### NN 94/2019 (2.10.2019.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: UsII-188/19-7 od 18. rujna 2019.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1852

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Ane Berlengi Fellner, predsjednice vijeća, Arme Vagner Popović i Mirjane Čačić, članica vijeća, te više sudske savjetnice Ljerke Morović Pavić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski telekom d.d., Z., kojeg zastupa zaposlenica I. B., protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., kojeg zastupa T. O., predsjednik vijeća, uz sudjelovanje zainteresirane osobe Grada K., kojeg zastupa K. J., odvjetnica iz R., u predmetu radi utvrđivanja infrastrukturnog operatora i visine naknade za pravo puta, na sjednici vijeća održanoj 18. rujna 2019.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev radi poništenja dopunskog rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-03/18-11/771, urbroj: 376/10-19-26 od 6. veljače 2019.

II. Nalaže se tužitelju da zainteresiranoj osobi naknadi trošak upravnog spora u iznosu od 3.125,00 kn.

III. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Tužitelj je pokrenuo upravni spor protiv dopunskog rješenja tuženika kojim se, pod točkom I., utvrđuje da je tužitelj infrastrukturni operator i ima pravo puta na nerazvrstanim cestama u vlasništvu Grada K. prema Odluci o nerazvrstanim cestama na području Grada K. (Službeni vjesnik grada Križevci, broj 5/16.) i potvrdi K.-k. županije, klasa: 944-01/19-01/0001 od 24. siječnja 2019., koje su sastavni dio tog dopunskog rješenja na kojima ima izgrađenu EKI i drugu povezanu opremu prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta podzemne i nadzemne EKI, JLS K., broj: 43/18; točkom II. navedeno je da količinu i vrstu EKI iz točke I. čine trase kabelske kanalizacije te trase elektroničkih komunikacijskih vodova u zemlji i nadzemnih elektroničkih komunikacijskih vodova navedeni u Elaboratu; točkom III. utvrđuje se godišnja naknada za pravo puta za korištenje nekretnine iz točke I. prema površinama zemljišta na kojima se nalazi EKI, kako su navedene u Elaboratu i vrsti zemljišta navedenoj u evidenciji ZK odjela K. ili podredno Odjelu za katastar nekretnina K., uz primjenu iznosa naknade i načina obračuna određenim u članku 6. i 7. stavcima 1., 2., 3. i 4. Pravilnika o potvrdi i naknadi o pravu puta (»Narodne novine«, broj: 152/11., 151/14. i 95/17.); točkom IV. utvrđuje se da Grad K. ima pravo na godišnju naknadu za pravo puta iz točke III. ovog rješenja od 15. listopada 2018.; točkom V. obvezuje se tužitelj da u roku od osam dana od dana primitka tog rješenja napravi obračun godišnje naknade za pravo puta temeljem parametara iz točke I., II. i III. tog rješenja, a obračun sa svim podacima dostavi HAKOM-u i Gradu K.; točkom VI. obvezuje se HT u roku od deset dana od dana primitka tog dopunskog rješenja da plati Gradu K. naknadu za pravo puta iz istog rješenja za prvu godinu, a svaka sljedeća godišnja naknada plaća se u roku od osam dana po isteku razdoblja za koje je naknada plaćena; točkom VII. obvezuje se Grad K. da tužitelju omogući ostvarivanje prava puta na nekretninama iz točke I. tog rješenja.

Tužitelj upravni spor pokreće iz svih zakonom propisanih razloga. Navodi da je s Gradom K. 14. prosinca 2007. sklopio dva ugovora o osnivanju prava služnosti javnih površina, temeljem kojeg podmiruje ugovorenu naknadu. Ističe da je temeljem ovih ugovora podmirio ugovorenu naknadu za cijelu 2018. godinu, a unatoč njihovom postojanju Grad se 30. srpnja 2017. obratio tuženiku radi pokretanja postupka, pri čemu je prešutio činjenicu da su odnosi uređeni već sklopljenim ugovorima. Obrazlaže svrhu i pravnu prirodu ugovora o služnosti te smatra da se ovaj ugovor ne može otkazati, a da sama svrha uspostavljenog odnosa ne dopušta jednostrani otkaz ugovora o služnosti, na što nema utjecaja okolnost što služnost nije upisana u zemljišne knjige. Poziva se na odredbu članka 101. Zakona o cestama i smatra da na nerazvrstanoj cesti nije moguće zasnovati nikakvo pravo osim prava služnosti i prava građenja. Predlaže da Sud tužbeni zahtjev usvoji i poništi rješenje tuženika.

Tuženik je dostavio odgovor na tužbu, kojim detaljno obrazlaže prestanak ugovora o služnosti i predlaže da Sud tužbeni zahtjev odbije.

Odgovor na tužbu dostavila je i zainteresirana osoba, Grad K., koji se u cijelosti protivi tužbenim navodima, te potražuje trošak odgovora na tužbu u iznosu od 3.125,00 kn.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Osporeno rješenje doneseno je pozivom na odredbu članka 28. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17.), kojom je propisano da upravitelj općeg dobra ili vlasnik nekretnine može pred Agencijom pokrenuti postupak utvrđivanja infrastrukturnog operatora za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu koja je izrađena na općem dobru ili na nekretninama iz članka 27. stavka 1. tog Zakona, te utvrđivanje »količine i vrste takve infrastrukture i visine naknade za pravo puta«.

Prema odredbi članka 27. stavka 1. istog Zakona operatori javnih komunikacijskih mreža imaju prava infrastrukturnog operatora na cijelom području RH, što obuhvaća i nekretnine u vlasništvu RH i jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, te na nekretninama u vlasništvu drugih pravnih i fizičkih osoba u skladu s tim Zakonom i posebnim propisima.

U konkretnom slučaju tuženik je početak obveze tužitelja na plaćanje naknade za pravo puta odredio od 15. listopada 2018. Nije sporno da su tužitelj i zainteresirana osoba imale sklopljene ugovore o osnivanju prava služnosti javnih površina. Temeljem ovih ugovora, kako proizlazi iz spisa predmeta, tužitelj je zainteresiranoj plaćao naknadu za korištenje javnih površina na kojima je imao položenu EKI. Zainteresirana osoba ugovor o služnosti raskinula je izjavom od 12. listopada 2018., a ovu izjavu tužitelj je zaprimio 15. listopada 2018. Stoga navodi tužitelja prema kojima sklopljeni ugovor o pravu služnosti na javnim površinama između tužitelja i Grada K. i dalje egzistira nisu osnovani. Naime, za raskid ugovora dovoljna je jednostrana izjava stanke, a eventualni spor među ugovornim stranama nadležan je rješavati sud opće nadležnosti.

Također je nerazumljiv i neprihvatljiv prigovor tužitelja prema kojem se na nerazvrstanoj cesti visina naknade za pravo puta može odrediti isključivo ugovorom, pri čemu se poziva na odredbu članka 101. Zakona o cestama. Naime, Zakon o elektroničkim komunikacijama poseban je zakon koji utvrđuje pravo na naknadu za pravo puta te način i postupak utvrđivanja prava na ovu naknadu odnosno obvezu njezina podmirivanja kao i njezinu visinu te izričito propisuje ovlast tuženika da svojim rješenjem utvrdi sve propisane kriterije za utvrđivanje ove naknade po zaprimanju zahtjeva.

Iz navedenih razloga, na temelju odredbe članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, 20/10., 143/12., 152/14., 94/16. i 29/17.), odlučeno je kao pod točkom I. izreke. Odluka pod točkom II donesena je sukladno odredbi članka 76. stavka 4. Zakona o upravnim sporovima, dok se odluka o objavi temelji na odredbi članka 14. stavka 8. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Poslovni broj: UsII-188/19-7
 Zagreb, 18. rujna 2019.

Predsjednica vijeća
 Ana Berlengi Fellner, v. r.