## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-40/1996 od 3. travnja 1996.

### NN 30/1996 (19.4.1996.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-40/1996 od 3. travnja 1996.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu dopredsjednik Suda Zdravko
Bartovčak, te suci dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić
Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović,
Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući o ustavnoj
tužbi I. L. iz Z, na sjednici održanoj dana 3. travnja 1996. godine, donio
je sljedeću

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

**Obrazloženje**

I. L. iz Z, podnio je ustavnu tužbu u povodu presude Upravnog suda Republike
Hrvatske broj: Us-2017/95-5 od 13. rujna 1995. godine, kojom je odbijena
tužba podnositelja protiv rješenja Ministarstva prostornog uređenja, graditeljstva
i stanovanja, klasa: UP/II-371-01/94-06/898, ur. broj: 531-06/3-95-3 od
27. siječnja 1995. godine. Tim rješenjem odbijena je žalba podnositelja
protiv zaključka Gradskog sekretarijata za graditeljstvo, komunalne i stambene
poslove, promet i veze Grada Z, Područnog ureda T, klasa: UP/I-371-02/93-01/274,
ur. broj: 251-05-19-94-22 od 21. ožujka 1994. godine.

Osporenim zaključkom podnositelju se ne priznaje svojstvo stranke u
postupku pokrenutom po prijedlogu V. Z. na temelju članka 93. stavka 2.
Zakona o stambenim odnosima ("Narodne novine", broj 51/85, 42/86, 22/92,
79/93) radi donošenja rješenja koje zamjenjuje odluku davatelja stana o
priznanju stanarskog prava i po zahtjevu Grada Z. za njeno iseljenje temeljem
članka 67. stavak 6. citiranog Zakona.

Podnositelj ustavne tužbe navodi da su mu tim odlukama upravnih tijela
i Upravnog suda Republike Hrvatske povrijeđena ustavna prava iz članaka
19, 26. i 48. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske, kao i temeljne odredbe
iz članka 3. Ustava.

Ustavna tužba nije osnovana.

U ustavnoj tužbi podnositelj upućuje na povrede odredaba postupka jer
da mu je u predmetnom upavnom postupku trebalo priznati svojstvo stranke.
To opravdava time da je nasljednik vlasnika kojemu je predmetni stan nacionaliziran,
te da iz tog razloga ima kako ekonomski tako i pravni interes biti stranka
u postupku.

Upravno tijelo drugog stupnja, uvidom u raspravni spis, utvrdilo je
da je predmetni postupak pokrenut po prijedlogu V. Z. na temelju članka
93. st. 2. Zakona o stambenim odnosima i po zahtjevu Grada Z. na temelju
članka 67. st. 6. istog Zakona. Iz podataka u spisu utvrđeno je da je davatelj
stana na korištenje Grad Z, a prijedlog odnosno zahtjev odnose se na (ne)priznanje
stanarskog prava na predmetnom stanu.

Upravna tijela su zauzela stajalište da podnositelju ne može biti priznato
svojstvo stranke u predmetnom postupku. To iz razloga što je riječ o postupku
priznanja stanarskog prava odnosno iseljenja iz stana kojim raspolaže Grad
Z, te da se ne radi ni o kakvom pravu ili pravnom interesu podnositelja
ustavne tužbe.

Upravni sud Republike Hrvatske prihvaća stajalište upravnih tijela,
te potvrđuje da su ispravno postupila kada podnositelju nisu priznala svojstvo
stranke u upravnoj stvari priznanja stanarskog prava odnosno iseljenja
zainteresirane osobe iz predmetnog stana.

Upravna tijela i Upravni sud primijenili su odredbe članka 49. Zakona
o općem upravnom postupku ("Narodne novine", broj 53/91), a u svezi s materijalnim
propisima iz kojih za osobu proizlazi pravo, obveza ili pravni interes,
a to su u konkretnom slučaju odredbe Zakona o stambenim odnosima, slijedom
kojih podnositelj ustavne tužbe nije ni u kakvom pravnom odnosu prema predmetnom
stanu. Očekivanja podnositelja kao nasljednika bivšeg vlasnika stana da
će steći određena prava u svezi s predmetnim stanom u budućem postupku
denacionalizacije ne daju osnova za zaključak o postojanju podnositeljevih
prava ili pravnih interesa koji bi mu davali pravo sudjelovati u predmetnim
upravnim postupcima.

Na temelju uvida u spise upravnog tijela i Upravnog suda Republike Hrvatske,
kao i u osporene odluke, Ustavni sud nalazi da podnositelju nisu povrijeđena
navedena ustavna prava i temeljne odredbe Ustava jer su pravilno primijenjene
zakonske odredbe na temelju kojih su odluke donijete.

Ustavni sud je utvrdio da su osporene odluke donijete na temelju zakona
koji reguliraju predmetnu materiju, te njima podnositelju nije povrijeđeno
ustavno pravo iz članka 19. Ustava koji jamči da pojedinačni akti državne
uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu,
te se zajamčuje sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih
vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti, a što je podnositelju omogućeno.

Jednakost građana i stranaca pred sudovima i drugim državnim i inim
tijelima koja imaju javne ovlasti, zajamčena je u članku 26. Ustava. Kako
su upravna tijela i Upravni sud u konkretnom slučaju odluke donijeli u
okviru svoje nadležnosti, primjenom odgovarajućih propisa i u postupku
propisanom zakonom, to nisu podnositelju povrijedili Ustavom zajamčenu
jednakost iz članka 26. Ustava.

Podnositelju ustavne tužbe nije povrijeđeno ustavno pravo iz članka
48. st. 1. Ustava jer je pred upravnim tijelima i Upravnim sudom Republike
Hrvatske vođen postupak glede priznavanja svojstva stranke u postupku,
a koji je vođen za priznanje stanarskog prava, te odlukama donijetim u
navedenom postupku nije dirano u pravo vlasništva podnositelja.

Ustavni sud Republike Hrvatske ne nalazi da bi navedenim odlukama bile
povrijeđene odredbe Ustava iz članka 3. u kojem su utvrđene temeljne vrednote
ustavnog poretka Republike Hrvatske.

Stoga je, na temelju članka 59, a u svezi s člankom 61. Poslovnika Ustavnog
suda Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/94) odlučeno kao u izreci.

Na temelju članka 20. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91) odluka će se objaviti u "Narodnim
novinama".

Broj: U-III-40/1996

Zagreb, 3. travnja 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Dopredsjednik

**Zdravko Bartovčak,** v. r.

---

Odluka, NN 30/1996-632