## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-145/1996 od 4. ožujka 1998.

### NN 34/1998 (12.3.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-145/1996 od 4. ožujka 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom
ustavne tužbe F. "L. i L. M.", zastupanog od punomoćnika N. H., odvjetnika
u Z., na sjednici održanoj dana 4. ožujka 1998. godine, donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Ustavnom tužbom od 4. studenoga 1994. godine, podnositelj je pokrenuo
ustavnosudski postupak u svezi s presudom Županijskog suda u Z., broj:
Gž-2957/1994-2 od 19. srpnja 1994. godine.

Odlučujući povodom navedene ustavne tužbe, Sud je rješenjem, broj: U-III-891/1994
od 8. veljače 1995. godine, tužbu podnositelja odbacio kao nedopuštenu.
Ovakvu odluku Sud je donio na temelju odredbi članka 28. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 13/91), a iz
razloga što je tijekom ustavnosudskog postupka utvrđeno kako je podnositelj
istovremeno uz ustavnu tužbu izjavio u konkretnom slučaju i reviziju, cijeneći
ujedno predmetnu reviziju dopuštenom.

Vrhovni sud Republike Hrvatske svojim rješenjem, broj: Rev 2069/1995-2
od 7. prosinca 1995. godine, temeljem odredbi članka 382. stavka 3. Zakona
o parničnom postupku ("Narodne novine", br. 53/91 i 91/92), a uslijed premale
vrijednosti tužbenog zahtjeva, odbacio je reviziju podnositelja kao nedopuštenu.

Dana 11. ožujka 1996. godine, a po primitku rješenja Vrhovnog suda kojim
je izjavljena revizija odbačena kao nedopuštena, podnositelj je podneskom
zatražio pružanje ustavnosudske zaštite na temelju ranije podnijete ustavne
tužbe, držeći razvidnim kako je njegova ustavna tužba od 4. studenoga 1994.
godine bila pravodobna i dopuštena.

Prihvaćajući danu argumentaciju podnositelja, a na temelju stajališta
kako bi u konkretnom slučaju bio neprimjereno podnositelju uskratiti ustavnosudsku
zaštitu striktnom primjenom odredbi članka 29. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske, kojima se uređuje pravodobnost kao procesnopravna
pretpostavka za odlučivanje, Sud smatra ustavnu tužbu od 4. studenoga 1994.
godine, podnesenu u svezi osporavane presude Županijskog suda u Z., broj:
Gž-2957/1994-2 od 19. srpnja 1994. godine, dopuštenom.

Osporavanom presudom odbijena je kao neosnovana žalba podnositelja,
izjavljena protiv presude Općinskog suda u Z., broj: P-5039/92 od 10. lipnja
1993. godine. Navedenom prvostupanjskom presudom utvrđeno je da je sada
pokojni L. M., svojom oporukom od 24. studenoga 1982. godine, koja nije
u koliziji s kasnijom oporukom od 26. prosinca 1984. godine, imenovao i
odredio legatarom tužiteljicu J. J. iz M., V. O. broj 3 te odredio legatom
sve što posjeduje i sve što je deponirano kod Schweizerischer Bankverein
Zürich; nadalje sve što posjeduje i sve što je dponirano kod Dresdner Bank
München, kao i sredstva deponirana na tekućem bankarskom računu br. 233191.
Slijedom ovakvih utvrđenja, podnositelj je obvezan priznati i dozvoliti
uručenje legata tužiteljici prema rješenju Općinskog suda u Z., donesenom
u ostavinskom postupku br. O-1656/86 od 24. travnja 1986. godine, uz naknadu
parničnog troška.

Osporavanom presudom, prema mišljenju podnositelja, a uslijed nezakonitog
postupanja sudova, povrijeđena su ustavna prava iz članka 19., članka 20.,
članka 28., članka 29. i članka 48. Ustava. Člankom 19. Ustava jamči se
utemeljenost na zakonu akata državne uprave, kao i sudska kontrola tih
akata. Članak 20. Ustava utvrđuje osobnu odgovornost osoba koje se ogriješe
o odredbe Ustava o temeljnim slobodama i pravima čovjeka. Nadalje, članak
28. Ustava određuje kako je svatko nedužan dok mu se pravomoćnom sudskom
presudom ne utvrdi krivnja, dok članak 29. jamči strankama pravo na pravičan
postupak pred sudovima i drugim državnim tijelima. Člankom 48. Ustava jamči
se pravo vlasništva i pravo nasljeđivanja.

Ustavna tužba nije osnovana.

Tijekom parničnog postupka pred sudovima utvrđeno je kako je potraživanje
tužiteljice temeljeno na oporučnom raspolaganju ostavitelja, koje nije
u koliziji s njegovim ostalim kasnijim oporučnim raspolaganjima, te da
određivanje tužiteljice kao singularnog sukcesora ostavitelja nije u suprotnosti
s odredbama članka 106. Zakona o nasljeđivanju ("Narodne novine", br. 52/78).
Nadalje, utvrdivši da je upravo prava volja ostavitelja bila određivanje
legata u korist tužiteljice, sudovi su cijenili predmetni tužbeni zahtjev
u cijelosti osnovanim.

Na osnovi činjeničnog stanja utvrđenog u parničnom postupku te na temelju
u tom postupku primijenjenog materijalnog prava, a s obzirom na navode
podnositelja sadržane u ustavnoj tužbi, utvrđeno je kako su nadležni sudovi
osporavane presude donijeli na temelju zakona i u zakonom predviđenom postupku.

Podnositelj neosnovano u ustavnoj tužbi upućuje na postojanje povrede
u uvodu navedenih ustavnih prava. Zakonito postupanje sudova, u konkretnoj
pravnoj situaciji, ne može si uzeti kao temelj njihove povrede.

Slijedom iznijetog, a utvrdivši nepostojanje povrede ustavnih prava
iz članka 19., članka 20., članka 28., članka 29. i članka 48. Ustava,
odlučeno je kao u izreci.

Ova odluka temelji se na odredbama članka 59. i članka 61. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", br. 29/94).

Objava ove odluke temelji se na odredbama članka 20. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-145/1996
Zagreb, 4. ožujka 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 34/1998-440