## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2136/2002 od 7. travnja 2004.

### NN 55/2004 (30.4.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2136/2002 od 7. travnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1252

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi J. M. iz Z., na sjednici održanoj dana 7. trav­nja 2004.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu
u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pr-105/93, u najkraćem mogućem
roku, ali ne du­ljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvoga iduće­g dana od
dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, J. M. iz Z., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 9.750,00
kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjesaca od dana podnoše­nja
zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za ­njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnosite­lj je podnio ustavnu tužbu pozivom na odredbu članaka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Repub­like Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02
– pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), smatrajući da mu je
nerazumno dugim traja­njem postupka pred Općinskim sudom u Zagrebu povrijeđeno
ustavno pravo sadržano u članku 29. Ustava Republike Hrvatske.

U
ustavnoj tužbi podnosite­lj navodi da je dana 13. siječ­nja 1993. godine podnio
tužbu Općinskom sudu u Zagrebu protiv Republike Hrvatske i Ministarstva unutar­njih
poslova, radi poniš­te­nja presude Disciplinskog suda Ministarstva unutar­njih
poslova, kojom mu je izrečena mjera prestanka radnog odnosa te radi ostvariva­nja
potraživa­nja iz radnog odnosa, i to isplatu plaće, naknadu za neiskorišteni
godiš­nji odmor u 1991. godini, naknadu za neiskorišteni dio godiš­nje­g odmora
u 1992. godini, razliku re­gresa za 1992. godinu, isplatu naknade za
prekovremeni i noćni rad za razdob­lje od 3. lip­nja 1991. do 31. prosinca
1992. godine, te isplatu jubilarne nagrade.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu broj: Pr-105/93,
utvrdio s­ljedeće či­njenice koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o
povredi ustavnog prava podnosite­lja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Dana 13. siječ­nja 1993. godine podnio je tužbu Općinskom
sudu u Zagrebu protiv Republike Hrvatske i Ministarstva unutar­njih poslova,
radi ponište­nja presude Disciplinskog suda Ministarstva unutar­njih poslova
kojom mu je izrečena mjera prestanka radnog odnosa te radi ostvariva­nja potraživa­nja
iz radnog odnosa.

Do 5. studenoga 1997. godine sud je proveo devet ročišta
na kojima je saslušao nekoliko svjedoka.

Dana 3. prosinca 1999. godine održano je ročište na
kojem je podnosite­lj odustao od prijedloga da se sasluša nekoliko svjedoka.

Dana 20. svib­nja 1999. godine održano je ročište na
kojem je podnosite­lj saslušan kao stranka.

Dana 15. ožujka 2002. godine održano je ročište na
kojem je saslušan jedan svjedok.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na teme­lju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitova­nju od 11. studenoga 2002. godine, Općinski
sud u Zagrebu navodi kronologiju postupa­nja u predmetu, te ističe kako je
dugotrajnost postupka uzrokovana velikim brojem tužbenih zahtjeva i velikom
količinom pravno relevantnih či­njenica koje je potrebno utvrditi. Također se
ističe da je podnosite­lj od 1. ve­ljače 1993. godine zaposlen u Ministarstvu
obrane Republike Hrvatske, te da se očigledno radi o obijesnom parniče­nju.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom
roku odluči o ­nje­govim pravima i obvezama (…)«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (…) nije u razumnom roku
odlučio sud (…).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (…) podnosite­lja.
Rok za donoše­nje akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnosite­lja (…) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu broj: Pr-105/93, Ustavni sud je utvrdio
da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupa­nje teme­ljem odredbe
članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski parnični postupak započeo je 13. siječ­nja
1993. godine, tužbom podnosite­lja protiv tuženika Republike Hr­vat­ske i
Ministarstva unutar­njih poslova, radi ponište­nja presude Dis­ciplinskog suda
Ministarstva unutar­njih poslova kojom mu je izrečena mjera prestanka radnog
odnosa te radi ostvariva­nja pot­raživa­nja iz radnog odnosa, i to isplatu plaće,
naknadu za neis­korišteni godiš­nji odmor u 1991. godini, naknadu za neiskorišteni
dio godiš­nje­g odmora u 1992. godini, razliku re­gresa za 1992. go­dinu,
isplatu naknade za prekovremeni i noćni rad za razdob­lje od 3. lip­nja 1991.
do 31. prosinca 1992. godine, te isplatu jubilarne nagrade.

Ustavna tužba je podnesena dana 26. rujna 2002.
godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustav­ni sud
utvrđuje da do dana podnoše­nja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje
ukupno devet (9) godina, osam (8) mjeseci i trinaest (13) dana.

Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem tekstu:
Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997.
godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija), čine, teme­ljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutar­nje­ga pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutar­nje­ga pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini
i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđe­nje«, koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja svojih prava i obveza građanske
naravi (…) svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud
(…) u razumnom roku ispita ­nje­gov slučaj«.

Pravo na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutar­nje­ga pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu
Zakona o potvrđiva­nju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglaše­nja promjena Ustava). Ispitiva­nje
razumnosti traja­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­ljenih na članku
63. Ustavnog zakona, jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske
takvo pravo nije postojalo.

Ustavni
sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdob­ljem, s aspekta
povrede prava na donoše­nje sud­ske odluke u razumnom roku, smatra razdob­lje
od 5. studenoga 1997. godine (to jest od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije) do 26. rujna 2002. godine (to jest do dana podnoše­nja ustavne tužbe),
što ukupno iznosi četiri (4) godine, deset (10) mjeseci i dvadeset jedan (21)
dan.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdob­lju, sud održao
tri ročišta. Razdob­lja potpune neaktiv­nosti suda trajala su od 5. studenoga
1997. do 3. prosinca 1998. godine, što iznosi jednu (1) godinu i dvadeset osam
dana (28), te od 20. svib­nja 1999. do 25. ožujka 2002. godine, što iznosi
dvije (2) godine, deset mjeseci (10) i pet (5) dana.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj
ustavne tužbe, kao tužite­lj u sudskom postupku, prema utvrđe­nju Ustavnog suda
nije svojim ponaša­njem pridonio du­ljini parničnog postupka pred Općinskim
sudom u Zagrebu.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PORETKA

Ustavni
sud nalazi da se, radi veće­g broja istaknutih zahtjeva i opsežnosti či­njeničnog
materijala radi o postupku koji je u određenoj mjeri složen.

5.5. DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU
SUD­SKOG POSTUPKA

U
povodu navoda Općinskog suda u Zagrebu, o tome da je dugotrajnost postupka
uzrokovana većim brojem tužbenih zahtje­va i velikom količinom pravno
relevantnih či­njenica koje je potrebno utvrditi, Ustavni sud priznaje da takve
okolnosti donekle utječu na du­ljinu postupka, ali nikako ne opravdavaju
iznimnu du­ljinu postupka pred sudom prvog stup­nja kao niti potpunu
neaktivnost suda u dva du­lja razdob­lja. U odnosu na navod Općin­skog suda u
Zagrebu da se radi o obijesnom parniče­nju, jer je pod­nosite­lj još od 1993.
godine zaposlen u Ministarstvu obrane Re­publike Hrvatske, Ustavni sud nalazi
da se nikako ne može prih­vatiti takva tvrd­nja jer je tužbeni zahtjev
podnosite­lja usmje­ren i na isplate naknada po raznim osnovama, što je sasvim
izvjesno imovinski interes podnosite­lja neovisan o odluci o prestanku rad­nog
odnosa. Nada­lje, bez obzira na kasnije zaposle­nje pod­nosite­lja, on ima
pravo u predmetnom postupku dokazivati neza­konitost odluke o prestanku radnog
odnosa radi teže povrede radne discipline.

6. Ustavni sud utvrđuje da postupak u predmetu broj:
Pr-105/93, koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, traje preko devet
godina. Dugotrajnost postupka je pos­ljedica okolnosti koje se mogu pripisati
neučinkovitom postupa­nju nadležnog suda. Stoga Ustavni sud utvrđuje da je
povrijeđeno ustavno pravo podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima ili obvezama, koje
je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu moguć­nost uvažava­nja nerazumno dugog
razdob­lja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakoga pojedinačnog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine naknade, teme­ljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slu­čaja, uz
istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) teme­lji
se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2136/2002
Zagreb, 7. trav­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 55/2004-1252