### NN 70/2015 (24.6.2015.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-13/12-5 od 16. travnja 2015.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1364

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda, Jasminke Jenjić, predsjednice vijeća, mr. sc. Mirjane Juričić i Lidije Rostaš Beroš, članica vijeća, te sudske savjetnice Marije Tomas Mišetić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d. Zagreb, Savska cesta 32, protiv tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, sada Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Zagreb, Roberta Frangeša Mihanovića 9, klasa: UP/I-344-08/12-04/01, urbroj: 376-10/EB-12-12 od 30. ožujka 2012., u predmetu premještaja i zaštite postojeće elektroničke komunikacijske infrastrukture, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 16. travnja 2015.

presudio je

Odbija se kao neosnovan tužbeni zahtjev za poništenjem rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/12-04/01, urbroj: 376-10/EB-12-12 od 30. ožujka 2012.

Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Rješenjem inspektora elektroničkih komunikacija Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, na osnovi članka 111., 112. i članka 116. Zakona o elektroničkim komunikacijama naloženo je tužitelju u roku od 20 dana od dostave tog rješenja o vlastitom trošku izvršiti premještanje i zaštitu postojeće elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme koja se nalazi na čestici broj: 3487/8 k.o. Šibenik, Vidici, Šibenik. U stavku 2. rješenja naloženo je Hrvatskom Telekomu d.d. izraditi projekt premještanja i zaštite elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme uz suglasnost investitora nove građevine Greda d.o.o. iz Šibenika, te prema dobivenoj suglasnosti i uvjetima investitora nove građevine izvršiti premještanje, potrebnu izgradnju i zaštitu nove elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, a prema stavku 3. izreke rješenja u protivnom će se odgovornoj osobi izreći upravna mjera u iznosu do deset prosječnih godišnjih bruto plaća ostvarenih u Republici Hrvatskoj u prethodnoj godini, a u slučaju daljnjeg neizvršenja bit će izrečena nova, veća novčana kazna.

Tužitelj je osporio navedeno rješenje pravovremenom tužbom ističući razloge nepravilno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešno izvedenog zaključka radi čega je pogrešno primijenjen pravni propis na temelju kojeg je stvar rješavana. Tužitelj navodi da je predmetna elektronička komunikacijska infrastruktura (dalje u tekstu: EKI) izgrađena u skladu s propisima koji su bili na snazi u vrijeme njene izgradnje, sukladno rješenju o odobrenju za građenje Općinskog sekretarijata za upravno pravne poslove Općine Šibenik 7. lipnja 1974. Temeljem tog rješenja je njegov pravni prednik, Poduzeće PTT Saobraćaja Šibenik izgradilo kabelsku mrežu Šibenik-Ražine i hotelsko naselje Solaris, te je Općina Šibenik, Općinski sekretarijat za građevinarstvo, urbanizam, stambene i komunalne poslove izdalo rješenje 30. prosinca 1977. kojim je dozvoljena uporaba izgrađene kabelske mreže. Tim rješenjem je utvrđeno da su radovi izvedeni prema odobrenoj investicijsko-tehničkoj dokumentaciji i važećim tehničkim propisima i standardima.

S tim u vezi tužitelj navodi da su, zbog duljine trase i prepreka koje se javljaju tijekom izgradnje, primjerice uslijed konfiguracije tla, geoloških karakteristika i postojanja druge komunalne infrastrukture u zoni zahvata, moguća manja odstupanja od tehničke dokumentacije koja se u pravilu toleriraju što je legalizirano uporabnom dozvolom.

Nadalje, tužitelj ističe da je sukladno odredbi članka 28. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama i članka 2. stavka 1. Pravilnika o potvrdi naknade za pravo puta (»Narodne novine« 152/11.) ispunio propisane uvjete za stjecanja prava na nekretnini na kojoj je EKI izgrađena, što konkretno znači da je udovoljavao svim uvjetima da se EKI zaštiti odnosno premjesti o trošku investitora. Zaključno tužitelj ističe da tuženo tijelo nije ovlašteno preispitivati valjanost pravomoćne uporabne dozvole izdane od ovlaštenog javnog tijela što govori da je pogrešno primijenjena odredba članka 26. stavka 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Slijedom svega izloženog predlaže da Sud u smislu odredbe članka 58. Zakona o upravnim sporovima donese presudu kojom će usvojiti tužiteljev zahtjev i poništiti osporeno rješenje.

Tuženo tijelo je podnijelo odgovor na tužbu u kojem se očituje na navode tužbe, posebno osporavajući one vezane uz utvrđeno činjenično stanje, pojašnjavajući da je temeljem odredbe članka 26. Zakona o elektroničkim komunikacijama obvezan i ovlašten utvrditi i odrediti obveze infrastrukturnim operatorima i investitorima ako je nužno zaštiti ili premjestiti EKI i drugu povezanu opremu u svrhu izvođenja radova ili gradnje nove građevine. Smatra tuženi da je temeljem zakonskih obveza i ovlasti postupao isključivo u svrhu utvrđivanja da li se predmetna dokumentacija o odobrenju građenja i o uporabi odnosi na konkretnu EKI, te je u tom cilju utvrđivao relevantno činjenično stanje i provodio odgovarajuće dokaze, među njima i angažirao vještaka te je odluku donio, među ostalim, na temelju vještačkog nalaza.

Tuženi zaključno predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Odgovor na tužbu dostavljen je tužitelju u skladu s odredbom članka 6. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« 20/10.) ali se isti nije očitovao.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Iz sadržaja spisa predmeta proizlazi da su na inicijativu tužitelja od 11. siječnja 2012. inspektori elektroničkih komunikacija tuženoga obavili inspekcijski pregled izvođenja gradnje poslovne građevine na čestici 3487/8 k.o. Šibenik, Vidici, Šibenik vezano uz izvođenje radova u zoni EKI operatora, temeljem ovlasti iz članka 111. i 112. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« 73/08. i 90/11. – dalje u tekstu: ZEK).

Temeljem odredbe članka 111. ZEK-a inspekcijski nadzor nad primjenom toga Zakona i temeljem njega donesenih propisa, te međunarodnih ugovora i sporazuma iz područja elektroničkih komunikacija koje obvezuju Republiku Hrvatsku obavlja tuženo tijelo, a poslove inspekcijskog nadzora provode inspektori elektroničkih komunikacija, koji su ovlašteni radnici tuženog.

Iz sadržaja spisa razvidno je, iz zapisnika o inspekcijskom pregledu, klasa: UP/I-344-08/12-04/01, urbroj: 376-10/ZM,EB-12-2 (JŠ) od 24. siječnja 2012. da je u povodu prijave tužitelja inspektor obavio pregled građevine u nazočnosti predstavnika nadzirane osobe pa iz izjave predstavnika nadzirane osobe proizlazi da se krajem mjeseca studenoga 2011. kod pripreme gradnje naišlo na predmetne kabele položene 20 centimetara ispod zemlje za koje se nije znalo jer nisu bili ucrtani niti u katastru niti u zemljišnim knjigama niti je postojala ikakva oznaka u zemlji, utvrđeno je da se ne radi o kabelima HEP-a, nakon čega su kontaktirali tužitelja čiji je predstavnik utvrdio da su kabeli njihovi. Iz izjave proizlazi također da je telefonski i pisanim putem nadzirana osoba pokušala komunicirati s tužiteljem radi zaštite EKI-a ali bez odgovarajuće reakcije.

Iz zapisnika također proizlazi da je obavljeno fotografiranje gradilišta, uočeni betonski profil s tri otvora kroz koje prolaze EKI kabeli te četiri PVC cijevi promjera 110 mm kroz koje prolaze EKI kabeli. Zabilježen je i položaj betonskih profila i plastičnih cijevi u odnosu na cestu te u odnosu na gradilište.

U postupku su pribavljena očitovanja tužitelja na zapisnik o očevidu uz koji je dostavio presliku kabelske kanalizacije iz projekta P 533/72 – Projekt telefonske kabelske mreže Šibenik Ražine i hotelskog naselja Solaris i shemu prikaza kabelske kanalizacije u odnosu na sadašnje stanje kabelske kanalizacije i nove prometnice.

Investitor se očitovao i dostavio preslike potvrde odnosno izmjene potvrde glavnog projekta od 15. studenog 2011. i 18. studenog 2011., te dokumentaciju vezanu uz početak radova na poslovnoj građevini te preslik katastarskog plana s podlogom trase kanalizacije.

Nadalje, u predmetu je održana usmena rasprava te iz zapisnika od 24. veljače 2012. proizlazi da su prisustvovali predstavnici tužitelja i nadzirane osobe, da je predmet rasprave bilo utvrđivanje da li projektirana trasa iz projekta mreže Šibenik i Ražine i hotelsko naselje Solaris odgovara stvarnom stanju trase kabelske kanalizacije koja prolazi kroz česticu na kojoj nadzirana osoba gradi građevinski objekt, pa je, nakon izlaganja stranaka, predstavnik nadzirane osobe predložio izmještanje dijela kabelske trase te je predložio shemu buduće trase.

Zaključkom, klasa: UP/I-344-08/12-04/01, urbroj: 376-10/EB-12-8 od 13. ožujka 2012. inspektor elektroničkih komunikacija odredio je vještačenje u predmetu sa zadaćom da se utvrdi sukladnost postojeće trase elektroničke komunikacijske infrastrukture operatora u čestici broj 3487/8 k.o. Šibenik, Vidici, Šibenik i projekta kabelske kanalizacije P-533/72 u pitanju, odnosno da li je kabelska kanalizacija operatora izvedena prema rješenju o odobrenju za građenje od 7. lipnja 1974. i rješenju o uporabi od 30. prosinca 1977. u odnosu na navedenu česticu.

Iz nalaza sudskog vještaka za geodeziju, Zorana Marina, dipl. ing. geodezije od 23. ožujka 2012. proizlazi da je vještak imao u vidu kopije plana u digitalnom obliku iz Ureda za katastar Šibenik, da je izvršio snimanje stvarnog stanja na terenu geodetskim instrumentom te je uklop stvarnog stanja u kopiji katastarskog plana izvršen pomoću originalnih koordinata i time definiran stvari položaj predmetnog kabela u prostoru na način kako je u naveden u nalazu. Prema zaključku vještaka proizlazi da predmetni kabel ne ide prema projektiranoj trasi nego prolazi cca 20 m sjeverno od iste.

Imajući na umu cjelokupne rezultate provedenog postupka, sadržaj spisa predmeta i priložene isprave te vodeći računa o odredbi članka 26. Zakona o elektroničkim komunikacijama sve to u smislu odredbe članka 55. Zakona o upravnim sporovima, Sud je ocijenio tužbeni zahtjev neosnovanim.

Prema odredbi članka 26. stavku 4. Zakona o elektroničkim komunikacijama, ako je nužno zaštiti ili premjestiti elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu u svrhu izvršenja radova ili gradnje nove građevine, investitor je obvezan o vlastitom trošku osigurati zaštitu ili premještanje iste koja je izgrađena u skladu s ovim Zakonom i posebnim propisima, a u protivnome, trošak njezine zaštite ili premještanja snosi infrastrukturni operator.

S obzirom da iz rezultata provedenog postupka proizlazi da je postojeća trasa EKI-a izvedena mimo odobrenoga projekta, odobrenja za građenje te mimo uporabne dozvole, pravilno je određeno da troškovi izmještanja padaju na teret infrastrukturnog operatora. Pri tome se ne mogu prihvatiti osnovanim navodi o manjim odstupanjima kao opravdanju za oslobođenje od troškova izmještanja, odnosno za terećenje investitora jer je očito prednik tužitelja izgradio trasu neovisno o projektu s obzirom da stvarno stanje u znatnom dijelu ne odgovara projektiranoj trasi.

Pri tome također nisu osnovani navodi tužbe vezani uz preispitivanje pravomoćnih dokumenta o uvjetima građenja i uporabnoj dozvoli budući da je iz sadržaja spisa jasno proizlazi da se ispitivala usklađenost stvarnog stanja kabelske kanalizacije i projektirane trase. S obzirom na znatno odstupanje osnovano je, i po ocjeni Suda, zaključeno da je stvarna, na terenu zatečena trasa EKI-a izvedena bez valjane dokumentacije o odobrenju građenja, dakle suprotno zakonu, pa je osnovano tužitelj terećen troškovima njenog premještanja i zaštite.

Na osnovi izloženog Sud ne nalazi osnove za uvažavanje tužbenog zahtjeva s obzirom da je protivno navodima tužbe činjenično stanje potpuno i pravilno utvrđeno i pravilno primijenjen materijalni propis, uz valjano obrazloženje, slijedom čega se isti odbija kao neosnovan, u smislu odredbe članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima »Narodne novine« 20/10., 143/12. i 152/14.).

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Broj: UsII-13/12-5
Zagreb, 16. travnja 2015.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

70 24.06.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-13/12-5 od 16. travnja 2015.

70 24.06.2015 Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: UsII-13/12-5 od 16. travnja 2015.