## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1199/2004 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1199/2004 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1927

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi Z. S. iz Z., na
sjednici održanoj dana 7. srpnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
presudu u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: P-5677/98 u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe Z. S. iz Z., određuje se
primjerena naknada u iznosu od 7.300,00 kuna zbog povrede ustavnog prava iz
članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 –
pročišćeni tekst) .

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz Državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba,
podnijeta 2. travnja 2004. godine, temelji se na odredbama članka 63. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

Podnositeljica navodi
da se pred Općinskim sudom u Zagrebu vodi postupak radi utvrđenja i podjele
bračne tečevine, koji je započeo 1987. godine. Navodi da je dana 18. svibnja
1995. godine u predmetu tog suda broj: P-4208/87 donijeta presuda, koja je
rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-2465/98 od 23. lipnja 1998.
godine ukinuta. Predmet se u ponovnom postupku vodi pod brojem P-5677/98.
Budući da trajanje sudskog spora prelazi sedamnaest godina, podnositeljica
smatra da je u ovom slučaju uskraćeno ustavno pravo na brzo i pošteno suđenje.

Predlaže da Ustavni sud
poduzme radnje u okviru svojih nadležnosti.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, na temelju očitovanja
predsjednika Općinskog suda u Zagrebu, broj: 23-Su-939/04 od 18. lipnja 2004.
godine, u predmetu tog suda broj: P-5677/98, utvrdio sljedeće činjenice koje su
pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 1. srpnja 1987.
godine podnositeljica je podnijela tužbu protiv tuženika L.B., radi utvrđenja i
podjele bračne tečevine; predmet se vodio pod brojem P-4208/87;

– 8. lipnja 1988.
godine održano je ročište na kojem je tuženik dao odgovor na tužbu;

– 9. rujna 1988. godine
održano je ročište na kojem je izveden dokaz saslušanjem stranaka;

– na ročištu od 16.
studenoga 1988. godine saslušan je svjedok Đ. B.;

– na ročištu od 5.
siječnja 1989. godine proveden je dokaz dopunskim saslušanjem stranaka;

– na ročištu koje je održano 19. svibnja 1989.
godine određeno je provođenje financijskog vještačenja i naloženo je
podnositeljici da predujmi troškove vještačenja;

– 15. studenoga 1989. godine punomoćnik
podnositeljice dostavio je dokaz o uplati predujma;

– nalaz i mišljenje financijskog vještaka
dostavljeni su sudu 16. siječnja 1990. godine;

– na ročištu od 12. veljače 1990. godine
određeno je spajanje predmeta istog suda broj: P-5673/89 na ovaj predmet. U
predmetu broj: P-5673/89 tužitelj je Đ.B., a tuženici su podnositeljica i L.B.
Spor se vodi radi utvrđenja prava vlasništva na stanu u Z.;

– ročište zakazano za
dan 19. travnja 1990. godine odgođeno je na prijedlog i na trošak
podnositeljice (zbog nedolaska njezinog punomoćnika);

– ročište zakazano za
dan 23. svibnja 1990. godine odgođeno je na prijedlog stranaka, radi
eventualnog mirnog rješenja spora;

– ročište zakazano za
dan 8. studenoga 1990. godine odgođeno je na prijedlog i na trošak
podnositeljice (zbog nedolaska njezinog punomoćnika);

– 14. prosinca 1990.
godine zaključena je glavna rasprava i donijeta presuda broj: P-4208/87;

– rješenjem Županijskog
suda u Zagrebu broj: Gž-9801/91 od 1. veljače 1994. godine ukinuta je presuda
broj: P-4208/87 i predmet je vraćen na ponovni postupak;

– u ponovnom postupku
predmet se pred Općinskim sudom u Zagrebu vodio pod brojem P-1407/94, a prvo
ročište zakazano je za dan 10. lipnja 1994. godine;

– na ročištu koje je
održano 6. listopada 1994. godine određeno je provođenje dokaza saslušanjem
stranaka;

– ročište zakazno za
dan 15. prosinca 1994. godine odgođeno je zbog neuredne dostave za
podnositeljicu;

– 18. svibnja 1995.
godine održano je ročište na kojem su dopunski saslušane stranke i glavna
rasprava je zaključena;

– presuda broj:
P-1407/94 od 18. svibnja 1995. godine, kojom je pod točkom I. utvrđeno da je
podnositeljica suvlasnica u 1/6 dijela stana u Z., te da joj je tuženik L. B.
dužan izdati tabularnu ispravu; točkom II. podnositeljica je odbijena sa
zahtjevom za utvrđenje prava vlasništva u daljnjih 2/6 dijela tog stana; točkom
III. odbijen je tužbeni zahtjev Đ. B. za utvrđenje prava vlasništva na istom
stanu; točkom IV. odlučeno je da svaka stranka snosi svoje troškove postupka;
presudom i rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-2465/98 od 23. lipnja
1998. godine ukinute su točke I., II. i IV. izreke, te je u tom dijelu pred­met
vraćen na ponovni postupak;

– u ponovnom postupku
predmet se pred Općinskim sudom u Zagrebu vodi pod brojem P-5677/98, a ročište
od 11. lipnja 1999. godine odgođeno je na prijedlog stranaka zbog postojanja
mogućnosti da se spor riješi mirnim putem, sud je riješio da će se sljedeće
ročište zakazati po prijedlogu stranaka;

– 2. studenoga 2001.
godine punomoćnik podnositeljice izvi­jestio je sud da stranke nisu sklopile
nagodbu i moli zakazivanje ročišta;

– 8. travnja 2002. godine održano je ročište na
kojem je predlo­ženo izvođenje dokaza saslušanjem stranaka;

– ročište zakazano za dan 14. listopada 2002.
godine odgo­đeno je zbog bolesti suca;

– na ročište koje je održano 1. listopada 2003.
godine podnositeljica nije pristupila, proveden je dokaz saslušanjem tuženika i
sud je donio rješenje kojim nalaže strankama da dostave dokaz na okolnost
otplate kredita;

– podneskom od 31. listopada 2003. godine
punomoćnik tuženika dostavio je tražene podatke;

– rješenjem suda od 5. studenoga 2003. godine
sud je pozvao podnositeljicu da se očituje na podnesak i podatke koje je
dostavio tuženik;

– sljedeće ročište sud je zakazao za dan 2.
rujna 2004. godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da dostavi
presliku spisa i da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Preslika spisa predmeta Općinskog suda u Zagrebu
broj: P-5677/98 dostavljena je uz očitovanje suda u kojem je izložen tijek
postupka naveden u prethodnoj točki obrazloženja.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona, propisano
je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja
ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka,
Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje
akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti
svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe i očitovanja
Općinskog suda u Zagrebu u vezi s postupanjem u predmetu broj: P-5677/98,
Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je
tužbom podnositeljice koja je podnesena 1. srpnja 1998. godine Općinskom sudu u
Zagrebu. Postupak je u tijeku pred sudom prvog stupnja. Od dana podnošenja
tužbe nadležnom sudu do podnošenja ustavne tužbe, postupak traje šesnaest (16)
godina, devet (9) mjeseci i jedan (1) dan.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak; u
daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu 5.
studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja, između ostaloga, propisuje:

Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava).

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio
da se pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 2. travnja
2004. godine (to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi šest
(6) godina, četiri (4) mjeseca i dvadeset osam (28) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

U postupku je, od dana podnošenja tužbe do dana
podnošenja ustavne tužbe, sud prvog stupnja donio presude broj: P-4208/87 od
14. prosinca 1990. godine, koja je ukinuta rješenjem Županijskog suda u Zagrebu
broj: Gž-9801/91 od 1. veljače 1994. godine i presudu broj: P-1407/94 od 18.
svibnja 1995. godine, koja je ukinuta rješenjem Županijskog suda u Zagrebu,
broj: Gž-2465/98 od 23. lipnja 1998. godine.

U ponovnom postupku koji se sada vodi pred
Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem P-5677/98 održana su ročišta 11. lipnja
1999. i 1. listopada 2003. godine, a pokušaj mirnog rješa­va­nja spora,
sklapanjem nagodbe među strankama, nije uspio.

Analizirajući postupanje nadležnog suda, u
razmatranom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da se razdoblje potpune neaktivnosti
Općinskog suda u Zagrebu proteže od 2. studenoga 2001. godine, kada je sud
zamoljen da zakaže ročište, jer stranke nisu sporazumno riješile spor do 1.
listopada 2003. godine, kada je održano ročište, što ukupno iznosi jednu (1)
godinu, deset (10) mjeseci i dvadeset osam (28) dana.

Nadležni sud je, prema utvrđenju Ustavnog suda,
u razmatranom razdoblju, dakle u razdoblju od 5. studenoga 1997. godine,
postupao neučinkovito i time pridonio nerazumno dugom trajanju postupka.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe, kao tužiteljica u
sudskom postupku, obavještavajući nadležni sud tek 2. studenoga 2001. godine o
nemogućnosti rješavanja spora mirnim putem (zbog čega je odgođeno ročište od
11. lipnja 1999. godine), dakle nakon dvije (2) godine, četiri (4) mjeseca i
dvadeset tri (23) dana, prema ocjeni Ustavnog suda također je doprinijela
dugotrajnosti postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz dosadašnjeg tijeka postupka Sud ocjenjuje da
se u ovom slučaju ne radi o posebno složenom sudskom postupku.

6. Imajući u vidu sve navedene činjenice i
okolnosti, Ustavni sud je utvrdio da je dugim trajanjem parničnog postupka, u
kojem o tužbenom zahtjevu nije pravomoćno odlučeno skoro sedamnaest godina,
podnositeljici povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog
zakona, odlučeno kao pod točkama I. i II. izreke odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se
na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-1199/2004
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1927