## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1133/2003 od 17. rujna 2003.

### NN 159/2003 (10.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1133/2003 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2306

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­čiva­­nje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom D. P. iz D., na sjednici održanoj dana 17.
rujna 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.
if !supportLineBreakNewLine
endif

```
Obrazlože­­nje

if !supportLineBreakNewLine

endif
```

  1. Ustavna tužba podnijeta je
protiv presude Županijskog suda u Sisku, broj: Gž-2220/02-3 od 30. siječ­nja
2003. godine, kojom je odbijena kao neosnovana žalba podnosite­ljice ustavne tužbe
i potvrđena presuda Općinskog suda u Sisku, broj: P-1780/01 od 6. svib­nja
2002. godine. Tom je presudom odbijen podnosite­ljičin tužbeni zahtjev kojim je
od tuženika, Hrvatskog zavoda za mirovinsko osigura­nje, Područne službe u
Sisku, potraživala isplatu dospjelih, a neisplaćenih iznosa mirovine za razdob­lje
od 1. srp­nja 1991. do 1. srp­nja 1997. godine, sa zakonskim zateznim kamatama.

2. Podnosite­ljica smatra da su osporenim presudama
povri­jeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 26., 29., 32.,
48. i 56. te odredba članka 117. stavka 3. Ustava Repub­like Hrvatske. Ističe i
povredu članka 9. Međunarodnog pakta o ekonomskim, socijalnim i kulturnim
pravima (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 12/93) i članka 1. Prvog
Protokola Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Na­rod­ne
novine« – Međunarodni ugovori, broj 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispr.).

U ustavnoj tužbi podnosite­ljica navodi da je primala
mirovinu putem pošte, a da je nakon prekida komunikacija između banaka i
tuženika, zbog ratnih akcija, došlo do obustave isplate mirovine. Navodi da je
tijekom VRA »Oluja« napustila teritorij Republike Hrvatske i otišla živjeti u
SR Jugoslaviju. S danom 1. srp­nja 1997. godine podnosite­ljici je nastav­ljena
isplata mirovine, a na teme­lju ­njezinog zahtjeva. Smatra da je razlog prekidu
isplate mirovine tehničke naravi.

Od Ustavnog suda Republike Hrvatske traži usvaja­nje
ustavne tužbe i ukida­nje navedenih odluka.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst, nastavno: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim pravima i obvezama ili o sum­nji
ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno ­ljudsko pravo ili teme­ljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (re­gionalnu) samoupravu (u nastavku: ustavno pravo).

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li povrije­đe­no
ustavno pravo podnosite­lja, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pita­nje jesu
li upravna tijela i sud pravilno i potpuno utvrdili či­njenično sta­nje i
ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one či­njenice od čije­g
postoja­nja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Tijekom provedenog parničnog postupka, pokrenutog
po tužbi podnosite­ljice ustavne tužbe, sud prvog stup­nja utvrdio je da je
podnoše­njem tužbe dana 5. listopada 2001. godine podno­site­ljica prvi puta
zatražila isplatu zaostataka mirovine, a da joj je isplata mirovine ponovno
uspostav­ljena od srp­nja 1997. godine. Slijedom ovako utvrđenog či­njeničnog
sta­nja, sud prvog stup­nja utvrdio je da su zastarjela sva potraživa­nja
podnosite­ljice ustavne tužbe koja se odnose na razdob­lje do 12 mjeseci
unatrag, suglas­no odredbi članka 87. stavka 2. Zakona o mirovinskom osigura­nju
(»Narodne novine«, broj 102/98, 127/00 i 59/01) te je odbio, kao neosnovan,
podnosite­ljičin tužbeni zahtjev.

U žalbenom postupku, Županijski sud u Sisku je ocijenio
da je prvostupa­njski sud pravilno i potpuno utvrdio či­njenično sta­nje te
pravilno primijenio materijalno pravo.

5.
Analizom navoda ustavne tužbe i osporavanih odluka, Ustavni sud Republike
Hrvatske je utvrdio da su postupci pred nadležnim sudovima provedeni u skladu s
odgovarajućim postupovnim i materijalnim propisima te da osporenim odlukama
podnosite­ljici nisu povrijeđena ustavna prava, kao ni odredbe međunarodnih
ugovora na koja ukazuje.

Prema odredbi članka 87. stavka 2. Zakona o mirovinskom
osigura­nju, dospjela prima­nja iz mirovinskog osigura­nja, koja nisu isplaćena
zbog okolnosti koje je izazvao sam korisnik prima­nja, kao što su nedostav­lja­nje
obavijesti o promjeni adrese, potvrde o životu, neobnov­ljena punomoć i dr.,
mogu se naknadno isplatiti najviše za 12 mjeseci unatrag, računajući od dana
pod­nošte­nja zahtjeva.

Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da su
sudovi, na teme­lju potpuno utvrđenog či­njeničnog sta­nja, pravilno
primijenili navedenu zakonsku odredbu.

6. Ocje­njujući razloge ustavne tužbe sa stajališta
članka 14. stavka 2. Ustava, Sud je utvrdio da u konkretnom slučaju ustavno
pravo jednakosti pred zakonom nije povrijeđeno. Podnosite­ljica nije navela
relevantne razloge koji bi ukazivali da je u provedenom sudskom postupku bilo
postupovnih povreda koje bi mogle dovesti do povreda ­njezinih ustavnih prava.
Sudovi su obrazložili stajališta iznijeta u osporenim presudama, za koja je
nedvojbeno da nisu pos­ljedica proizvo­ljnog tumače­nja i primjene materijalnog
prava te da nisu protivna usta­ljenoj praksi. U tom postupku i u osporenim
presudama o pravima podnosite­ljice nije odlučivano samovo­ljno.

7. Odredbom članka 26. Ustava zajamčeno je da su svi
držav­ljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim
državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti. U konkretnoj pravnoj stvari
ne postoje razlozi zbog kojih bi se moglo ocje­njivati da je osporenim odlukama
povrijeđeno ustavno načelo iz članka 26. Ustava Republike Hrvatske.

8. Podnosite­ljici nije povrijeđeno niti ustavno
pravo zajam­čeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, kojim se jamči pravično suđe­nje.
Uvidom u spis predmeta razvidno je da su, u konkretnom slučaju, zakonom ustanov­ljena
tijela sudbene vlasti provela postupke unutar svoje nadležnosti. Podnosite­ljici
je omogućeno sudjelovati u postupku i pratiti tijek postupka, ulagati pravni
lijek i poduzimati druge zakonom dopuštene postupovne rad­nje, dok su osporene
odluke donijete u pravilno i zakonito provedenim postupcima te su uteme­ljene
na odredbama mjerodavnog materijalnog prava.

9. Također, podnosite­ljici ustavne tužbe, u
konkretnom slu­čaju, nije osporenim odlukama povrijeđeno ustavno pravo zajam­čeno
člankom 32. Ustava, a prema kojoj odredbi svatko tko se zakonito nalazi na
teritoriju Republike Hrvatske ima pravo slo-bodno se kretati i birati boravište
(stavak 1.), odnosno, da svaki držav­ljanin Republike Hrvatske ima pravo u bilo
koje doba napustiti teritorij države i naseliti se trajno ili privremeno u
inozemstvu i bilo kada se vratiti u domovinu (stavak 2.), a iz razloga jer je
tim presudama samo odlučeno o tužbenom zahtjevu obveznopravne naravi.

10. U odnosu na podnosite­ljičinu tvrd­nju o povredi
ustavnog prava vlasništva, zajamčenog odredbom članka 48. stavka 1. Ustava, va­lja
reći da se u konkretnom slučaju radi o obveznoprav­nom zahtjevu, dakle tražbini
podnosite­ljice čije je ostvariva­nje vremenski ograničeno institutom zastare
pa Ustavni sud utvrđuje da osporenim presudama, kojima je odbijen tužbeni
zahtjev uslijed nastupa­nja zastare potraživa­nja, podnosite­ljici nije, niti
je moglo biti povrijeđeno ustavno jamstvo prava vlasništva.

11.
Podnosite­ljica u ustavnoj tužbi ističe i povredu ustavnog prava propisanog
odredbom članka 56. Ustava, prema kojoj se pravo zaposlenih i članova ­njihovih
obite­lji na socijalnu sigurnost i socijalno osigura­nje uređuje zakonom i
kolektivnim ugovorom (stavak 1.), a odredbom stavka 2. propisano je da se prava
u vezi s porođajem, materinstvom i ­nje­gom djece uređuju zakonom. Podnosite­ljica
nije navela razloge koji bi ukazivali na povredu navedenog ustavnog prava.

12. Odredba članka 117. stavka 3. Ustava ne sadrži
ustavno pravo u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

13. Slijedom iznijetog, teme­ljem odredaba članaka 73.
i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

14. Odluka o objavi (točka II. izreke) teme­­lji se
na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1133/2003
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 159/2003-2306