## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1558/2000 od 19. veljače 2004.

### NN 27/2004 (3.3.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1558/2000 od 19. veljače 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

789

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata
Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom Koncertne direkcije Zagreb, koju zastupa J.
Č., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 19. veljače 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u Zagrebu, broj: VIII. Gž-2700/99-2 od 5. rujna 2000.
godine i

–
presuda Općinskog suda u Zagrebu, broj: LV-Pn-8117/94 od 11. prosinca 1998.
godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Ustavnu
tužbu podnijela je Koncertna direkcija Zagreb, zastupana po punomoćniku J. Č.,
odvjetniku iz Z. protiv presude Općinskog suda u Zagrebu, broj: Pn-8117/94 od
11. prosinca 1998. godine i presude Županijskog suda u Zagrebu, broj:
Gž-2700/99-2 od 5. rujna 2000. godine.

Tužbeni
zahtjev podnositeljice sastojao se u traženju javne isprike i povlačenju
izjave, objavljene u »Glasu Istre«, kojom je povreda njezina ugleda učinjena
kao i objavljivanju presude ko­jom bi tužbeni zahtjev bio usvojen.

Pravo
na naknadu nematerijalne štete, prema odredbi članka 199. Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91, 73/91, 3/94, 7/96, 91/96 i 112/99 –
nastavno: ZOO) i članka 22. stavka 2. Zakona o javnom priopćavanju (»Narodne
novine«, broj 83/96 i 105/97 – Zakon o knjižnicama, broj 143/98 – ispravak
20/00 – odluka i rješenje Ustavnog suda, broj: U-I-131/98, broj 96/01 i 69/03 –
pročišćeni tekst, članak 22. postaje članak 21. – nastavno: ZJP), imaju pravo
zahtijevati samo fizičke, a ne i prav­ne osobe, stajalište je sudova i stoga su
odbili tužbeni zahtjev pod­­nositeljice.

Podnositeljica ustavne tužbe smatra da su mu zbog
takvog pravnog stajališta povrijeđena ustavna prava sadržana u odredbama
članaka 14. stavka 2., 35. i 49. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba je osnovana.*

2.Ustavni sud, odlučujući o ustavnoj tužbi,
prvo ispituje jesu li prava istaknuta u ustavnoj tužbi ustavna prava u smislu
članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hr­vat­ske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon). Ako utvrdi da se radi o ustavnim pravima, Ustavni sud ispituje jesu li
ustavna prava podnositelja povri­jeđena.

Prema članku 128. podstavku 4. Ustava i članku 62.
stavku 1. Ustavnog zakona, ustavna tužba je institut ustanovljen radi zaštite
ljudskih prava i temeljnih sloboda, a može se podnijeti ako podnositelj smatra
da je pojedinačnim aktom (i postupkom koji mu je prethodio) povrijeđeno neko od
Ustavom utvrđenih ljud­skih prava i temeljnih sloboda (ustavno pravo).

3. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta
članka 14. stavka 2. Ustava, Sud je utvrdio da je u konkretnom slučaju
podnositelju povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom u
materijalnopravnom smislu. Praksa Ustavnog suda je da takva povreda postoji
osobito u onim slučajevima kad sud ne uzme u obzir propis koji je očigledno
mjerodavan ili je mjerodavan propis pogrešno shvaćen, odnosno ako bi sud bez
ikakvih ili bez valjanih razloga odstupio od ustaljene prakse, što bi moglo
izazvati sumnju da je osporena presuda donijeta samovoljno.

Sudovi su ocijenili da »prilikom razrješenja pitanja
koji krug osoba ima pravo na naknadu nematerijalne štete, u prvom redu treba
poći od definicije nematerijalne štete sadržane u odredbi članka 155. stavka 2.
ZOO-a«, kao nanošenja drugome fizičkog ili psihičkog bola ili straha. Iz takva
određenja pojma nematerijalne štete, drugostupanjski sud zaključuje da su prema
ZOO-u prav­no priznati »oblici nematerijalne štete« sljedeći:

»a) zahtjev za prestankom povređivanja prava osoba
(članak 157. ZOO),

b) objavljivanje presude ili ispravka, povlačenje
izjave kojom je povreda prava osobe učinjena i sl. (članak 199. ZOO), a sve u
slučaju povrede prava ličnosti,

c) pravična novčana naknada za pretrpljene fizičke,
duševne boli pored ostalog i zbog povrede ugleda i časti (članak 200. stavak 1.
ZOO).«

Budući da je podnositelj kao pravna osoba, ističe se
dalje u obrazloženju drugostupanjske presude, naveo »ugled kao po­vrijeđeno
dobro za kojeg je dakle prema odredbi članka 200. stav­ka 1. ZOO predviđena
novčana zaštita i to za pretrpljene duševne boli koje po prirodi stvari može
trpjeti samo čovjek. Isto se odnosi i na nenovčane naknade iz odredbe članka
199. ZOO kod kojih se kao zaštitno dobro spominju povrede prava ličnosti, a
kako je rečeno i iz određenja nematerijalne štete je vidljivo da su kao
ovlaštenici tim zakonom predviđene samo fizičke osobe. Prema tome, jedino je
zaključiti da je Zakonom o obveznim odnosima propisano samo pravo fizičke, a ne
pravne osobe za naknadu nematerijalne štete zbog povrede ugleda.«

4. Navodi iz obrazloženja drugostupanjske presude
pokazuju da su odredbe ZOO-a o pojmu, oblicima i popravljanju nematerijalne
štete pogrešno shvaćeni.

U prvom redu, nabrajanja pod a) – c) nisu oblici
nematerijalne štete, nego oblici popravljanja nematerijalne štete. Nadalje, za
određenje pojma nematerijalne štete nije mjerodavna samo odredba iz članka 155.
ZOO-a, već i odredbe članka 157. stavka 1. i članka 199. ZOO-a. Prema navedenim
odredbama ZOO-a pojam nematerijalne štete obuhvaća nanošenje drugom fizičkog
ili psi­hičkog bola ili straha (članak 155. ZOO-a) te povredu prava ličnosti
(članci 157. stavak 1. i 199. ZOO-a).

Prema sadržaju odredaba ZOO-a o naknadi nematerijalne
štete (članci 199. do 205.), nematerijalna se šteta može popraviti u nenovčanim
oblicima, kao što su objavljivanje presude, objavljivanje ispravka, povlačenje
izjave ili što drugo čime se može ostvariti svrha koja se postiže naknadom i u
obliku novčane naknade.

Nenovčani oblici popravljanja nematerijalne štete
predviđeni su za slučaj povrede prava ličnosti (osobnosti), s tim da uz već na­vedene
oblike treba spomenuti i zahtjev na prestanak radnje ko­jom se vrijeđa pravo
ličnosti (osobnosti) iz članka 157. ZOO-a.

Popravljanje nematerijalne štete u vidu novčane naknade
pred­viđeno je (članak 200. ZOO-a) za pretrpljene fizičke bolove, duševne boli
i strah, ali samo onda kada to njihova jačina i trajanje opravdavaju. Važno je
napomenuti da se, pod navedenim pretpostavkama, novčana naknada za pretrpljene
duševne boli može dosuditi samo u zakonom predviđenim slučajevima. To su
duševne boli zbog smanjenja životne aktivnosti, naruženosti, povrede ugleda,
časti, slobode ili prava ličnosti, smrti ili teškog invaliditeta bliske osobe
te duševne boli zbog počinjenja kaznenog djela protiv dostojanstva osobe i
morala.

Kao što je vidljivo iz navedenoga, povreda prava
ličnosti (osobnosti), kao vid nematerijalne štete, može se popraviti kako nekim
od nenovčanih oblika, tako i u obliku novčane naknade. Dosuda novčane naknade
za povredu prava ličnosti (osobnosti) moguća je, međutim, samo ako je ta
povreda izazvala duševne boli pravno relevantne jačine i trajanja. Prema tome,
oštećenik koji zahtijeva novčanu naknadu za pretrpljenu nematerijalnu štetu
zbog povrede prava ličnosti (osobnosti) dužan je dokazati ne samo povredu nego
i njome izazvane duševne boli. Ako, pak, oštećenik zahtijeva popravljanje
nematerijalne štete u kojem od nenovčanih oblika, dovoljno je da dokaže povredu
svoga prava ličnosti (osobnosti).

5. Prema članku 21. stavku 5. ZJP, nakladnik je dužan
naknaditi nematerijalnu štetu ako informacijom o osobnom ili obiteljskom
životu, ili nekom drugom informacijom objavljenom u javnome glasilu povrijedi
privatnost, dostojanstvo, ugled, čast ili koje drugo Ustavom ili zakonom zaštićeno
pravo osobe. Osim novčane naknade predviđeno je obvezatno objavljivanje presude
o naknadi štete (članak 28.) i zajamčeno pravo ispravka informacije (članak
30.).

Pravo ispravka priznato je i pravnoj osobi čije su
dostojanstvo, ugled i čast, pravo ili interes povrijeđeni netočnom ili
nepotpunom informacijom, a ako je informacija uvredljiva ima pravo na odgovor
(članak 30. stavak 2. ZJP).

Tom su
odredbom ujedno pravnoj osobi priznata prava osobnosti na dostojanstvo, ugled i
čast.

Dakle, u odredbama članaka 157. i 199. ZOO-a, kao i
odred­bama članaka 21. i 30. ZJP, kojima se priznaje pravo na ne­nov­čane
oblike popravljanja nematerijalne štete zbog povrede prava osobnosti, ne pravi
se razlika između fizičke i pravne osobe.

Stoga se, po ocjeni Ustavnog suda, pravna osoba,
temeljem tih odredbi, kao pravne osnove, može zahtijevati prestanak radnje
kojom se vrijeđa njezino pravo osobnosti, objavljivanje presude, opoziv izjave,
objavljivanje ispravka ili nešto drugo čime se može postići svrha koja se postiže
novčanom naknadom nematerijalne štete, pa se u ovom konkretnom slučaju odluka
suda treba temeljiti na tim zakonskim odredbama.

Zauzimajući ovo stajalište Ustavni sud je imao u vidu
i od­red­bu članka 38. stavka 4. Ustava koja jamči pravo na ispravak svakomu
komu je javnom viješću povrijeđeno Ustavom i zakonom utvrđeno pravo.

6. Podnositeljica nije navela u ustavnoj tužbi pravno
relevantne razloge koji bi upućivali na sumnju da je osporenim odlukama
povrijeđeno ustavno pravo iz članka 49. stavka 2. Ustava kojim država osigurava
svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu.

7. Budući da je osporenim odlukama podnositeljici
povri­jeđeno ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 35. Ustava, temeljem
odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u izreci.

8. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-1558/2000
Zagreb, 19. veljače 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 27/2004-789