## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1876/2002 od 26. listopada 2004.

### NN 160/2004 (18.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1876/2002 od 26. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2821

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vuko­jević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi I. Ć. iz K., BiH, kojeg
zastupa A. M., odvjetnik iz M., na sjednici održanoj 26. listopada 2004.
godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Makarskoj dužan je donijeti odluku u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom, pod poslovnim brojem: P-480/92 u najkraćem mogućem roku, ali ne
duljem od jedne godine, računajući od prvoga idućeg dana nakon objave ove
odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnositelju ustavne tužbe I. Ć. iz K., BiH, određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00
kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva
podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe podnio je 6. kolovoza 2002. godine, na temelju članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pro­čišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), ustavnu tužbu
radi duljine parničnog postupka pokrenutog njegovom tužbom protiv Republike
Hrvatske, a radi naknade štete prouzročene oduzimanjem osobnog vozila marke
»Mercedes« 190 E-2.3-16 V od djelatnika 72. bojne Vojne policije iz M., u
listopadu 1992. godine.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 25.
studenoga 1992. godine podnositelj je Općinskom sudu u Makarskoj podnio tužbu
protiv Republike Hrvatske, radi naknade štete,

– u
postupku su održana četiri ročišta za glavnu raspravu,

–
rješenjem od 15. veljače 2000. godine postupak je prekinut na temelju članka 1.
Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99),

–
provjerom kod Općinskog suda u Makarskoj (dana 16. kolovoza 2004.) utvrđeno je
da predmet nije signiran pod novim poslovnim brojem i da se u njemu i dalje ne
postupa.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Makarskoj 25. studenoga
1992. godine, tužbom protiv Republike Hrvatske, a radi naknade štete koju su
prouzročili pripadnici hrvatskih oružanih snaga.

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99), koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91., 73/91., 3/94. i
7/96.) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i 184b. koji glase:

»Odgovornost
Republike Hrvatske za štetu nastalu tijekom Domovinskog rata.

Članak
184a.

(1)
Postupci koji se vode protiv Republike Hrvatske radi naknade štete koju su
uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga u vojnoj ili
redarstvenoj službi ili u svezi s obavljanjem vojne ili redarstvene službe
tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do 30. lipnja 1996. prekidaju
se.

(2) Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon donošenja posebnog zakona kojim će se urediti odgovornost za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata«.

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«.

3.1. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
4.

(1)
Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade štete iz ovoga Zakona,
prekinuti stupanjem na snagu Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, br. 112/99.) nastavit će se stupanjem na snagu ovoga
Zakona.«

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete uzrokovane od
pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata do
stupanja na snagu Zakona o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu uzrokovanu
od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata,
odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka
mora prekinuti, te su oni bili prekinuti tijekom razdoblja tri (3) godine, osam
(8) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

3.2.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu tna temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog
povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak
29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak
29.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene
pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 25. studenoga
1992. godine.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.

Ustavna
tužba podnesena je 6. kolovoza 2002. godine. Ustav­ni sud utvrđuje da je od
dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo
ukupno devet (9) godina, sedam (7) mjeseci i jedanaest (11) dana.

U
pravnorelevantnom razdoblju u kojem Ustavni sud, u pravilu, razmatra povredu
prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku (od 5. studenoga 1997. do dana
podnošenja ustavne tužbe) parnični postupak u povodu kojeg je ustavna tužba
podnesena traje četiri (4) godine, jedanaest (11) mjeseci i deset (10) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema
članku 117. stavku 3. Ustava Republike Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava
i zakona.

Prekid
parničnog postupka u predmetu koji se vodio pred Općinskim sudom u Makarskoj
pod brojem: P-480/92 nastupio je po sili zakona (ex lege) 6. studenoga 1999.
godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći
rješenje o prekidu postupka15. veljače 2000. godine, nadležni Općinski sud u
Makarskoj postupio je u skladu sa zakonom, a njegovo rješenje o prekidu
postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje
podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM
ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu sa člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi
pitanja postojanja pretpostavki za postupanje u skladu sa člankom 63. stavkom
1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da
se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stavkom 1.
Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom
određenog prekida nadležni sud ne može postupati, pa ako je takav prekid
neopravdano dugotrajan može doći do povrede prava na suđenje u razumnom roku.
Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u razumnom roku ne može pripisati sudu,
već je posljedica intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom
se intervencijom može povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga
postoje odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za
postupanje po podnesenoj ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni
put.

U svezi
pitanja je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku,
Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja velikog broja tužbi protiv Republike
Hrvatske za naknadu štete prouzročene od pripadnika hrvatskih vojnih i
redarstvenih snaga tijekom Domovinskog rata, a kojima su potraživani relativno
značajni iznosi naknada šteta, postojalo oprav­danje za dodatno zakonsko
uređenje te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do
donošenja novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim traja­njem
nije smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u
razumnom roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je
na sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike
Hrvatske da najkasnije u roku šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona
kojim će se urediti to pitanje. Međutim, Vlada Republike Hrvat­ske je s
ispunjenjem ove obveze zakasnila tri (3) godine, jedan (1) mjesec i (20)
dvadeset dana. Nakon proteka zakonom odre­đenog roka u kojem je Vlada bila dužna
Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time omogućiti
nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvijesnosti hoće li se i
kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći
računa o svim ovim okolnostima kao i o činjenici da je do podnošenja ustavne tužbe
postupak ukupno trajao preko devet godina, Ustavni sud utvrđuje da je takvim
zakonom određenim prekidom postupka, kao i ukupnom duljinom postupka,
povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom
je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava
na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stav­ka 1. Ustava o temeljnom
ljudskom pravu na pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1876/2002
Zagreb, 26. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportLineBreakNewLine
endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 160/2004-2821