## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1530/2000 od 23. listopada 2002. godine

### NN 129/2002 (6.11.2002.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1530/2000 od 23. listopada 2002. godine

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2113

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna
Omejec, Željko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući u postupku vođenom u povodu ustavne tužbe
M. F. iz S., koju zastupa B. M., odvjetnik iz S., na sjednici Suda održanoj
dana 23. listopada 2002. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.Ukida
se presuda Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Rev-2026/1999-2 i
Gzz-55/1999-2 od 12. siječnja 2000. godine i predmet se vraća Vrhovnom sudu
Republike Hrvatske na ponovni postupak.

O b r a z l o ž e n j e

1.Ustavna
tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj:
Rev-2026/1999-2, Gzz-55/1999-2 od 12. siječnja 2000. godine, kojom je
prihvaćena revizija Ministarstva obrane Republike Hrvatske i zahtjev za zaštitu
zakonitosti Državnog odvjetnika Republike Hrvatske i preinačene su presuda
Županijskog suda u S., broj: Gž-2445/98 od 11. prosinca 1998. godine i presuda
Općinskog suda u S., broj: P-1097/98 od 28. rujna 1998. godine, na način da se
tužbeni zahtjev podnositeljice odbija.

Presudom prvostupanjskog suda presuđeno je da je
tuženik - Ministarstvo obrane Republike Hrvatske dužno podnositeljici
(tužiteljica u parničnom postupku) isplatiti iznos od 16.619,84 DEM u
protuvrijednosti kuna po tečaju Narodne banke Republike Hrvatske na dan isplate
s kamatama koje S. banka d.d. plaća na devizne štedne uloge po viđenju u valuti
glavnog duga, a koje kamate teku od 11. travnja 1997. godine do isplate.

Sud je rješenjem odbacio dio tužbenog zahtjeva kojim
je podnositeljica tražila da se utvrde ništavim odredbe članka 3. točke 1.
Ugovora o kupoprodaji stana broj: 10502, zaključenog između podnositeljice i
tuženika, a u dijelu iznosa od 61.732,62 kn, odnosno protuvrijednosti 16.619,84
DEM.

Drugostupanjski sud odbio je žalbu tuženika i
potvrdio zakonitost prvostupanjske presude.

2.  Protiv
presude drugostupanjskog suda tuženik je izjavio reviziju, a Državno
odvjetništvo Republike Hrvatske podnijelo je zahtjev za zaštitu zakonitosti.
Vrhovni sud je osporavanom presudom prihvatio te izvanredne pravne lijekove i
preinačio nižestupanjske presude u pobijanom dosuđujućem dijelu, tako da je
odbio tužbeni zahtjev podnositeljice koji se odnosi na isplatu iznosa 16.619,84
DEM u kunskoj protuvrijednosti.

Iz obrazloženja presude Vrhovnog suda proizlazi da su
podnositeljica i tuženik zaključili ugovor o kupoprodaji stana u S. na kojem je
podnositeljica imala stanarsko pravo, za cijenu koja je bila utvrđena i
ugovorena sukladno tada važećim odredbama Zakona o prodaji stanova na kojima
postoji stanarsko pravo, te da je podnositeljica kao kupac jednokratno uplatila
cijenu stana utvrđenu u ugovoru.

U nastavku obrazloženja Vrhovni sud navodi da
podnositeljica svoje potraživanje temelji na odluci Ustavnog suda Republike
Hrvatske, broj: U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997. godine (»Na­rod­ne novine«,
broj 11/97), kojom su ukinute određene odredbe Zakona o prodaji stanova na
kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, broj 43/92, 69/92, 25/93,
26/93, 48/93, 2/94, 58/95, 11/97, 68/98 i 96/99), koje su ocijenjene nesuglasnim
Ustavu, a među kojima su i odredbe koje se odnose na izračun cijene stana za
višak u površini stana. Suprutno pravnom shvaćanju nižestupanjskih sudova,
prema prosudbi Vrhovnog suda Republike Hrvat­ske djelovanje ukidne odluke
Ustavnog suda Republike Hrvatske nastupa danom objave te odluke u »Narodnim
novinama« i ne može imati povratno djelovanje na ugovorne odnose nastale uz
primjenu tih odredbi, kao pravnog propisa prije prestanka njihovog važenja, već
djeluje samo za ubuduće. Zbog navedenog Vrh­ov­ni sud zaključuje da je tužbeni
zahtjev podnositeljice u cijelosti neosnovan.

3.Podnositeljica ustavne tužbe smatra da joj
je osporenom presudom Vrhovnog suda, zbog pogrešne primjene materijalnog prava,
povrijeđeno ustavno pravo iz članka 14. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositeljica navodi da je Ustavni sud svojom
odlukom, broj: U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997. godine, ukinuo, s Ustavom
nesuglasne, određene odredbe Zakona o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo, između ostalih i one koje su se odnosile na višak u površini
soba i izračun cijene stana za taj višak, iz razloga što su diskriminirale
položaj kupaca tzv. »državnih« stanova i ostalih stanova. Mišljenje je
podnositeljice da su ukinute odredbe o većoj cijeni stana bile protivne Ustavu
od samog početka svojeg važenja, odnosno i u vrijeme sklapanja ugovora o
kupoprodaji stana, pa odbijanje njezinog tužbenog zahtjeva stavlja
podnositeljicu u nejednak pravni položaj u odnosu ne samo na sve ostale kupce
stanova na kojima postoji stanarsko pravo, već i u odnosu na sve kupce državnih
stanova, koji su sklopili ugovor o kupoprodaji stana nakon navedene odluke
Ustavnog suda. Prema mišljenju podnositeljice osporena odluka Vrhovnog suda je
protivna propisima koji obvezuju Vrhovni sud na poštivanje već ranije donesenih
odluka Ustavnog suda, te navodi odluku Ustavnog suda, broj: U-III-213/2000 od
27. ožujka 2000. godine, kojom je rješavan slučaj identičan njenom.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Ustavni sud Republike Hrvatske je odlukom, broj:
U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997. godine, ukinuo pojedine odredbe Zakona o
izmjenama i dopunama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo
kao nesuglasne s Ustavom. Izme­đu ostalih, među ukinutim odredbama nalazila se
i odredba članka 8. stavka 4. tog Zakona, koja se odnosila na izračun cijene
stana za višak u površini stana.

Prema toj odredbi, višak u površini stana se
otkupljivao prema cijeni koja odgovara građevinskoj vrijednosti etalonskog
objekta, uvećanoj za vrijednost koja proizlazi iz položajne pogodnosti stana.

Prema stajalištima Ustavnog suda, pri propisivanju
uvjeta za kupnju stana, država nije smjela bez posebnog razloga propisivati za
stanare različite uvjete, a koji bi neke stanare dovodili u pravni položaj u
kojem bi kupnja stana realno bila onemogućena ili bitno otežana. Osim toga,
nije bilo ustavnog temelja da zakonodavac državu, kao pravnu osobu javnog
prava, koja prodaje jednaku stvar koju prodaju i drugi prodavatelji, to jest
stanove opterećene stanarskim pravom, stavlja u položaj bitno različit od
položaja drugih prodavatelja stanova. Ujedno, nije bilo ustavnog temelja niti
za stavljanje kupaca stanova u bitno različit položaj ovisno o tome tko je
nositelj prava vlasništva na stanu koji je predmet prodaje.

5. U svojoj odluci, broj: U-III-731/1994 od 22.
travnja 1997. godine, Ustavni sud izrazio je i pravno stajalište prema kojem se
zaštita ustavnih prava podnositelja u konkretnom slučaju ne može uskratiti samo
iz razloga što je nesuglasnim s Ustavom utvrđen pravni propis prestao važiti na
temelju ukidne odluke Ustavnog suda, nakon što je donesen pojedinačni
osporavani akt utemeljen na neustavnoj zakonskoj odredbi.

6.Slijedom navedenog, tijekom ustavnosudskog
postupka utvrđeno je da je, u konkretnom slučaju, cijena iz ugovora o kupoprodaji
stana, zaključenog na temelju odredaba Zakona o prodaji stanova na kojima
postoji stanarsko pravo, odnosno način njezinog utvrđivanja, bila propisana
zakonskim odredbama koje su od početka svojeg važenja bile u nesuglasju s
Ustavom Repub­like Hrvatske.

7. Odredbom članka 463. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94, 7/96 i 112/99) propisano je da, kad
je ugovorena veća cijena od propisane, kupac duguje samo iznos propisane
cijene, a ako je već isplatio ugovorenu cijenu, ima pravo zahtijevati da mu se
vrati razlika.

Iz navedenog slijedi da se u predmetnom slučaju
radilo o građanskopravnom sporu između podnositeljice, kao kupca stana i
tuženika, kao prodavatelja stana, te da se podnositeljica radi zaštite svojih
prava i pravnih interesa imala pravo obratiti nadležnom općinskom sudu, što je
i učinila. Isto pravno stajalište Ustavni sud izrazio je i u odluci, broj:
U-III-1341/1997 od 22. travnja 1998. godine (»Narodne novine«, broj 66/98).

Prema odredbi članka 55. stavka 2. Ustavnog zakona o
Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 42/02 - pročišćeni
tekst), a što Vrhovni sud ističe u osporenoj presudi, ukinute zakonske odredbe
prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama« ako Ustavni
sud ne odredi drugi rok.

Međutim, već je navedeno stajalište Suda, da su
ukinute zakonske odredbe bile nesuglasne s Ustavom i u vrijeme prije njihova
ukidanja, točnije i 1. veljače 1996. godine, odnosno u vri­jeme kada je
podnositeljica sklopila ugovor o kupoprodaji stana.

8. S obzirom na iznijeto Ustavni sud ocjenjuje da je
Vrhovni sud Republike Hrvatske, donoseći osporenu odluku, postupio protivno
odredbi članka 31. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, koja
upućuje na obvezatnost poštivanja odluka i rješenja Ustavnog suda Republike
Hrvatske, kada je, u konkretnom slučaju, prihvatio reviziju i zahtjev za
zaštitu zakonitosti, povrijeđujući time ustavna prava sadržana u članku 14.
stavku 2. Ustava, kojim se jamči opća jednakost i jednakost građana pred
zakonom. Povreda navedenih ustavnih prava proizlazi iz primjene na konkretan
slučaj propisa za koji je utvrđeno da dovodi neo­prav­dano u neravnopravni
položaj određene subjekte.

Ovakvo pravno stajalište u materijalnopravno
istovjetnom pred­metu Sud je izrazio i u svojoj odluci, broj: U-III-213/2000 od
27. ožujka 2000. godine (»Narodne novine«, broj 58/00).

9. Slijedom iznijetog, temeljem odredbi članaka 73. i
76. Us­tav­nog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, odlučeno je kao u
izreci.

Broj: U-III-1530/2000

Zagreb, 23. listopada 2002.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v.r.

Odluka, NN 129/2002-2113