## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-135/2003 od 17. ožujka 2009.

### NN 42/2009 (6.4.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-135/2003 od 17. ožujka 2009.

42 06.04.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-135/2003 od 17. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

981

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu sudac Aldo Radolović, zamjenik predsjednice Suda, te suci Marko Babić, Snježana Bagić, Davor Krapac, Mario Kos, Mario Jelušić, Ivan Matija, Željko Potočnjak, Agata Račan, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli Lj. G., R. G., A. G., V. G. i M. G., svi iz M. D., koje zastupa mr. N. V., odvjetnik u R., na sjednici održanoj 17. ožujka 2009. godine, donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Danom donošenja ove odluke prestaje važiti rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-135/2003 od 30. travnja 2003. godine.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Rijeci broj: Gž-1258/00-2 od 18. rujna 2002., kojom je odbijena kao neosnovana žalba podnositelja ustavne tužbe (tuženici u parničnom postupku) i potvrđena presuda Općinskog suda u Opatiji broj: P-297/99-13 od 7. prosinca 1999. godine.

Prvostupanjskom presudom naloženo je podnositeljima ustavne tužbe iseliti iz stana u M.j D., S. g. 31, II. kat, površine 56,40 m2, te naknaditi tužitelju-protutuženiku A. J. parnični trošak u iznosu od 2.175,00 kn (točka I. izreke). Točkom II. izreke presude odbijen je protutužbeni zahtjev podnositeljice Lj. G., kojim je tražila da tužitelj s njom zaključi ugovor o najmu navedenog stana sa zaštićenom najamninom, a u protivnom ugovor će zamijeniti ta presuda.

Sudovi su odbili tužbeni zahtjev podnositelja pozivom na odredbu članka 40. stavka 1. podstavka 1. Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj 91/96., 48/98. i 66/98. – odluka Ustavnog suda, u daljnjem tekstu: ZNS).

2. U opširnoj ustavnoj tužbi podnositelji navode da primjena odredbe članka 40. stavka 1. podstavka 1. ZNS-a nije moguća dok zakonodavac ne donese novu odredbu umjesto u ustavnosudskom postupku ukinute odredbe članka 40. stavka 2. ZNS-a, prema kojoj je najmodavac mogao otkazati ugovor o najmu stana samo ako je najmoprimcu osigurao drugi odgovarajući stan. Podnositelji smatraju da je sudski postupak trebalo prekinuti dok zakonodavac ne riješi navedenu pravnu prazninu.

Podnositelji smatraju da su im osporenim presudama povrijeđena ustavna prava propisana člankom 14. stavkom 2., člankom 26. i člankom 48. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske te odredbe članaka 3. i 5. Ustava.

Istaknute su i povrede prava na pošteno suđenje te na djelotvoran pravni lijek, zajamčenih odredbama članka 6. i članka 13. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda te povrede Protokola broj: 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Konvencija). Protokol broj: 12 na snazi je u odnosu na Republiku Hrvatsku od 1. travnja 2005. (Zakon o potvrđivanju Protokola br. 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola br. 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 9/05.), a Protokol broj 13 od 1. srpnja 2003. (Zakon o potvrđivanju Protokola br. 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, o ukidanju smrtne kazne u svim okolnostima, »Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola br. 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 13/03.).

Zaključno, podnositelji predlažu ukinuti osporene presude i predmet vratiti na ponovni postupak te da se, s obzirom da je u tijeku donošenje Zakona o izmjenama i dopunama ZNS-a, privremeno obustavi izvršenje osporene presude dok se ne donese taj Zakon.

3. Ustavni sud je rješenjem broj: U-III-135/2003 od 30. travnja 2003., pozivom na odredbu članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), privremeno odgodio ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog suda u Opatiji broj: Ovr-59/03-3 od 12. ožujka 2003. do donošenja odluke o ovoj ustavnoj tužbi.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku, pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja ustavne tužbe povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda podnositelja zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

5. Uvidom u osporene presude i dokumentaciju, koja prileži spisu predmeta, razvidno je da je nakon provedenog dokaznog postupka, kao nesporno, utvrđeno sljedeće:

– tužitelj A. J. vlasnik je stana u M. D., S. g. br. 34;

– podnositeljica ustavne tužbe Lj. G., kao nositeljica stanarskog prava, koristi taj stan s ostalim podnositeljima kao članovima svog porodičnog domaćinstva (sin i njegova obitelj) te plaća tužitelju stanarinu u visini koja je utvrđena od strane nadležnog tijela;

– stupanjem na snagu ZNS-a podnositeljica Lj. G. stekla je status najmoprimca te je 9. travnja 1997. podnijela tužitelju, kao vlasniku stana, zahtjev za zaključivanje ugovora o najmu stana s pravom na zaštićenu najamninu;

– tužitelj je odbio sklapanje ugovora o najmu stana te je tužbom zatražio iseljenje iz stana podnositeljice Lj. G. (i ostalih podnositelja) iz razloga što namjerava u taj stan useliti sa svojom suprugom, odnosno useliti svoje punoljetne sinove s kojima živi u porodičnom domaćinstvu u neadekvatnom stanu koji se nalazi iznad navedenog stana;

– iz ugovora o kupoprodaji nekretnine od 3. ožujka 1999. proizlazi da je podnositelj R. G. (sin podnositeljice Lj. G.) stekao u vlasništvo u S. nekretnine pod oznakom z.č. 3335/3 gradilište od 350 m2, z.č. 3335/6 put od 71 m2, upisan u zk.ul. 714 k.o. Kalac i z.č. 3335/3 put od 94 m2, upisanim u zk.ul. 715 k.o. K., što u naravi predstavlja kuću koja se sastoji od prizemlja i kata, ukupne površine 120 m2;

– podnositeljica A. G. (snaha podnositeljice Lj. G.) vlasnica je stana u R., Z., L. b. 20 od 74 m2.

5.1. Prvostupanjski sud je na temelju utvrđenog činjeničnog stanja, pozivom na odredbu članka 21. stavka 1. ZNS-a, usvojio tužbeni zahtjev tužitelja, a odbio protutužbeni zahtjev podnositelja da sud obveže tužitelja na sklapanje ugovora o najmu stana sa zaštićenom najamninom. Sud je kao nesporno utvrdio da tužitelj živi u neadekvatnom stanu (65,82 m2) u zajedničkom kućanstvu sa suprugom i dva punoljetna sina te da su, u konkretnom slučaju, ispunjene zakonske pretpostavka za usvajanje tužbenog zahtjeva tužitelja radi iseljenja podnositelja iz navedenog stana jer u taj stan namjerava useliti sam tužitelj, odnosno njegovi punoljetni sinovi, kao članovi porodičnog domaćinstva te da, stoga, ne postoji obveza sklapanja ugovora o najmu stana s podnositeljima.

5.2. U postupku povodom žalbe podnositelja, Županijski sud u Rijeci odbio je istu kao neosnovanu i potvrdio prvostupanjsku presudu utvrdivši da je prvostupanjski sud pravilno utvrdio činjenično stanje, na koje treba primijeniti mjerodavno materijalno pravo – članak 40. stavak 1. podstavak 1. ZNS-a.

U odnosu na navode podnositelja u svezi odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-762/1996 i dr. od 6. travnja 1998., drugostupanjski sud u obrazloženju presude navodi:

»Protivno takvom pravnom stajalištu tuženika, koje ponavljaju i u žalbi, ovaj sud, jednako kao i sud prvog stupnja, smatra da time što je navedenom Odlukom Ustavnog suda RH ukinuta odredba st. 2. čl. 40. ZNS, nije prestalo pravo najmodavca da iz razloga navedenog u podstavku 1. st. 1. te zakonske odredbe otkaže ugovor o najmu na neodređeno vrijeme zaštićenom najmoprimcu i da traži njegovo iseljenje radi vlastitog useljenja u svoj stan ili radi useljenja osoba navedenih u čl. 21. st. 1. ZNS.

Točno je da je odgodom na rok od 6 mjeseci prestanka važenja ukinute odredbe st. 2. čl. 40., a jednako tako i odredbe st. 2. čl. 21. ZNS, Ustavni sud RH omogućio zakonodavcu da u tom roku na odgovarajući način uredi pretpostavke za otkaz ugovora o najmu stana iz razloga propisanog odredbom čl. 40. st. 1. podstavak 1. ZNS, što zakonodavac nije učinio u navedenom roku, a niti do zaključenja glavne rasprave u ovoj parnici.

Ako bi se prihvatilo pravno stajalište žalitelja da zbog te činjenice vlasnik stana koji namjerava useliti u vlastiti stan nema pravnu mogućnost dati zaštićenom najmoprimcu otkaz ugovora o najmu na neodređeno vrijeme sve dok zakonodavac ne nadomjesti ukinutu odredbu st. 2. čl. 40. ZNS donošenjem nove odredbe, to bi faktično značilo i dalje postojanje ograničenja prava vlasnika stana koje vrijeđa temeljne vrednote jednakosti i vladavine prava iz čl. 3., kao i zajamčeno pravo vlasništva iz čl. 48. st. 1. mimo određenja iz čl. 50. st. 2. Ustava RH, a upravo je radi toga i ukinuta citirana odredba, jednako kao i odredba st. 2. čl. 21. ZNS, koje odredbe su pravo vlasnika stana kao najmodavca na otkaz najmoprimcu ugovora o najmu stana na neodređeno vrijeme uvjetovale njegovom obvezom da istovremeno najmoprimcu (i običnom i zaštićenom) osigura drugi useljiv stan pod uvjetima za stanovanje koji nisu nepovoljniji za najmoprimca.

Stoga ovaj sud smatra da navedeni propust zakonodavca da ukinutu odredbu st. 2. čl. 40. ZNS nadomjesti donošenjem nove zakonske odredbe ne može biti na štetu prava vlasnika stana kao najmodavca propisanog odredbom podstavka 1. st. 1. čl. 40. ZNS na otkaz zaštićenom najmoprimcu ugovora o najmu na neodređeno vrijeme iz razloga propisanog u toj zakonskoj odredbi, a sve ovo tim prije što u tom dijelu navedena zakonska odredba nije ukinuta Odlukom Ustavnog suda RH od 31. ožujka 1998. godine.«.

Drugostupanjski sud također navodi da je prvostupanjski sud pravilno primijenio materijalno pravo kad je odbio protutužbeni zahtjev podnositeljice Lj. G. za donošenje presude koja bi zamijenila ugovor o najmu prijepornog stana sa zaštićenom najamninom upravo iz razloga što je pravilno utvrdio da je dospio raniji zahtjev tužitelja za iseljenje tuženika iz prijepornog stana osnovom odredbe čl. 40. st. 1. podstavak 1. ZNS.

6. Ustavni sud je odlukom broj: U-I-762/1996 od 31. ožujka 1998. ukinuo odredbu članka 40. stavka 2. ZNS-a. Istom odlukom odlučeno je da ukinuta zakonska odredba prestaje važiti istekom šest mjeseci od dana objave odluke u »Narodnim novinama«. Odluka je objavljena u »Narodnim novinama«, broj 48 od 6. travnja 1998. godine.

Ukinuta odredba članka 40. stavka 2. ZNS-a glasila je: U slučaju iz stavka 1. podstavka 1. ovoga članka najmodavac može otkazati ugovor o najmu stana sklopljen na neodređeno vrijeme samo u slučaju ako je najmoprimcu osigurao drugi useljiv stan pod uvjetima za stanovanje koji nisu nepovoljniji za najmoprimca. Navedena odredba odnosila se na otkazni razlog iz članka 21. stavka 1. ZNS-a.

Ustavni sud primjećuje da zakonodavac do dana donošenja ove odluke nije uredio sporni pravni odnos sukladno stajalištima Ustavnog suda izraženim u ukidnoj odluci broj: U-I-762/1996 od 31. ožujka 1998. godine.

7. Polazeći od navoda ustavne tužbe, kojima se ukazuje na pogrešnu primjenu materijalnog prava, a imajući u vidu sadržaj ustavnog prava jednakosti pred zakonom, koji je ograničen na primjenu mjerodavnog materijalnog prava, Ustavni sud je ustavnu tužbu podnositelja razmotrio s aspekta eventualne povrede ustavnog prava jednakosti svih pred zakonom, zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava te odredbe članka 16. stavka 2. Ustava, koji propisuje da svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.

7.1. Jednakost svih pred zakonom, zajamčena člankom 14. stavkom 2. Ustava, podrazumijeva ustavnopravno prihvatljivo tumačenje i primjenu materijalnog prava u svakom pojedinom slučaju.

U konkretnom slučaju, sudovi su osporene odluke kojima usvajaju tužbeni zahtjev tužitelja, a odbijaju protutužbeni zahtjev podnositelja ustavne tužbe donijeli pozivom na mjerodavne odredbe članka 21. stavka 1. i članka 40. stavka 1. podstavka 1. ZNS-a.

Članak 21. stavak 1. ZNS-a propisuje:

(1) Najmodavac može otkazati ugovor o najmu stana na neodređeno vrijeme pored razloga iz članka 19. ovoga Zakona, ako u taj stan namjerava useliti sam ili namjerava useliti svoje potomke, roditelje ili osobe koje prema posebnim propisima dužan uzdržavati.

Članak 40. stavak 1. podstavak 1. ZNS-a propisuje:

(1) Zaštićenom najmoprimcu najmodavac može dati otkaz ugovora o najmu stana i pored razloga iz članka 19. ovoga Zakona, iz razloga:

– propisanog u članku 21. stavku 1. ovoga Zakona;

7.2. Iz utvrđenog činjeničnog stanja proizlazi da podnositeljica ustavne tužbe Lj. G. živi u navedenom stanu sa sinom i njegovom suprugom te njihove dvoje djece, kao članovima porodičnog domaćinstva, te da je sin podnositeljice vlasnik kuće u S. površine od 120m2, a njegova supruga vlasnica stana u R. od 74 m2.

Stoga, i pored činjenice da Lj. G. nema u vlasništvu odgovarajući stan na području općine ili grada gdje se nalazi stan u kojemu stanuje, Ustavni sud je ocijenio da su u konkretnom slučaju ispunjeni uvjeti za iseljenje podnositeljice Lj. G. i članova njezinog porodičnog domaćinstva iz stana u kojemu sada stanuju budući da članovi njenog porodičnog domaćinstva imaju u vlasništvu useljiv stan, odnosno kuću na području općine gdje se nalazi stan u kojemu sada stanuju.

7.3. Ustavni sud napominje da je pri razmatranju ustavne tužbe uzeo u obzir i utvrđenu činjenicu da vlasnik navedenog stana živi u neadekvatnom stanu, u zajedničkom kućanstvu sa suprugom i dva punoljetna sina te da u taj stan namjerava useliti sam, odnosno njegovi sinovi.

Polazeći od utvrđenih činjenica, Ustavni sud ocjenjuje da faktični položaj podnositeljice i njezinih članova porodičnog domaćinstva ograničava pravo vlasništva tužitelja, koje se ogleda u njegovoj nemogućnosti korištenja navedenog stana te rješavanja stambenog pitanja njega i njegove obitelji.

Okolnost što zakonodavac nije, nakon odluke Ustavnog suda, ukinutu odredbu ZNS-a nadomjestio drugom ne može biti zapreka da vlasnik stana, pozivom na važeću zakonsku odredbu, zahtijeva iseljenje podnositelja ustavne tužbe jer bi to bilo protivno ustavnom jamstvu prava vlasništva, kao i odredbi članka 16. stavka 2. Ustava, prema kojoj svako ograničenje slobode i prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju. Naime, nemogućnost iseljenja podnositelja iz razloga koje ističu podnositelji u ustavnoj tužbi, a oslanjajući se na činjenicu da zakonodavac još uvijek nije uredio sporni pravni odnos, prema mišljenju Ustavnog suda, predstavlja za vlasnika nerazmjeran i prekomjeran teret, na što su sudovi osnovano ukazali, tako da je osporenim presudama postignuta pravična ravnoteža među strankama u odnosu na način rješavanja njihovog stambenog pitanja.

7.4. Slijedom navedenog, Ustavni sud smatra da se pravna stajališta, navedena u osporenim presudama nadležnih sudova, zasnivaju na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava, osnovom kojeg stajališta Ustavni sud nije prihvatio navode podnositelja ustavne tužbe da im u konkretnom slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14. stavkom 2. Ustava.

8. Podnositelji u ustavnoj tužbi navode da im je povrijeđeno pravo na pošteno suđenje, zajamčeno člankom 6. stavkom 1. Konvencije, koje je sadržano u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava, koji glasi:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.

Uvidom u spis Općinskog suda u Rijeci broj: P-297/99, Ustavni sud je utvrdio da su osporene presude donijete u pravilno i zakonito provedenom postupku, u kojemu je podnositeljima bilo omogućeno sudjelovati i predlagati dokaze glede odlučnih činjenica, kao i ulagati pravne lijekove. Ocjena je Ustavnog suda da podnositeljima, u postupcima provedenim u skladu s mjerodavnim zakonskim odredbama, nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje, kao niti navedena konvencijska prava.

9. Neosnovano podnositelji u ustavnoj tužbi ističu da im je osporenim presudama povrijeđeno ustavno pravo vlasništva, zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava budući da su sudovi u postupku koji je prethodio ustavnoj tužbi odlučivali o vlasničkopravnom zahtjevu tužitelja kao najmodavca, a ne podnositelja kao najmoprimaca pa to pravo njima nije niti moglo biti povrijeđeno.

10. Člankom 26. Ustava propisano je da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti te ta ustavna odredba nije mjerodavna u ovom slučaju. Navedeno stajalište Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-lll-884/2004 od 16. prosinca 2004., objavljenoj u »Narodnim novinama«, broj 2 od 4. siječnja 2005. godine.

11. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu i povrede članaka 3. i 5. Ustava, no te odredbe ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje bi Ustavni sud štitio u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom.

12. Slijedom navedenoga, pozivom na odredbe članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci (točka I.).

13. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

14. Suglasno članku 67. stavku 2. Ustavnog zakona, danom donošenja ove odluke prestaje važiti rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-135/2003 od 30. travnja 2003., kojim je odgođena ovrha osporene presude Općinskog suda u Opatiji broj: P-297/99-13 od 7. prosinca 1999. (točka II. izreke).

Broj: U-III-135/2003

Zagreb, 17. ožujka 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Zamjenik predsjednice Suda
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 42/2009-981