## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brojU-III-3064/2003 od 5. srpnja 2007.

### NN 87/2007 (22.8.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brojU-III-3064/2003 od 5. srpnja 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2709**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan
Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji su ustav­nom tužbom pokrenule A. J., M. M., mr. M. B. i
L. Š., iz Z., koje zastupa M. R., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 5.
srpnja 2007. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja u dijelu koji se odnosi na podnositeljicu M. M.
II. Ukida se presuda Županijskog suda u Zadru broj: Gž-735/03 od 9. srpnja 2003.
godine, u dijelu koji se odnosi na podnositeljicu M. M. i predmet se u tom
dijelu vraća Županijskom sudu u Zadru na ponovno odlučivanje.
III. Ustavna tužba se odbija u dijelu koji se odnosi na podnositeljice A. J., M.
B. i L. Š.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zadru broj: Gž-735/03
od 9. srpnja 2003. godine, kojom je uvažena žalba tuženice »N. b.« d.d. Z. i
preinačena presuda Općinskog suda u Zadru broj: P-1237/01 od 6. ožujka 2003.
godine, na način da je odbijen kao neosnovan tužbeni zahtjev podnositeljica
kojim su tražile da im tuženica isplati pojedinačne iznose navedene u izreci
presude, sa zakonskim zateznim kamatama i troškovima postupka.
Prvostupanjskom presudom usvojen je tužbeni zahtjev podnositeljica i tuženica je
obvezana isplatiti podnositeljicama tražene iznose.
2. U ustavnoj tužbi podnositeljice navode da je Županijski sud u Zadru utvrdio
činjenice koje uopće ne proizlaze iz dokumentacije koja prileži spisu. Posebno
ističu da svoje potraživanje nisu temeljile na Ugovoru o pravima i obvezama
menadžera, kojim su utvrđena prava i obveze menadžera u razdoblju od 27. lipnja
2000. do 27. lipnja 2001. godine, već na ugovorima o pravima i obvezama
menadžera koje su podnositeljice potpisale 1995. godine. Navode da Sporazumima
koje su potpisale s tuženicom, nisu isključena prava iz ugovora o pravima i
obvezama menadžera iz 1995. godine, kako je to zaključio Županijski sud u Zadru.
Podnositeljice ističu i da Sporazum koji je podnositeljica M. M. potpisala s
tuženicom, ne sadrži klauzulu da između stranaka nema neizmirenih potraživanja.
Ukazuju da je zbog bitnih povreda odredaba parničnog postupka počinjenih u
drugostupanjskom postupku, došlo i do pogrešne primjene materijalnog prava, pa
tako i do nezakonitosti drugostupanjske presude.
Smatraju da su im osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena
odredbama članaka 14. stavka 2. i 29. stavka 1., kao i odredbe članaka 3. i 5.
Ustava Republike Hrvatske.
Predlažu Ustavnom sudu usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporene presude.
3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Zadru
broj: P-1237/01.

*Ustavna tužba u dijelu koji se odnosi na A. J., M. B. i L. Š., nije osnovana.*
4. U prvostupanjskom postupku utvrđeno je da su podnositeljice s tuženicom
sklopile 10. listopada 1995. godine ugovore o pravima i obvezama menadžera,
kojima je bilo predviđeno da menadžer (svaka podnositeljica) ima pravo na
godišnju nagradu za postignute rezultate poslovanja kroz sudjelovanje u dobiti
(neto profitu) Banke, sukladno odnosu ostvarenog iznosa dobiti prema iznosu
knjigovodstvene vrijednosti dioničkog kapitala Banke, u iznosu izraženom u
postocima, s time da će Banka izvršiti isplate te nagrade u roku od 8 dana od
dana usvajanja godišnjih financijskih izvješća, razmjerno razdoblju obnašanja
povjerenih poslova (članak 7. ugovora). Nadalje je utvrđeno da je
podnositeljicama na temelju odluke Uprave tuženice od 7. svibnja 2000. godine
isplaćeno 50% pripadajuće nagrade, a tužbom traže isplatu preostalog iznosa
ugovorene pripadajuće nagrade.
U postupku nije bila prijeporna visina postavljenog tužbenog zahtjeva, već se
spornim postavilo pitanje je li tuženica oslobođena od ispunjenja obveze isplate
traženog iznosa s obzirom na odredbe »Sporazuma o uređenju međusobnih odnosa na
temelju otkaza Ugovora o pravima i obvezama menadžera zaključenog 27. lipnja
2000. godine i o raskidu radnog odnosa« (u daljnjem tekstu: Sporazum), koje su
podnositeljice A. J., L. Š. i M. B. sklopile s tuženicom 31. svibnja 2001.
godine, a podnositeljica M. M. 7. ožujka 2001. godine.
Prvostupanjski sud je zaključio da se sklapanjem navedenih Sporazuma tuženica
nije oslobodila ispunjenja svoje obveze iz menadžerskog ugovora za isplatom
nagrade za 1999. godinu, ističući da su sve stranke ugovora dužne ispuniti svoje
obveze, pa tako i tuženica i svoju obvezu, što nije u cijelosti učinila. Stoga
je usvojio tužbeni zahtjev podnositeljica.
Drugostupanjski sud uvažio je žalbu tuženice i odbio tužbeni zahtjev
podnositeljica. U obrazloženju osporene presude taj sud navodi da su činjenični
i pravni zaključci prvostupanjskog suda dovedeni u pitanje žalbenim navodima
tuženice s obzirom na članak 2. stavak 4. Sporazuma.
Člankom 2. stavkom 4. Sporazuma sklopljenog sa podnositeljicom A. J., odnosno
člankom 2.5. Sporazuma sklopljenog s podnositeljicama L. Š. i M. B. određeno je:
Stranke sporazuma suglasno utvrđuju da među njima nema nikakvih neizmirenih
potraživanja ili obveza niti će ih biti s osnova Ugovora i radnog odnosa, osim
onih koji su utvrđeni ovim Sporazumom.
Sukladno odredbi članka 99. stavka 1. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96. i 112/99.) prema kojoj se jasne
ugovorne odredbe primjenjuju i izvršavaju onako kako glase, drugostupanjski sud
je ocijenio da je odredba članka 2. točke 4. Sporazuma jasna i ne ostavlja
nikakve dvojbe je li tuženica sklapanjem Sporazuma i dalje u obvezi platiti dio
nagrade za 1999. godinu, s obzirom da su stranke suglasno utvrdile da takvih
potraživanja podnositeljice više nemaju, a nisu predviđeni Sporazumom. Stoga je
drugostupanjski sud zaključio da podnositeljice nemaju pravnog temelja za
utuženo potraživanje.
5. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava,
Ustavni sud je utvrdio da osporenom presudom podnositeljicama A. J., M. B. i L.
Š. u konkretnom slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.
Pravna stajališta navedena u osporenoj presudi nadležnog suda zasnivaju se na
pravilnoj primjeni mjerodavnog materijalnog prava i na ustavnopravno
prihvatljivom tumačenju tog prava. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni sud,
polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku,
obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za koja je nedvojbeno
da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog
materijalnog prava.
6. Ocjenjujući razloge podnositeljica sa stajališta članka 29. stavka 1. Ustava,
kojim se jamči pravo na pravično suđenje, Ustavni sud utvrdio je da osporenom
presudom Županijskog suda u Zadru, koji je proveo postupak unutar svoje
nadležnosti, podnositeljicama A. J., M. B. i L. Š. to ustavno pravo nije
povrijeđeno. Podnositeljicama je omogućeno sudjelovanje u postupku koji je
prethodio ustavnosudskom, praćenje tijeka tog postupka, ulaganje pravnog lijeka,
odnosno u konkretnom slučaju odgovora na žalbu i poduzimanje drugih zakonom
dopuštenih postupovnih radnji, a osporena presuda suda drugog stupnja donesena
je u postupku provedenom na temelju i u skladu s mjerodavnim odredbama Zakona o
parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01.,
117/03. i 88/05.).
7. U odnosu na istaknute povrede članaka 3. i 5. Ustava, valja reći da te
odredbe ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom i stoga
nisu osnova za pružanje ustavnosudske zaštite, u smislu članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).
8. Na temelju članka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod točkom III.
izreke.

*Ustavna tužba M. M. je osnovana.*

9. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je:

*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.*

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud
ocjenjujući navode ustavne tuž­be sa stajališta tog ustavnog prava ispituje
eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na
temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li
postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.
Analizom navoda ustavne tužbe, te uvidom u spis, Ustavni sud je utvrdio da
Sporazum koji je podnositeljica M. M. sklopila 7. ožujka 2001. godine (strana
78. do 80. spisa) ne sadrži odredbu kojom stranke utvrđuju da među njima nema
nikakvih neizmirenih potraživanja ili obveza niti će ih biti s osnova Ugovora
(...), a na kojoj činjeničnoj osnovi je drugostupanjski sud utemeljio osporenu
presudu.
Stoga Ustavni sud utvrđuje da je podnositeljici M. M. povrijeđeno pravo na
pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.
10. S obzirom na utvrđenu povredu članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud nije
razmatrao eventualnu povredu članka 14. stavka 2. Ustava u odnosu na
podnositeljicu M. M.
11. Na temelju odredaba 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske, odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke.
Odluka o objavi u »Narodnim novinama«, točka IV. izreke, temelji se na članku
29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3064/2003
Zagreb, 5. srpnja 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 87/2007-2709
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)