## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-701/2004 od 23. rujna 2004.

### NN 143/2004 (15.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-701/2004 od 23. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2531

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­či­va­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Ivan
Mrkonjić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom Š. K. iz V., kojeg zastupaju odvjetnici Ž.
C. i I. M., odvjetnici iz V., na sjednici održanoj dana 23. rujna 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: I Kž-633/03-4 od 13. siječnja 2004. go­dine, kojom je potvrđena presuda Županijskog
suda u Varaždinu, broj: Kv-65/03-5 od 19. svibnja 2003. godine.

2. Podnositelj smatra da mu je u postupku pred sudom
u Republici Sloveniji (u kojemu su donijete presude čije je iz­vršenje preuzeto
osporenim presudama) povrijeđeno ustavno pravo na branitelja zajamčeno člankom
29. stavkom 2. alinejom 3. Ustava Republike Hrvatske. Obrazlažući povredu
ustavnog prava, ponavlja žalbene navode ističući da nije točna tvrdnja Vrhovnog
suda istaknuta u osporenoj presudi da u kaznenom postupku koji je vođen u
Republici Sloveniji nije morao imati branitelja.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe te ukidanje
osporenih odluka.

Na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), predlaže odgodu izvršenja kazne
zatvora.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po
iscrpljivanju dopuštenog pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako
smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice
lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima,
kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena
Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih
ili izvanrednih pravnih lijekova nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih
akata tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne)
samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i
temeljnih sloboda, zajamčenih Ustavom.

Slijedom navedenog, Ustavni sud tijekom postupka pružanja
ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u pravomoćno
dovršenom postupku i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je
li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja došlo do ustavno
nedopuštenog posizanja u njegova ustavna prava.

4. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom
postupku (u povodu molbe Republike Slovenije za preuzimanje izvršenja kazne
zatvora), temeljem članka 507. stavka 2. Zakona o krivičnom postupku (»Narodne
novine«, broj 34/93, 38/93 i 28/96) i članka 14. Ugovora između Republike
Hrvatske i Republike Slovenije o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u
kaznenim stvarima od 7. veljače 1994. godine, utvrđeno je da je podnositelj
(koji je državljanin Republike Hrvatske s prebivalištem na području Žu­panijskog
suda u Varaždinu), pravomoćnom presudom Okružnog suda u Ptuju, broj: K-71/2001
od 5. travnja 2001. godine, proglašen krivim zbog kaznenog djela zabranjenog
prijelaza preko državne granice iz članka 311. stavka 2. Kaznenog zakonika
Republike Slovenije, za koje je osuđen na kaznu zatvora u trajanju od jedanaest
mjeseci.

Kazneno
djelo zbog kojeg je podnositelju izrečena kazna u Republici Sloveniji, prema
kaznenom zakonodavstvu Republike Hrvatske, predstavlja kazneno djelo protiv
vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom – protuzakonito prebacivanje osoba
preko državne granice iz članka 177. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne
novine«, broj 110/97, 27/98 i 50/00 – odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske,
broj: U-I-241/00, 129/00 i 51/01), za koje je pro­pisana novčana kazna ili
kazna zatvora do tri godine. Osporenom presudom Županijskog suda u Varaždinu,
podnositelj je zbog tog kaznenog djela osuđen na kaznu zatvora u trajanju od
osam mjeseci u koju mu je uračunato vrijeme provedeno u pritvoru.

U postupku
je utvrđeno da je podnositelj na raspravi pred sudom u Republici Sloveniji dao
suglasnost da se izrečena kazna izvrši u Republici Hrvatskoj.

Vrhovni
sud Republike Hrvatske odbio je podnositeljevu žalbu kao neosnovanu i potvrdio
prvostupanjsku presudu. U odnosu na podnositeljev žalbeni navod da je u
postupku pred sudom u Republici Sloveniji povrijeđeno njegovo pravo na
branitelja, Vrhovni sud, između ostalog, navodi da prema mjerodavnim propisima,
nakon podizanja optužnice podnositelj nije morao imati branitelja, te da je na
glavnoj raspravi propisno poučeni podnositelj jasno iskazao da mu nije potrebna
stručna pomoć branitelja. Pored toga, Vrhovni sud ističe da država izvršenja ne
može zbog eventualnih postupovnih povreda u primjeni kaznenih zakona države
presuđenja ukidati ili izmijeniti sudsku odluku države presuđenja.

5.
Uvidom u spis Županijskog suda u Varaždinu, broj: Kv-65/03, Ustavni sud je
utvrdio da su u postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku odlučivali
zakonom ustanovljeni sudovi unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Osporene
odluke utemeljene su na mjerodavnim postupovnim i materijalnim propisima i
valjano obrazložene. Ustavni sud nije utvrdio postojanje činjenica ili
okolnosti koje bi upućivale na povredu podnositeljevih ustavnih prava.

U odnosu na podnositeljevu tvrdnju o povredi ustavnog
prava zajamčenog člankom 29. stavkom 2. alinejom 3. Ustava (u slučaju sumnje
ili optužbe zbog kažnjivog djela osumnjičenik, okrivljenik ili optuženik ima
pravo na branitelja i nesmetano uspostavljanje veze s braniteljem i s tim
pravom mora biti upoznat), Ustavni sud napominje da je Vrhovni sud u osporenoj
presudi naveo valjane razloge (koje prihvaća i ovaj Sud) zbog kojih
podnositeljeva tvrdnja o povredi prava na obranu nije osnovana.

6. Stoga je, temeljem odredaba članaka 73. i 75.
Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

7. Budući da je o ustavnoj tužbi donesena odluka, o
prijedlogu za odgodu ovrhe, primjenom odredbe članka 67. stavka 2. Ustavnog
zakona, nije rješavano.

8.
Objava odluke (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-701/2004

Zagreb,
23. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 143/2004-2531