
interpretacija suda temeljem koje se retroaktivno primjenjuje zakon za čije
odredbe zakonodavac nije propisao retroaktivno djelovanje predstavlja povredu
članka 3. Ustava, načela vladavine prava – pravne sigurnosti.
(Stajališta o retroaktivnoj primjeni propisa Ustavni sud zauzeo je u odluci,
broj: U-III-1110/97, »Narodne novine«, broj 120/00; U-III-4717/04, »Narodne
novine« broj 134/05; U-III-2766/02, »Narodne novine«, broj 1/06).
4.3. Ustaljeno je stajalište Ustavnog suda u interpretaciji članka 33. stavka 2.
Zakona o najmu stanova da rok za sklapanje ugovora o najmu stana za najmoprimca
koji je to pravo stekao po sili zakona nije prekluzivan te da propuštanje tog
roka nema za posljedicu gubitak prava stečenog po sili zakona. (Odluka Ustavnog
suda, broj: U-III-2000/01, »Narodne novine«, broj 86/02; U-III-1031/00,
www.usud.hr; U-III-180/05 od 19. rujna 2007., neobjavljeno). Slijedom toga
tumačenje Zakona o najmu stanova, navedeno u točki 2. ovog izdvojenog mišljenja,
također nije ustavnopravno prihvatljivo.
5. Prema članku 117. stavku 3. Ustava sudovi sude na temelju Ustava i zakona.
Svaki pojedinačni akt nadležnog suda kojim je odlučeno o pravima i obvezama
građana mora biti donesen u skladu s Ustavom i zakonskim odredbama. U opisanoj
pravnoj situaciji sudovi su protivno članku 52. stavku 1. Zakona o najmu stanova
retroaktivno primijenili Zakon o stambenim odnosima u postupku koji je pokrenut
nakon stupanja na snagu Zakona o najmu stanova. Potom su pogrešno tumačili i
Zakon o najmu stanova u odnosu na pravni položaj najmoprimca stečen po sili
zakona. S obzirom na izloženo, prema našem mišljenju, ustavnu tužbu trebalo je
usvojiti i utvrditi povredu Ustava.

Zagreb, 3. prosinca 2007.

Sutkinje Ustavnog suda
Republike Hrvatske
**Agata Račan**, v. r.
Emilija Rajić, v. r.dr.
sc.
**Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 1/2008-36
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)