## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: UIII-1378/2007 od 30. lipnja 2010.

### NN 88/2010 (14.7.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: UIII-1378/2007 od 30. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2491

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo D. J., kojeg zastupa mr. sc. E. K., odvjetnik iz P., na sjednici održanoj 30. lipnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-261/06-6 od 14. prosinca 2006. i

– presuda Županijskog suda u Puli broj: K-47/05-142 od 5. prosinca 2005. godine.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Puli na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-261/06-6 od 14. prosinca 2006., kojom je djelomično prihvaćena podnositeljeva žalba protiv presude Županijskog suda u Puli broj: K-47/05-142 od 5. prosinca 2005. i preinačena presuda suda prvog stupnja u odluci o kazni, na način da je podnositeljeva kazna zatvora smanjena s 15 (petnaest) na 13 (trinaest) godina.

Presudom Županijskog suda u Puli podnositelj je osuđen na kaznu zatvora u trajanju od 15 godina zbog kaznenog djela protiv života i tijela, ubojstvom, iz članka 90. Kaznenog zakona (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06. i 152/08.)

2. Podnositelj smatra da mu je presudama Vrhovnog suda Republike Hrvatske i Županijskog suda u Puli povrijeđeno pravo na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, osporavajući, uz ostalo, stajalište Vrhovnog suda Republike Hrvatske da nije postojao valjani razlog za isključenje sutkinje Županijskog suda u Puli, M. B. S., od suđenja u toj kaznenoj stvari.

Pri tome se poziva na članak 36. stavak 1. točku 2. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98. – ispravak, 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. – ispravak, 115/06., u daljnjem tekstu: ZKP), kojom su propisane pretpostavke za isključenje (odnosno apsolutno izuzeće) suca od obavljanja sudske dužnosti, među kojima je i bračno srodstvo suca i tužitelja.

Zbog toga podnositelj predlaže Ustavnom sudu da ukine presudu Vrhovnog suda Republike Hrvatske i presudu Županijskog suda u Puli i predmet vrati sudu prvog stupnja na ponovni postupak.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) glasi:

Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti... kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.... (u daljnjem tekstu: ustavno pravo).

4. Podnositelj osporava presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske i Županijskog suda u u Puli zbog povrede prava na pravično suđenje, propisanog člankom 29. stavkom 1. Ustava, koji glasi:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

5. Na temelju stabilne i ustaljene ustavnosudske prakse, sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, a navodi o eventualnim povredama tog prava ispituju se tako da se postupci pred sudovima sagledavaju kao jedinstvena cjelina i potom ocjenjuju jesu li bili vođeni na način koji je podnositelju trebao osigurati pravično suđenje. Sastavni dio prava na pravično suđenje jest pravo na suđenje pred zakonom ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom, što podrazumijeva da sud i njegov sastav jamče dovoljno sigurnosti kojom isključuju svaku opravdanu sumnju u nepristranost suda. Sudovi upravo time što nastupaju kao nepristrani pridonose povjerenju javnosti koje je nužno u demokratskom društvu (presuda Europskog suda za ljudska prava /u daljnjem tekstu: Europski sud/ od 15. srpnja 2005. u predmetu Mežnarić protiv Hrvatske, § 27).

Postojanje nepristranosti suca u kaznenom postupku se ne utvrđuje, već se za njegovo isključenje (članak 36. stavak 1. ZKP-a)
ili otklon (članak 36. stavak 2. ZKP-a) mora utvrditi postojanje okolnosti koje upućuju na pristranost (presuda Europskog suda u predmetu Kyprianou protiv Cipra od 15. prosinca 2005., § 122).

6. Odlučujući o podnositeljevoj žalbi, Vrhovni sud Republike Hrvatske usvaja sljedeće stajalište:

»Točno je, naime, da se radi o slučaju u kojem se predsjednica vijeća, sutkinja M. B. S. morala izuzeti (čl. 36. st. 1. t. 2. ZKP) jer je njezin suprug, V. S. kao tužitelj bio nazočan istražnim radnjama i to obavljanju očevida i ispitivanju optuženika i da je time ostvarena bitna povreda odredaba kaznenog postupka iz čl. 367. st. 1. t. 2. ZKP, međutim, žalitelj gubi iz vida odredbu čl. 380. ZKP u kojoj je izričito navedeno da se na povredu iz čl. 367. st. 1. t. 2. ZKP žalitelj može pozivati u žalbi samo ako tu povredu nije mogao iznijeti u tijeku glavne rasprave ili je iznio, ali ju prvostupanjski sud nije uzeo u obzir.

Iz stanja spisa ne proizlazi da optuženik tijekom glavne rasprave tu povredu nije mogao iznijeti odnosno, da je iznio, ali da je prvostupanjski sud nije uzeo u obzir. Naprotiv, svoju sumnju o eventualnom srodstvu predsjednice vijeća i tužitelja, o kojoj se govori u žalbi, optuženik je mogao razriješiti još u fazi priprema glavne rasprave pa naravno i u tijeku glavne rasprave, a nije.

Stoga se ni zahtjev optuženika, iznijet tek sada u žalbi, 'da se presuda poništi, ukoliko se utvrdi srodstvo predsjednice vijeća i tužitelja' nije mogao prihvatiti.«

7. Članak 2. stavak 2. ZKP-a glasi:

(2) Za djela za koja se progoni po službenoj dužnosti ovlašteni tužitelj je državni odvjetnik, a za djela za koja se progoni po privatnoj tužbi ovlašteni tužitelj jest privatni tužitelj.

Članak 36. stavak 1. točka 2. ZKP-a glasi:

(1) Sudac ili sudac porotnik isključen je od obavljanja sudske dužnosti:

2. ako mu je (...) tužitelj (...) bračni drug ili srodnik u uspravnoj linije do bilo kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do četvrtog stupnja, a po tazbini do drugog stupnja.

Članak 37. stavak 1. ZKP-a glasi:

(1) Sudac ili sudac porotnik čim sazna da postoji koji od razloga za isključenje iz članka 36. stavka 1. ovoga Zakona, dužan je prekinuti svaki rad na tom predmetu i o tome izvijestiti predsjednika suda, koji će mu odrediti zamjenu. (...)

Članak 38. stavak 2. ZKP-a glasi:

(2) Stranke mogu podnijeti zahtjev za izuzeće do početka glavne rasprave, a ako su za razlog isključenja (članak 36. stavak 1.) saznale kasnije, zahtjev podnose odmah nakon saznanja.

8. Uvažavajući razloge Vrhovnog suda Republike Hrvatske, Ustavni sud primjećuje da se u konkretnom slučaju radi o ustavnopravno relevantnoj povredi članka 36. stavka 1. točke 2. ZKP-a (bračno srodstvo sutkinje i nadležnog državnog odvjetnika) jer je sutkinja Županijskog suda u Puli znala, odnosno po naravi stvari morala znati za prisutnost (i aktivno učestvovanje) njenog supruga istražnim radnjama u kaznenom predmetu za koji je zadužena. Njezin propust da odmah prekine rad na predmetu i o tome obavijesti predsjednika suda je takve težine da ga se ne može staviti u ravnotežu s mogućnošću da je podnositelj ustavne tužbe činjenicu navedenog srodstva znao već tijekom glavne rasprave.

Člankom 36. stavkom 1. točkom 2. ZKP-a razlozi za isključenje/apsolutno izuzeće suca su taksativno navedeni zbog njihove posebne važnosti i mogućeg negativnog utjecaja na suđenje, stoga se ne mora dokazivati njihovo postojanje u vezi sa sumnjom u sučevu nepristranost. Naime, razlozi za isključenje suca, propisani člankom 36. stavkom 1. ZKP-a, nastupaju silom zakona (ex offo), a prema stajalištu Ustavnog suda posebno su odlučni u konkretnim okolnostima nespornog bračnog srodstva. Stoga se od stranke, u konkretnom kaznenom postupku, ne bi trebalo očekivati stavljanje prigovora u smislu članka 36. stavka 1. točke 2. ZKP-a.

Zbog tih razloga nije ustavnopravno prihvatljivo stajalište Vrhovnog suda Republike Hrvatske, koji je predmnijevao da je podnositelj »svoju sumnju o eventualnom srodstvu predsjednice Vijeća i tužitelja, o kojoj se govori u žalbi, mogao razriješiti još u fazi priprema glavne rasprave pa naravno i u tijeku glavne rasprave, a nije«, jer ono ne otklanja u razumnoj i objektivnoj mjeri sumnju u pristranost sutkinje Županijskog suda u Puli.

Polazeći od mjerodavnih odredbi ZKP-a, imajući u vidu stajališta Ustavnog suda i Europskog suda u odnosu na isključenje suca od obavljanja sudske dužnosti zbog postojanja okolnosti koje upućuju na njegovu pristranost, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju osporenim presudama Vrhovnog suda Republike Hrvatske i Županijskog suda u Puli povrijeđeno pravo na suđenje pred zakonom ustanovljenim neovisnim i nepristranim sudom, jednim od aspekata/sastavnica prava na pravično suđenje.

9. Slijedom iznesenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

10. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1378/2007

Zagreb, 30. lipnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 88/2010-2491