## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1283/2000 od 12. veljače 2003.

### NN 34/2003 (6.3.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1283/2000 od 12. veljače 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

452

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlu­čivanje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku vođenom u povodu ustavne tužbe V. C. iz B., zastupanog po punomoćniku
M. K., odvjetniku iz V., na sjednici Vijeća održanoj dana 12. veljače 2003.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Gž-3/00-2 od 11.
svibnja 2000. godine.

III.
Predmet se vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovno odlučivanje.

Obrazloženje

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: Gž-3/00-2 od 11. svibnja 2000. godine, kojim je ukinuta presuda Županijskog
suda u V., broj: P-1/98-6 od 29. studenoga 1999. godine i odbačena tužba.

2.
Podnositelj navodi da su osporavanim rješenjem povri­je­đene ustavne odredbe članaka
16. stavka 1. i 26. Ustava. U ustavnoj tužbi podnositelj iznosi kronologiju
postupanja sudova u konkretnoj pravnoj stvari te ističe da rješenje Vrhovnog
suda, protiv kojeg je podnijeta ustavna tužba, nije utemeljeno na zakonu.
Neprihvatljivim smatra stajalište Vrhovnog suda (izraženo u osporavanom rješenju)
da spor, kojim se traži ocjena zakonitosti odluke Poljoprivredne zadruge I. o
njegovom isključenju iz Zadruge, ne spada u sudsku nadležnost. Smatra da je
Vrhovni sud trebao predmet ustupiti Upravnom sudu Republike Hrvatske na daljnji
postupak. Prema mišljenju podnositelja, Vrhovni sud je odbacivanjem tužbe
onemogućio ostvarivanje njegovog prava na sudsku zaštitu. Predlaže usvajanje
ustavne tužbe, ukidanje osporavanog rješenja i vraćanje predmeta Vrhovnom sudu
na ponovni postupak.

 *Ustavna tužba je osnovana.*

3.
Uvidom u spise Općinskog suda u I., broj: P-505/93 i P-573/94 te spis Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-4802/95, utvrđeno je:

Podnositelj
ustavne tužbe podnio je 21. listopada 1992. godine Općinskom sudu u I. tužbu
radi poništenja odluke Upravnog odbora Poljoprivredne zadruge I., broj: 213/92
od 31. srpnja 1992. godine, kojom je podnositelj isključen iz Zadruge, te
protiv odluke Skupštine Zadruge, broj: 234/2-92 od 21. rujna 1992. godine,
kojom je odbijen podnositeljev prigovor protiv odluke o isključenju. Pored
toga, podnositelj je tražio utvrđenje da je zadrugar kod tužene (Poljoprivredne
zadruge I.) te da ga je tužena dužna upisati u popis zadrugara kod Okružnog
privrednog suda u V.

Utvrdivši
da je odluka o isključenju podnositelja iz Zadruge donijeta na pravno valjan način,
Općinski sud u I. je presudom, broj: P-641/92-7 od 6. travnja 1993. godine,
odbio podnositeljev tužbeni zahtjev kao neosnovan.

Rješenjem
Okružnog suda u V., broj: Gž-826/93-2 od 26. kolovoza 1993. godine, u povodu
podnositeljeve žalbe, ukinuta je prvostupanjska presuda i predmet vraćen Općinskom
sudu u I. na ponovni postupak jer Statutom Zadruge nije propisano pravo
zadrugara na sudsku zaštitu. Prema pravnom stajalištu drugostupanjskog suda,
podnositelj u konkretnom slučaju ima pravo na tužbu zbog nezakonite radnje, u
smislu odredbe članka 67. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj
53/91, 9/92 i 77/92, u daljnjem tekstu: ZUS). Budući da o tužbi zbog nezakonite
radnje odlučuje Okružni sud na čijem je području radnja učinjena (članak 70.
ZUS-a), stajalište je drugostupanjskog suda da je Općinski sud u I. odlučio o
tužbenom zahtjevu o kojem je nadležan viši sud te je, stoga, ukinuo
prvostupanjsku presudu.

Postupajući
po ukidnom rješenju Okružnog suda u V., Općinski sud u I. (rješenjem broj:
P-505/93-11 od 21. listopada 1993. godine) oglasio se nenadležnim i odredio da će
se nakon pravomoćnosti rješenja predmet ustupiti Okružnom sudu u V., kao
stvarno nadležnom sudu.

Nakon
stupanja na snagu Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 3/94), kojim je
promijenjena nadležnost u sporovima za zaštitu od nezakonite radnje, Županijski
sud u V. ustupio je predmet Općinskom sudu u I. kao stvarno i mjesno nadležnom
sudu za postupanje u predmetu.

Smatrajući
da je za postupanje po podnositeljevoj tužbi nadležan Upravni sud Republike
Hrvatske, podnositelj je predložio Općinskom sudu u I. da predmet ustupi
Upravnom sudu.

Rješenjem,
broj: Us-4802/1995-2 od 11. siječnja 1996. godine, Upravni sud se oglasio
stvarno nenadležnim za odlučivanje u predmetu te predmet dostavio Vrhovnom
sudu, radi rješavanja negativnog sukoba o nadležnosti.

Rješenjem
Vrhovnog suda, broj: Gr-236/1996-2 od 18. studenoga 1997. godine, određena je
nadležnost Županijskog suda u V. za postupanje u konkretnoj pravnoj stvari. U
obrazloženju tog rješenja, Vrhovni sud ističe da je podnositelj, u podnesku od
30. prosinca 1993. godine, zatražio zaštitu od nezakonite radnje, a što
proizlazi iz njegove tvrdnje da su nezakonitim radnjama službenih organa tužene,
kojom su ga isključili iz Zadruge, povrijeđena njegova Ustavom zajamčena prava
i slobode. Polazeći sa sta­jališta da je podnositelj u konkretnoj pravnoj
stvari odabrao pravni put zaštite, propisan odredbom članka 67. ZUS-a, a imajući
u vidu činjenicu da Vrhovni sud u rješavanju sukoba o nadležnosti ne može
cijeniti dopustivost izabranog pravnog puta zaštite, nego može odrediti sud
koji je nadležan za postupanje u odabranom putu pravne zaštite, Vrhovni sud je
odredio koji je sud stvarno nadležan za postupanje po tužbi zbog nezakonite
radnje.

Presudom
Županijskog suda u V., broj: P-1/98-6 od 29. studenoga 1999. godine, odbijen je
podnositeljev tužbeni zahtjev za zaštitu od nezakonite radnje kao neosnovan.

Rješenjem
Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Gž-3/00-2 od 11. svibnja 2000. godine,
u povodu kojeg je podnijeta ustavna tužba, ukinuta je presuda Županijskog suda
u V., broj: P-1/98-6 od 29. studenoga 1999. godine, i odbačena tužba.

U
obrazloženju osporavanog rješenja, Vrhovni sud ističe da podnositeljeva žalba
nije osnovana, ali je u povodu žalbe presuda ukinuta i tužba odbačena jer se ne
radi o predmetu zahtjeva za zaštitu od nezakonite radnje. Naime, podnositelj je
podnio tužbu tražeći od suda utvrđenje da su nezakonite radnje Upravnog odbora
i Skupštine tužene, kojima je podnositelj isključen iz Zadruge. Međutim, prema
stajalištu Vrhovnog suda, odluke Poljoprivredne zadruge, kojima je podnositelj
isključen iz Zadruge, ne predstavljaju radnju već konačni i pojedinačni akt pa
spor, u kojem se traži ocjena zakonitosti i pravilnosti odluka o isklju­čenju
iz Zadruge, ne spada u sudsku nadležnost.

4.
Uvidom u spise predmeta, Ustavni sud je utvrdio da je podnositelj 21. listopada
1992. godine Općinskom sudu u I. podnio tužbu radi poništenja odlukeUpravnog
odbora Poljoprivredne zadruge I., kojom je podnositelj isključen iz Zadruge, te
poništenja odluke Skupštine Zadruge, kojom je odbijen podnositeljev prigovor
protiv odluke o isključenju. Pored toga, podnositelj je tražio utvrđenje da je
zadrugar kod tužene te da ga je tužena dužna upisati u popis zadrugara kod Okružnog
privrednog suda u V.

Općinski
sud je odbio podnositeljev tužbeni zahtjev. Ta je presuda ukinuta rješenjem
Okružnog suda u V., koje polazi sa stajališta da podnositelj ima pravo na tužbu
zbog nezakonite radnje, u smislu odredbe članka 67. ZUS-a.

Sukladno navedenom stajalištu drugostupanjskog suda,
Općinski sud u I., u nastavku postupka, poziva podnositelja da »točno naznači i
opiše nezakonitu radnju kojom je povrijeđeno tužiteljevo Ustavom zajamčeno
pravo, u čemu se ta radnja sastoji kao i da tužbeni zahtjev uskladi s odredbom članka
73. stavka 2. preuzetog Zakona o upravnim sporovima«.

Postupajući po nalogu suda, podnositelj je, podneskom
od 30. prosinca 1993. godine, izmijenio tužbeni zahtjev, tražeći do­nošenje
presude kojom će Okružni sud u V.:

– utvrditi da su nezakonite radnje Upravnog odbora i
Skupštine tužene, kojima su isključili podnositelja iz Zadruge, te da je
podnositelj zadrugar kod tužene,

– poništiti odluku Upravnog odbora tužene, broj:
213/92 od 31. srpnja 1992. godine, i odluku Skupštine tužene, broj: 234/2-92 od
21. rujna 1992. godine,

– naložiti tuženoj zabranu daljnjeg vršenja i provođenja
isključenja podnositelja iz Zadruge,

– naložiti tuženoj da upiše podnositelja u popis
zadrugara kod Okružnog privrednog suda u V.

Slijedom iznijetog, Ustavni sud prihvaća stajalište
Vrhovnog suda, izraženo osporavanim rješenjem, da je podnositelj zatražio
sudsku zaštitu u svezi s odlukama Upravnog odbora i Skupštine Poljoprivredne
zadruge I., kojima je isključen iz Zadruge, te da te odluke ne predstavljaju
radnju već konačni pojedinačni akt pa, stoga, podnositelj nema pravo na sudsku
zaštitu zbog nezakonite radnje, u smislu odredbe članka 67. ZUS-a.

5. Protiv odluka kojima je isključen iz Zadruge
podnositelj je imao pravo podnijeti zahtjev Upravnom sudu Republike Hrvatske
temeljem članka 66. ZUS-a.

Prema odredbi članka 66. ZUS-a, o zahtjevu za zaštitu
Ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka i građanina, ako je takva sloboda
ili pravo povrijeđeno konačnim pojedinačnim aktom, a nije osigurana druga
sudska zaštita, odlučuje sud nadležan za upravne sporove odgovarajućom
primjenom tog Zakona.

6. Osporavano rješenje Vrhovnog suda utemeljeno je na
odredbama članka 16. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91,
91/92 i 112/99, u daljnjem tekstu: ZPP). Stavkom 1. članka 16. ZPP-a propisano
je da sud, u toku cijelog postupka, po službenoj dužnosti pazi ide li rješavanje
spora u sudsku nadležnost. Kad sud u toku postupka utvrdi da za rješavanje
spora nije nadležan sud, nego kakav drugi domaći ili inozemni organ, oglasit će
se nenadležnim, ukinuti provedene radnje u postupku i odbaciti tužbu (stavak 2.
članka 16. ZPP-a).

Polazeći od činjenice da je za odlučivanje u
konkretnom slučaju nadležan Upravni sud Republike Hrvatske, a imajući u vidu
odredbe članka 16. ZPP-a na kojima je Vrhovni sud utemeljio osporavano rješenje,
Ustavni sud utvrđuje da je rješenje Vrhovnog suda, u povodu kojeg je podnijeta
ustavna tužba, donijeto suprotno mjerodavnim propisima.

Vrhovni sud je, u konkretnom slučaju, trebao
postupiti prema odredbi članka 369. stavka 1. ZPP-a, kojom je propisano da će
drugostupanjski sud, ako utvrdi da postoji bitna povreda odredaba parničnog
postupka iz članka 354. ZPP-a (među kojima je i povreda koja se odnosi na
stvarnu nadležnost), rješenjem ukinuti prvostupanjsku presudu i ustupiti
predmet nadležnom sudu.

7.
Ustavno jamstvo jednakosti pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima,
koja imaju javne ovlasti (članak 26. Ustava), u materijalnopravnom smislu,
povrijeđeno je ako je sud bez ikakvih ili bez valjanih razloga odstupio od
ustaljene prakse, ako nije uzeo u obzir propis koji je očigledno mjerodavan ili
je mjerodavan propis na grubi način pogrešno shvaćen, a što bi moglo izazvati
sumnju da je osporavana odluka donijeta samovoljno.

Ustavni
sud utvrđuje da je Vrhovni sud Republike Hrvatske, odbacivši podnositeljevu tužbu,
smatrajući da konkretni spor ne spada u sudsku nadležnost (a koje stajalište
Ustavni sud ne prihvaća) i propustivši ustupiti predmet nadležnom sudu,
postupio suprotno mjerodavnim propisima te povrijedio podnositeljevo ustavno
pravo jednakosti pred sudovima u materijalnopravnom smislu.

8.
Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe i povredu odredbe članka 16. stavka 1.
Ustava, koja propisuje da se sloboda i prava mogu ograničiti samo zakonom da bi
se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i
zdravlje. S obzirom na činjenicu da je Ustavni sud utvrdio postojanje povrede
ustavnog prava, zajamčenog odredbom članka 26. Ustava, eventualnu povredu
odredbe članka 16. stavka 1. Ustava, Sud nije razmatrao.

9.
Slijedom iznijetog, temeljem odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), odlučeno je kao u izreci.

Broj:
U-III-1283/2000
Zagreb, 12. veljače 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 34/2003-452