## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-738/1997. od 17. siječnja 2000.

### NN 14/2000 (4.2.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-738/1997. od 17. siječnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučivanje
o ustavnim tužbama, sastavljenom od dr. sc. Velimira Belajca,
kao predsjednika Vijeća te sudaca Marijana Hranjskog dr.
iur., Ivana Mrkonjića dr. iur., dr. sc. Jasne Omejec i Vice
Vukojevića dr. iur., kao članova Vijeća u postupku
povodom ustavne tužbe Ž. P. iz R., koju zastupa Ž.
V., odvjetnik iz R., na sjednici Vijeća održanoj dana
17. siječnja 2000 godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5074/1994
od 19. listopada 1996. godine

- rješenje Hrvatskoga fonda za privatizaciju, Područnog
ureda R., broj: 05-12/93-08/95 od 27. kolovoza 1993. godine.

II. Predmet se vraća Hrvatskom fondu za privatizaciju na
ponovni postupak.

Obrazloženje

Ž. P. iz R. podnijela je po punomoćniku pravodobnu
i dopuštenu ustavnu tužbu u povodu presude Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-5074/1994 od 19. listopada 1996.,
kojom je odbijena njezina tužba u upravnom sporu pokrenutom
protiv rješenja Hrvatskoga fonda za privatizaciju (nastavno:
HFP), Područnog ureda R., broj: 05-12/93-08/95 od 27. kolovoza
1993. godine.

Tim je rješenjem HFP, nakon što je po službenoj
dužnosti ponovio postupak u predmetu davanja suglasnosti
na namjeravanu pretvorbu društvenog poduzeća (nastavno:
DP) »G.« iz R., ukinuo i tim rješenjem zamijenio
potvrdu (ranije) Agencije za restrukturiranje i razvoj, Područnog
ureda R., broj: 05-12/92-06/95 od 16. prosinca 1992., kojom je
prvobitno data suglasnost na namjeravanu pretvorbu istog poduzeća.
Novim rješenjem konstatirano je da HFP na namjeravanu pretvorbu
nema primjedbi, da se DP »G.« pretvara u dioničko
društvo, utvrđena je procijenjena vrijednost društvenog
kapitala poduzeća, utvrđena odnosno naknadno procijenjena
vrijednost nekretnina koje prvobitno nisu bile uključene
u društveni kapital poduzeća, te određeno da će
se temeljem ovog rješenja sklapati ugovori s HFP-om, kao
i da je potrebno (po HFP-u ovjerenu) odluku o pretvorbi, prije
upisa u sudski registar, uskladiti s tim rješenjem.

Podnositeljica ustavne tužbe, jednako kao i u tužbi
Upravnom sudu, tvrdi da je postupanje HFP-a nezakonito i da je
time oštećena kao tzv. mali dioničar navedenog
poduzeća. Odbijanjem njezine tužbe u upravnom sporu,
smatra podnositeljica, Upravni je sud postupio krajnje nezakonito
i time povrijedio dužnost suđenja na temelju Ustava i
zakona propisanu odredbom čl. 115. stavka 3. Ustava Republike
Hrvatske, a razvidno je da pritom ukazuje i na povredu ustavnog
jamstva sudske kontrole pojedinačnih upravnih akata (čl.
19. stavak 2. Ustava), kao i na povredu prava stečenih
ulaganjem kapitala koja se ne mogu umanjiti zakonom niti drugim
pravnim aktom (čl. 49. stavak 4. Ustava).

Podnositeljica navodi da je na temelju dobivene suglasnosti poduzeće
»G.« već mnogo ranije provelo pretvorbu i upisalo
je u registar, iz čega je ona stekla određena prava
kao dioničar. Tek na intervenciju Državnog odvjetništva
u kapital (sada) dioničkog društva uključen
je jedan skladišni prostor u vlasništvu društva
koji prvobitno nije bio uključen u vrijednost kapitala,
a koji je povećao tu vrijednost za 434.000 DEM. Ta je vrijednost
u obliku dionica navedenim rješenjem prenesena HFP-u. Istim
je rješenjem također, kako navodi, neopravdano ukinuto
prethodno rješenje tj. potvrda Agencije, jer je nju, zbog
niza negativnih pravnih posljedica koje je proizvela, valjalo
poništiti. Također, da se neutemeljeno u rješenju
navodi kako na pretvorbu nema primjedbi, kad je postojanje primjedbi
očigledno već iz same činjenice donošenja
novog rješenja. Pored toga da je besmisleno i neprovedivo
nalagati novu pretvorbu i novi upis u trgovački registar
pored već provedene pretvorbe i izvršenog upisa. Unatoč
svim tim okolnostima, navodi podnositeljica, Upravni je sud, ne
osvrćući se na njezine tužbene navode, takvo
rješenje osnažio, te time postupio protivno zakonu.

Ustavna tužba je osnovana.

Na temelju analize cjelokupne dokumentacije koja se odnosi na
predmet, osobito osporavane presude Upravnog suda Republike Hrvatske,
navoda i razloga ustavne tužbe, te mjerodavnih propisa, Ustavni
sud Republike Hrvatske utvrdio je sljedeće:

Prema Zakonu o pretvorbi društvenih poduzeća (»Narodne
novine«, broj 19/91, 83/92, 45/92, 16/93, 94/93, 2/94 i 9/95),
nakon što HFP (na temelju odluke o pretvorbi organa upravljanja
poduzeća, programa pretvorbe, elaborata o procjeni vrijednosti
poduzeća i druge dokumentacije) ocijeni da je predložena
pretvorba u skladu s uvjetima i načinom provođenja
pretvorbe propisanim zakonom, daje svoju suglasnost za provođenje
namjeravane pretvorbe. Ugovor o prodaji poduzeća kupac sklapa
s HFP-om, u skladu s datom suglasnošću. Tada, dakle,
u proces pretvorbe ulaze i treće osobe koje, prema čl.
21. stavku 3. spomenutog Zakona, kupnjom dionica poduzeća
stječu pravo na upravljanje poduzećem temeljem svih
ugovorenih dionica, a pravo na udio u dobiti temeljem otplaćenih
dionica i dionica stečenih po stavku 2. istog članka
(dionice uz popust i na obročnu otplatu). Pravo na upravljanje
u funkciji je ostvarenja i zaštite vlasničkih prava
dioničara. Ono se očituje kroz pravo na glasovanje
na svim skupštinama društva, pravo kontrole, pobijanja
odluka i dr.

Podnositeljica ustavne tužbe je kupnjom dionica konkretnog
poduzeća stekla određena prava koja ovise o odnosu vrijednosti
dionica prema ukupnoj vrijednosti društvenog kapitala.

Izmjenom suglasnosti na pretvorbu na način da se poveća
vrijednost kapitala utječe se i na prava dioničara,
konkretno podnositeljice, čiji udio otkupljenih dionica
u odnosu na vrijednost kapitala time postaje manji.

Rješenje HFP-a koje je u konkretnom slučaju bilo predmetom
upravnog spora niti jednu od navedenih okolnosti ne uzima u obzir,
ne pruža relevantne razloge za postupanje Fonda na način
koji iz rješenja proizlazi, niti određuje način
postupanja Fonda odnosno postupanje i prava zainteresiranih osoba
u pravcu zakonitog razrješavanja novonastale situacije u
pretvorbi konkretnog poduzeća. Izreka tog rješenja
sadrži mnoge odrednice koje su u formalnopravnom smislu za
pravilnost rješenja kao akta nužne. Međutim, u bitnom
dijelu koji se tiče povećanja vrijednosti kapitala
poduzeća, rješenje je i u izreci i u obrazloženju
formulirano na način iz kojeg bi proizlazilo da se radi
o pukoj promjeni novčanog iznosa procijenjene vrijednosti
kapitala, koja nema nikakvih ili gotovo nikakvih posljedica glede
prava zainteresiranih osoba.

Isto proizlazi i iz osporavane presude Upravnog suda. Obrazloženjem
te presude većinom se analizira opravdanost razloga zbog
kojih je HFP u konkretnom slučaju po službenoj dužnosti
ponovio postupak, što niti ne bi trebalo biti sporno, kada
bi rezultati tog ponovljenog postupka bili u suglasju sa zakonom.
Međutim, upravo u svezi s tim, u obrazloženju se navodi
da se rješenjem HFP-a ne dira u prava osoba iz čl.
5. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, jer da njima
nije uskraćeno pravo na podnošenje odgovarajućeg
zahtjeva i da prigovori u svezi s tim nemaju utjecaja na zakonitost
rješenja.

S obzirom na sve prethodno izneseno, Upravni je sud osporavanom
presudom, utvrdivši zakonitost donesenog rješenja HFP-a,
povrijedio odredbe čl. 19. stavka 2., 49. stavka 4. i 115.
stavka 3. Ustava Republike Hrvatske, te se utoliko navodi podnositeljice
ustavne tužbe ukazuju utemeljenim.

Glede navoda ustavne tužbe koji se odnose na pitanje da li
je rješenje HFP-a trebalo biti poništeno ili ukinuto,
kao i glede tvrdnje podnositeljice da je rješenje nezakonito,
jer se njime konstatira kako na pretvorbu nema primjedaba, te
prigovora koji se tiču, prema tumačenju podnositeljice,
dvostruke pretvorbe i dvostrukog upisa društva u registar
nadležnog trgovačkog suda, valja napomenuti da su
neutemeljeni, međutim nisu niti relevantni u konkretnom slučaju.

Slijedom izloženog, a na temelju odredaba čl. 69.,
70. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 99/99), donesena je odluka kao u izreci.

Broj: U-III-738/1997
Zagreb, 17. siječnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

Odluka, NN 14/2000-195