## Presuda i Rješenje Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1189/2011-4 od 16. svibnja 2012.

### NN 76/2012 (9.7.2012.), Presuda i Rješenje Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1189/2011-4 od 16. svibnja 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1783

PRESUDA

i

RJEŠENJE

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca tog suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, mr. sc. Marije Kriletić i Borisa Markovića, članova vijeća, te više sudske savjetnice Jadranke Jelić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja NCL Media Grupa d.o.o. iz Zagreba, Vlaška 40, kojeg zastupaju zakonske zastupnice Sina Karli i Ida Šagovac, a njih punomoćnica Marija Kos, odvjetnica u Zlataru, Sajmišna 3, te tužitelja Europapress Holding d.o.o. iz Zagreba, Koranska 2, kojeg zastupaju zakonski zastupnici Stjepan Orešković i Ines Lozić, a njih punomoćnica Tamara Sardelić, odvjetnica u Odvjetničkom društvu Sardelić i Miličević u Zagrebu, Ilica 15, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, Zagreb, Savska cesta 41, klasa: UP/I-030-02/2010-027, urbroj: 580-02-10-76-031, od 16. prosinca 2010., radi tržišnog natjecanja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 16. svibnja 2012.

presudio je

I. Tužba tužitelja NCL Media Grupa d.o.o. iz Zagreba, Vlaška 40, se odbija.

i

riješio je

II. Tužba tužitelja Europapress Holding d.o.o. iz Zagreba, Koranska 2, se odbacuje.

III. Ova presuda i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela utvrđeno je da su tužitelji izričitim dogovorom o prodajnoj cijeni općeinformativnih tjednika od 31. srpnja 2008. sklopili zabranjeni sporazum u smislu članka 9. stavka 1. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, koji za cilj ima ograničavanje tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu naklade nacionalnih općeinformativnih tjednika na teritoriju Republike Hrvatske u razdoblju od 31. srpnja 2008. do dana donošenja ovog rješenja, te je utvrđeno da je navedeni sporazum ništav ex lege, u smislu članka 9. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Protiv naznačenog upravnog akta tužitelji su podnijeli zasebne tužbe, koje su zavedene u upisnik ovoga Suda pod poslovnim brojem: Us-1189/2011 i Us-1610/2011, pa kako se radi o istom osporenom upravnom aktu, Sud je spojio oba predmeta te nakon ocjene zakonitosti osporenog akta, donio jednu presudu i rješenje pod poslovnim brojem: Us-1189/2011-4.

Tužitelj NCL Media Grupa d.o.o. osporava zakonitost pobijanog rješenja radi pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, pogrešne primjene materijalnog prava, te povrede odredaba postupka. Smatra da je tijekom postupka dokazano da su oba poduzetnika svoje odluke o povećanju cijene tjednika Nacional i Globus donijela neovisno jedan o drugom, uvjetovano promjenama cijena na tržištu, te znatno prije nego su između Ive Pukanića i Nine Pavića izmijenjene SMS poruke dana 31. srpnja 2008. Navedeno potvrđuju odluke Uprave društva EPH d.o.o. od 19. lipnja 2008., 9. srpnja 2008. i 30. srpnja 2008., te dopis tužitelja od 11. listopada 2010. u kojem tužitelj potvrđuje da je odluka o povećanju cijene tjednika Nacional donijeta suglasno sredinom mjeseca srpnja 2008. od strane članova uprave tužitelja i to Ive Pukanića, Sine Karli i Ide Šagovac. Tuženo tijelo je pogrešno osporilo postojanje takve odluke tužitelja zbog toga što nije donesena u pisanom obliku, a isto tako neosnovano nije prihvatilo tužiteljev dokazni prijedlog saslušanjem Ide Šagovac i Sine Karli ili njihovih pisanih izjava, na okolnost postojanja i donošenja odluke o povećanju cijene tjednika Nacional, čime su povrijeđene odredbe članka 6., 8., 30. i 52. Zakona o općem upravnom postupku. Smatra da iz svih navedenih odluka nedvojbeno proizlazi da su tužitelji odluke o povećanju cijena donijeli neovisno jedan o drugome, te da je nemoguće da je odluka o povećanju cijena tjednika Nacional i Globus donijeta 31. srpnja 2008. razmjenom nekolicine SMS poruka. U prilog navedenoj tvrdnji govori i dokazana činjenica da su tužitelji svoje odluke o povećanju cijene donijeli na temelju detaljnih kalkulacija, izrada kojih je trajala dulje vrijeme, pri čemu je uzeto u obzir novonastalo stanje na tržištu uvjetovano globalnom krizom. Navodi da je tužitelj u svrhu pukog preživljavanja, zadržavanja solventnosti i očuvanja radnih mjesta bio u obvezi izvršiti korekciju cijene tjednika Nacional, a da motiv za isto nikako nije bio ostvarenje dodatnog profita i stjecanje prednosti pred drugim tržišnim takmacima, kako to pogrešno tvrdi tuženo tijelo. S obzirom na to da tužitelji posluju u istim tržišnim uvjetima, navodi da nije čudo da je cijena o povećanju kod oba tužitelja bila ista.

Nadalje, tužitelj prigovara vjerodostojnosti isprave-zapisnika o pretrazi iPhone uređaja Ive Pukanića, smatrajući da takva isprava nije podobna za korištenje kao dokazno sredstvo jer tužitelj nije imao mogućnost uvida u izvornost takvog dokumenta, niti njegovo porijeklo, niti je tužitelju dostavljena kompletna prepiska na koju se tuženo tijelo poziva. Iz sadržaja navedenih poruka jasno proizlazi da se radilo o privatnom, neobvezujućem razgovoru, odnosno prepisci Ive Pukanića i Nine Pavića, koji se ne može smatrati pravno relevantnim i obvezujućim za tužitelja, a tuženo tijelo prilikom donošenja odluke nije smjelo zanemariti kvalifikaciju njihovih osobnih odnosa. Također navodi da tuženo tijelo ničim nije obrazložilo svoju tvrdnju da se u ovom slučaju radilo o kartelnom sporazumu. Kod odluke tužitelja o povećanju cijene nije bilo namjere da se maksimizira profit ili potpuno isključi tržišno natjecanje, niti je bilo vremenskog determiniranja primjene cijena. Navodi da se u ovom slučaju radi o tržištu na kojem postoji odnos oligopola, odnosno situaciji na tržištu na kojem djeluje mali broj tržišnih takmaca, prodavatelja roba ili usluga koji su neovisni u utvrđivanju cijena i obujmu proizvodnje, ali su u određenoj mjeri ovisni o svojim tržišnim takmacima, te se kod njihova poslovanja radi o paralelnom usklađivanju ponašanja, što nije zabranjeno, a isto potvrđuje presuda Suda Europskih zajednica u predmetu Wood Pulp iz 1993. Smatra da je tuženo tijelo za vođenje ovako ozbiljnog postupka moralo raspolagati ozbiljnim dokazima kojima bi dokazalo postupanje tužitelja protivno odredbama Zakona o tržišnom natjecanju, a ne indicijama, te je bilo dužno objasniti na koji način su tužitelji ograničili tržišno natjecanje i temeljem čega je tuženo tijelo došlo do takvog zaključka.

Tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu u bitnom ostaje kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, te predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba tužitelja NCL Media Grupa d.o.o. nije osnovana.

Iz podataka spisa predmeta i obrazloženja osporenog rješenja proizlazi da je tuženo tijelo u predmetu istraživanja tržišta općeinformativnih tjednika u Republici Hrvatskoj, a povodom transkripata SMS poruka objavljenih u tiskanim i elektronskim medijima došlo do saznanja o postojanju SMS poruka između odgovornih osoba tužitelja iz razdoblja od svibnja do listopada 2008., čiji sadržaj je upućivao na sporazum, izričiti dogovor o istovremenom povećanju cijena tjednika Nacional i Globus, u istom nominalnom iznosu od 2,00 kn tj. upućivao je na sprječavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja sklapanjem sporazuma u smislu članka 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Slijedom toga tuženo tijelo je provelo odgovarajući postupak propisan odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.) tj. provelo je posebni ispitni postupak za utvrđivanje sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja sklapanjem zabranjenog sporazuma, pribavilo je od Županijskog suda u Zagrebu zapisnik o pretrazi iPhone uređaja odgovorne osobe tužitelja s ispisom SMS poruka, zatražilo je očitovanja distributera i očitovanja tužitelja s dostavom dokumentacije, provelo je usmenu raspravu, utvrdilo je mjerodavno tržište, te je provelo detaljnu analizu sporazuma sklopljenog između tužitelja. Na osnovi svega provedenog tuženo tijelo je utvrdilo da su tužitelji sklopili zabranjeni sporazum u smislu članka 9. stavka 1. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, o čemu je tuženo tijelo donijelo osporeno rješenje, u kojem je za svoju odluku dalo razloge kako nalažu odredbe članka 98. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09.), koje ovaj Sud u cijelosti prihvaća.

Prema odredbi članka 9. stavka 1. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine«, broj 122/03.), propisano je da su zabranjeni sporazumi između poduzetnika, ugovori, pojedine odredbe ugovora, izričiti ili prešutni dogovori, usklađeno djelovanje, odluke udruženja poduzetnika (u daljnjem tekstu: sporazumi) koji kao cilj ili posljedicu imaju sprječavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu, a naročito oni kojima se izravno ili neizravno utvrđuju kupovne ili prodajne cijene, odnosno drugi trgovinski uvjeti, a prema stavku 2. sporazumi kojima se sprječava, ograničava ili narušava tržišno natjecanje u smislu stavka 1. ovoga članka, a ne mogu se izuzeti u smislu članka 10. ovoga Zakona, ništavi su.

Sudionici sporazuma, ovdje tužitelji, putem SMS poruka od 31. srpnja 2008. izričito su dogovorili istovremeno povećanje cijena općeinformativnih tjednika Globus i Nacional, u nominalnom iznosu od 2,00 kn, s 12,00 na 14,00 kn. Navedeno povećanje cijene uslijedilo je u istom 32. tjednu 2008., te je tužitelj NCL Media Grupa d.o.o. povećao cijenu tjednika Nacional u utorak 5. kolovoza 2008., budući da tiskano izdanje navedenog tjednika izlazi utorkom, a tužitelj Europapress Holding d.o.o. povećao je cijenu tjednika Globus u petak 8. kolovoza 2008., budući da taj tjednik izlazi petkom. Utvrđena cijena od 14,00 kn bila je na snazi i u trenutku donošenja osporenog rješenja. Tuženo tijelo je pravilno zaključilo da su tužitelji opisanim postupanjem sklopili zabranjeni sporazum u smislu članka 9. stavka 1. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, koji je za cilj imao sprječavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu naklade nacionalnih općeinformativnih tjednika na teritoriju Republike Hrvatske, slijedom čega je utvrdilo da je isti sporazum ništav. Tuženo tijelo utemeljeno nije prihvatilo navode tužitelja da su odluke o povećanju cijena predmetnih tjednika donijeli neovisno jedan o drugome i znatno prije nego su između odgovornih osoba tužitelja izmijenjene SMS poruke od 31. srpnja 2008. Ovo zbog toga jer su transkripti SMS poruka potvrđivali da su tužitelji nesumnjivo izrazili zajedničku namjeru da se ponašaju na tržištu na određeni način tj nedvojbeno su izrazili volju da odrede cijene tjednika koje izdaju i vrijeme kada će se primjenjivati dogovorene cijene. Da je tome bilo tako potvrđuju činjenice da je do stvarnog povećanja cijena navedenih tjednika za dogovoreni iznos od 2,00 kn došlo neposredno nakon dogovora odgovornih osoba izravnih tržišnih takmaca odnosno tužitelja, putem SMS poruka od 31. srpnja 2008., te da su distributeri zaprimili obavijesti o povećanju cijene tjednika nakon 31. srpnja 2008. Nadalje, suglasnost volja između tužitelja o njihovom budućem ponašanju proizlazi i iz činjenice da se niti jedna od odgovornih osoba nije tijekom dopisivanja porukama ogradila ili povukla od tako dogovorenog načina ponašanja, već je dapače došlo do realizacije dogovora, a transkripti SMS poruka pobijaju navod tužitelja da je riječ o paralelnom postupanju, a ne o izričitom dogovoru. Tuženo tijelo je pravilno navelo da je provedbom predmetnog sporazuma izbjegnut rizik koji sa sobom donosi tržišno natjecanje tako da će tržištem naklade nacionalnih općeinformativnih tjednika umjesto međusobne konkurencije upravljati njihov međusobni dogovor, pa predmetni sporazum predstavlja tešku povredu Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i sadrži sve elemente kartelnog sporazuma, što je osporenim rješenjem detaljno analizirano i obrazloženo. Navod tužitelja da se u ovom slučaju radilo o privatnom, neobvezujućem razgovoru, tuženo tijelo nije moglo prihvatiti s obzirom na to da su karteli u pravilu tajni, neformalni i pravno neobvezujući sporazumi, a vjerojatnost da se za njih sazna je mala.

Nadalje, tuženo tijelo osnovano nije prihvatilo dokazni prijedlog tužitelja saslušanjem Ide Šagovac i Sine Karli ili njihove pisane izjave jer pitanje kada je donesena i tko je donio Odluku o povećanju cijene tjednika Nacional u ovom slučaju nije bilo od presudne važnosti s obzirom na postojanje nesporno utvrđene činjenice da je upravo dopisivanje putem SMS poruka od 31. srpnja 2008. između odgovornih osoba izravnih tržišnih takmaca bilo ključno za konačan dogovor o cijenama, te sklapanje zabranjenog sporazuma. Također valja navesti da tuženo tijelo nije povrijedilo odredbe Zakona o općem upravnom postupku, na koje je ukazao tužitelj. Naime, tuženo tijelo je tijekom postupka u više navrata zatražilo od tužitelja, a temeljem članka 48. stavka 1. točke 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, dostavu očitovanja i dokumentacije, kako bi utvrdilo sve činjenice i okolnosti koje su bile bitne za zakonito i pravilno rješavanje ove upravne stvari, a tužitelj se u podnescima od 15. listopada 2010. i 1. prosinca 2010. očitovao da su Odluku o povećanju cijene donijeli suglasno svi članovi tadašnje Uprave, što je opunomoćenik tužitelja ponovio na usmenoj raspravi održanoj 7. prosinca 2010. Prema tome tuženo tijelo je poštovalo načelo utvrđivanja materijalne istine, a isto tako omogućilo je tužitelju izjašnjavanje o svim činjenicama, okolnostima i pravnim pitanjima važnim za rješavanje ove stvari, što je tužitelj tijekom ovog postupka i iskoristio. Glede prigovora na vjerodostojnost zapisnika o pretrazi iPhone uređaja Ive Pukanića, tuženo tijelo je pravilno ocijenilo da je taj zapisnik vjerodostojna isprava, navodeći pritom da je to pitanje riješio Županijski sud u Zagrebu tako što je navedeni zapisnik uvrstio kao dokaz u spis kaznenog predmeta broj: K-US-66/09.

Slijedom iznesenog Sud nalazi da je tuženo tijelo pravilno provelo predmetni postupak, u kojem je potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje, te je na temelju istoga pravilno primijenilo materijalno pravo.

Tužba tužitelja Europapress Holding d.o.o. nije pravodobna.

Naime, spisima predmeta priložena je povratnica-obavijest o prijamu/uručenju, iz koje je vidljivo da je osporeno rješenje uručeno punomoćnici tužitelja 11. siječnja 2011., a tužba je podnijeta putem pošte preporučeno 11. veljače 2011. Kako je posljednji dan roka za podnošenje tužbe istekao 10. veljače 2011. (četvrtak), to je u ovom slučaju tužba podnesena po isteku zakonskog roka od 30 dana, iz članka 24. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.).

Trebalo je stoga temeljem odredbe članka 42. stavka 2. navedenog Zakona o upravnim sporovima, tužbu tužitelja NCL Media Grupa d.o.o., odbiti kao neosnovanu, a tužbu tužitelja Europapress Holding d.o.o., temeljem odredbe članka 30. stavka 1. točke 1. istog Zakona, odbaciti kao nepravodobno podnesenu.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 59. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Broj: Us-1189/2011-4

Zagreb, 16. svibnja 2012.

Predsjednica vijeća

Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 76/2012-1783