## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6090/2012 i U-III-6147/2012 od 9. svibnja 2013.

### NN 64/2013 (28.5.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6090/2012 i U-III-6147/2012 od 9. svibnja 2013.

64 28.05.2013 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-6090/2012 i U-III-6147/2012 od 9. svibnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1266

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnim tužbama pokrenuli J. L., vlasnik »S. A.« d.o.o. iz V. i »S. A.« d.o.o. V., kojeg zastupa I. P., odvjetnik u V., na sjednici održanoj 9. svibnja 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavne tužbe se usvajaju.

II. Ukida se presuda Upravnog suda u Osijeku broj: UsI-91/12-16 od 6. studenoga 2012.

III. Predmet se vraća Upravnom sudu u Osijeku na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Dopuštene i pravodobne ustavne tužbe podnijeli su J. L., vlasnik »S. a.« d.o.o. iz V. (U-III-6090/2012) i »S. a.« d.o.o. V., kojeg zastupa I. P., odvjetnik iz V. (U-III-6147/2012).

Ustavne tužbe su podnesene protiv presude Upravnog suda u Osijeku (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: UsI-91/12-16 od 6. studenoga 2012., kojom je, točkom I. izreke, odbijen tužbeni zahtjev »S. a.« d.o.o. iz V., kojim je tražio poništenje rješenja Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: MUP) broj: 511-01-53-UP/I-1826/3-2009 od 9. siječnja 2012. Točkom II. izreke određeno je da svaka stranka snosi svoje troškove postupka.

1.1. Podnositelj L., u ustavnoj tužbi koju je podnio osobno, kao vlasnik tužitelja u upravnom sporu, navodi da su mu osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14., 15. stavkom 1., 19. stavkom 2., 29. stavkom 1., 48. stavkom 1. i 49. stavcima 2. i 4. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.). Navodi i članke 3., 5. i 19. stavak 1. Ustava.

Povrijeđenim smatra i članke 6. stavak 1., 14. i 17. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06., u daljnjem tekstu: Konvencija), te članak 1. Protokola br. 12 i članak 1. Protokola br. 1 i Protokole br. 4, 6, 7 i 11.

Podnositelj L. se poziva i na članak 16. stavak 3. Zakona o suzbijanju diskriminacije (»Narodne novine« broj 85/08. i 112/12.), koji obvezuje sud i druga tijela koja provode postupak da radnje u postupku poduzimaju hitno, nastojeći da se sve tvrdnje o diskriminaciji što prije ispitaju.

1.2. Podnositelj »S. a.« također smatra povrijeđenim ustavna prava zajamčena člancima 14., 15. stavkom 1., 19. stavkom 2., 29. stavkom 1., 48. stavkom 1. i 49. stavcima 2. i 4. Ustava. Navodi i članke 3., 5. i 19. stavak 1. Ustava. Povrijeđenim smatra i članke 6. stavak 1., 14. i 17. Konvencije, te članak 1. Protokola br. 12 i članak 1. Protokola br. 1 i Protokole br. 4, 6, 7 i 11.

1.3. Budući da je u ustavnosudskom postupku objema ustavnim tužbama osporena ista presuda Upravnog suda, a podnositelji su vlasnik »S. a.« osobno u prvoj ustavnoj tužbi i »S. a.", zastupan po odvjetniku, u drugoj ustavnoj tužbi, Ustavni sud je odlučio da će o ustavnim tužbama odlučiti jednom odlukom.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Ustavni sud u ovom dijelu odluke navodi pregled postupanja MUP-a i Upravnog suda, te pojedinačne akte donesene u postupcima koji su prethodili, kao i odluke Ustavnog suda donesene u istoj pravnoj stvari.

2.1. Stručna organizacija C. za v. H. d.d. iz Z. podnijela je MUP-u zahtjev za izdavanje odobrenja za obavljanje tehničkih pregleda vozila broj: 1/5-647-1/09 od 16. ožujka 2009., koji će se obavljati u stanici za tehnički pregled vozila u V., K. bb, pod nazivom »C. za v. H. – S. C.«, V. MUP je 19. ožujka 2009. donio rješenje broj: 511-01-53.UP/I-1826/1-2009 kojim je ovlaštenoj stručnoj organizaciji iz članka 273. ZoSPC-a, C. za v. H. d.d. iz Z., I. 15/1, odobreno obavljanje tehničkih pregleda vozila u stanici za tehničke preglede vozila u V.

2.2. Protiv navedenog rješenja podnositelj »S. a.« podnio je ustavnu tužbu Ustavnom sudu, koji je odlukom broj: U-IIIB-580/2010 od 17. veljače 2011. (objavljena u »Narodnim novinama«, broj 27/11 i na www.usud.hr), usvojio ustavnu tužbu i ukinuo navedeno rješenje te predmet vratio na ponovni postupak. Tuženo tijelo obvezano je na donošenje novog rješenja pridržavajući se, sukladno članku 77. stavku 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), pravnog shvaćanja Ustavnog suda i njegovih primjedaba u vezi postupka. Navedenom odlukom Ustavni sud je utvrdio povredu članka 29. stavka 1. Ustava, u bitnome, iz sljedećih razloga:

»(...) Međutim, nedopustivo je u rješenju Ministarstva koje se osporava u ovom ustavnosudskom postupku (o odobrenju za obavljanje tehničkih pregleda) pozivati se na odredbe propisa koji je prestao važiti (čak štoviše, koji je ukinut odlukom Ustavnog suda). Takvo postupanje ne može se opravdati niti pozivanjem Ministarstva na 'stečene pravne učinke temeljem odredbe Pravilnika koja je tada bila na snazi', jer je, kako je već navedeno, riječ o različitim zahtjevima – za odobrenje izgradnje i za početak rada stanice za tehnički pregled vozila. Stoga je zahtjev za početak rada stanice za tehnički pregled vozila, koji je predmet ovog ustavnosudskog postupka, moguće riješiti samo primjenom mjerodavnih odredbi ZSPNC-a, citiranih u točki 8. ove odluke i propisa donesenih za njihovu provedbu, važećih u trenutku odlučivanja o tom zahtjevu. (op. – podcrtao Ustavni sud) Svako drukčije postupanje suprotno je načelu vladavine prava i sigurnosti pravnog poretka i kao takovo predstavlja grubo kršenje ustavnih prava u smislu članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona.«

2.3. MUP je potom, u (prvom) ponovljenom postupku rješenjem broj: 511-01-53-UP/I-1826/.2-2009 od 29. travnja 2011., odobrio C. za v. H. d.d. iz Z., obavljanje tehničkih pregleda vozila u stanici za tehničke preglede vozila u V.

Utvrdio je da su ispunjeni svi uvjeti za početak rada stanice za tehnički pregled vozila predviđeni mjerodavnim propisima. U obrazloženju rješenja MUP se pozvao na članke 259. stavke 1. i 3. i 273. stavak 1. Zakona o sigurnosti prometa na cestama (»Narodne novine« broj 67/08., 48/10. i 74/11.; u daljnjem tekstu: ZoSPC) te članak 4. stavak 1. točka 4. i točke 6. do 10. Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila (»Narodne novine« broj 10/05., 146/05., 115/06. i 119/07.; u daljnjem tekstu: Pravilnik/05), kao mjerodavne propise te je ocijenio:

»Slijedom navedenog, u provedenom postupku utvrđeno je da je zahtjev za izdavanje odobrenja utemeljen na odredbama članka 259. stavak 1. Zakona o sigurnosti prometa na cestama ..., odredbama članka 4. stavak 1. točke 4. Pravilnika ... i rješenja Ministarstva ... od 23. prosinca 2005. godine te da su ispunjeni svi uvjeti za obavljanje tehničkih pregleda vozila ...«

2.4. Protiv navedenog rješenja MUP-a »S. a.« podnio je ustavnu tužbu, koji je odlukom broj: U-IIIB-4904/2011 od 22. prosinca 2011. (objavljena u »Narodnim novinama«, broj 1/12 i na www.usud.hr), usvojio ustavnu tužbu i ukinuo navedeno rješenje te predmet vratio MUP-u na ponovni postupak. U toj odluci Ustavni sud je osobito naglasio obvezu poštivanja njegovih pravnih stajališta:

»Ustavni sud upozorava Ministarstvo da u osporenom rješenju nisu u cijelosti poštovali pravno stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci od 17. veljače 2011., te je stoga postupilo protivno članku 31. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona, kojim je propisano:

'Članak 31.

(1) Odluke i rješenja Ustavnog suda obvezatni su i dužna ih je poštovati svaka fizička i pravna osoba.

(2) Sva tijela državne vlasti i lokalne i područne (regionalne) samouprave dužna su u okviru svoga ustavnog i zakonskog djelokruga provoditi odluke i rješenja Ustavnog suda.'

(...)

Ustavni sud ocjenjuje da postupanje po citiranoj odluci Ustavnog suda znači poštovanje navedenih propisa u cijelosti, a ne djelomično, kako je to učinilo Ministarstvo u osporenom rješenju.

Naime, člankom 259. stavcima 1. i 3. ZSPNC-a, na koja se poziva Ministarstvo u osporenom rješenju i koje obrazlaže, propisani su uvjeti za početak rada stanica za tehnički pregled vozila. Međutim, Ustavni sud naglašava, stavkom 4. članka 259. ZSPNC-a propisano je da se ovlaštenje iz stavka 1. tog članka izdaje sukladno posebnom propisu o mreži i kriterijima o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled s obzirom na njihovu međusobnu udaljenost i kapacitete, (op. – podcrtao Ustavni sud) koje donosi ministar nadležan za unutarnje poslove, što, niti nakon ukidne oduke Ustavnog suda, Ministarstvo nije utvrdilo niti obrazložilo. Pri tome, Ustavni sud posebno ističe članke 3. i 7. Pravilnika što Ministarstvo nije ocijenilo u provedenom postupku, a prema mjerodavnom članku 259. stavku 4. ZSPNC-a je bilo obvezno.«

2.5. MUP je rješenjem od 9. siječnja 2012., C. za v. H. d.d. iz Z., ponovno odobrio obavljanje tehničkih pregleda vozila u stanici za tehničke preglede vozila u V., K. bb, pod nazivom »C. ZA V. H. – S. C.«, V. Točkom II. izreke tog rješenja određeno je da je ovlaštenje iz točke 1. ove izreke na snazi do isteka roka iz Ugovora o poslovno-tehničkoj suradnji, sklopljenog između stručne organizacije C. za v. H. d.d iz Z., I. 15/1, tvrtke C.-T. p. d.o.o. iz Z., M. 22 i tvrtke A. d.o.o. iz V., I. M. 22, broj: 1/1-543-1/2009 od 5. ožujka 2009.

U obrazloženju rješenja MUP je kao mjerodavne propise istaknuo članke 259. stavke 1., 3. i 4. te 273. ZoSPC-a i članke 3. stavke 1. i 2. te 4. Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila (»Narodne novine« broj 129/09.; u daljnjem tekstu: Pravilnik/09), utvrdivši, između ostalog, sljedeće:

»S obzirom da je u provedenom upravnom postupku utvrđeno da su ispunjeni svi propisani uvjeti za rad stanice za tehnički pregled vozila u V., tj. stanica za tehnički pregled vozila je temeljem pravomoćnog rješenja Ministarstva broj: 511-01-24-UP/l– 6518/1-2005., od 23. prosinca 2005. godine, izgrađena i opremljena u skladu s propisima, nadležno tijelo dozvolilo je uporabu iste te su međusobni odnosi ovlaštene stručne organizacije iz članka 273. Zakona o sigurnosti prometa na cestama i suvlasnika objekta uređeni ugovorom, zahtjev C. za v. H. d.d., kao ovlaštene stručne organizacije iz članka 273. citiranog Zakona, za izdavanje odobrenja za obavljanje poslova tehničkih pregleda vozila u stanici za tehnički pregled vozila u V., ocijenjen je opravdanim.

(...)

Odredbom članka 7. stavak 1. alinejom prvom Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila propisano je da se odredbe članka 3. i 4. citiranog Pravilnika ne primjenjuju:

– na objekte stanica za tehnički pregled vozila čiji je proces izgradnje (kupnja zemljišta, lokacijska ili građevinska dozvola i si.), prije stupanja na snagu ovog Pravilnika započela ovlaštena stručna organizacija odnosno pravna ili fizička osoba koja je zaključila ugovor sa stručnom organizacijom.

U provedenom postupku utvrđeno je da je predmetni zahtjev osnovan, budući je proces izgradnje predmetne stanice za tehnički pregled vozila započeo prije stupanja na snagu sada važećeg Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila ('Narodne novine' broj: 129/09), odnosno prije 05. studenog 2009. godine, što je razvidno iz priloženog Sporazuma broj: 1/1-553-01/2009, sklopljenog dana 5. ožujka 2009. godine između C. za v. H. d.d. iz Z., kao ovlaštene stručne organizacije, i tvrtke C.-T. p. d.o.o. iz Z., kao jednim od suvlasnika objekta stanice za tehnički pregled vozila. Člankom 1. navedenog Sporazuma stranke su utvrdile da je do dana sklapanja tog Sporazuma, temeljem pravomoćnog rješenja Ministarstva broj: 511-01-24-UP/I-6518/1-2005 od 23. prosinca 2005. godine, izgrađeno pet stanica za tehnički pregled vozila, među kojima i stanica za tehnički pregled vozila u V. Isto je razvidno i iz Ugovora o poslovno-tehničkoj suradnji, broj: 1/1-543-1/2009, sklopljenog 5. ožujka 2009. godine glede međusobnih prava i obveza u svezi korištenja objekta i drugih ugovornih odnosa iz poslovanja stanice, između C. za v. H. d.d., kao ovlaštene stručne organizacije, te tvrtki C.-T. p. d.o.o. i A. d.o.o. iz V., I. M. 22, kao suvlasnika nekretnine u čijoj naravi je objekt stanice za tehnički pregled vozila, a temeljem Ugovora o kupoprodaji nekretnine i Ugovora o kupoprodaji opreme koji su sklopili 14. lipnja 2007. godine.

Budući da su ispunjeni uvjeti iz članka 259. stavka 1. i 4. Zakona o sigurnosti prometa na cestama ('Narodne novine' broj: 67/08, 48/10 i 74/11) i članka 7. stavka 1. alineje prve Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila ('Narodne novine' broj: 129/09), temeljem članka 259. stavka 3. Zakona o sigurnosti prometa na cestama odlučeno je kao u izreci ovog rješenja.«

2.6. Podnositelj »S. a.« podnio je ustavnu tužbu na temelju članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona i protiv rješenja MUP-a, Ravnateljstva policije broj: 511-01-53-UP/I-1826/3-2009 od 9. siječnja 2012.

Ustavni sud je rješenjem broj: U-IIIB-2319/2012 od 29. studenoga 2012., ustavnu tužbu odbacio, jer je tijekom postupka utvrđeno da je Upravni sud 6. studenoga 2012. donio, u ovom ustavnosudskom postupku osporenu, presudu broj: Usl-91/12-16, čime su prestale postojati pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

2.7. U osporenoj presudi Upravni sud je pošao od toga da nije sporno da je u konkretnom slučaju riječ o dva odvojena pitanja (u odnosu na zakonitost postupka izgradnje stanice za tehnički pregled vozila pod nazivom »C. za v. H. – S. C.« u V. i u odnosu na početak rada te stanice) te da je predmet upravnog spora (samo) potonje pitanje odnosno odlučivanje o zahtjevu za odobrenje za obavljanje tehničkih pregleda vozila u ovoj stanici. Nadalje, istaknuo je da je u ocjenjivanju ispunjavanja propisanih pretpostavki, tuženik (MUP) dužan primijeniti propise koji su bili na snazi u vrijeme podnošenja zahtjeva, a ne kako to tuženik smatra, propis koji je bio na snazi u vrijeme donošenja odluke. Stoga je uz ZoSPC kao mjerodavni propis ocijenio Pravilnik/05 (drugim riječima, ocijenio je da se MUP u donošenju (osporenog) rješenja od 9. siječnja 2012. nije mogao pozvati na Pravilnik/09 – op. Ustavnog suda). U odnosu na mjerodavne propise i ispunjavanje pretpostavki predviđenih tim propisima u konkretnom slučaju, Upravni sud pozvao se i na ranije (ukidne) odluke Ustavnog suda donesene u ovoj upravnoj stvari:

»U odnosu na navedeno, a sukladno navodima i odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske, odobrenje se izdaje u skladu s odredbama članka 259. st. 1., 3. i 4. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, te odredbe stavka 1. članka 259. Zakona o sigurnosti prometa na cestama kojim je propisano da se tehnički pregledi vozila obavljaju u stanicama za tehnički pregled vozila koje za to ispunjavaju propisane uvjete i imaju ovlaštenje, a obavljaju ih ovlašteni djelatnici stručne organizacije, dok je stavkom 4. članka 259. Zakona o sigurnosti prometa na cestama propisano da se ovlaštenje iz stavka 1. članka 259. Zakona o sigurnosti prometa na cestama izdaje sukladno posebnom propisu o mreži i kriterijima o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled s obzirom na njihovu međusobnu udaljenost i kapacitete, koji donosi ministar nadležan za unutarnje poslove.

Odredbom članka 4. stavka 4. Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila a koje se odnose na izdavanje odobrenja propisano je da nova stanica za tehnički pregled vozila može započeti s radom kada ministarstvo, a nakon što utvrdi ispunjava li stanica propisane uvjete, izda ovlaštenoj stručnoj organizaciji ovlaštenje za rad.«

Primjenjujući navedene odredbe na konkretan slučaj, Upravni sud je utvrdio da su ispunjeni naprijed navedeni propisani uvjeti za izdavanje odobrenja odnosno da je prostor stanice sa svim svojim funkcionalnim cjelinama izgrađen i opremljen sukladno važećim propisima, kao i da su međusobni odnosi ovlaštene stručne organizacije i vlasnika odnosno nositelja prava korištenja objekta nove stanice uređeni ugovorom, sukladno općim aktima koje donosi ovlaštena stručna organizacija na temelju članka 273. stavka 5. ZoSPC-a.

Slijedom svega navedenog, Upravni sud je u osporenoj presudi zaključno utvrdio:

»Prema tome, u smislu članka 3. st. 1. toč. 1. Zakona o upravnim sporovima, vijeće smatra da pobijanim rješenjem tuženika broj: 511-01-53-UP/I-1826/3-2009. od 9. siječnja 2012. godine nije došlo do povrede zakona na štetu tužitelja, a cijeneći pri tome i naprijed navedene odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske, budući vijeće smatra da je tuženik u postupku izdavanja odobrenja za obavljanje tehničkog pregleda vozila pobijano rješenje temeljio na odredbama članka 259. te članka 273. Zakona o sigurnosti prometa na cestama odnosno članka 4. naprijed navedenog Pravilnika ...«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. Oba podnositelja u opširnim ustavnim tužbama iznose razloge zbog kojih smatraju da su MUP i Upravni sud pogrešno primijenili mjerodavno pravo, te naglašavaju da MUP, a potom i Upravni sud u osporenoj presudi nisu postupili po ukidnoj odluci Ustavnog suda broj: U-IIIB-4904/2011 od 22. prosinca 2011.

3.1. Podnositelj L. u ustavnoj tužbi ističe da je u postupcima koji su prethodili ovom ustavnosudskom postupku diskriminiran, te da već četiri godine traži zaštitu od diskriminacije.

Podnositelj navodi da je jedini osnivač i vlasnik »S. a.«, te da Upravni sud, kao i MUP prethodno u svom ponovnom postupku, po drugi put, uopće nisu poštovali pravna stajališta iz navedene ukidne odluke Ustavnog suda od 22. prosinca 2011. U ustavnoj tužbi pojašnjava:

»Kao jedini osnivač i vlasnik tužitelja, vlasnik imovine i uloženog kapitala, podnosim tužbu i priključujem se navedenoj ustavnoj tužbi mog poduzeća, sa ciljem zaštite svojih osobnih ljudskih i poduzetničkih prava i interesa, zaštite imovine i kapitala, kao pripadnik srpske nacionalne manjine, jer mi je ugrožen ekonomski interes vezan za poslovanje i opstanak poduzeća, stečena ugovorna prava sa tijelom koje ima javne ovlasti, gospodarski interes za obavljanje profesije i legitimna očekivanja da će se i prema meni primjenjivati utvrđeni zakonski uvjeti i kriteriji, zbog kojih sam uložio veliki kapital i financijski se zadužio.

Kao jedini osnivač i vlasnik tužitelja podnosim ustavnu tužbu i kao pripadnik srpske nacionalne manjine u gradu Vukovaru, jer je očito jasno i vidljivo da tuženik svjesno, namjerno i uporno od samog početaka /19.ožujka 2009.god./ sustavno povređuje moja ljudska prava kroz sustavnu zloupotrebu mjerodavnog materijalnog prava, da bi pogodovao unaprijed određenom poslovnom subjektu, jer je to projekt određenih lokalnih političara, koji isključivo zbog osobnih interesa, žele imati 'hrvatsku stanicu' za tehnički pregled vozila u gradu Vukovaru, a od samog početka privatne 'divlje' gradnje znaju da nemaju uvjete za to.«

Navodi da su stajališta MUP-a u rješenju koje je Upravni sud potvrdio osporenom presudom, suprotna stajalištima Ustavnog suda iz odluka broj: U-IIIB-580/2010 od 17. veljače 2011. i U-IIIB-4904/2011 od 22. prosinca 2011. te da se radi o nepoštivanju članaka 255. stavka 1. i 259. stavaka 1. i 4. ZoSPC-a i članaka 3. stavka 1. točke 4. i stavaka 3. i 4., 4. stavka 1. točaka 1., 2. i 3. te 7. alineje 1. Pravilnika/05.

Ističe da su MUP i Upravni sud postupili i suprotno člancima 31. stavku 1. i 77. stavku 2. Ustavnog zakona.

Podnositelj navodi da i u drugom ponovljenom postupku, tj. svom trećem rješenju, MUP svjesno, namjerno i uporno zloupotrebljava mjerodavno materijalno pravo, jer sada primjenjuje Pravilnik o mreži i kriterijima o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila koji nije važio u trenutku podnošenja zahtjeva odnosno u vrijeme donošenja odluke, tj. na dan 19. ožujka 2009. kada je doneseno prvo rješenje, već koji je važio na dan 5. studenoga 2009. U ustavnoj tužbi obrazlaže:

»Nakon dvije gore citirane Odluke Ustavnog suda RH, kojim su ukinuta prethodna dva rješenja, u trećem rješenju ocjenu opravdanosti zahtjeva vršiti na temelju Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled koji je donesen /prilagođen/ nakon pokretanja upravnog spora na Upravnom sudu RH, dana 14. travnja 2009.god., odnosno u toku vođenja ovog ustavnosudskog postupka, jer je stupio na snagu 5. studenog 2009.god., ISKAZAN JE POTPUNI PREZIR ELEMENTARNIH STANDARDA PRAVNE DRŽAVE, kroz svjesno, namjerno i uporno ignoriranje i nepoštivanje dvije citirane Odluke Ustavnog suda RH, u ovom predmetu, i sustavnu povredu temeljnih ljudskih prava i sloboda osiguranih Ustavom RH i Konvencijama.«

U ustavnoj tužbi nadalje obrazlaže:

»Prema odredbama članka 3. citiranog mjerodavnog Pravilnika nisu ispunjeni zakonski uvjeti za otvaranje druge stanice za tehnički pregled vozila, jer postojeća stanica za tehnički pregled vozila, u vlasništvu tužitelja, imala je i ima zakonske tehnološke kapacitete dovoljne za grad Vukovar, a njen vlasnik nikada do sada nije dobio obavijest o potrebi povećanja kapaciteta odnosno dogradnji nove tehnološke linije, koju je dužna dostaviti stručna organizacija– C. za v. H. d.d. Z., ako za to ima potrebe, na temelju odredbi članka 3.stavak 3. i članka 4.stavak 1.točka 1.i 2. Pravilnika.

Prema odredbama članka 7. alineja prva, citiranog Pravilnika, na dan stupanja na snagu tog mjerodavnog citiranog Pravilnika tj. na dan 27. siječnja 2005.pod., nitko za grad Vukovar nije imao niti je mogao imati potpisani ugovor za početak izgradnje stanice za tehnički pregled vozila, sa ovlaštenom stručnom organizacijom, jer za to nije bilo zakonskih mogućnosti niti tehnološke i ekonomske opravdanosti, kao što je nema ni danas.«

Podnositelj navodi da i Upravni sud u osporenoj presudi navodi da je MUP dužan primijeniti propis koji je na snazi u vrijeme podnošenja zahtjeva, a ne kako je to MUP smatrao, propis koji je bio na snazi u vrijeme donošenja odluke, te da je zbog toga podnositelj osnovano naveo da je tuženik (MUP) bio dužan primijeniti odredbe Pravilnika/05, koji je stupio na snagu 27. siječnja 2005. Stoga je mišljenje podnositelja da je nakon toga upravni spor trebao odmah biti riješen u korist podnositelja, jer se cijelo vrijeme vođenja upravnog spora i podnošenja ustavnih tužbi podnositelj isključivo i poziva na citirani mjerodavni Pravilnik/05, a tuženik na novi Pravilnik/09.

U ustavnoj tužbi ukazuje i na ugovor o ortakluku od 28. svibnja 1997. kojeg podnositelj ima s C. za v. H. d.d. Z., kao nositeljem javne ovlasti i ovlaštenom stručnom organizacijom iz članka 273. ZoSPC-a.

Nadalje navodi:

»Isto tako C. za v. H. d.d. je znao da predmetnu stanicu nije izgradila tvrtka C. t. p. d.o.o. Z., jer se i sam protivio toj gradnji, kao što se to vidi iz dokumenata u prilozima, te da je predmetnu stanicu 'na divlje' gradila privatna tvrtka A. d.o.o. V., vlasnika koga su izabrali određeni lokalni političari, po narodnosti Hrvat, sa građevinskom dozvolom izdanom dana 27.srpnja 2005.god., suprotno odredbama članka 4. Pravilnika o utvrđivanju mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila, odnosno 'svjesno' znajući da izigrava institut javnog prikupljanja ponuda koji se provodi kada se za to stvore propisani zakonski uvjeti, odnosno po političkom projektu 'svršenog čina'.«

Ističe da je C. za v. H. d.d. Zagreb prekoračio i zlorabio svoje ovlasti, jer je potpisao navedeni Ugovor o poslovno-tehničkoj suradnji 5. ožujka 2009., a znao je da ukoliko postoji opravdana potreba za tim, poslije svoje analize učinjene do 15. siječnja, mora prije toga obavijestiti vlasnika i ortaka u poslu, da on poveća svoje tehnološke kapacitete, na temelju zakonski stečenog prava, ali da to nikada nije učinio. Također, da je znao i pismeno bio obaviješten da su od 2008. godine podnositelj »S. a.« i njegov vlasnik u procesu dogradnje dodatne tehnološke linije.

Detaljno opisuje sve radnje koje je poduzeo u ostvarivanju prava na povećanje kapaciteta, te da je 20. srpnja 2009. dobio uporabnu dozvolu za korištenje nove tehnološke linije.

Podnositelj navodi da su njegova legitimna očekivanja temeljena na poštivanju citiranih odredbi ZoSPC-a i mjerodavnog Pravilnika/05, te da će pojedinačni akti sudova, državne uprave i tijela koje imaju javne ovlasti biti utemeljeni na zakonu odnosno da nitko neće biti iznad zakona, tj. da bude privilegiran toliko da se pogoduje unaprijed određenom subjektu po njegovoj vlastitoj želji, te da za njega ne važe nikakvi zakonski kriteriji o međusobnoj udaljenosti i tehnološkim kapacitetima postojećih stanica za tehnički pregled vozila odnosno da se na njega ne primjenjuje ni institut javnog prikupljanja ponuda.

U ustavnoj tužbi ističe:

»Da bi pogodovali unaprijed određenom subjektu u gradu Vukovaru ti kriteriji o potrebnom kapacitetu i udaljenosti stanica, prema stvarnom broju vozila, su totalno zanemareni. Zbog toga danas u gradu Vukovaru postoje tehnološki kapaciteti za 100.000 OA jedinica godišnje /4 tehnološke linije x 25.000 OA po liniji/, a to u naravi predstavlja 60.000 vozila godišnje, a za to realno nema niti tehnološke niti ekonomske opravdanosti.

(...)

To znači da su u gradu Vukovaru, protuustavnim i nezakonitim odlukama, stvoreni tehnološki kapaciteti veći nego što je to potrebno za cijelu Županiju vukovarsko-srijemsku, samo da bi se ostvario projekt određenih lokalnih političara, da u gradu bude i 'HRVATSKA STANICA' Ni u jednom drugom gradu ili mjestu u našoj Županiji nema druge stanice za tehnički pregled, jer nema zakonskih uvjeta za to, pa ni u gradu Vinkovcima koji ima 23% više tehničkih pregleda od Vukovara.«"

Smatra da mu je navedenim postupanjem MUP-a i Upravnog suda ugrožena imovina, a da je on, kao pripadnik srpske nacionalne manjine višestruko diskriminiran.

Ustavnom sudu predlaže ukidanje osporene presude Upravnog suda i rješenja MUP-a.

3.2. Podnositelj »S. a.« u ustavnoj tužbi, navodeći iste povrede ustavnih i konvencijskih prava, ponavlja (većim djelom koristi iste stavke) navode iz prethodno navedene ustavne tužbe njegovog vlasnika. Smatra da su osporena presuda Upravnog suda i rješenje MUP-a protuustavni i nezakoniti jer nisu poštivana stajališta Ustavnog suda iz navedenih odluka od 17. veljače 2011. i 22. prosinca 2011.

Također ističe da je u postupcima koji su prethodili ustavnosudskom primijenjen pogrešan Pravilnik o mreži i kriterijima o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled vozila, što je u osporenoj presudi zaključio i Upravni sud.

Također navodi činjenice i tijek postupaka u konkretnom predmetu, te ističe diskriminaciju vlasnika kao pripadnika srpske nacionalne manjine.

Ustavnom sudu predlaže ukidanje presude Upravnog suda i rješenja MUP-a.

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

4. Ustavni sud je ustavnu tužbu ocjenjivao s aspekta eventualne povrede ustavnog prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava (u vezi s člankom 31. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona), koji glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

4.1. U osporenoj presudi Upravni sud je, polazeći od stajališta Ustavnog suda izraženih u dvije ranije odluke Ustavnog suda (vidi točke 2.2. i 2.4. obrazloženja ove odluke), utvrdio da je predmet postupka koji je prethodio ovom ustavnosudskom postupku ocjena jesu li ispunjene pretpostavke propisane mjerodavnim propisima za početak rada odnosno za izdavanje odobrenja za rad stanice za tehnički pregled vozila »C. za v. H. – S. C.« u V. te je izrijekom utvrdio: »u odnosu na navedeno, a sukladno navodima i odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske, odobrenje se izdaje u skladu s odredbama članka 259. st. 1., 3. i 4. Zakona o sigurnosti prometa na cestama, ...« (vidi točku 2.7. obrazloženja ove odluke).

Budući da se Upravni sud u osporenoj presudi, kao i MUP u rješenju koje je prethodilo osporenoj presudi (te u ranijim rješenjima koja su ukinuta odlukama Ustavnog suda), poziva na mjerodavne propise na koje je u tim odlukama uputio Ustavni sud, Ustavni sud smatra potrebnim i u ovoj odluci (ponovo) citirati relevantne odredbe ZoSPC-a:

»Članak 259.

(1) Tehnički pregledi vozila obavljaju se u stanicama za tehnički pregled vozila koje za to ispunjavaju propisane uvjete i imaju ovlaštenje, a obavljaju ih ovlašteni djelatnici stručne organizacije iz članka 273. ovoga Zakona.

(...)

(3) Ovlaštenje iz stavka 1. ovoga članka izdaje ministarstvo nadležno za unutarnje poslove stručnoj organizaciji iz članka 273. ovoga Zakona, nakon što se prethodno utvrdi da stanica za tehnički pregled vozila ispunjava propisane uvjete.

(4) Ovlaštenje iz stavka 1. ovoga članka izdaje se sukladno posebnom propisu o mreži i kriterijima o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled s obzirom na njihovu međusobnu udaljenost i kapacitete, koji donosi ministar nadležan za unutarnje poslove. (op. – podebljao Ustavni sud)

(...)«

»Članak 273. stavak 1.

(1) Poslove organiziranja i jedinstvenog provođenja tehničkih pregleda vozila, organiziranja poslova registracije vozila u stanicama za tehničke preglede vozila i izdavanja pokusnih pločica kao javne ovlasti, obavlja stručna organizacija, koju na temelju javnog natječaja, ovlasti ministarstvo nadležno za unutarnje poslove.

(...)«

Prema tome, iz citiranih zakonskih odredbi jasno proizlazi da je za izdavanje odobrenja za obavljanje tehničkih pregleda vozila nužno utvrditi jesu li u skladu sa stavkom 4. članka 259. ZoSPC-a ispunjeni uvjeti u pogledu mreže i kriterija o dovoljnom broju stanica za tehnički pregled s obzirom na njihovu međusobnu udaljenost i kapacitete.

Naime, iako se u osporenoj presudi Upravni sud pozvao i na stavak 4. članka 259. ZoSPC-a kao mjerodavan, u obrazloženju presude o tome nema niti riječi. Upravni sud ocijenio je da su ispunjeni uvjeti za izdavanje odobrenja jer je prostor stanice sa svim svojim funkcionalnim cjelinama izgrađen i opremljen sukladno važećim propisima i jer su uređeni međusobni odnosi ovlaštene stručne organizacije i vlasnika odnosno nositelja prava korištenja objekta.

Međutim, o tome kako je i na koji način je utvrdio da su ispunjeni zahtjevi u pogledu međusobne udaljenosti i kapaciteta (više) stanica za tehnički pregled predviđenih posebnim propisom na koji izrijekom upućuje stavak 4. članka 259. ZoSPC-a u obrazloženju presude Upravnog suda ništa se ne navodi.

4.2. Stoga, Ustavni sud prvo primjećuje da nije dovoljno samo formalno pozvati se ili citirati određene propise kao mjerodavne već su nadležna tijela, a osobito sudovi, dužni obrazložiti na temelju kojih činjenica i okolnosti su utvrdili da su u okolnostima konkretnog slučaja ispunjene pretpostavke iz tih propisa. Svako drukčije postupanje prijeći strankama ostvarivanje prava na djelotvornu pravnu zaštitu u njihovoj pravnoj stvari i svodi se na »golo« pravo. Strankama mora biti jasno zašto one u specifičnim okolnostima njihovog slučaja ispunjavaju ili ne ispunjavaju uvjete za ostvarivanje određenog prava ili interesa.

4.3. Ustavni sud, nadalje, opetovano ističe da je u istoj pravnoj stvari već donio dvije odluke u kojima je usvojio ustavne tužbe, a da su, doduše pozivajući se na njegove odluke, upravno tijelo (MUP), a sada i Upravni sud, samo djelomično postupila po stajalištima Ustavnog suda iz tih odluka. Takvo postupanje nije prihvatljivo i ne doprinosi pravnoj sigurnosti i ostvarivanju načela vladavine prava.

5. Slijedom navedenog, Ustavni sud upozorava Upravni sud da u osporenoj presudi nije u cijelosti poštovao pravno stajalište Ustavnog suda izraženo u odlukama od 17. veljače 2011. i 22. prosinca 2011., te je stoga postupio protivno članku 31. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona, kojim je propisano:

»Članak 31.

(1) Odluke i rješenja Ustavnog suda obvezatni su i dužna ih je poštovati svaka fizička i pravna osoba.

(2) Sva tijela državne vlasti i lokalne i područne (regionalne) samouprave dužna su u okviru svoga ustavnog i zakonskog djelokruga provoditi odluke i rješenja Ustavnog suda.

(…)«

6. Budući da Upravni sud nije u cijelosti poštovao pravno stajalište Ustavnog suda izraženo u odlukama od 17. veljače 2011. i 22. prosinca 2011 u istom predmetu niti je za svoje stajalište u osporenoj presudi dao razloge kojima bi otklonio prethodno utvrđenu povredu ustavnog prava podnositelja »S. a.« ili bi argumentirano obrazložio zašto je potvrdio stajalište MUP-a, unatoč od Ustavnog suda utvrđene povrede ustavnog prava podnositelja, Ustavni sud utvrđuje da je osporenom presudom Upravnog suda podnositeljima povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke.

8. Odluka o objavi ove odluke (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-6090/2012

U-III-6147/2012

Zagreb, 9. svibnja 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 64/2013-1266