## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brojU-IIIA-2916/2002 od 13. travnja 2005.

### NN 56/2005 (2.5.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brojU-IIIA-2916/2002 od 13. travnja 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1080**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec,
predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić i Vice
Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj
tužbi A. B, iz Z., koju zastupa B. S., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj
dana 13. travnja 2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom, pod brojem: Pn-215/05
(raniji broj: Pn-4229/92) u najkraćem mogućem roku,
ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave
ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99.,
29/02. i 49/02 – pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe A. B. iz Z.,
određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka
1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst)
u iznosu od 7.200,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

```
Obrazloženje
```

```

```

1. Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
podnijela je 4. prosinca 2002. godine ustavnu tužbu radi duljine parničnog
postupka.

ČINJENICE VAŽNE ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom utvrdio činjenice, koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Podnositeljica je dana 15. listopada 1992.
godine podnijela Općinskom sudu u Zagrebu tužbu radi naknade štete protiv prvotuženika »C.« d.d. Z. i drugotuženika
N. D.

Na ročištu održanom 16. veljače 1993. godine,
punomoćnik podnositeljice tražio je rok radi usklađivanja tužbenog zahtjeva. Na
ročištu održanom 13. rujna 1993. godine punomoćnik tužiteljice predložio je
dodjelu novog roka radi dostave daljnjih dokaznih prijeloga,
budući da je u tijeku relevantan kazneni postupak. Sud je riješio da će se novo
ročište zakazati po prijedlogu podnositeljice.

Dana 31. ožujka 1994. godine opunomoćenik
podnositeljice obavijestio je sud da je kazneni postupak završen te predložio priklapanje spisa i određivanje prometnog vještačenja s
rekonstrukcijom štetnog događaja.

Sud prvog stupnja je rješenjem od 3. veljače
1997. godine pozvao podnositeljicu da uplati predujam za vještačenje, što je podnositeljica
učinila 17. veljače 1997. godine.

Spis predmeta potom je dostavljen prometnom
vještaku, koji je dugo izrađivao nalaz i mišljenje, stoga ga je sud rješenjima
od 29. ožujka i 14. svibnja 1999. godine, te 9. veljače 2001. godine pozvao da vrati
spis. Rješenjem istog suda od 8. ožujka 2002. godine, vještaku je zapriječeno
novčanom kaznom, pa je vještak dana 19. ožujka 2002. godine dostavio u spis
nalaz i mišljenje.

Na ročištu zakazanom za 17. travnja 2003.
godine, sud je, prema očitovanju raspravnog suca, trebao dopunski saslušati
vještaka radi očitovanja na prigovore podnositeljice i saslušati stranke.

Presuda suda prvog stupnja donesena je 17.
travnja 2003. godine.

Rješenjem Županijskog suda u Zagrebu, broj: Gžn-2972/03 od 5. listopada 2004. godine, presuda suda
prvog stupnja je djelomično ukinuta i predmet je u tom dijelu vraćen sudu prvog
stupnja na ponovni postupak.

PRAVO VAŽNO ZA
USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Za odlučivanje Ustavnog suda o razumnoj
duljini sudskog postupka mjerodavne su odredbe članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske i članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim:

4.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 15.
listopada 1992. godine tužbom podnositeljice protiv prvotuženika
(budući da je podnositeljica uslijed istog štetnog događaja podnijela tužbu i
protiv Nevenke Dilberović,
Općinski sud u Zagrebu je rješenjem od 21. listopada 2002. godine, zbog
provođenja jedinstvenog postupka, spojio tužbe radi zajedničkog raspravljanja).

Međutim, duljina postupka ne uzima se u obzir od
tog dana, već od 5. studenoga 1997., kada je stupio na snagu Zakon o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
Protokola broj 1, 4, 6, 7, 11, 12. i 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava
i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99.
– pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, 14/02., u daljnjem tekstu: Zakon o
potvrđivanju Konvencije), koja Konvencija u članku 6. stavku 1. jamči i pravo
na suđenje u razumnom roku.

Ustavna tužba podnesena je 4. prosinca 2002.
godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud
utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu trajao
ukupno deset (10) godina, jedan (1) mjesec i devetnaest (19) dana, a nakon
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije pa do dana podnošenja
ustavne tužbe postupak je trajao pet (5) godina i dvadeset devet (29) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Prema stanju spisa, u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju postupak se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu u
trajanju dužem od deset godina. Nakon toga, postupak po žalbi protiv
prvostupanjske presude trajao je jednu (1) godinu, pet (5) mjeseci i osamnaest
(18) dana. Postupak se potom ponovno vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu.

Činjenica je da se spis vrlo dugo nalazio na
vještačenju. Međutim, ta činjenica se ne bi mogla smatrati opravdanim razlogom
za nerazumno dugo nepostupanje suda u ovom sudskom
postupku. Naime, sukladno odredbi članka 259. Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03., u daljnjem
tekstu: ZPP) sud rukovodi vještačenjem.

Prema odredbi članka 251. stavka 4. ZPP-a
umjesto određenog vještaka sud može uvijek odrediti drugog vještaka. Odredbom
članka 260. stavka 1. ZPP-a propisano je, između ostaloga, da će sud odrediti
rok za pisano podnošenje nalaza i mišljenja.

Člankom 16. Pravilnika o stalnim sudskim
vještacima (»Narodne novine«, broj 21/98.), propisana je dužnost vještaka da se
pridržava rokova određenih odlukom, te postupak vještaka u slučaju da iz
objektivnih razloga ne može dovršiti vještačenje u zadanom mu roku.

U smislu odredbi članka 18. Pravilnika o stalnim
sudskim vještacima, predsjednici županijskih, trgovačkih i općinskih sudova
dužni su pratiti rad vještaka.

Polazeći od navedenih odredbi ZPP-a i Pravilnika
o stalnim sudskim vještacima, a imajući u vidu razdoblje od oko pet godina,
koliko se spis nalazio na vještačenju, Ustavni sud je ocijenio da Općinski sud
u Zagrebu parnični postupak nije vodio učinkovito i sukladno načelu
ekonomičnosti postupka.

4.3. PONAŠANJE
PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE(TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica u
sudskom postupku, djelomično je pridonijela duljini trajanja sudskog postupka,
ali ne poslije 1997. godine (kao pravnorelevantnog
razdoblja).

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Prema stajalištu Ustavnog suda, ne radi se o
složenom predmetu.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Parnični postupak po tužbi podnositeljice,
koji se sada vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod brojem: P-215/05 traje
preko deset godina. U tom smislu, napominje se da je Europski sud za ljudska
prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da povreda prava na suđenje u
razumnom roku postoji samo ako je država ugovornica
odgovorna za ta odugovlačenja, to jest ako su odugovlačenja uzrokovala državna
tijela (v., primjerice, presude Europskog suda u predmetima Monnet
protiv Francuske od 27. listopada 1993., te Šoć
protiv Hrvatske od 9. svibnja 2003. godine).

Imajući u vidu ukupno trajanje postupka, koji se
u jednom dijelu i nadalje vodi pred sudom prvog stupnja, Ustavni sud nalazi da
vođenje postupka ne udovoljava, u smislu učinkovitosti, zahtjevu suđenja u
razumnom roku. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo
podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu članka 63. stavka 2. Ustavnog
zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud određuje uzimajući u obzir
okolnosti svakog pojedinog slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih
gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke)
temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

8. Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu dužan je
dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke
u roku osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od
isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na
članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2916/2002

Zagreb, 13. travnja 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 56/2005-1080