## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1129/1999, U-I-1190/1999 od 22. ožujka 2000. i Izdvojeno mišljenje

### NN 35/2000 (31.3.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1129/1999, U-I-1190/1999 od 22. ožujka 2000. i Izdvojeno mišljenje

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**838**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski
dr. iur., dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić,
mr. sc. Ivan Matija, Ivan Mrkonjić dr. iur., dr. sc. Jasna
Omejec, Emilija Rajić, Vice Vukojević dr. iur. i Milan
Vuković dr. iur., odlučujući povodom prijedloga
za pokretanje postupka ocjene ustavnosti zakona, na sjednici održanoj
dana 22. ožujka 2000. godine, donio je sljedeću

## ODLUKU

Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom Republike
Hrvatske i ukidaju se odredbe članka 5. stavka 4., članka
10. stavka 1. alineje 7., i članka 15. stavka 2. Zakona
o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima (»Narodne
novine«, broj 128/99).

Obrazloženje

Svjetlana Badanković iz Zagreba i Pravni fakultet u Zagrebu,
zastupan po dekanu prof. dr. Mihajlu Diki, podnijeli su prijedlog
za pokretanje postupka ocjene suglasnosti s Ustavom navedenih
članaka Zakona o stručnim nazivima i akademskim
stupnjevima (nastavno: Zakon).

Podnositelji suglasno smatraju, da osporene odredbe navedenih
članaka Zakona nisu u suglasnosti s Ustavom Republike Hrvatske;
pravima propisanim odredbom članka 14. Ustava, da svaki
čovjek i građanin u Republici Hrvatskoj ima sva prava
i slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku,
vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili
socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom
položaju ili drugim osobinama, te da su svi pred zakonom
jednaki. Nastavno, podnositelji ističu da su osporeni članci
Zakona u nesuglasju i s odredbom članka 16. Ustava Republike
Hrvatske, da se slobode i prava mogu ograničiti samo zakonom
da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni
poredak, javni moral i zdravlje, kao i s člankom 67. stavkom
1. kojim se jamči autonomija sveučilišta.

Opisano nesuglasje osporenih odredbi Zakona o stručnim
nazivima i akademskim stupnjevima s Ustavom Republike Hrvatske,
Svjetlana Badanković podnositeljica prijedloga u ovom predmetu
nalazi u činjenici što se državljanima Republike
Hrvatske, koji su pravosudni ispit položili do 8. listopada
1991. godine, odnosno prije osamostaljenja Republike Hrvatske,
pred tijelima državne uprave u drugim republikama, a ne pred
Ministarstvom pravosuđa Republike Hrvatske, ne priznaje stručni
naziv doktor prava - dr. iur., što prema navodima podnositeljice
predstavlja povredu prava iz članka 14. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske.

Pravni fakultet u Zagrebu, zastupan po dekanu prof. dr. Mihajlu
Diki, također jedan od podnositelja u ovom predmetu, smatra
da je pravosudni ispit jedan od stručnih ispita koji pred
tijelima državne uprave polažu diplomirani pravnici,
a zajedničko obilježje tih stručnih ispita
je da se polažu pred ispitnim povjerenstvom tijela javne
uprave, da ih polažu diplomirani pravnici i da su u pravnom
smislu jednake razine.

Podjeljivanje naziva »doktor prava« samo jednoj skupini
osoba, na temelju položenog stručnog ispita, a nepriznavanje
istovremeno istog stručnog naziva i osobama koje taj ispit
nisu položile u Republici Hrvatskoj, prije njezina osamostaljenja,
podnositelj suglasno kao i prva predlagateljica, smatra povredom
jednakosti sviju pred zakonom.

Nastavno, Pravni fakultet u Zagrebu zastupan po dekanu prof. dr.
Mihajlu Diki ističe da je osporavani članak 10.
stavak 1. alineja 7. Zakona u nesuglasju s člankom 14.
stavak 2. Ustava Republike Hrvatske, jer je pravosudni ispit samo
jedan od stručnih ispita koji su pred tijelima državne
uprave polagali i polažu diplomirani pravnici. Svi su ovi
stručni ispiti u pravnom smislu jednake razine pa bi podjeljivanje
naziva »doktor prava« samo jednoj skupini diplomiranih
pravnika predstavljalo u odnosu na ostale diplomirane pravnike
koji su položili neki drugi stručni ispit nejednakost
pred zakonom, odnosno povredu članka 14. stavak 2. Ustava.

Pravni fakultet u Zagrebu smatra da su navedeni članci
Zakona u nesuglasju i s odredbom članka 67. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske kojom se jamči autonomija sveučilišta.

Znanstveni stupnjevi i stručni nazivi, ističe podnositelj,
propisani su odredbom članka 55. Zakona o visokim učilištima
(»Narodne novine«, broj 96/93, 34/94, 21/94, 48/95,
29/96 i 54/96), koja izričito veže stjecanje tih stupnjeva,
odnosno naziva, uz sveučilišne ili stručne
studije. Takvo rješenje u skladu je s hrvatskom pravnom tradicijom,
koja nikada nije poznavala načelo da bi se za položeni
sudački, odvjetnički te kasnije pravosudni ispit
stjecao stručni naziv »doktor prava«. Činjenica
je, nadalje ističe podnositelj, da je oduvijek dodjeljivanje
akademskih naslova i odgovarajućih titula bilo u isključivoj
nadležnosti sveučilišta, i sveučilišta
su jedina bila ovlaštena dodjeljivati bakalureate, licencijate,
magisterije i doktorate.

Osporenim odredbama Zakona, u smislu kojih bi stručni naziv
»doktor prava« dodjeljivalo Ministarstvo pravosuđa,
predstavljalo bi po mišljenju podnositelja, presedan u svjetskim
razmjerima, jer se ni u jednoj državi na svijetu naziv »doktor
prava« ne stječe nakon položenog pravosudnog,
odnosno, odgovarajućeg stručnog ispita.

Zaključno, podnositelj smatra da je sveučilište
jedini ovlaštenik Ustavom zajamčenog prava na autonomiju
i premda Zakon o visokim učilištima i ovdje sporni
Zakon o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima dijelom
zahvaćaju isto područje regulacije, oni se ipak razlikuju
po tome što Zakon o visokim učilištima konkretizira
sadržaj Ustavom zajamčene autonomije sveučilišta,
a osporeni Zakon taj sadržaj ograničava.

Osporene zakonske odredbe, po mišljenju podnositelja ograničavaju
autonomiju sveučilišta, zajamčenu odredbom
članka 67. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, a da ujedno
nisu ispunjene pretpostavke propisane odredbom članka 16.
Ustava Republike Hrvatske, temeljem kojih bi takvo ograničavanje
slobode i prava bilo opravdano i dopustivo.

Podnositelj stoga predlaže da Ustavni sud Republike Hrvatske,
pokrene postupak ocjene ustavnosti i ukine u izreci naznačene
članke Zakona o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima.

Osporene odredbe glase:

Članak 5.

*stavak 4.*

*Iznimno od odredbe stavka 1. točke 5. ovog članka
diplomirani pravnik koji položi pravosudni ispit pred Ministarstvom
pravosuđa Republike Hrvatske stječe stručni
naziv doktor prava.*

*Članak 10.*

*stavak 1.*

*Za stručne nazive koji se stječu završetkom
dodiplomskog studija utvrđuju se sljedeće kratice:*

*alineja 7.*

*- za stručni naziv doktor prava iz članka 5.
stavka 4. ovog zakona, kratica je dr. iur.*

*Članak 15.*

*stavak 2.*

*Stručni naziv doktor prava priznaje se diplomiranim
pravnicima koji su položili pravosudni ispit pred Ministarstvom
pravosuđa Republike Hrvatske do dana stupanja na snagu ovog
Zakona.*

Prijedlozi su osnovani.

Razmatranjem prijedloga i osporenih odredbi Zakona, ovaj Sud je
utvrdio da navedene odredbe nisu suglasne s odredbom članka
14., članka 16. i članka 67. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Stajalište je Suda da je Ustavom zajamčena ravnopravnost,
te priznanje svima jednakih prava i sloboda, kao i jednakost svih
građana Republike Hrvatske pred zakonom, narušena navedenim,
osporenim člancima Zakona i to iz sljedećih razloga.

Osporenim člancima Zakona, građanima Republike Hrvatske,
koji su pravosudni ispit položili prije osamostaljenja Republike
Hrvatske i pred drugim tijelom državne uprave, a ne pred
Ministarstvom pravosuđa Republike Hrvatske, ne priznaje se
stručni naziv doktor prava - dr. iur.

Pravosudni ispit, jedan je od stručnih ispita koji polažu
diplomirani pravnici pred ispitnim povjerenstvom tijela državne
uprave.

Činjenica što je osporeni Zakon donesen u vrijeme
kada je Republika Hrvatska već duži niz godina samostalna
i suverena država, sa svojim tijelima državne uprave
pred kojima se polažu stručni ispiti, ne smije dovesti
do narušavanja jednakosti sviju pred zakonom ili umanjiti
prava onih hrvatskih državljana koji su stručni ispit
(pravosudni) polagali prije njena osamostaljenja, tj. prije donošenja
Odluke o raskidu svih državno-pravnih sveza na temelju kojih
je zajedno s ostalim republikama i pokrajinama tvorila dotadašnju
SFRJ (»Narodne novine«, broj 53/91) dana 8. listopada
1991. godine, i pred tadašnjim tijelima državne uprave.

Nepriznavanje prava koja proizlaze iz položenog pravosudnog
ispita takvim osobama, značilo bi i ograničavanje
njihovih prava, prava stečenih po sili zakona, bez ispunjenih
predpostavki iz članka 16. Ustava Republike Hrvatske.

Navedeno tim više što se pravosudni ispit položen
na području koje druge republike bivše SFRJ prije
8. listopada 1991. priznaje kao pravosudni ispit položen
u Republici Hrvatskoj, pozivom na odredbu članka 174. stavka
2. Zakona o javnom bilježništvu (»Narodne novine«,
broj 78/93).

Ustavni sud smatra da su odredbe članka 5. stavka 4. i
članka 15. stavka 2. Zakona o stručnim nazivima
i akademskim stupnjevima prvenstveno nesuglasne s člankom
67. stavkom 1. Ustava, jer Ministarstvo pravosuđa Republike
Hrvatske, a ne sveučilište ima ovlasti priznavanja
stručnih naziva nakon položenih stručnih ispita.

Podredno, osporeni članak 5. stavak 4. i članak
15. stavak 2. nesuglasni su i s člancima 14. i 16. Ustava,
a iz razloga povrede stečenih prava i jednakosti sviju
pred zakonom.

Također su nesuglasne članku 14. stavku 2. Ustava Republike
Hrvatske osporene odredbe Zakona o stručnim nazivima i
akademskim stupnjevima, jer se njima u nejednak položaj pred
zakonom dovode svi oni diplomirani pravnici koji su položili
drugi stručni ispit pred nekim od tijela javne uprave,
a ne pravosudni ispit, i to zbog toga jer su svi stručni
ispiti koji su se polagali ili se polažu pred tijelima državne
uprave u pravnom smislu jednake razine. Navedene odredbe predmetnog
Zakona suprotne su članku 14. stavku 2. Ustava Republike
Hrvatske.

Nastavno, u pogledu osporene odredbe članka 10. stavka
1. alineje 7. Zakona, u ustavnosudskom postupku ocjene suglasnosti
istih s Ustavom Republike Hrvatske, Sud je zauzeo sljedeće
stajalište.

Zakonom o visokim učilištima (»Narodne novine«,
broj 54/96), kao zakonom koji uređuje djelovanje sveučilišta,
propisano je da se istim uređuje ustrojstvo visokih učilišta,
osnutak, vrednovanje i novčana podloga djelovanja sveučilišta,
kao i ustrojstvo i izvedba sveučilišnih, znanstvenih
i stručnih studija.

Odredbom članka 55. stavkom 6. tog Zakona, propisano je
da osoba koja završi poslijediplomski znanstveni studij za
stjecanje doktora znanosti, kao i osoba koja obrani doktorsku
disertaciju u skladu s člankom 51. istog Zakona, stječe
akademski stupanj doktor znanosti (skraćeno dr. sc.).

Pravosudni ispit ne polaže se u okviru akademske institucije
- sveučilišta, već pred tijelom državne
uprave, odnosno ispitnim povjerenstvom Ministarstva pravosuđa,
uprave i lokalne samouprave Republike Hrvatske.

U smislu naznačenog članka 55. stavka 6. Zakona
o visokim učilištima, samo je sveučilište
ovlašteno nakon položenog odgovarajućeg znanstvenog
ili stručnog programa dodjeljivati akademske stupnjeve
i stručne nazive.

Opisano predstavlja konkretiziranje, Ustavom Republike Hrvatske
zajamčene autonomije sveučilišta, propisane
odredbom članka 67. stavka 1.

Ocjena je Ustavnog suda Republike Hrvatske da je nerazdvojni dio
autonomije sveučilišta upravo njegovo pravo da osmišljava
i provodi znanstvene i stručne studije i da se samo na
temelju tako završenih studija i završnog ispita pred
ispitnim povjerenstvom u okviru sveučilišta mogu stjecati
stručni nazivi.

Dakle, po podnositeljima osporene odredbe članaka Zakona
o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima, izravno zadiru
u zajamčenu autonomiju sveučilišta.

Propisivanjem da se stručni nazivi, kao primjerice »doktor
prava«, dodjeljuju nakon položenog stručnog ispita
od strane tijela koja nisu u okviru sveučilišta, osporeni
Zakon o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima ograničava
autonomiju sveučilišta, propisanu člankom 67.
stavkom 1. Ustava.

Stajalište je Ustavnog suda Republike Hrvatske, da takvo
ograničavanje autonomije sveučilišta, u slučaju
kada nisu ispunjene pretpostavke propisane odredbom članka
16. Ustava Republike Hrvatske, dovodi do neustavnosti osporenih
zakonskih odredbi.

Zaključno, Sud smatra da je protuustavno da se polaganjem
pravosudnog ispita kao jednog od stručnih ispita koji se
polažu pred tijelima državne uprave stječe stručni
naziv »doktor prava«.

Međutim, Sud također smatra da ne bi bilo protuustavno,
odnosno ne bi bilo suprotno članku 14. stavku 2. Ustava
o jednakosti svih pred zakonom, niti bi se narušavala u članku
67. stavku 1. Ustava zajamčena autonomija sveučilišta
da je, i kada bi, zakonodavac, sukladno tradiciji, odlučio
da sveučilište, kao i diplomiranim liječnicima,
stomatolozima i veterinarima, po istovrsnom kriteriju, i svim
diplomiranim pravnicima dodjeljuje stručni naziv »doktor
prava«.

Slijedom navedenog, Sud je temeljem odredbi članka 41.
i članka 53. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99), odlučio
kao u izreci.

Broj: U-I-1129/1999
U-I-1190/1999
Zagreb, 22. ožujka 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

**\* \* \***

**IZDVOJENO MIŠLJENJE
uz Odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske
broj: U-I-1129/1999 i U-I-1190/1999**

1. U svezi Odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-1129/1999
i U-I-1190/1999, donijete na sjednici Suda 22. ožujka 2000.
kojom se na prijedlog Pravnog fakulteta u Zagrebu i Svjetlane
Badanković iz Zagreba, pokreće postupak za ocjenu
suglasnosti s Ustavom Republike Hrvatske i ukidaju odredbe članka
5. stavka 4., članka 10. stavka 1. alineje 7., i članka
15. stavka 2. Zakona o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima
(»Narodne novine«, broj 128/99) izdvojio sam svoje mišljenje
i glasovao protiv te odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Suglasno odredbama članka 26. stavka 4. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 99/99) dajem obrazloženje razloga za izdvajanje mišljenja
s time da se uz Odluku objavi.

Uz prijedlog Pravnog fakulteta nije priložen niti jedan dokument
koji bi ukazivao na zaključak Nastavničkog vijeća
fakulteta da se Ustavnom sudu ovakav prijedlog dostavi, tj. da
se potakne pokretanje postupka ocjene suglasnosti s Ustavom navedenih
članaka Zakona o stručnim nazivima i akademskim
stupnjevima. Uz taj nedostatak prijedloga Pravnog fakulteta nije
imao ni urudžbeni broj službenog upisnika, pa se nije
mogao uzeti kao službeni prijedlog Pravnog fakulteta. Trebalo
je zatražiti da se ti nedostaci otklone ili, suglasno odredbama
članka 31. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu, rješenjem
ga odbaciti, jer ne postoje pretpostavke za odlučivanje.

2. Nesporazumi u ovom predmetu proizlaze iz netočnosti
tvrdnje predlagatelja da je »pravosudni ispit jedan od stručnih
ispita koji pred tijelima državne uprave polažu diplomirani
pravnici«, jer to ni činjenično ni pravno nije
točno. Naime, pravosudni ispit je kao »pravosudni
ispit« zasebnim zakonom uređen i on se nikako ne može
supsumirati pod pojam »stručni ispit«, jer je
pravosudni ispit reguliran Zakonom o pripravnicima u pravosudnim
organima i pravosudnom ispitu (»Narodne novine«, broj
54/74, 29/78 i 13/90).

Prema tome, zakonodavcu se ne može osporiti pravo da, suglasno
odredbi članka 2. stavka 4. Ustava Republike Hrvatske,
uređujući pravne odnose u državi, propiše
kao uvjet, za neke od profesija što ih obavljaju pravnici,
položeni pravosudni ispit.

Kao što je zakonodavac ovlašten propisati »pravosudni
ispit« uvjetom za samostalno obavljanje profesije suca, odvjetnika
i državnog odvjetnika, ovlašten je i ima pravo propisati
stručni naziv za osobe koje su taj ispit položile,
s time da se taj stručni naziv stavlja poslije imena i
prezimena, a ne ispred kao što se to propisuje u slučajevima
dodjeljivanja znanstvenih stupnjeva. Nikakvo zadiranje u autonomiju
sveučilišta zakonodavac ovim odredbama nije učinio.

3. Sugerirajući zakonodavcu da ne bi bilo suprotno članku
14. stavku 2. Ustava, gdje se govori o jednakosti svih pred zakonom,
te da se ne bi narušavala autonomija sveučilišta
predviđena člankom 67. Ustava »kada bi, zakonodavac,
sukladno tradiciji, odlučio da sveučilište,
kao i diplomiranim liječnicima, stomatolozima i veterinarima,
po istovrsnom kriteriju, i svim diplomiranim pravnicima dodjeljuje
stručni naziv »doktor prava«, mislim da ova Odluka
Ustavnog suda sadrži u sebi proturječnost, jer ona
ne dopušta zakonodavcu da pravnicima, s obavljenom praksom
i položenim pravosudnim ispitom, suglasno Zakonu o pravosudnom
ispitu, dakle, daleko više od samog završetka studija
prava, dodijeli stručni naziv dr. iur. koji se piše
poslije imena i prezimena, a istovremeno mu kaže kako bi
svim pravnicima koji polože ispite na pravnom fakultetu mogao
taj naziv propisati?

4. Konačno smatram neutemeljenim tvrdnju da je pravosudni
ispit samo »jedan od stručnih ispita u pravnom smislu
jednake razine«, jer to je potpuno voluntaristička
tvrdnja koja nema utemeljenja u nikakvom zakonskom propisu, osobito
imajući u vidu da je pravosudni ispit reguliran posebnim
Zakonom, te da traži, ne samo provjeru znanja, nego i sposobnost
samostalnog sudačkog rada.

Takve neutemeljene tvrdnje o opsegu pravosudnog ispita, prijedlog
zakonodavcu kako bi ovaj slučaj mogao riješiti, a
koji se navodi u Odluci, držim i ocjenjujem zadiranjem u
zakonodavnu domenu.

Iz svih tih razloga sam izdvojio svoje mišljenje i glasovao
protiv ove Odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Zagreb, 29. ožujka 2000.

Sudac

**Milan Vuković, dr. iur.,** v. r.

Odluka, NN 35/2000-838