## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-318/2003, U-II-643/2003 od 9. travnja 2003.

### NN 72/2003 (30.4.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-318/2003, U-II-643/2003 od 9. travnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

870

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­ljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna
Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Vice Vukojević i Milan
Vuković, rješavajući u povodu prijedloga za pokreta­nje postupka za ocjenu
suglasnosti propisa s Ustavom i zakonom, na sjednici Suda održanoj dana 9. trav­nja
2003. godine, donio je

## RJEŠENJE

I.
Odbacuju se prijedlozi za pokreta­nje postupka za ocjenu suglasnosti s ustavom
i zakonom članka 30. stavka 3. Kolektivnog ugovora za zaposlenike u osnovnoškolskim
ustanovama (»Narodne novine«, broj 80/02).

II. Ovo
rješe­nje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazlože­nje
```

1.
Sindikat zaposlenika u hrvatskom školstvu iz Splita, zastupan po predsjedniku,
prof. Marku Ružiću, te Udruga tajnika i računovođa u školstvu, zastupana po
predsjednici Eli Kovačić, dipl. iur., podnijeli su prijedloge za pokreta­nje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom Kolektivnog ugovora za
zaposlenike u osnovnoškolskim ustanovama (»Narodne novine«, broj 80/02,
nastavno: Kolektivni ugovor), koje­g su sklopili Sindikat hrvatskih učite­lja i
Vlada Republike Hrvatske, dana 10. lip­nja 2002. godine.

Prijedlogom se osporava ustavnost i zakonitost
odredbe članka 30. stavka 3. navedenog Kolektivnog ugovora u cjelini, kao i u
pojedinim dijelovima.

Osporena odredba glasi:

*»Ugovorne strane su suglasne da, uz propisane
uvjete i članstvo u Sindikatu, prednost pri zasniva­nju radnog odnosa u školi
imaju, prema redoslijedu, kako slijedi:*

*– zaposlenik s najma­nje 50 godina života i 25
godina radnog staža kod istog poslodavca, koji je utvrđen kao organizacijski višak,*

*– zaposlenik u otkaznom roku zbog poslovno
uvjetovanog otkaza ugovora o radu,*

*– zaposlenik iz stavka 2. ovoga članka,*

*– zaposlenik s ma­njom količinom tjednog
radnog vremena od oglašene potrebe,*

*– zaposlenik s najma­nje 5 godina rada u školi
s otežanim uvjetima rada,*

*–
nezaposleni učite­lj – član Sindikata.«*

2.
Podnosite­lji prijedloga, u bitnome, smatraju da sporna odredba, odnosno ­njezini
dijelovi daju prednost pri zapoš­ljava­nju samo onim osobama koje su članovi
Sindikata hrvatskih učite­lja, čime se sve ostale dovodi u neravnopravan položaj.

Ističe se da je to u suprotnosti s člankom 3. *(jednakost,
kao jedna od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvat­ske),* člankom
5. stavkom 1. *(suglasnost zakona s Ustavom, a ostalih propisa s Ustavom i
zakonom),* člankom 14. *(opća jednakopravnost, jednakost svih pred
zakonom),* člankom 43. *(sloboda udruživa­nja),* člankom 44. *(ustavno
pravo sudjelova­nja svih hrvatskih držav­ljana, pod jednakim uvjetima, u obav­lja­nju
javnih poslova, te prima­nja u javne službe),* te s člankom 54. Ustava *(pravo
na rad i sloboda rada, sloboda izbora poziva i zaposle­nja, dostupnost svakog
radnog mjesta i dužnosti svakome, pod jednakim uvjetima).*

Također podnosite­lji smatraju da se na navedeni način
krše odredbe Zakona o radu, Zakona o zapoš­ljava­nju i Zakona o osnov­nom školstvu,
kao i odredbe međunarodnih ugovora (članak 1. stavak 1. Zakona o potvrđiva­nju
Europske socijalne pove­lje, Dodatnog protokola Europskoj socijalnoj pove­lji,
Protokola o izmjenama Europske socijalne pove­lje – »Narodne novine«, Međunarodni
ugovori, broj 15/02; članak 1. stavci 1. i 3. Konvencije o diskriminaciji u
odnosu na zaposle­nje i zanima­nje – »Narodne novine«, Međunarodni ugovori,
broj 5/00).

Podnosite­lji ukazuju na nedopustive ne­gativne pos­ljedice
praktične primjene sporne odredbe Kolektivnog ugovora, te predlažu ukida­nje
odnosno ponište­nje te odredbe u cijelosti odnosno u dijelu u kojem ona glasi *»i
članstvo u Sindikatu«,*  te *»član
Sindikata«.*

Istodobno, Udruga tajnika i računovođa u školstvu
predlaže i donoše­nje privremene mjere, radi obustav­lja­nja rad­nji koje se poduzimaju
na teme­lju osporenog Kolektivnog ugovora, a zbog izbje­gava­nja nastanka teških
i nepoprav­ljivih pos­ljedica.

*Prijedlog nije dopušten.*

3. Prema članku 128. aliniji 2. Ustava, Ustavni sud
odlučuje o suglasnosti drugih propisa s Ustavom i zakonom.

Pod drugim propisom u smislu navedene ustavne odredbe
podrazumijeva se propis donesen unutar zakonskog ovlašte­nja od strane nadležnog
tijela državne vlasti radi provedbe zakona, odnosno propis koje­ga tijela
jedinica lokalne i područne (re­gionalne) samouprave i druge pravne osobe s
javnim ovlastima donose unutar svog djelokruga utvrđenog Ustavom i zakonom.

Dakle, pod drugim propisom podrazumijeva se akt općeob­veznog
karaktera, donesen od strane nadležnih tijela državne vlas­ti ili tijela
jedinica lokalne i područne (re­gionalne) samouprave te drugih pravnih osoba s
javnim ovlastima, koji uređuje odnose na općenit način i koji se odnosi u
pravilu na neodređeni krug adresata.

4. O pravnoj prirodi Kolektivnog ugovora u odnosu na
od­red­be članka 128. Ustava, Sud je već izrazio ovakvo stajalište u
predmetima, broj: U-II-464/1996 od 12. srp­nja 2001. godine, broj:
U-II-188/2002 od 6. ve­ljače 2002. godine, broj: U-II-361/2002 od 20. ožujka
2002. godine i dr.

5. Ustavni sud, međutim, smatra potrebnim napomenuti
da su, usprkos značajnom ograniče­nju autonomije subjekata radnih odnosa od
strane države, u radnim odnosima prisutni i privatnopravni elementi. U
hrvatskom radnom zakonodavstvu privatnopravni pristup radnim odnosima je izražen,
među ostalim, u od­red­bi članka 6. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj
38/95, 54/95, 65/95 i 17/01) koja predviđa supsidijarnu primjenu općih propisa
obveznog prava u slučaju ako određeno pita­nje nije uređeno propisima radnog
prava. Ta odredba izričito predviđa da će se i na pita­nja u vezi s kolektivnim
ugovorima koja nisu uređena odredbama tog ili drugog zakona primijeniti, u
skladu s naravi toga ugovora, opći propisi obveznog prava.

Teme­ljem navedenog, Ustavni sud smatra da o
protivnosti kolektivnog ugovora s Ustavom Republike Hrvatske, prisilnim
propisima te moralom društva odlučuju sudovi, primjenom propisa obveznog prava
o ništavosti ugovora. Ustavni sud tek u povodu eventualne ustavne tužbe odlučuje
jesu li sudskom presudom, donesenom u takvom sporu, povrijeđena ­ljudska prava
i teme­ljne slobode zajamčene Ustavom.

6. Prema odredbi članka 32. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, nastavno: Ustavni zakon), Sud će rješe­njem odbaciti zahtjev, prijedlog
i ustavnu tužbu ako nije nadležan za odlučiva­nje, ako su nepravodobni i u
drugim slučajevima kada ne postoje pretpostavke za odlučiva­nje o biti stvari.

Slijedom utvrđe­nja da akt u kojem je sadržana
osporena odredba nije drugi propis u smislu odredbe članka 128. alineje 2.
Ustava, a na teme­lju odredbe članka 32. Ustavnog zakona, riješeno je kao u
izreci.

7. Ustavni sud nije razmatrao prijedlog podnosite­lja
za privremenu obustavu izvrše­nja rad­nji koje se poduzimaju na osnovi
osporenog akta, budući da je donio rješe­nje kao u izreci.

Broj: U-II-318/2003
        U-II-643/2003
Zagreb, 9. trav­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Smi­ljko Sokol,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Rješenje, NN 72/2003-870