## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-271/2000 od 21. rujna 2000.

### NN 99/2000 (6.10.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-271/2000 od 21. rujna 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1968

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­čiva­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik
Vijeća te suci Marijan Hra­njski, Ivan Matija, Jasna Omejec i Milan Vuković,
kao članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi Z. A. iz Z., koje­g zastupa
Zajednički odvjetnički ured J. M. i V. A. iz Z., na sjednici Vijeća, održanoj
dana 21. rujna 2000. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja i ukidaju se:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-2506/1996 od 14.
listopada 1999. i

– rješe­nje Ministarstva obrane Republike Hrvatske – Personalne uprave,
klasa: 805-06/96-02/02, urbroj: 512-20-14-96-8 od 6. ožujka 1996.

II. Predmet se vraća Ministarstvu obrane Republike Hrvatske –
Personalnoj upravi na ponovni postupak.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je
u svezi s odlukama navedenim u izreci.

Osporenim rješe­njem
podnosite­lju je teme­ljem članka 174. stavak 2. Zakona o obrani (»Narodne
novine«, broj 74/93 i 57/96) prestala djelatna vojna služba i on se prevodi u
pričuvu, te se razrješava djelatne vojne službe protekom otkaznog roka od 30
dana koji poči­nje teći s danom 6. ožujka 1996. Točkom 3. tog rješe­nja,
podnosite­lj je otpušten iz djelatne vojne službe uz ne­častan otpust.

Osporenom presudom uvažena je
tužba podnosite­lja, te je navedeno rješe­nje Ministarstva obrane poništeno u
dijelu pod toč. 3. – imenovani se otpušta iz djelatne vojne službe uz nečastan
otpust i u tom dijelu predmet je vraćen na ponovni postupak. U ostalom dijelu
rješe­nje o prestanku djelatne vojne službe pod­nosite­lja, ostalo je na snazi.

Podnosite­lj ustavne tužbe
smatra da su tim aktima povri­jeđene odredbe članaka 3., 5. st. 2., 19. st. 1.,
29. st. 1. al. 1. i 54. Ustava.

U obrazlože­nju ustavne tužbe
podnosite­lj ističe da nije upoznat s razlozima prijedloga za otpust iz vojne
službe, odnosno dokazima na kojima se teme­lji utvrđe­nje o tome da je ­nje­gov
odnos prema potrebama službe i interesima oružanih snaga, neprimjeren. Navodi
da tijekom postupka nije saslušan, te da mu nije omogućeno da se očituje na
navode prijedloga na teme­lju koje­g je donijeto osporeno rješe­nje.

Predlaže da Ustavni sud ukine
osporenu presudu i rješe­nje, te da odgodi ovrhu rješe­nja o prestanku djelatne
vojne službe.

Ustavna tužba je osnovana.

2. Članak 10. Zakona o službi
u oružanim snagama Repub­like Hrvatske (»Narodne novine«, broj 23/95, 33/95 i
105/99) u stavku 1. određuje da su akti kojima se re­gulira status djelatnih
vojnih osoba, službenika i namještenika u službi, upravni akti. Stavak 3. istog
članka propisuje da se u prostupku donoše­nja tih upravnih akata primje­njuje
Zakon o općem upravnom postupku, ako tim zakonom nije drugačije određeno, a
stavak 4. da će se na djelatničke odnose, prava i obveze, u službi, te
odgovornost vojnih osoba, službenika i namještenika, primje­njivati, ako tim
Zakonom nije drugačije određeno, propisi o državnim službenicima i namještenicima,
a u pita­njima koja tim propisima nisu uređena primijenit će se opći propisi o
radu.

Prema odredbi članka 7.
Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91), načelo
materijalne istine utvrđeno je kao jedno od teme­ljnih načela upravnog
postupka. Radi ostvariva­nja ovog načela, tijela koja vode upravni postupak
obavezna su, da u postupku moraju utvrditi pravo sta­nje stvari i u tom ci­lju
moraju utvrditi sve či­njenice koje su od važnosti za donoše­nje zakonitog i
pravilnog rješe­nja.

Odredbom članka 8. st. 1.
istog Zakona, propisano je da se prije donoše­nja rješe­nja stranci mora pružiti
mogućnost da se izjasni o či­njenicama i okolnostima koje su od važnosti za
donoše­nje rješe­nja, čime je, u upravnom postupku utvrđeno načelo sasluša­nja
stranaka. Stavak 2. istog članka određuje da se rješe­nje, bez prethodnog izjaš­nje­nja
stranke, može donijeti samo iznimno i to u slučajevima kada je to zakonom određeno.

Polazeći od navedenih teme­ljnih načela upravnog postupka i odredbe članka
10. Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske, Ustavni sud je
utvrdio da osporeno rješe­nje Ministarstva obrane Republike Hrvatske nije
donijeto u postupku propisanom Zakonom o općem upravnom postupku i u skladu s
teme­ljnim načelima tog Zakona.

Osporenom presudom, navedeno rješe­nje poništeno je samo u dijelu u
kojem je tim rješe­njem izvršena povreda materijalnog propisa (Zakona o
obrani), dok je Upravni sud u potpunosti propustio otkloniti povrede uči­njene
u provedenom upravnom postupku na štetu podnosite­lja.

3. Nije sporno da prema odredbi članka 174. st. 2. Zakona o obrani, na
prijedlog komisije Ministarstva obrane Republike Hrvatske, osobi na službi u
oružanim snagama, služba može prestati kad to zahtijevaju potrebe službe i
interesi oružanih snaga.

Međutim, prvostupa­njsko tijelo u obrazlože­nju svoje odluke, kojom utvrđuje
prestanak djelatne vojne službe podnosite­lja us­tav­ne tužbe, kao razlog donoše­nja
odluke po članku 174. st. 2. Zakona o obrani navodi da je Kadrovska komisija
Ministarstva obrane predložila prestanak radnog odnosa podnosite­lju ustavne tužbe,
jer je utvrđeno da ima »neprimjeren odnos prema potrebama službe i interesima
oružanih snaga«.

Iz takvog neodređenog obrazlože­nja proizlazi, da je pod­nosite­lju
prestala djelatna vojna služba na teme­lju miš­lje­nja nadležnih tijela da ne
ispu­njava svoje radne obveze.

4. Postupkom u kojem su, na teme­lju istica­nja ne­gativnih osobina
podnosite­lja, a da mu nije omogućeno da se očituje na iznesene navode o tome
da ima neprimjeren odnos prema potrebama službe i interesima oružanih snaga,
kao i da predloži izvođe­nje dokaza radi zaštite svojih prava, i odlukama
donijetim na teme­lju tako provedenog postupka, povrijeđena su ustavna prava
podnosite­lja zajamčena odredbom članka 29. i članka 54. Ustava.

Naime, odredbom članka 29. st. 1. al. 1.
Ustava zajamčeno pravo na pravično suđe­nje, ne odnosi se samo na pravo osum­njičenih
ili optuženih za kaznena djela, već predstav­lja ustavno jamstvo građana na
pravičan postupak pred sudovima i pred tijelima državne uprave, odnosno
tijelima koja imaju javne ovlasti. Povrijedivši ustavno pravo na pravično suđe­nje,
podnosite­lju kojem je u takvom postupku prestala djelatna vojna služba u oružanim
snagama, povrijeđeno je i pravo na rad zajamčeno odred­bom članka 54. Ustava.

5. Podnosite­lj u
tužbi ukazuje i na povredu odredaba članka 3., 5. st. 2. i 19. st. 1. Ustava.
Odredbom članka 3. Ustava, vladavina prava istaknuta je kao teme­ljno načelo
pravnog poretka Republike Hrvatske. Vladavina prava podrazumijeva obvezu svih
da se u svom radu pridržavaju Ustava i zakona. Ta obveza proizlazi i iz članka
5. st. 2. Ustava. Odredba članka 19. stavak 1. Ustava, posebno utvrđuje načelo
zakonitosti u postupa­nju tijela državne uprave i tijela koja imaju javne
ovlasti. Navedene ustavne odredbe, sadrže dakle teme­ljna načela državnog
ustroja i kao takve nisu usmjerene neposrednoj zaštiti ustavnih prava i sloboda
čovjeka i građanina, pa ne mogu biti povrijeđene pojedinačnim odlukama sudbene
ili upravne vlasti, odnosno odlukama tijela koja imaju javne ovlasti.

6. Budući da je
Ustavni sud ukinuo osporene odluke, o prijedlogu podnosite­lja za odgodu ovrhe
osporenog rješe­nja, nije posebno odlučivano.

7. Teme­ljem
odredbe članaka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-271/2000
Zagreb, 21. rujna 2000.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 99/2000-1968