## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4467/2010 od 5. srpnja 2011.

### NN 92/2011 (4.8.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4467/2010 od 5. srpnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1970

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo J. Đ. iz V., kojeg zastupa I. P., odvjetnik iz V., na sjednici održanoj 5. srpnja 2011. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– presuda Županijskog suda u Vukovaru broj: Kž-258/10-7 od 24. lipnja 2010.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Vukovaru na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM REPUBLIKE HRVATSKE

1. Ustavnu tužbu podnio je J. Đ. (u daljnjem tekstu: podnositelj), hrvatski državljanin s prebivalištem u V., kojeg u postupku pred Ustavnim sudom zastupa I. P., odvjetnik iz V. Ustavna tužba je pravodobna i dopuštena.

Podnositelj u ustavnoj tužbi tvrdi da su mu sudskim presudama povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode (u daljnjem tekstu: ustavna prava) zajamčene Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Ustavnu tužbu podnosi protiv presude Županijskog suda u Vukovaru broj: Kž-258/10-7 od 24. lipnja 2010., kojom je preinačena presuda Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-127/09-135 od 1. ožujka 2010., u odluci o kazni na način da je podnositelj (optuženik u kaznenom postupku) za kazneno djelo izazivanje prometne nesreće iz članka 272. stavaka 1. i 3. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., 110/07. i 152/08.; u daljnjem tekstu: KZ), osuđen na kaznu zatvora u trajanju od jedanaest (11) mjeseci.

Presudom Općinskog suda u Vinkovcima podnositelju je za kazneno djelo iz članka 272. stavaka 1. i 3. KZ-a (kažnjivo po članku 272. stavku 3. KZ-a) izrečena kazna zatvora u trajanju od jedanaest (11) mjeseci, te primijenjena uvjetna osuda, tako da se izrečena kazna neće izvršiti ako (podnositelj) u roku od tri (3) godine ne počini novo kazneno djelo.

Podnositelju je izrečena sigurnosna mjera – zabrana upravljanja motornim vozilom B kategorije u trajanju od jedne (1) godine, a obvezan je i na plaćanje troškova kaznenog postupka.

2. Tijekom ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-127/09.

3. Prije raspravljanja o ustavnoj tužbi sudac Ustavnog suda dr. sc. Marko Babić izuzeo se od raspravljanja i glasovanja na temelju članka 27. stavka 6. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

4. Županijsko državno odvjetništvo u Osijeku (u daljnjem tekstu: ŽDO Osijek) broj: KT-117/96 – nakon zaprimanja krivične prijave Vrhovnog državnog tužiteljstva Republike Mađarske protiv podnositelja zbog krivičnog djela počinjenog u Republici Mađarskoj – podnijelo je 18. listopada 1996. istražnom sucu Županijskog suda u Osijeku zahtjev za provođenje istrage protiv podnositelja zbog osnovane sumnje da bi počinio krivično djelo protiv sigurnosti javnog prometa – teškim djelom protiv sigurnosti javnog prometa, opisano u članku 161. stavku 2. Krivičnog zakona Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 32/93., 38/93., 16/96. i 28/96.; u daljnjem tekstu: KZ RH) u vezi s člankom 156. stavkom 1. KZ-a RH.

Nakon provedene istrage, ŽDO Osijek je 24. prosinca 1996. (broj: KT-117/96) podiglo optužnicu protiv podnositelja.

4.1. Tijekom kaznenog postupka, Županijski sud u Osijeku, rješenjem broj: Kv-11/98-3 (K-108/96) od 10. veljače 1998., oglasio se stvarno nenadležnim za vođenje postupka u kaznenom predmetu protiv podnositelja zbog (sada) kaznenog djela iz članka 272. stavaka 1. i 3. KZ-a, te je spis ustupio Općinskom sudu u Vinkovcima.

Presudom Općinskog suda u Vinkovcima broj: K-275/98-30 od 18. lipnja 1998. podnositelj je oslobođen optužbe da je počinio navedeno kazneno djelo.

Žalbu protiv prvostupanjske presude podnijelo je Općinsko državno odvjetništvo u Vinkovcima broj: DO-K-138/98, 30. srpnja 1998.

Županijski sud u Vukovaru rješenjem broj: Kž-211/98 od 8. rujna 1999., prihvatio je žalbu zastupnika optužbe, ukinuo prvostupanjsku presudu i predmet vratio na ponovno suđenje.

4.2. U ponovnom suđenju, Općinski sud u Vinkovcima je presudom broj: K-326/99-101 od 27. ožujka 2007. osudio podnositelja za navedeno kazneno djelo na kaznu zatvora u trajanju od jedne (1) godine.

Žalbu protiv prvostupanjske presude, podnesenu 13. travnja 2007. putem izabranog branitelja podnositelja, prihvatio je Županijski sud u Vukovaru svojim rješenjem broj: Kž-236/07-12 od 5. ožujka 2009., ukinuo prvostupanjsku presudu i predmet vratio sudu prvog stupnja na novo suđenje.

4.3. U ponovnom suđenju, Općinski sud u Vinkovcima je presudom broj: K-127/09-135 od 1. ožujka 2010. (koja se osporava u ustavnosudskom postupku) podnositelja proglasio krivim za kazneno djelo iz članka 272. stavaka 1. i 3. KZ-a (kažnjivo po članku 272. stavku 3. KZ-a), počinjenog na način što je:

»... dana 13. studenog 1994. godine oko 18,05 sati u Republici Mađarskoj, u P., iako je bio svjestan da je prethodno pio alkoholno piće, imajući u krvi 1,60 promila apsolutnog alkohola, u pijanom stanju upravljao desnom kolničkom trakom iz pravca B. Ulicom Z. V. gdje se promet odvija na dvije trake u jednom smjeru s osobnim vozilom »Mercedes 200« registarske oznake NA 167-M, što je bilo protivno članku 195. stavak 1 i 2 Zakona o sigurnosti prometa na cestama, i protivno članku 13. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, jer nije dovoljno obratio pažnju na pješaka koji se nalazio na kolniku, pa uslijed toga i zbog alkoholom bitno umanjenih vozačkih sposobnosti nije poduzeo zaustavljanje vozila iako je vidio pješakinju K. G. koja je prelazila cestu s lijeve kolničke trake na desnu, nego je u nju udario prednjim lijevim dijelom svog vozila te je tom prilikom K. G. pored više lakih povreda zadobila i prijelom lijeve podlaktice, prijelom desne nadlaktice, prijelom koljenične i lisne kosti i nagnječenje mozga koje povrede su bile teške i po život opasne uslijed kojih je umrla dana 14. studenog 1994. godine (...)«

4.4. Žalbu protiv presude Općinskog suda u Vinkovcima podnijeli su zastupnik optužbe i branitelj podnositelja koji je, u smislu članka 374. stavka 1. ZKP-a, u žalbi zatražio da bude obaviješten o sjednici drugostupanjskog suda (str. 259 kaznenog spisa).

4.5. Županijski sud u Vukovaru je, prihvativši žalbu zastupnika optužbe, presudom broj: Kž-258/10-7 od 24. lipnja 2010. (koja se osporava u ustavnosudskom postupku), preinačio prvostupanjsku presudu u odluci o kazni na način što je podnositelja – umjesto ranije mu izrečene uvjetne osude – osudio na kaznu zatvora u trajanju od jedanaest (11) mjeseci.

5. Općinski sud u Vinkovcima u obrazloženju osporene odluke, između ostalog, navodi:

»Na osnovu provedenog dokaznog postupka utvrđeno je da je optuženik vidio pješakinju što i sam u svojoj obrani iznosi, a potvrđuje svjedok L...., ali optuženik zbog alkoholom bitno umanjenih vozačkih sposobnosti krivo procjenjuje udaljenost pješakinje i vozilo ne zaustavlja.

(...)

Postupajući u skladu s ukidbenim rješenjem Županijskog suda u Vukovaru... kao posebno olakotne okolnosti sud je optuženiku imao u vidu doprinos oštećene ovoj prometnoj nezgodi jer je postupila protivno članku 99. stavak 2. Zakona o sigurnosti prometa na cestama jer kolnik nije prelazila na označenom pješačkom prijelazu, a što je utvrđeno i iz iskaza svjedoka L. J. i H. i fotoelaborata.«

5.1. Županijski sud u Vukovaru u osporenoj presudi, između ostalog, navodi:

»(...) prvostupanjski sud u dovoljnoj mjeri nije cijenio težinu posljedice koja je nastupila počinjenjem kaznenog djela, tj. da je u konkretnom slučaju nastupila smrt jedne osobe, te da je do predmetne prometne nezgode došlo zbog alkoholiziranosti optuženika, kada je optuženik morao prilagoditi brzinu kretanja svoga vozila uvjetima puta i prometa, bez obzira na činjenicu što je i oštećena doprinijela donekle prometnoj nesreći jer je prelazila kolnik na neobilježenom pješačkom prijelazu s lijeve na desnu stranu, kojom prilikom je zadobila višestruke ozlijede uslijed kojih je sutradan preminula.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

6. Podnositelj u ustavnoj tužbi, ponavljajući žalbene razloge koje je iznosio tijekom kaznenog postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku, smatra da su mu osporenim sudskim odlukama, zbog bitne povrede odredbi kaznenog postupka, pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja i pogrešne primjene materijalnog prava, povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 29. stavcima 1. i 2., te članci 3. i 5. Ustava.

Obrazlažući povrede ustavnih prava podnositelj u ustavnoj tužbi navodi da »(...) sud nije na sjednicu Vijeća pozvao niti branitelja, a niti ovdje podnositelja ustavne tužbe, a koji su to u žalbi tražili (...) te je sjednica nezakonito održana u odsutnosti istih«.

Nadalje, ističe »(...) II. stupanjsko Vijeće je izjednačilo smrtnu posljedicu sa otegotnom okolnošću, iako je smrtna posljedica upravo bitno obilježje kaznenog djela iz čl. 272. i to stavka 3. KZ, jer u protivnom se ne bi niti radilo o kaznenom djelu. (...) Da nema kvalificiranih oblika, dakle, da nema zakonom predviđenih i normiranih kvalificiranih oblika kao što je prouzročenje smrti, smrtna posljedica mogla bi predstavljati otegotnu okolnost za temeljni oblik djela. (...) Niti I niti II stupanjski sud smiju cijeniti smrtnu posljedicu prilikom odluke o kaznenoj sankciji, već isključivo prilikom primjene materijalne norme, odnosno prilikom utvrđivanja da li je počinjeno temeljno djelo ili njegov kvalificirani oblik.«

Zaključno, uz prijedlog za usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih odluka sudova, podnositelj je na temelju članka 67. Ustavnog zakona predložio (i) određivanje privremene mjere (odgodu izvršenja presude Županijskog suda u Vukovaru).

IV. MJERODAVNO PRAVO

1) Ustav Republike Hrvatske

7. U konkretnom slučaju mjerodavan je članak 29. stavak 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

2) Mjerodavni zakoni

U konkretnom slučaju mjerodavan je članak 272. stavci 1. i 3. KZ-a, koji glasi:

»Članak 272.

(1) Tko kršenjem propisa o sigurnosti prometa tako ugrozi promet da izazove nesreću u kojoj je neka druga osoba teško tjelesno ozlijeđena, ili je drugome prouzročena imovinska šteta velikih razmjera kaznit će se kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina.

(...)

(3) Ako je kaznenim djelom iz stavka 1. ovoga članka prouzročena smrt jedne ili više osoba, počinitelj će se kazniti kaznom zatvora od tri do deset godina.

(...)«

i članak 374. stavak 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 62/03. – pročišćeni tekst i 115/06.; u daljnjem tekstu: ZKP), koji glasi:

»Članak 374.

(1) O sjednici vijeća izvijestit će se onaj optuženik i njegov branitelj, oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji je u roku predviđenom za žalbu ili za odgovor na žalbu zahtijevao da bude izviješten o sjednici ili je predložio održavanje rasprave pred drugostupanjskim sudom. Predsjednik vijeća ili vijeće može odlučiti da se o sjednici vijeća izvijeste stranke i kad nisu to zahtijevale ili da se o sjednici izvijesti i stranka koja to nije zahtijevala, ako bi njihova nazočnost bila korisna za razjašnjenje stvari.

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

8. U konkretnom slučaju prvostupanjski sud je podnositelju za kazneno djelo iz članka 272. stavaka 1. i 3. KZ-a (kažnjivo po članku 272. stavku 3. KZ-a) izrekao kaznu zatvora u trajanju od jedanaest (11) mjeseci, primijenivši uvjetnu osudu, tako da se izrečena kazna neće izvršiti ako (podnositelj) u roku od tri (3) godine ne počini novo kazneno djelo.

8.1. Protiv prvostupanjske presude žalbu su podnijele obje stranke u kaznenom postupku: državni odvjetnik i branitelj optuženika (punomoćnik podnositelja ustavne tužbe). O obje žalbe drugostupanjski sud je odlučivao na sjednici vijeća 24. lipnja 2010. pod predsjedavanjem sutkinje Županijskog suda u Vukovaru, Z. S. (zapisnik o sjednici drugostupanjskog vijeća Županijskog suda u Vukovaru broj: Kž-258/10-6, str. 263 kaznenog spisa).

U uvodu zapisnika, nakon konstatacije o nazočnosti stranaka koja sadrži navod da je nazočan »Županijski državni odvjetniku u Vukovaru«, ostale rubrike o nazočnosti drugih sudionika postupka, ostale su prazne. Nakon toga slijedi navod da:

»Predsjednik vijeća u 9.30 sati otvara zasjedanje, objavljuje predmet sjednice i sastav vijeća na koji stranke ne stavljaju prigovor.«

a potom konstatacija:

»Predsjednik vijeća potom utvrđuje da su sjednici nazočne gore navedene osobe a da nisu pristupile... I to zato:... (rubrika je ostala prazna)... te se s tim u svezi konstatira da prema čl. 374. st. 4. ZKP-a nema zapreka da se sjednica vijeća provede u odsutnosti tih osoba.«

Nakon završene sjednice predsjednik vijeća je u 9.45 sati (!) objavio da je taj dio sjednice završen i da će:

»... odluka koju će vijeće donijeti u nastavku sjednice biti priopćena zainteresiranim osobama dostavom ovjerenog prijepisa preko prvostupanjskog suda.«

8.2. Osporenom odlukom Županijski sud u Vukovaru je podnositelju preinačio prvostupanjsku presudu tako što ga je osudio zbog uvodno naznačenog kaznenog djela na bezuvjetnu kaznu zatvora.

9. Stoga Ustavni sud utvrđuje da sjednici žalbenog suda nije nazočio niti podnositelj, a niti njegov branitelj (koji je to izrijekom tražio u žalbi). Također, u zapisniku nije konstatiran razlog nedolaska branitelja (ni podnositelja) u smislu urednosti dostave poziva, a u spisu nema podataka jesu li pozvani na sjednicu.

10. Takvo postupanje drugostupanjskog suda prekršilo je odredbu članka 374. stavka 1. ZKP-a. Ustavni sud primjećuje da prema stajalištu Europskog suda za ljudska prava osobna nazočnost podnositelja pravnog lijeka pred drugostupanjskim sudom, doduše, nije potrebna, ako taj sud rješava samo o pravnim pitanjima o kojima se podnositelj već ranije izjasnio u podnesku (predmet Monnell i Morris protiv UK, presuda, 2. ožujka 1987., zahtjev br. 9562/81; 9818/82, § 58. i 68.). No, navedena odredba hrvatskog ZKP-a o nazočnosti stranaka na sjednici drugostupanjskog suda ima za svrhu pojačati zaštitu prava obrane na kontradiktorni postupak pred žalbenim sudom nego što to čini praksa Europskog suda za ljudska prava – čiji se uži opseg primjene nekog konvencijskog prava, kao što je poznato, nikada ne smije uzeti na štetu osobe u čiju je korist to pravo nacionalnim odredbama šire postavljeno.

11. Navedeno postupanje Županijskog suda u Vukovaru posebno je ustavnopravno neprihvatljivo u svjetlu činjenice da je kao žalbeni sud, uvaživši žalbu državnog odvjetnika preinačio prvostupanjsku uvjetnu osudu, kao mjeru upozorenja koju je izrekao prvostupanjski sud i izrekao strožu kaznu zatvora – sve to na sjednici koja je trajala, prema citiranom zapisniku, svega petnaest minuta i koja, sa svoje strane, zbog toga otvara ozbiljno pitanje o tome je li takvo površno postupanje – koje se u javnosti ne može shvatiti drukčije nego birokratsko »rješavanje predmeta« – predstavlja povredu dostojanstva žalitelja i njegovog branitelja, svedenih takvim postupanjem samo na objekt toga »rješavanja«.

Opisanim ponašanjem (propustom) Županijskog suda u Vukovaru zanemarena su ustavna jamstva na pravično suđenje zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava, čime je, prema ocjeni Ustavnog suda u konkretnom slučaju, podnositelju povrijeđeno navedeno ustavno pravo.

12. Budući da je utvrdio povredu ustavnog prava članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao ostale povrede ustavnih prava koje je podnositelj istaknuo u ustavnoj tužbi.

13. Ustavni sud na kraju ističe da ovaj slučaj ima presedansko značenje jer se razlikuje od svih dosadašnjih slučajeva s pitanjem ustavnosti postupanja drugostupanjskog suda s žalbama optuženika u kaznenom postupku o kojima je Ustavni sud do sada odlučivao. U njemu se susrelo nekoliko elemenata postupanja drugostupanjskog suda koji su u svojem zajedničkom učinku doveli do povrede podnositeljevog ustavnog prava na pravični postupak.

Iz gore rečenoga proizlazi da su ti elementi: a) okolnost da se radi o redovnom kaznenom postupku u kojem je branitelj podnositelja u žalbi na prvostupanjsku presudu izrijekom zahtijevao da bude pozvan na sjednicu vijeća drugostupanjskog suda (toč. 4.4.); b) okolnost da u spisu predmeta redovnog suda nema podataka jesu li branitelj podnositelja ili podnositelj osobno bili pozvani na sjednicu vijeća (toč. 9.); c) okolnost da u zapisniku o sjednici drugostupanjskog vijeća od 24. lipnja 2010. nije konstatiran razlog nedolaska branitelja ni podnositelja u smislu urednosti dostave poziva (toč. 9.) pri čemu je d) drugostupanjski sud, unatoč tome, održao sjednicu i preinačio prvostupanjsku odluku, izrekavši na štetu podnositelja umjesto lakše, uvjetne osude, težu kaznenu sankciju – kaznu zatvora (toč. 8.2.).

14. Sukladno navedenom, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. do III. izreke.

15. Budući da je donesena odluka u predmetu, Ustavni sud nije odlučivao o prijedlogu podnositelja za odgodu ovrhe (članak 67. Ustavnog zakona).

16. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4467/2010

Zagreb, 5. srpnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 92/2011-1970