## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2887/2002 od 9. lipnja 2004.

### NN 89/2004 (30.6.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2887/2002 od 9. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1679

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi Lj. G. iz Z., kojeg zastupa
Z. N., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 9. lipnja 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred tim
sudom, pod brojem: P-4505/95 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od devet
(9) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositelju ustavne
tužbe Lj. G. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava
iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01
– pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je 2. prosinca 2002. godine
ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod poslovnim
brojem: P-4505/95, te da odredi primjerenu naknadu podnositelju zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, koju je počinio Općinski sud u
Zagrebu, ne odlučivši o pravima i obvezama podnositelja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u presliku spisa Općinskog suda u Zagrebu, broj:
P-4505/95 utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o
povredi ustav­nog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– dana 12. lipnja 1995. godine tužitelji: 1. R. P. iz
Z., 2. Lj. G. iz Z., 3. I. M. iz Z., 4. B. S. iz Z. 5. D. G. iz S. i 6. B. B.
iz Z., podnijeli su tužbu protiv »T.T.B.« d.o.o. i T. B. iz Z., radi povrata
novca. Uz tužbu, podnositelji su sudu dostavili potvrde o imovnom stanju
pozivom na koje mole osobođenje od plaćanja sudskih pristojbi, te potvrde o
uplaćenim iznosima za koje tuž­bom traže isplatu od tuženih;

– ročište za glavnu raspravu zakazanu za 18. lipnja
1996. godine odgođeno je, jer su dostave poziva za tužene vraćene s napomenom
da je I-tuženik nepoznat na naznačenoj adresi, dok je za II-tuženu dostava pokušana
u tri navrata, te je obaviještena, ali nije podigla pošiljku;

– sljedeće ročište za glavnu raspravu zakazano za dan
6. studenoga 1996. godine, odgođeno je također iz razloga neuredne dostave i to
za I-tuženika uz naznaku da ne postoji, a za II-tuženu da ne stanuje na
navedenoj adresi;

– podneskom od 9. siječnja 1997. godine, tužitelji
mole zaka­zivanje glavne rasprave;

– dopisom od 4. veljače 1997. godine sud poziva tužitelje
da dostave točne adrese tuženika;

– podneskom od 14. veljače 1997. godine tužitelji
obavješ­tavaju sud da su u tužbi naznačene adrese tuženika točne i jedine
kojima raspolažu, te da je na navedenoj adresi II-tuženoj uredno iskazana dostava
u predmetu koji se vodi pred istim sudom, pod brojem: P-6123/95. Tuženici
predlažu da se ovi pred­meti spoje, budući da se radi o istoj činjeničnoj i
pravnoj osnovi, te da II-tužena u predmetu, broj: P-6123/95 ima punomoćnika.
Također predlažu da se dostava poziva za I-tuženika izvrši na adresi II-tužene
iz razloga što je II-tužena vlasnica i jedina zastupnica I-tuženika, a I-tuženi
iako više ne posluje na navedenoj adresi nije brisan iz sudskog registra;

– dana
21. veljače 1997. godine sud je donio rješenje kojim zakazuje ročište za glavnu
raspravu za dan 3. lipnja 1997. godine;

– dana
28. svibnja 1997. godine II-tužena je sudu dostavila punomoć kojom ovlašćuje da
je u ovom predmetu zastupa odvjetnik M. P. iz Z.;

– ročište
zakazano za dan 3. lipnja 1997. godine odgođeno je zbog neuredne dostave za
I-tuženog, koja je pokušana na adresi II-tužene, ali je vraćena s naznakom da
I-tuženi ne postoji na toj adresi;

– ročište
zakazano za dan 14. listopada 1997. godine opet je odgođeno zbog neuredne
dostave za I-tuženog. Za II-tuženu pristupio je punomoćnik. Na tom ročištu naređeno
je tužiteljima da se očituju u svezi potpisa na tužbi, budući da je tužbu
potpisala osoba koja nije navedena kao tužitelj, također je riješeno da se
spisu priklopi odgovor II-tužene na tužbu od 9. listopada 1997. godine i da se
odgovor dostavi tužiteljima na očitovanje;

– požurnicom od 16. studenoga 1998. godine, tužitelji
mole zakazivanje glavne rasprave;

– rješenjem od 23. prosinca 1998. godine pozvan je
puno­moćnik II-tužene da u roku od 15 dana dostavi podnesak od 9. listopada
1997. godine, u dovoljnom broju primjeraka za sud i protivnu stranu;

– podneskom od 5. siječnja 1999. godine punomoćnik
II-tužene dostavio je u spis podnesak predan sudu 9. listopada 1997. godine;

– na ročištu od 7. ožujka 2000. godine sud je donio
rješenje kojim nalaže tužiteljima da u roku od 30 dana dostave izvod »iz
odgovarajućeg registra, iz kojeg je vidljivo tko je vlasnik I-tuže­nika odnosno
tko je bio ovlašten za njegovo zastupanje«;

– uz podnesak od 13. ožujka 2000. godine punomoćnik
tužitelja dostavlja izvadak iz sudskog registra za I-tuženog i opetovano moli
da se dostava poziva za I-tuženog izvrši na adresi II-tužene, budući da je
II-tužena vlasnica i jedina osoba ovlaštena za zastupanje I-tuženog;

– ročište zakazano za dan 21. lipnja 2000. godine
odgođeno je zbog neuredne dostave poziva za I-tuženika. Sud je donio rješenje
kojim se određuje dostava poziva za I-tuženika po sudskom dostavljaču, putem
punomoćnika II-tužene, a tužiteljima je naloženo da uplate predujam za sudskog
dostavljača u iznosu od 133,00 kune;

– dana
2. prosinca 2002. godine podnositelj je podnio ustavnu tužbu;

–
provjerom (dana 18. svibnja 2004.) kod Općinskog suda u Zagrebu utvrđeno je da
je u ovom predmetu zakazano ročište za glavnu raspravu za dan 2. srpnja 2004.
godine, odnosno da u tom predmetu nije donesena odluka suda.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne  tužbe.

Očitovanje
Općinskog suda u Zagrebu zaprimljeno je u Sudu 8. travnja 2003. godine. U očitovanju
na navode ustavne tužbe navedena je kronologija postupanja u predmetu i
dostavljena je preslika spisa, broj: P-4505/95.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbom
članka 63. Ustavnog zakona propisano je slje­deće:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem
navoda ustavne tužbe i uvida u spis Općin­skog suda u Zagrebu, broj: P-4505/95
Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak započeo je 12. lipnja 1995. godine, podno­šenjem tužbe podnositelja Općinskom
sudu u Zagrebu, protiv tuženika »TTP« d.o.o. i T. B. iz Z., radi povrata novca.
Ustav­na tužba podnijeta je 2. prosinca 2002. godine, a do tog dana sudski
postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu
traje ukupno sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset (20) dana.

Tijekom tog razdoblja prvostupanjski sud je zakazao šest
ročišta za glavnu raspravu, od kojih niti jedno nije održano zbog neuredne
dostave poziva za I-tuženika.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon
o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
(5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana
proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka
prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom
ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem
pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 2.
prosinca 2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno
iznosi pet (5) godina i dvadeset sedam (27) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, za provođenje radnji koje su
relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku, nije održao niti jedno ročište za glavnu raspravu.

Sve aktivnosti suda odnose se na radnje predsjednika
vijeća u tijeku pripremanja glavne rasprave.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao II-tužitelj u sudskom
postupku (a ni ostali tužitelji) prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim ponašanjem
nije pridonio duljini sudskog postupka. Analizirajući tijek sudskog postupka u
pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da je podnositelj (zajedno
s ostalim tužiteljima) nastojao u što kraćim rokovima udovoljiti nalozima suda,
te su u više navrata požurivali (9. siječnja 1997., 14. veljače 1997., 16.
studenoga 1998. i 13. ožujka 2000. godine) nastavak sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadašnji tijek sudskog postupka ne ukazuje da se u
kon­kretnom slučaju radi o složenoj sudskoj stvari.

Polazeći od činjenice da postupak pred sudom prvog
stupnja traje preko 7 godina, a da nije donesena niti prvostupanjska presuda,
te imajući u vidu postupanje   nadležnog
suda u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju (šest ročišta na kojima nije
meritorno raspravljano), Ustavni sud nije našao okolnosti koje bi u dosadašnjem
tijeku postupka ukazivale na složenost sudskog predmeta, a koje bi opravdale
dugotrajnost postupanja u konkretnom sudskom predmetu.

6. Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da je
nerazumno dugim trajanjem predmetnog sudskog postupka pred sudom prvog stupnja
povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod točkama
I. i II. izreke odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano, pravno
relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

U konkretnom slučaju Ustavni sud je, utvrđujući
visinu naknade uzeo u obzir i činjenicu da su podnositelji uz svoju tužbu sudu
dostavili u privitku svu potrebnu dokumentaciju kao dokaz navoda iz tužbe, žurno
udovoljavali svim traženjima i nalozima suda, te u više navrata požurivali
nastavak postupka u predmetu.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2887/2002
Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda **dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 89/2004-1679