### NN 131/2024 (13.11.2024.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2199/2024 od 8. listopada 2024.

Ustavni sud Republike Hrvatske

2188

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Branko Brkić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula Mirela Sukić iz Bolmana, koju zastupa Domagoj Rešetar, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Rešetar & partneri d.o.o., sa sjedištem u Osijeku, na sjednici održanoj 8. listopada 2024. donio je

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Mirela Sukić iz Bolmana (u daljnjem tekstu: podnositeljica), koju zastupa Domagoj Rešetar, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Rešetar & partneri d. o. o., sa sjedištem u Osijeku, podnijela je 13. svibnja 2024. ustavnu tužbu na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), smatrajući da joj je trajanjem parničnog postupka koji se vodi pred Općinskim sudom u Osijeku pod brojem P Ob-388/2015 povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da parnični postupak traje dulje od 17 (sedamnaest) godina, slijedom čega postupak u trenutku podnošenja ustavne tužbe a priori nerazumno dugo traje. U tom smislu podnositeljica se pozvala na odluku Ustavnog suda broj: U-IIIA-7473/2022 od 27. lipnja 2023. (www.usud.hr) u kojoj je zauzeto stajalište da se od podnositelja ustavne tužbe neće zahtijevati korištenje dopuštenog pravnog sredstva protiv nerazumne duljine postupka prije podnošenja ustavne tužbe ako je u trenutku podnošenja ustavne tužbe a priori došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Ustavna tužba nije dopuštena.

3. Članak 72. Ustavnog zakona glasi:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu: … ako je ustavna tužba … nedopuštena. Tužba je nedopuštena: … ako podnositelj tužbe u prethodnom postupku nije koristio dopušteno pravno sredstvo, …«

4. Ustavni sud utvrdio je u rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) pravila vezana uz svoju nadležnost u zaštiti ustavnog prava na suđenje u razumnom roku, prema kojima je jedna od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku ta da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

5. U vrijeme donošenja tog rješenja riječ je bila o zakonodavnom modelu propisanom Zakonom o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13), koji je predviđao pravno sredstvo namijenjeno samo ubrzanju sudskog postupka, a tek u slučaju nedonošenja odluke u naloženom roku, stranka je imala mogućnost odštetnog pravnog sredstva za utvrđenu povredu.

6. Ustavni sud u Izvješću o zaštiti prava na suđenje u razumnom roku uređenoj člancima 63. – 70. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13., 33/15., 82/15. i 67/18.) broj: U-X-4090/2020 od 23. veljače 2021. (www.usud.hr), upućenom Hrvatskom saboru, polazeći od presuda Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu. ESLJP) Mirjana Marić protiv Hrvatske, br. 9849/15; Glavinić i Marković protiv Hrvatske, br. 11388/15 i 25605/15; te Kirinčić i drugi protiv Hrvatske, br. 31386/17 od 30. srpnja 2020., ocijenio je da zakonodavni model koji je bio propisan ZoSudom/13 ne ispunjava svoju svrhu u situacijama u kojima postupak već predugo traje odnosno u kojima je već došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku, te da ga je potrebno doraditi.

Naime, pravno sredstvo namijenjeno samo ubrzanju postupka ne može biti učinkovito za ispravljanje onih situacija u kojima postupak već predugo traje odnosno u kojem je već došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku. Ono stoga mora biti popraćeno i odštetnim pravnim sredstvom. To je zato jer žrtva povrede nekog Ustavom odnosno Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06. i 13/17.; u daljnjem tekstu: Konvencija) zajamčenog prava ili slobode prestaje biti žrtvom te povrede kumulativnim ispunjenjem dviju pretpostavki: utvrđenjem povrede prava ili slobode zajamčene Ustavom odnosno Konvencijom, te dodjeljivanjem odgovarajuće novčane naknade za tako utvrđenu povredu.

7. U odluci broj: U-IIIA-7473/2022 (navedeno) Ustavni sud, imajući u vidu utvrđenje ESLJP-a da zakonodavni model propisan ZoSudom/13 nije u skladu s člankom 13. Konvencije, zauzeo je stajalište da se korištenje dopuštenog pravnog sredstva protiv nerazumne duljine postupka prije podnošenja ustavne tužbe neće zahtijevati od podnositelja u slučaju kada Ustavni sud ocijeni da postupak do trenutka podnošenja ustavne tužbe a priori nerazumno dugo traje.

8. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 36/24.; u daljnjem tekstu: ZiDZoSud/24), koji je stupio na snagu 2. travnja 2024., izmijenjen je zakonodavni model zaštite prava na suđenje u razumnom roku.

Izmijenjeni zakonodavni model zaštite prava na suđenje u razumnom roku propisan je člancima 65. – 69. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13., 33/15., 82/15., 82/16., 67/18., 126/19., 130/20., 21/22., 60/22., 16/23., 155/23. i 36/24.; u daljnjem tekstu: ZoSud/24).

Navedenim odredbama propisano je postupanje po podnesenom zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku na način da ako predsjednik neposredno višeg suda odnosno vijeće iz članka 65. stavka 2. ZoSuda/24 utvrdi da je zahtjev osnovan odredit će rok u kojem sudac mora riješiti predmet te primjerenu naknadu koja pripada stranci zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

8.1. Izmijenjeni zakonodavni model zaštite prava na suđenje u razumnom roku udovoljava standardima zaštite tog ustavnog prava uspostavljenog u praksi ESLJP-a, a prihvaćenim u praksi Ustavnog suda.

9. Polazeći od izmijenjenog modela zaštite prava na suđenje u razumnom roku, Ustavni sud zauzeo je stajalište da je pretpostavka za dopuštenost ustavne tužbe, podnesene nakon 2. travnja 2024. zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka u skladu s člancima 65. – 69. ZoSuda/24.

10. Podnositeljica je ustavnu tužbu podnijela 13. svibnja 2024., odnosno nakon stupanja na snagu ZiDZoSuda/24. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je podnositeljica bila dužna prethodno koristiti dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka propisano člankom 65. ZoSuda/24.

11. Budući da podnositeljica u ustavnoj tužbi nije pokazala da je tijekom postupka koji je prethodio ustavnosudskom postupku koristila dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka, ustavna tužba nije dopuštena.

12. Slijedom navedenog na temelju članka 72. Ustavnog zakona riješeno je kao u izreci.

13. Objava ovog rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2199/2024

Zagreb, 8. listopada 2024.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.