## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-172/1996 od 22. ožujka 2001.

### NN 29/2001 (4.4.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-172/1996 od 22. ožujka 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

520

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odluči­va­nje o
ustavnim tužbama, u sastavu dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik
Vijeća te suci Jurica Malčić, Ivan Matija, Emilija Rajić i Milan Vuković, kao
članovi Vijeća, odlučujući u povodu ustavne tužbe J. K. iz Z., na sjednici
Vijeća održanoj 22. ožujka 2000. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja i ukida se

– presuda Vrhovnog
suda Republike Hrvatske, broj: Rev-3648/1994-2 od 9. studenoga 1995. godine.

II. Predmet se
vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

```
Obrazlože­nje
```

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnosite­lj je podnio protiv
presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-3648/1994-2 od 9. studenoga
1995. godine, kojom je prihvaćena revizija Poduzeća za izdavačku, grafičku i
informatičku djelatnost »M.« Z. i preinačene su presuda Županijskog suda u
Gradu Z., broj: Gž-5322/94-2 od 12. srp­nja 1994. godine i presuda Općin­skog
suda u Z., broj: Pr-1054/93 od 17. studenoga 1993. godine. Naznačenim presudama
Županijskog suda u Z. i Općinskog suda u Z. prihvaćen je tužbeni zahtjev
podnosite­lja u parnici.

Osporenom presudom Vrhovnog
suda Republike Hrvatske u cijelosti se odbija tužbeni zahtjev podnosite­lja
kojim je, u postupcima koji su prethodili ovosudnom postupku, zatražio da ga
poduzeće »M.« d.d. Z. vrati u radni odnos i rasporedi na poslove i radne
zadatke koje je podnosite­lj obav­ljao prije prestanka radnog odnosa, odnosno
na poslove koji odgovaraju ­nje­govoj preostaloj radnoj sposobnosti, uz naknadu
zaostalih obroka plaće s pripadajućom kamatom od 1. trav­nja 1993. do isplate.

2. Podnosite­lj tvrdi da mu
je raskid radnog odnosa izrečen protuzakonito i da ­njemu, kao radniku invalidu
(sma­njena radna sposobnost), nije mogao prestati radni odnos, zbog prestanka
potrebe za ­nje­govim radom, bez ­nje­gove suglasnosti, odnosno bez osigura­nja
zaposle­nja u drugoj organizaciji ili kod drugog poslodavca.

Ustavnu tužbu podnosite­lj
podnosi smatrajući da je osporenom presudom na utvrđeno či­njenično sta­nje, iz
postupaka vo­đe­nih pred nižestupa­njskim sudovima, pogrešno primije­njeno
materijalno pravo što je dovelo do povrede prava propisanih od­red­bama članka
35., članka 54., članka 55., članka 56. i članka 57. Ustava Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. U postupcima, koji su prethodili postupku pred ovim Sudom, utvrđeno
je da je podnosite­lju prestao radni odnos istekom vremena od dvije godine u
kojem razdob­lju se podnosite­lj, teme­ljem Programa za zbri­njava­nje radnika
za čijim radom je prestala potreba zbog tehnološkog viška (nastavno: Program),
nalazio na čeka­nju.

Naznačeni Program donesen je i prihvaćen na sjednici Radničkog savjeta
poduzeća »M.« Z. od 25. siječ­nja 1991. godine, a u izvrše­nju tog Programa
podnosite­lj je rješe­njem od 28. siječ­nja 1991. godine raspoređen na čeka­nje
uz istovremeno priznava­nje zakonom propisanih prava podnosite­lju.

Podnosite­lju je osigurano pravo novčane naknade u visini zajamčenog
osobnog dohotka kroz vrijeme najduže dvije godine, uz istovremeno prizna­nje
prava na mirovinsko i zdravstveno osigura­nje u istom razdob­lju.

4. Rukovodeći se odredbom članka 21. stavka 4. Zakona o osnovnim pravima
iz radnog odnosa (»Narodne novine«, br. 34/91, 26/93 i 29/94), podnosite­lj na
to rješe­nje nije ulagao zahtjev za zaštitu prava Radničkom savjetu »M.« i ono
je protekom roka za ulaga­nje pravnog lijeka postalo pravomoćno i izvršno za
podnosite­lja.

Navedenom odredbom članka 21. stavka 4. Zakona o osnovnim pravima iz
radnog odnosa bilo je propisano da radniku – invalidu ne može prestati radni
odnos po osnovama iz tog članka dok ne ostvari pravo na mirovinu ili, uz ­nje­govu
suglasnost, jedno od prava iz stavka 1. tog članka (rad u drugoj organizaciji,
pravo na prekvalifikaciju, pravo na dokup staža, pravo na jednokratnu naknadu u
obliku otpremnine ili druga prava u skladu sa zakonom).

5. Istekom dviju godina u
kojima je bio raspoređen na čeka­nje, podnosite­lju je prestao radni odnos na
teme­lju obavijesti poduzeća »M.« d.d. od 24. ožujka 1993. godine na koju se
podnosite­lj uredno žalio.

Međutim, kako je kod
podnosite­lja riječ o radniku – invalidu rada, stajalište je ovog Suda da u
konkretnom slučaju podnosite­lju, istekom dviju godina u kojima je (rješe­njem
od 28. siječ­nja 1991. godine) raspoređen na čeka­nje, nije mogao, pozivom na
odredbu članka 25. tada važeće­g Zakona o radnim odnosima (»Narodne novine«,
br. 25/91, 26/93 i 29/94), prestati radni odnos.

Navedeno, upravo iz razloga
što je radnik – invalid rada, naznačenom odredbom članka 21. stavka 4. Zakona o
osnovnim pravima iz radnog odnosa, bio »dodatno« zaštićen u odnosu na ostale
zaposlenike koji nisu invalidi rada, a kojima je istekom roka od dvije godine
(pozivom na članak 25. tada važeće­g Zakona o radnim odnosima) mogao prestati
radni odnos.

Stoga je ovaj Sud utvrdio da
neulaga­nje pravnog lijeka podnosite­lja na rješe­nje o raspoređiva­nju na čeka­nje
nije od utjecaja budući da za podnosite­lja – invalida to rješe­nje nije, niti
je moglo, proizvesti pos­ljedicu prestanka radnog odnosa.

6. Slijedom navedenog, u
konkretnom slučaju, osporenom presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske, kojom
je usvojena revizija Poduzeća za izdavačku, grafičku i informatičku djelatnost
»M.« Z. i preinačene su navedene presude Županijskog suda u Z. i Općinskog suda
u Z., povrijeđeno je pravo na rad iz članka 54. Ustava Republike Hrvatske.

7. Teme­ljem odredaba članaka 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, br. 99/99), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-172/1996
Zagreb, 22. ožujka 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 29/2001-520