## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5151/2008 od 13. rujna 2011.

### NN 110/2011 (26.9.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-5151/2008 od 13. rujna 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2173

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Ivan Matija, Antun Palarić i Duška Šarin, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo I. S. iz Z., kojeg zastupa N. A., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 13. rujna 2011. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-2685/07-2 od 16. rujna 2008.

III. Predmet se vraća na ponovni postupak Županijskom sudu u Zagrebu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-2685/07-2 od 16. rujna 2008., kojim je odbijena žalba podnositelja (ovrhovoditelja u postupku) i potvrđeno rješenje Općinskog suda u Zagrebu broj: Ovrpl-3858/07-35 od 9. srpnja 2007., kojim je usvojena žalba ovršenika (R. k. A. M. iz Z.), ukinuto rješenje o ovrsi istoga suda broj: Ovrpl-4324/06 od 17. srpnja 2006., ukinute sve provedene radnje te je odbačen ovršni prijedlog podnositelja od 27. lipnja 2006.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da mu je osporenim rješenjima, zbog pogrešne primjene ovršnoga prava povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

U obrazloženju ustavne tužbe navodi da su sudovi pogrešno utvrdili da pravna osoba koja je u ovršnom prijedlogu označena kao ovršenik (R. k. A. M.) nije pravni slijednik tuženika R. k. M., koji mu je prema pravomoćnoj presudi Općinskog suda u Zagrebu broj: Pr-2076/99 od 7. listopada 2003., trebao isplatiti neisplaćene plaće kao profesionalnog igrača tog rukometnoga kluba u ukupnom iznosu od 722.750,00 kuna sa zateznim kamatama tekućim na pojedine iznose od 2. kolovoza 1997. do isplate. Smatra da je taj rukometni klub sam dodao uz svoje ime naziv sponzora, te da se radi o istoj pravnoj osobi. Smatra da je pitanje pravnog sljedništva trebalo odlučiti u parnici, te da sudovi o tome nisu mogli odlučivati u ovršnom postupku.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih rješenja ovršnih sudova.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Ovrpl-3858/07 te očitovanja o pravnom sljedništvu r. k. »A. – M.« iz Z. H. r. s. iz Z. od 9. prosinca 2010. i Z. r. s. od 28. prosinca 2010.

3.1. Od raspravljanja i glasovanja u ovom postupku izuzeo se sudac Miroslav Šeparović sukladno članku 27. stavku 6. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

Ustavna tužba je osnovana.

4. Prema članku 62. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona, svatko može, po iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta, podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu, ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

I. ČINJENICE POSTUPKA

5. U provedenom ovršnom postupku podnositelj kao ovrhovoditelj je zatražio prijedlogom za ovrhu od 17. srpnja 2006. provedbu ovrhe na temelju ovršne isprave – pravomoćne presude Općinskog suda u Zagrebu broj: Pr-2076/99 od 7. listopada 2003., kojom se nalaže tuženiku R. k. M. iz Z., isplata iznosa od 722.750,00 kuna sa zateznim kamatama podnositelju, kao bivšem igraču tog rukometnog kluba.

Na temelju te ovršne isprave doneseno je rješenje o ovrsi 17. srpnja 2006., a protiv njega je ovršenik (RK »A.-M.«) podnio žalbu 24. srpnja 2006., u kojoj navodi:

»(...)

Pobijano je rješenje neutemeljeno na zakonu iz razloga propisanog odredbom čl. 46. st. 1. t. 7. Ovršnog zakona, budući ovrhovoditelj nije ovlašten tražiti ovrhu protiv ovršenika.

II. Naime ovršenik stavlja prigovor promašene pasivne legitimacije, s obzirom na činjenicu da je iz ovršnog prijedloga vidljivo da je ovrhovoditelj ovrhu pokrenuo protiv R. k. A. M. sa sjedištem u Z., L. 2, koji subjekt, kao takav ne postoji.

Naime, u Registru udruga postoji R. k. 'A.-M.', i to sa sjedištem u Z., S. s. 2, pa je evidentno da se ne radi o istom subjektu, slijedom čega po ovrhovoditelju naznačeni ovršenik nije niti imatelj poslovnog računa na koji je usmjerena pljenidba sredstava.

(...)

III. Nadalje, čak i da je točno naznačen, RK 'A.-M.' nije pravni slijednik R. k. 'M.' (protiv kojeg je donijeta ovršna isprava), a kako to pogrešno naznačuje ovrhovoditelj, jer je uvidom u Registar udruga također moguće utvrditi kako R. k. 'M.' sa sjedištem u Z., S. s. 2 i nadalje egzistira, pa je očito da je ovrha trebala biti usmjerena protiv tog subjekta.

(...)«

5.1. U odgovoru na žalbu od 18. rujna 2006. podnositelj navodi i sljedeće:

»(...)

Ovrhovoditelj je priloženo uz prijedlog za ovrhu dostavio ispravu H. r. s. nadnevka 20. lipnja 2006. kojom S. potvrđuje činjenicu da su R. k. M. i R. k. A.-M. isti klub koji se samo u različitim vremenskim razdobljima natjecao pod drugim nazivom.

Mijenjanje naziva kluba ne oslobađa klub od podmirenja obveza utvrđenih pravomoćnim i ovršnim sudskim odlukama. Iako ovršenik prigovor promašene pasivne legitimacije obrazlaže i dokazuje izvodima iz registra udruga, ovrhovoditelj drži da je mijenjanje naziva kluba, koje prema Registracijskom propisniku H. r. s. obuhvaća i osnivanje udruge, usmjereno isključivo na izbjegavanje plaćanja obveza rukometnog kluba.

(...)

Nastavno ovrhovoditelj ističe kako Gradski ured za opću upravu nije nadležan za utvrđivanje pravnog sljedništva udruga, te kao dokaz priloženo dostavlja dopis Gradskog ureda za opću upravu kojim se je dopisom navedeno tijelo očitovalo na zahtjev za utvrđivanje pravnog sljedništva između druge dvije udruge.

(...)

S obzirom na nepostojanje tijela koje bi izdalo potvrdu o pravnom sljedništvu između dvije udruge (tijelo koje vodi upisnik udruga otklanja nadležnost za izdavanje takove potvrde) ovrhovoditelj smatra da upravo Potvrdom H. r. s., priloženom uz prijedlog za ovrhu, ovrhovoditelj dokazuje pravno sljedništvo između R. k. M. i ovršenika.

(...)«

5.2. U potvrdi H. r. s. broj: 1107\*06\*06 od 20. lipnja 2006. koja je izdana odvjetniku N. A. iz Z. stoji:

»Vezano na Vaš zahtjev kojim kao punomoćnik gospodina I. S. tražite da Vam se utvrdi status RK 'A.-M.' tj. da li je on pravni slijednik RK 'M.' mogu Vas izvijestiti o slijedećem što nam je poznato.

Klub nastupa pod nazivom RK 'M.' u sezoni 1999/2000. u 1. HRL. U sezoni 2000/2001. nastupa pod nazivom RK 'M. O. Z.' te u istoj sezoni mijenja naziv u RK 'M. I.' do lipnja 2005. godine.

U lipnju 2005. godine mijenja naziv u RK 'A. M.'.

Iz svega je vidljivo da je klub mijenjao naziv i zadržao pravo natjecanja u 1. Hrvatskoj rukometnoj ligi.«

5.3. Nakon što je prvostupanjski sud pribavio sva rješenja o upisu udruge RK M. u upisnik udruga koji se vodi pri Gradskom uredu za opću upravu Grada Zagreba (koja su priložena uz dopis tog Ureda od 22. kolovoza 2006.), donio je rješenje broj: Ovrpl-4324/06-24 od 10. listopada 2006. kojim je uvažio žalbu ovršenika, ukinuo svoje rješenje o ovrsi od 17. srpnja 2006. i odbacio ovršni prijedlog ovrhovoditelja od 27. lipnja 2006. To je rješenje ukinuto rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-3998/06-2 i predmet je vraćen na ponovni postupak prvostupanjskom sudu. U tom se rješenju, između ostaloga, navodi:

»(...)

Međutim, sud prvog stupnja nije uzeo u obzir da je ovršenik izjavio žalbu da ovrhovoditelj nije ovlašten na temelju ovršne isprave tražiti ovrhu protiv ovršenika, te da je time istaknuo žalbeni prigovor predviđen člankom 46. stavkom 1. točkom 7. OZ-a.

Obzirom da je istaknut navedeni žalbeni razlog, a da je istovremeno odredbom članka 48. stavka 1. OZ i članka 48. stavka 3. OZ-a propisano da će sud prvog stupnja ako ovrhovoditelj ospori postojanje tog razloga ili se ne očituje u roku od osam dana, donijeti rješenje kojim će ovršenika uputiti da u roku od petnaest dana od pravomoćnosti tog rješenja pokrene parnicu radi proglašenja ovrhe nedopuštenom zbog navedenog žalbenog razloga – proizlazi da je sud prvog stupnja postupio protivno citiranoj zakonskoj odredbi.

(...)«

5.4. Nakon toga, prvostupanjski sud je donio osporeno rješenje broj: Ovrpl-3858/07-35 od 9. srpnja 2007. kojim je uvažio žalbu ovršenika, ukinuo svoje rješenje o ovrsi od 17. srpnja 2006. i odbacio ovršni prijedlog ovrhovoditelja od 27. lipnja 2006. U tom se rješenju, između ostaloga, navodi:

»(...)

Žalba ovršenika je osnovana.

Odredba čl. 29. st. 1. Ovršnog zakona propisuje da se ovrha određuje na prijedlog i u korist osobe koja u ovršnoj ispravi nije označena kao vjerovnik, ako ona javnom ili ovjerovljenom privatnom ispravom dokaže da je tražbina na nju prenesena ili da je na nju na drugi način prešla. Ako se prijenos ne može dokazati na taj način, prijenos tražbine dokazuje se pravomoćnom odlukom donesenom u parničnom postupku. Odredba čl. 29. st. 2. OZ-a navodi kako se odredba čl. 29. st. 1. Ovršnog zakona na odgovarajući način primjenjuje i na ovrhu protiv osobe koja u ovršnoj ispravi nije označena kao dužnik.

Uvidom u ovršnu ispravu sud je utvrdio da je u istoj kao dužnik naveden R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2.

U rješenju o ovrsi pak kao ovršenik naveden je R. k. A.-M., kao slijednik R. k. M.

Ovrhovoditelj je u spis dostavio dokumentaciju – potvrdu H. r. s. od 20. lipnja 2006. godine i potvrdu Z. r. s. od 29. rujna 2006. godine, te obzirom na sadržaj istih potvrda navodi kako je osoba navedena u ovršnoj ispravi kao dužnik (RK M.) od 1991. godine do danas mijenjala samo naziv na način da je nazivu RK M. dodan naziv sponzora, pa je to danas RK A. M. Iz navedenog ovrhovoditelj izvodi zaključak kako je jedini relevantni dokaz kojim se potvrđuje pravno sljedništvo između RK M. i ovršenika upravo ovrhovoditelj dostavio u spis, i to stoga što Gradski ured za opću upravu nije nadležan za utvrđivanje pravnog sljedništva, ali da su to H. r. s. i Z. r. s. koji vode upisnike klubova i kojima svaki klub podnosi prijave ukoliko se mijenjaju osnivački podaci, koju činjenicu potvrđuju i priložene potvrde istih saveza.

S navedenim se stavom ovrhovoditelja ne može složiti ovaj sud.

Na temelju čl. 14. st. 2., st. 3. i st. 4. Zakona o udrugama (»Narodne novine« broj 88/01), udruge se upisuju u Registar udruga Republike Hrvatske, pri nadležnom tijelu državne uprave, prema sjedištu udruge, a registar udruga vode uredi državne uprave u jedinicama područne (regionalne) samouprave. Nadalje, prema odredbi čl. 14. st. 6. Zakona o udrugama, registar udruga i registar stranih udruga su javni.

Prema odredbi čl. 2. t. 13. Ovršnoga zakona javno ovjerovljena isprava ili ovjerovljena isprava označavaju ispravu na kojoj je potpis neke osobe ovjerovio javni bilježnik ili koja druga osoba ili tijelo s javnim ovlastima.

Nadalje, prema čl. 2. t. 1., t. 2. i t. 3. Pravilnika o obrascima i načinu vođenja registra udruga RH i registra stranih udruga u RH (»Narodne novine« broj 11/2002, dalje u tekstu: Pravilnik), udruge se upisuju u Registar udruga Republike Hrvatske, koji se vodi u elektroničkom obliku jedinstveno za sve udruge u Republici Hrvatskoj, a koji registar vodi ured državne uprave u jedinicama područne samouprave i Gradski ured za opću upravu Grada Zagreba.

U predmetnom se postupku kao sporno pojavilo pitanje koja je institucija ovlaštena dati potvrdu o pravnom sljedništvu, u konkretnom slučaju za ovršenika – sportski klub. Ovrhovoditelj tvrdi da bi to bio H. r. s., a navedeno dodatno obrazlaže činjenicom da je Gradski ured za gospodarstvo izričito naveo kako ne dostavlja potvrdu o pravnom sljedništvu, već samo posljednje podatke upisane u registar udruga. Ovršenik pak u svojoj žalbi sud dostavlja neslužbene izvatke iz registra udruga za ovršenika iz ovršne isprave, i za ovršenika iz prijedloga za ovrhu, upirući na činjenicu da se u Registru udruga može utvrditi da se radi o dva potpuno različita pravna subjekta.

Uvažavajući gore iznesene navode stranaka, a prema pravnom shvaćanju ovog suda, podatke o pravnom sljedništvu sud može utvrditi jedino uvidom u izvadak iz registra udruga, koji sadrži posljednje podatke upisane u registar, i uvidom u zbirku isprava u koju su pohranjene preslike svih rješenja o upisu i promjenama upisa za određenu udrugu.

Zbog navedenog, pravno sljedništvo sud nije utvrđivao uvidom u dopis H. r. s. (list 8 spisa) već isključivo uvidom u zbirku isprava Gradskog ureda za opću upravu, odnosno dokumentaciju koju je Gradski ured dostavio sudu iz zbirke isprava.

Ovo posebno stoga što prema odredbi čl. 3. Statuta H. r. s., s. ima status pravne osobe koja se upisuje u registar udruga Republike Hrvatske i u Registar športskih djelatnosti, pri nadležnim tijelima. Dakle, H. r. s. i sam jest udruga, a udruga ne može dostaviti sudu niti potvrdu o pravnom sljedništvu niti izvadak iz registra udruga. Osim navedenog, prema odredbi čl. 12A Statuta H. r. s., u zadaćama S. nisu navedene obveze vođenja registra klubova, već donošenje općih akata o primjerice, sustavu športskih natjecanja u rukometu, pravima i obvezama koje se odnose na status profesionalnih športaša i uvjetima njihovog sudjelovanja u športskim natjecanjima, uvjetima sudjelovanja u športskim natjecanjima športskih klubova.

Dakle, iz Statuta h. r. s. ne proizlazi obveza H. r. s. da vodi registar športskih klubova, ali ista obveza nesumnjivo proizlazi za Registar udruga, u ovom slučaju Gradskog ureda za opću upravu Grada Zagreba, koja je obveza utvrđena čl. 14. Zakona o udrugama i odredbama Pravilnika o obrascima i načinu vođenja registra udruga RH i registra stranih udruga u RH.

Iz podataka koje je sudu dostavio navedeni Gradski ured, a to su podaci iz zbirke isprava, sud je nedvojbeno mogao utvrditi pravno sljedništvo za R. k. M. i R. k. A.-M.

Uvidom u preslike iz zbirke isprava koje je sudu dostavio Gradski ured za opću upravu (listovi 40-74 spisa), sud je kao nesporno utvrdio slijedeće:

– da je 15. veljače 1985. godine u Registar društvenih organizacija upisan R. k. I., sa sjedištem u Z., S. s. 2 (list 41-42 spisa),

– da je 19. svibnja 1988. godine u Registar društvenih organizacija upisana promjena naziva R. k. I., sa sjedištem u Z., S. s. 2, tako da novi naziv kluba glasi R. k. M.-N., sa sjedištem u Z., S. s. 2 (list 43-44 spisa),

– da je 04. listopada 1989. godine u Registar društvenih organizacija upisana promjena naziva R. k. M.-N., sa sjedištem u Z., S. s. 2, tako da novi naziv kluba glasi R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2 (list 47-48 spisa),

– da je 20. veljače 1996. godine u Registar udruženja građana Grada Zagreba odobren upis udruženja građana pod nazivom R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2, koji je upis odobren 12. listopada 1995. godine (list 51-52 spisa),

– daje 19. prosinca 1997. godine u Registar udruga Grada Zagreba odobren upis športskog kluba pod nazivom R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2, koji je upis izvršen 19. prosinca 1997. godine (list 54-55 spisa),

– da je 07. travnja 2000. godine u Registar udruga upisana promjena naziva R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2, tako da novi naziv kluba glasi R. k. M. O. Z., sa sjedištem u Z., S. s. 2 (list 59-60 spisa),

– da je 26. veljače 2001. godine u Registar udruga upisana promjena naziva R. k. M. O. Z., sa sjedištem u Z., S. s. 2, tako da novi naziv kluba glasi R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2 (list 62-64 spisa),

– navedeni se subjekt u Registru udruga nalazi upisan pod registarskim brojem 21000157.

Slijedom navedenog, ovaj je sud kao nesporno utvrdio postojanje pravnog subjekta R. k. M., sa sjedištem u Z., S. s. 2, koji je u Registar udruga upisan 19. prosinca 1997. godine, pod registarskim brojem 21000157. kao slijednika R. k. I. upisanog u Registar društvenih organizacija 1985. godine, te slijednika R. k. M., upisanog u Registar udruženja građana Republike Hrvatske 1996. godine.

Isto tako, ovaj je sud nesporno utvrdio da pravni subjekt upisan u Registar udruga pod brojem 21000157 nije u svom nazivu nikada sadržavao naziv 'A.'.

Daljnjim uvidom u preslike iz zbirke isprava koje je sudu na njegov zahtjev dostavio Gradski ured za opću upravu (listovi 40-74 spisa), sud je kao nesporno utvrdio i slijedeće:

– da je 04. siječnja 2002. godine u Registar udruga Republike Hrvatske odobren upis R. k. M.-I., sa sjedištem u Z., S. s. 2, koji je upis izvršen 04. siječnja 2002. godine pod registarskim brojem 21002237 (list 67-69 spisa),

– da je 10. lipnja 2005. godine u Registar udruga upisana promjena naziva R. k. M.-I., sa sjedištem u Z., S. s. 2, tako da novi naziv kluba glasi R. k. A.-M., sa sjedištem u Z., S. s. 2 (list 72-74 spisa),

– navedeni se subjekt i sve promjene izvršene u svezi s njim nalaze u Registru udruga upisane pod registarskim brojem 21002237.

Iz svega naprijed iznesenog, ovaj sud zaključuje da R. k. M., kako je i označen tuženik u ovršnoj ispravi i dalje postoji, ali da protiv njega ovrhovoditelj nije niti pokretao ovrhu, već je ovrhu pokrenuo protiv navodnog ovršenika – R. k. A. M., kao slijednika tuženika iz ovršne isprave.

Međutim, R. k. A. M. nije slijednik R. k. M., već je zasebni pravni subjekt osnovan tek 04. siječnja 2002. godine, i upisan pod registarskim brojem 21002237. Ovršenik pak iz ovršne isprave jest R. k. M., kao slijednik R. k. I. osnovanog još 1985. godine, upisan pod registarskim brojem 21000157.

U smislu odredbe čl. 29. Ovršnog zakona, ovaj je sud zauzeo stav da ovrhovoditelj nije dostavio dokaz iz kojeg bi bilo razvidno da je ovršenik kako je on naznačen u prijedlogu za ovrhu pravni slijednik ovršenika kako je on naznačen u ovršnoj ispravi, jer nije prihvatio navod ovrhovoditelja kojim isti upire na činjenicu daje Gradski ured za opću upravu iskazao kako nije nadležan za utvrđivanje pravnog sljedništva udruga pa da bi stoga H. r. s. bio nadležan za utvrđivanje pravnog sljedništva.

Sud je pak sam, uvidom u zbirku isprava za ovršenika i za dužnika iz ovršne isprave utvrdio upravo suprotno navodima ovrhovoditelja, odnosno da pravno sljedništvo ne postoji, a kako je već naprijed izneseno.

Prema mišljenju ovog suda, sud je taj koji će odlučiti o pravnom sljedništvu, ali prema podacima koje će mu dostaviti nadležno tijelo koje vodi statusne promjene određenog pravnog subjekta. U konkretnom slučaju, podatke koji su sudu bili potrebni za utvrđivanje sljedništva može dati jedino ono tijelo kod kojeg se vrši upis određenog subjekta, a za udruge to je jedino i isključivo Gradski ured za opću upravu, prema odredbama Zakona o udrugama i odredbama Pravilnika o obrascima i načinu vođenja registra udruga RH i registra stranih udruga u RH.

Odredba čl. 35. st. 1. OZ-a propisuje da prijedlog za ovrhu mora sadržavati zahtjev za ovrhu u kojem će biti naznačena ovršna ili vjerodostojna isprava na temelju koje se traži ovrha, ovrhovoditelj i ovršenik, tražbina čije se ostvarenje traži, te sredstvo kojim ovrhu treba provesti i, po potrebi, predmet u odnosu na koji ga treba provesti, ali i druge potrebne podatke propisane za provedbu ovrhe.

Budući da je iz naprijed navedenog razvidno da prijedlog za ovrhu ne sadrži valjano označenog ovršenika, usklađenog s ovršnom ispravom, a ovrhovoditelj nije dokazao pravno sljedništvo ovršenika u smislu čl. 29. Ovršnog zakona, nego je sud utvrdio upravo suprotno, to je sud žalbu ovršenika usvojio u cijelosti primjenom odredbe čl. 47. st. 1. Ovršnog zakona, s svezi odredbe čl. 48. st. 4. Ovršnog zakona, obzirom se osnovanost žalbe dokazuje javnim ispravama koju je donijelo tijelo s javnim ovlastima – Gradski ured za opću upravu, u smislu čl. 2. t. 13. Ovršnog zakona, i riješio kao pod točkom 1 izreke rješenja.«

5.5. Žalba podnositelja protiv tog rješenja odbijena je rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-2685/07-2 od 16. rujna 2008., u kojemu taj sud navodi:

»(...)

U ovom ovršnom predmetu ovrhovoditelj je podnio prijedlog za ovrhu na temelju ovršne isprave, pravomoćne i ovršne presude Općinskog suda u Zagrebu, poslovni broj Pr-2076/99 od 7. listopada 2003., prema kojoj mu je R. k. M. iz Z., S. s. 2, dužan isplatiti iznos od 722.750,00 kuna. Na temelju te ovršne isprave doneseno je rješenje o ovrsi protiv koje je ovršenik podnio žalbu.

Povodom žalbe, sud prvog stupnja je na temelju izvršenog uvida u zbirku isprava Gradskog ureda za opću upravu Grada Zagreba odnosno Registra udruga Republike Hrvatske, utvrdio daljnje postojanje pravnog subjekta R. k. M. sa sjedištem u Z., S. s. 2, koji se vodi pod registracijskim brojem 21000157 još od 1997., kao i činjenicu da taj klub nikad u svom nazivu nije sadržavao naziv 'A.'.

Nadalje, sud je utvrdio da je ovršenik odnosno R. k. A.-M. pod nazivom R. k. M.-I., prvi put upisan u Registar udruga RH 4. siječnja 2002. i da se vodi pod registarskim brojem 210022376.

S obzirom da iz javnih isprava koje je donijelo tijelo s javnim ovlastima (Gradski ured za opću upravu Grada Zagreba), proizlazi da ovršenik nije formalnopravni slijednik R. k. M., pravilno je sud prvog stupnja primjenom čl. 47. st. 1. OZ-a i usvojio žalbu ovršenika te ukinuo rješenje o ovrsi i sve provedene ovršne radnje.

Žalbeni navodi ovrhovoditelja da su H. r. s. i Z. r. s. potvrdili predmetno sljedništvo jer vode upisnik klubova, odnose se u stvari na pitanje faktičnog sljedništva (koje može biti predmet parničnog postupka), a ne formalnopravnog koje proizlazi iz javnih isprava koje je izdalo tijelo s javnim ovlastima, i na temelju kojih je sud prvog stupnja mogao donijeti odluku (čl. 48. st. l.OZ).

Budući da je rješenje o ovrsi ukinuto, to je pravilno sud prvog stupnja usvojio i prijedlog ovršenika za odgodom ovrhe.

Slijedom navedenog, valjalo je na temelju čl. 380. toč. 2. Zakona o parničnom postupku ('Narodne novine' br. 53/91, 91/92, 58/93,112/99, 88/01 i 117/03), koji se u ovom postupku primjenjuje u skladu s čl. 19. st. 1. OZ, odbiti žalbu i potvrditi pobijano prvo stupanjsko rješenje.«

II. MJERODAVNO PRAVO

6. U konkretnom slučaju ovršenik je izjavio žalbu zbog postojanja žalbenoga razloga iz članka 46. stavka 1. točke 7. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 57/96., 29/99., 194/03., 151/04. i 88/05., u daljnjem tekstu: OZ). U tom slučaju sukladno članku 48. stavku 3. OZ-a, sud će ovršenika uputiti u parnicu radi proglašenja ovrhe nedopuštenom zbog razloga zbog kojega je izjavio žalbu. Međutim, prema stavku 4. članka 48. OZ-a, sud neće ovršenika uputiti na parnicu, već će prihvatiti njegovu žalbu, ukinuti provedene radnje i obustaviti ovrhu ako on njezinu osnovanost dokaže javnom ili javno ovjerovljenom ispravom.

6.1. Dakle, za ocjenu osnovanosti tužbe u ovom slučaju mjerodavni su članci 46. stavak 1. točka 7., 48. stavak 1. i 3. i 48. stavak 4. OZ-a, koji glase:

»Članak 46.

(1) Protiv rješenja o ovrsi ovršenik može izjaviti žalbu:

(...)

7. ako ovrhovoditelj nije ovlašten tražiti ovrhu na temelju ovršne isprave, odnosno ako nije ovlašten na temelju nje tražiti ovrhu protiv ovršenika,

(...)«

»Članak 48.

(1) Ako je žalba izjavljena iz razloga uz članak 47. stavak 1. točke 7. i točke 9. do 11. ovoga Zakona, sud prvog stupnja dostavit će žalbu ovrhovoditelju radi očitovanja u roku od osam dana.

(...)

(3) Ako ovrhovoditelj ospori postojanje tih razloga ili se ne očituje u roku od osam dana, sud prvoga stupnja donijet će bez odgode rješenje kojim će ovršenika uputiti da u roku od petnaest dana od pravomoćnosti toga rješenja pokrene parnicu radi proglašenja ovrhe nedopuštenom zbog razloga iz stavka 1. ovoga članka zbog kojeg je izjavio žalbu.

(4) Iznimno od odredbe stavka 3. ovoga članka sud neće ovršenika uputiti na parnicu, već će prihvatiti njegovu žalbu, ukinuti provedene radnje i obustaviti ovrhu ako on njezinu osnovanost dokaže javnom ili javno ovjerovljenom ispravom, odnosno ako su činjenice na kojima se temelji njegova žalba zbog razloga iz stavka 1. ovoga članka općepoznate ili se mogu utvrditi primjenom pravila o zakonskim predmnijevama.«

6.2. Za ocjenu osnovanosti ustavne tužbe mjerodavan je i članak 14. Zakona o udrugama (»Narodne novine« broj 88/01.) koji glasi:

»Članak 14.

(1) Upis u registar udruga je dobrovoljan i obavlja se na zahtjev osnivača udruge.

(2) Udruge se upisuju u Registar udruga Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: registar udruga).

(3) Udruge se upisuju u registar udruga pri nadležnom tijelu državne uprave, prema sjedištu udruge.

(4) Registar udruga vode uredi državne uprave u jedinicama područne (regionalne) samouprave (u daljnjem tekstu: ured državne uprave).

(5) Registar udruga vodi se u elektroničkom obliku jedinstveno za sve udruge u Republici Hrvatskoj.

(6) Registar udruga i registar stranih udruga su javni.

(...)«

6.3. Osim navedenih propisa, mjerodavan je i članak 24. stavak 1. do 5. Zakona o športu (»Narodne novine« broj 71/06. i 150/08.):

»Članak 24.

(1) Profesionalni status, u smislu ovoga Zakona, ima onaj športski klub koji je osnovan radi obavljanja športske djelatnosti sudjelovanja u športskom natjecanju, ako ima sklopljene ugovore o profesionalnom igranju s više od 50% registriranih športaša u seniorskoj konkurenciji u odnosu na broj prijavljenih športaša za natjecateljsku godinu na listi koju vodi odgovarajući nacionalni športski savez ili ako ispunjava uvjete za stjecanje profesionalnog statusa sukladno pravilima odgovarajućega nacionalnoga športskog saveza (u daljnjem tekstu: profesionalni športski klub).

(2) Profesionalni športski klub iz stavka 1. ovoga članka obvezno se upisuje u Registar profesionalnih športskih klubova koji vodi ministarstvo.

(3) O upisu u Registar donosi se rješenje u roku od mjesec dana od dana podnošenja zahtjeva za upis.

(4) Ako nakon upisa u Registar profesionalnih športskih klubova profesionalni športski klub prestane ispunjavati uvjete iz stavka 1. ovoga članka, ministar će donijeti rješenje o brisanju iz Registra.

(5) Ministar pravilnikom propisuje sadržaj, način vođenja te postupak upisa i brisanja iz Registra. (...)«

III. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. Podnositelj se poziva na povredu članka 29. stavka 1. Ustava, koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Način na koji Ustavni sud sagledava doseg članka 29. stavka 1. Ustava ovisan je o posebnim okolnostima svakog pojedinog slučaja. Imajući u vidu da su u različitim postupcima koji su prethodili ustavnosudskom postupku odluke donosili različiti sudovi pozivajući se na registre koje vode tijela državne uprave, odnosno H. r. s., Ustavni sud se kod razmatranja osnovanosti ustavne tužbe ograničio na njezino ispitivanje s aspekta prava na postupovnu ravnopravnost stranaka (»jednakost oružja«, equality od arms), kao sastavnog dijela prava na pošteno suđenje.

Na temelju svoje Ustavom utvrđene nadležnosti, Ustavni sud opetovano ponavlja da nije nadležan supstituirati ulogu sudova u slučajevima različite interpretacije (tumačenja) zakonskih pravila postupovne naravi. Međutim, u slučaju kad moguća sudska interpretacija povređuje samu bit nekog podnositeljevog ustavnog prava, Ustavni sud dužan je razmotriti sve ustavnopravno relevantne činjenice, okolnosti i stajališta.

8. Polazeći od navedenog, Ustavni sud u prvom redu treba odgovoriti na pitanje:

– je li odbijanjem podnositeljeve (vjerovnika, ovrhovoditelja) žalbe – zbog toga što, prema stajalištu Županijskog suda u Zagrebu, iz javnih isprava koje je donijelo tijelo s javnim ovlastima (Gradski ured za opću upravu Grada Zagreba), proizlazi da ovršenik nije formalnopravni slijednik R. k. M. – podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na postupovnu ravnopravnost, koje je sastavni dio prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava?

8.1. Radi provjere navoda iz ustavne tužbe, Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku pribavio očitovanja o pravnom sljedništvu r. k. »A. – M.« iz Z. H. r. s. iz Z. od 9. prosinca 2010. i Z. r. s. od 28. prosinca 2010.

U očitovanju Z. r. s. od 28. prosinca 2010., navodi se, između ostaloga, sljedeće:

»1. R. k. 'M.' član je Z. r. s. od osamostaljenja Hrvatske i redovan je učesnik natjecanja u organizaciji H. r. s. sa seniorima, odnosno ostalih natjecanja sa mlađim uzrastima, (...), dodajući pri tome, kako je uobičajeno povremeno imenu kluba dodati i ime glavnog sponzora kluba.

2. Z. r. s. nije u spomenutom razdoblju nikada zaprimio nikakvu zamolbu nekog rukometnog kuba sa imenom 'M.' i dodatkom imena sponzora u nazivu sa adresom u Z., S. s. 2, da bude primljen u članstvo S., o čemu bi po pribavljenom mišljenju Upravnog odbora odlučivala Skupština Z. r. s.«

U očitovanju H. r. s. od 9. prosinca 2010. navedeno je, između ostaloga, sljedeće:

»U pogledu Vašeg zahtjeva za dostavu obavijesti o tome kako je postupljeno s RK 'A.-M.' možemo Vas obavijestiti da je isti nastavio normalno igranje u prvoj hrvatskoj rukometnoj ligi iz razloga što je od strane RK 'M.-I.' obaviješten Z. r. s. da se radi o promjeni naziva kluba, koji se sada zove RK 'A.-M.', te je takova promjena rješenjem Gradskog ureda za opću upravu, klasa: UP/I-230-02/04-02/560, urbroj: 251-02-02/2-05-2 od dana 10. lipnja 2005. g. bila provedena.

Sukladno našem propisniku o registraciji klubova, nadležnost je matičnih rukometnih saveza, u konkretnom slučaju Z. r. s. da nas obavijesti o promjeni imena kluba.

Kako ovdje i iz priloženog Rješenja kao i obavijesti Z. r. s. nije bilo razvidno da se govori o pravnoj osobnosti (da bi se radilo o novoj udruzi) konstatirana je samo promjena naziva kluba (...).«

8.2. Cilj ovršnog postupka jest namirenje tražbine vjerovnika (ovrhovoditelja) iz imovine dužnika (ovršenika). U slučaju postupanja sudova u ovrsi na temelju ovršne isprave (kao što je ovaj slučaj), ovršni postupak mora biti proveden uz minimalne mogućnosti dužnika da svojim prigovorima onemogućava ili otežava ovrhu na svojoj imovini.

Članak 46. stavak 4. OZ-a omogućuje ovršnom sudu da o žalbenim navodima u svezi pasivne legitimacije dužnika u ovršnom postupku odlučuje ako osnovanost žalbenih navoda dužnik dokaže »javnom ili javno ovjerovljenom ispravom, odnosno ako su činjenice na kojima se temelji njegova žalba zbog razloga iz stavka 1. ovoga članka općepoznate ili se mogu utvrditi primjenom pravila o zakonskim predmnijevama«.

U ovom slučaju bilo je sporno je li RK »M.-A.« pravni slijednik dužnika iz ovršne isprave RK »M.« Z. Sudovi su se pri procjeni pravnog sljedništva između ta dva profesionalna rukometna kluba pozvali na zbirku isprava Gradskog ureda za opću upravu Grada Zagreba, pri tome potpuno zanemarivši značaj potvrde H. r. s. od 20. lipnja 2006. prema kojoj je riječ o jednoj te istoj pravnoj osobi, koja je samo promijenila ime.

8.3. Iako je Registar udruga Republike Hrvatske iz članka 14. Zakona o udrugama javni registar, upis udruga u registar nije konstitutivan za nastanak nove udruge. Prema članku 24. Zakona o športu profesionalni športski klub kakav je RK »A. – M.« obvezno se upisuje u Registar profesionalnih športskih klubova koji vodi ministarstvo nadležno za šport.

Prema stajalištu Ustavnog suda, kraj činjenice da tijela državne uprave ne mogu izdavati potvrde o pravnom sljedništvu udruga prema Zakonu o udrugama, kod ocjenjivanja pravnog sljedništva športskih udruga odnosno profesionalnih športskih klubova, potrebno je utvrditi i status tih udruga u mjerodavnim savezima na nacionalnoj ili regionalnoj razini odnosno njihov status u Registru profesionalnih športskih klubova (članak 24. Zakona o športu).

Stoga za ocjenu pravnog sljedništva između RK »M.« (koji je kao dužnik označen u ovršnoj ispravi) i RK »A. – M.« (koji je kao ovršenik označen u prijedlogu za ovrhu podnositelja) nije jedino vjerodostojan dokaz iz zbirke isprava registra udruga koju vodi nadležno tijelo državne uprave, već se pravno sljedništvo treba utvrđivati za svaki profesionalni klub posebno (u drugom parničnom postupku).

8.4. U ovršnom postupku, kako to propisuje članak 46. stavak 4. OZ-a ne mogu se utvrđivati činjenice glede pravnoga sljedništva pravnih osoba (osim iznimno) jer je područje djelovanja profesionalnih športskih klubova regulirano nizom propisa (Zakon o športu, Zakon o udrugama i dr.).

Podnositelj je već uz ovršni prijedlog dostavio potvrdu H. r. s., koja neposredno proturječi zaključku prvostupanjskog suda da je RK »A.-M.« različita pravna osoba od RK »M.«, a prvostupanjski sud je tu potvrdu zanemario bez davanja odgovarajućih, pravno relevantnih razloga za takvo postupanje.

Time je podnositelju povrijeđeno pravo na pravično suđenje koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava u aspektu »jednakosti oružja« jer mu nije omogućeno da uz primjenu svih dokaznih sredstava koje propisuje Zakon o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01., 117/03., 88/05., 2/07. i 84/08.), dokazuje da je RK »M.« promijenio ime i da se zove »A.-M.« te da je riječ o istoj pravnoj osobi.

9. Na kraju Ustavni sud pripominje da je ustavnopravno neprihvatljivo i pogubno za pravnu sigurnost pravnoga poretka (članka 3. Ustava) ako se u ovršnom postupku zbog razloga koji su izvan utjecaja vjerovnika, odbije provedba ovršnoga postupka i time onemogući ostvarenje tražbine zbog koje je i proveden prethodni parnični postupak. Naime, prava građana moraju biti stvarna i ostvariva, a ne samo formalno priznata.

10. Slijedom izloženog, na temelju članaka 74. i 76. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I. do III. izreke.

10.1. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka IV. izreke odluke).

Broj: U-III-5151/2008
Zagreb, 13. rujna 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Odluka, NN 110/2011-2173