## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-3731/2011-5 od 15. rujna 2011.

### NN 2/2012 (4.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-3731/2011-5 od 15. rujna 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

46

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske, u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Lidije Vukičević Gašparović, predsjednice vijeća, Mirjane Čačić i Arme Vagner Popović, članica vijeća te sudske savjetnice Jasne Peroš Nikolić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja H1 Telekom d.d. iz Splita, Put Trščenice 10, kojeg zastupa punomoćnik Zoran Krajinović, odvjetnik iz Odvjetničkog društva Krajinović i Jurčić d.o.o., Boškovićeva 6, Zagreb, protiv odluke tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Jurišićeva 13, Zagreb, klasa: 344-01/10-01/1151, urbroj: 376-04-11-02 od 2. ožujka 2011., radi dodjele koncesije za uporabu frekvencije, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 15. rujna 2011.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenom odlukom tuženog tijela dodijeljene su četiri koncesije za uporabu frekvencija (blok frekvencija širine 2x21 MHz) za obavljanje javnih govornih i podatkovnih usluga putem bežičnog pristupa lokalnoj petlji uz uporabu radiofrekvencijskog spektra u nepokretnoj telekomunikacijskoj mreži na području Osječko-baranjske županije za razdoblje od 5 godina i to Vimax Telecomu d.o.o. iz Zagreba, OT-Optima Telekomu d.o.o. iz Zagreba, Odašiljačima i vezama d.o.o. iz Zagreba i Hrvatskom Telekomu d.d. iz Zagreba.

Tužitelj tužbom pobija zakonitost osporenog rješenja, pri tome navodeći da je dana 9. ožujka 2011. zaprimio osporenu odluku tuženog tijela od 2. ožujka 2011. kojom se koncesija za uporabu frekvencija za obavljanje javnih, govornih ili podatkovnih usluga putem bežičnog pristupa lokalnoj petlji uz uporabu radiofrekvencijskog spektra u nepokretnoj telekomunikacijskoj mreži na području Osječko-baranjske županije daje na uporabu Vimax Telecomu d.o.o. OT- Optima Telekomu d.o.o., Odašiljačima i vezama d.o.o. Hrvatskom Telekomu d.d. na razdoblje od pet godina počevši od 21. prosinca 2005. godine. Ističe da je tuženo tijelo 21. prosinca 2005. donijelo odluku koja je po tužbi 15. veljače 2006. poništena presudom ovog Suda, broj: Us-1903/2006 od 19. kolovoza 2010. te je predmet vraćen na ponovno odlučivanje. Navodi da je tuženo tijelo u odluci od 2. ožujka 2011. samo paušalno navelo da je uvažilo primjedbe naslovljenog suda. Ističe da tuženo tijelo nije postupilo po odluci suda jer nije ponovno obrazložilo odluku na valjan način, nije objasnilo način bodovanja navedenih kriterija, kao ni koliko je bodova pojedini ponuditelj dobio za svaki pojedini kriterij, već je samo navelo ukupan broj bodova koje je svaki pojedini ponuditelj dobio. Ističe da je u odluci bilo potrebno precizno navesti kriterije kojima se tuženo tijelo vodilo pri ocjenjivanju svake od ponuda, te što je među podnesenim dokazima upućivalo na to da je neki ponuditelj dobio bolje bodove za neki kriterij od drugoga, a s obzirom na uvjete i mjerila propisane zakonom. Također navodi da se u pobijanoj odluci ne navode razlozi zbog kojih pojedini zahtjevi nisu uvaženi. Ističe da objektivnost ocjenjivanja mora biti vidljiva iz obrazloženja pobijane odluke, što ovdje nije slučaj. Također navodi da nije vidljivo na koji način su okolnosti, kao što su početak rada, broj postaja, pokrivenost i slično, utjecale na bodovanje svakog pojedinog kriterija za svakog od ponuditelja. Naime, smatra da su kriteriji različito bodovani i da nisu svi ponuditelji bodovani jednako. Smatra i da je najveći nedostatak pobijane odluke što nije vidljivo koliko je koji ponuditelj dobio bodova za koji kriterij i na temelju kojih dokaza. Ističe da je odluka donijeta na temelju ponudbene dokumentacije koju su ponuditelji dostavili još tijekom 2005., znači nakon šest godina od dostave dokumentacije, a u kojem razdoblju su nastupile promjene i u pogledu društva ponuditelja i u odnosu na sam projekt. Dodaje i to kako je davatelj koncesije tvrtka Vimax Telecom i sama priznala svoj neuspjeh cijelog projekta kojeg je potvrdila na javnoj prezentaciji 12. srpnja 2007., kao i u analizi tržišta veleprodajnog i širokopojasnog pristupa iz srpnja 2009., te godišnjeg izvješća o radu Hrvatske agencije za telekomunikacije i o stanju i ostvarivanju načela i ciljeva regulacije telekomunikacijskog tržišta u Republici Hrvatskoj u 2007. Ističe da je cijeli projekt doživio potpuni neuspjeh, što potvrđuje i činjenica da niti jedno društvo trenutno ne obavlja predmetne usluge za koje im je dodijeljena koncesija od strane tuženika. Stoga tužitelj postavlja pitanje svrhe donošenja pobijane odluke o dodjeli koncesije u 2011. za projekt koji operateri, odnosno ponuditelji ne mogu ostvariti. Predlaže da Sud uvaži njegovu tužbu i poništi osporenu odluku te da mu se nadoknadi trošak sastava tužbe.

Tuženo tijelo dostavilo je ovom Sudu spis predmeta, zajedno s odgovorom na tužbu u kojem prvenstveno osporava aktivnu legitimaciju tužitelja. Ovo stoga jer je tužitelju ponuđeno da podnese zahtjev za dodjelu radiofrekvencijskog spektra na području Osječko--baranjske županije, obzirom na trenutnu raspoloživost istog, a što je tužitelj odbio. Smatra i kako ne postoji pravni interes tužitelja iz razloga jer je tužitelj sam u tužbi naveo da je donošenje osporene odluke suvišno i nepotrebno. Stoga tuženo tijelo zaključuje da ukoliko tužitelj smatra da je donošenje osporene odluke nepotrebno, nije imao razloga niti za podnošenje tužbe. Naime, ističe da ukoliko pravni interes tužitelja nije dobivanje prava na korištenje radiofrekvencijskog spektra za navedeno područje, nije razvidan razlog podnošenja tužbe.

Nadalje, navodi da ukoliko Sud smatra da postoji aktivna legitimacija tužitelja predlaže da Sud istu odbije iz razloga jer je u cijelosti postupljeno sukladno pravnom shvaćanju suda iznesenog u presudi broj: Us-1903/2006 od 19. kolovoza 2010. Navodi da su na transparentan način prikazani kriteriji koji su bili odlučni za ocjenjivanje svake pojedine ponude kako bi se vidjelo zbog čega je pojedini od sudionika dobio veći broj bodova od drugog. Ističe da su u obrazloženju osporene odluke precizno navedeni kriteriji koji su bili odlučni za bodovanje podnesenih ponuda na natječaju za dobivanje koncesije za uporabu radiofrekvencijskog spektra na području Osječko-baranjske županije, a koji su plan izgradnje i tehnička izvedba sustava, nastup na tržištu, poslovni i financijski plan, te financijska i stručna sposobnost izvršenja. Također ističe da je u osporenoj odluci detaljno iznesena analiza pristiglih ponuda na temelju navedenih kriterija, te su isto tako navedeni rezultati bodovanja ponuda. Vijeće tuženog tijela je boljim ocjenama ocijenilo ponude onih društva koje imaju veći iznos ulaganja planiran za navedenu koncesiju, pri čemu se osobito cijenilo da je financiranje ulaganja osigurano iz vlastitih sredstava ponuditelja, čime se dokazuje ozbiljnost nastupa na tržištu ponuditelja, vodeći računa o planiranom broju korisnika, kao i planiranom kadru za provedbu projekta. Nadalje navodi da je natječajnom dokumentacijom bila propisana obveza dostave podataka o izvoru financiranja te je on također bio odlučan prilikom analize pristiglih ponuda. Ističe da je navedeno tužitelju bilo poznato jer je taj podatak dostavio uz svoju ponudu. Također navodi da su osporenom odlukom na transparentan način prikazani kriteriji koji su bili odlučni za ocjenjivanje svake pojedine ponude kao i razlozi koji su utjecali na rezultat glasovanja sukladno kojem su koncesionarima određena društva Hrvatski Telekom d.d., Vimax Telecom d.o.o., Optima Telekom d.d. i Odašiljači i veze d.o.o. Nadalje ističe da je presudom poništena odluka od 21. prosinca 2005. te da je, sukladno članku 62. Zakona o upravnim sporovima, bio dužan umjesto poništenog akta donijeti novi akt, te da bi u protivnom, nedonošenjem tog akta, nastupila pravna praznina u odnosu na prethodno razdoblje u kojem je poništena odluka bila na snazi i proizvodila pravne učinke. Stoga smatra irelevantnim navod tužitelja o neuspjehu Vimax Telecoma d.d., navodeći da je postupak dodjele predmetne koncesije pokrenut na zahtjev podnositelja ponuda, a ne po službenoj dužnosti tuženog tijela pa stoga tuženo tijelo ne može biti odgovorno za neuspjeh projekta za kojeg su bili jasno propisani uvjeti natječaja, na koji su se ponuditelji prijavili i u skladu s kojim su izradili svoje poslovne planove. Predlaže da Sud odbaciti tužbu tužitelja, a podredno da je odbije.

Zainteresirani Vimax Telecom d.o.o. iz Zagreba, OT-Optima Telekom d.d. Zagreb, Odašiljači i veze d.o.o. Zagreb i Hrvatski Telekom d.d. Zagreb, iako uredno pozvan, nisu dostavili odgovor na tužbu.

Tužba nije osnovana.

Neosnovano tuženo tijelo smatra da tužitelj nije ovlašten na podnošenje tužbe i da je tužbu potrebno odbaciti. Naime, tužitelj je pravni slijednik Portus d.o.o. Split koji je podnio zahtjev za dodjelu koncesije i povodom čije tužbe je poništena ranija odluka tuženog tijela, klasa: 344-01/05-01/341, urbroj: 376-05-02-3 od 21. prosinca 2005. Stoga je tužitelj ovlašten na podnošenje tužbe, neovisno od toga je li sada zainteresiran da mu se dodijeli koncesija ili ne.

Osporena odluka donijeta je u izvršenju presude ovog Suda broj: Us-1903/2006-5 od 19. kolovoza 2010. godine, kojom presudom je poništena odluka tuženog tijela, klasa: 344-01/05-01/341, urbroj: 376-05-02-3 od 21. prosinca 2005., a kojom su dodijeljene četiri koncesije za uporabu frekvencija (blok frekvencija širine 2x21 MHz) za obavljanje javnih, govornih i podatkovnih usluga putem bežičnog pristupa lokalnoj petlji uz uporabu radiofrekvencijskog spektra u nepokretnoj telekomunikacijskoj mreži na području Osječko-baranjske županije za razdoblje od pet godina i to Vimax Telecomu d.o.o. iz Zagreba, OT-Optima Telekomu d.o.o. iz Zagreba, Odašiljačima i vezama d.o.o. iz Zagreba i Hrvatskom Telekomu d.d. iz Zagreba.

Navedena odluka tuženog tijela od 21. prosinca 2005. poništena je iz razloga jer je njome bila povrijeđena odredba članka 24. stavka 8. Zakona o telekomunikacijama, a prema kojoj se odluka mora temeljiti na načelima objektivnosti, nediskriminacije, transparentnosti i razmjernosti, te mora biti podrobno obrazložena. Iz navedene odluke nije bilo vidljivo iz kojih razloga je pojedina ocjena dodijeljena pojedinim podnositeljima ponude, odnosno zašto je neki od njih ocijenjen višom ocjenom od drugoga. Također, odluka nije sadržavala kriterije kojima se tuženo tijelo vodilo pri ocjenjivanju svake ponude, te što je među podnesenim dokazima upućivalo na to da neki sudionik bolje udovoljava tom kriteriju od drugoga, a osobito s obzirom na uvjete i mjerila propisana zakonom.

Također, navedena odluka nije bila obrazložena sukladno odredbi članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku, prema kojoj odredbi obrazloženje mora sadržavati navode o utvrđenom činjeničnom stanju, razloge koji su bili odlučni pri ocjeni dokaza, razloge zbog kojih nije uvažen koji od zahtjeva stranaka, pravne propise i razloge koji s obzirom na utvrđeno činjenično stanje upućuju na onakvo rješenje kakvo je dano u dispozitivu.

U ponovnom postupku tuženo tijelo je postupilo po pravnom shvaćanju ovog Suda iznesenom u presudi broj Us-1903/2006-5 od 19. kolovoza 2010. te je odluku obrazložilo na valjani način, sukladno odredbi članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku.

Također, obrazloženje odluke je podrobno obrazloženo na način da je vidljivo iz kojeg razloga je pojedina ocjena dana pojedinim sudionicima, odnosno zašto je neki od sudionika natječaja ocijenjen višom ocjenom od drugoga. Također su u obrazloženju navedeni i kriteriji kojima se tuženo tijelo vodilo pri ocjenjivanju svake ponude, kao i što je među podnesenim dokazima upućivalo na to da neki sudionik bolje udovoljava tom kriteriju od druga, s obzirom na propisane uvjete i mjerila.

Naime, natječajnom dokumentacijom definiran je način bodovanja za slijedeće kriterije: 1. plan izgradnje i tehnička izvedba sustava, 2. nastup na tržištu, 3. poslovni i financijski plan, financijska i stručna sposobnost izvršenja.

Odredbom članka 24. stavka 9. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine« broj 122/03., 158/03., 60/04. i 70/05.) propisano je da se koncesija za frekvenciju za obavljanje telekomunikacijskih usluga, koja se daje na temelju raspisanog javnog natječaja, može dati trgovačkom društvu koje pruži uvjerljive dokaze da će ostvariti tehničke, tehnološke, financijske, prostorne i kadrovske uvjete za obavljanje određene vrste telekomunikacijske usluge, u skladu s natječajnom dokumentacijom i mjerilima utvrđenim Pravilnikom o koncesijama i dozvolama za obavljanje telekomunikacijskih usluga, koji donosi ministar.

Točkom 4. natječajne dokumentacije detaljno je navedeno što svaka ponuda mora sadržavati radi utvrđivanja ispunjavanja navedenih kriterija, dok je tablicom 51. natječajne dokumentacije definiran način bodovanja navedenih kriterija koji su podijeljeni u tri kategorije.

Tuženo tijelo je osporenom odlukom iscrpno obrazložilo razloge ocjenjivanja navedenih kriterija svakog pojedinog podnositelja ponude, iz čega je vidljivo da je boljim ocjenama ocijenilo ponude onih društava koji imaju veći iznos ulaganja planiran za navedenu koncesiju, pri čemu se osobito cijenilo da je financiranje ulaganja osigurano iz vlastitih sredstava ponuditelja, a čime se procjenjivala ozbiljnost nastupa na tržištu, vodeći računa o planiranom broju korisnika, kao i planiranom kadru za provedbu projekta.

Na temelju rezultata bodovanja dodijeljene su četiri koncesije kako je to navedeno u izreci osporene odluke.

Slijedom navedenog, Sud osporenu odluku tuženog tijela, uz obrazloženje kakvo je njome dano, ne može ocijeniti nezakonitom, pri čemu nalazi neosnovanim prigovore koje tužitelj iznosi u svojoj tužbi te isti ne dovode do drukčijeg rješenja ove upravne stvari.

U odnosu na zahtjev tužitelja za nadoknadu troška sastava tužbe, valja navesti da sukladno odredbi članka 61. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.) u upravnim sporovima svaka stranaka podmiruje svoje troškove.

Valjalo je stoga, na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.), tužbu odbiti kao neosnovanu.

Broj: Us-3731/2011-5

Zagreb, 15. rujna 2011.

Predsjednica vijeća
Lidija Vukičević Gašparović, v. r.

Presuda, NN 2/2012-46