## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1774/2009-12 od 22. veljače 2012.

### NN 55/2012 (16.5.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1774/2009-12 od 22. veljače 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1380

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Dubravke Markt, predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i mr. sc. Marije Kriletić, članova vijeća, te više sudske savjetnice Veseljke Kos, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja SANABILIS d.o.o. iz Šibenika, Kralja Zvonimira 241a, zastupanog po direktoru Dinku Paćelat-Redžić, kojeg zastupa punomoćnica Nada Mikulandra, odvjetnica u Šibeniku, S. Radića 14a, protiv rješenja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, klasa: UP/I-030-02/2006-01/80, urbroj: 580-02-08-63-154 od 17. prosinca 2008., radi utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja i narušavanja tržišnog natjecanja sklapanjem zabranjenih sporazuma, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 22. veljače 2012.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženog tijela točkom 1. izreke odbijen je zahtjev poduzetnika, tužitelja, za utvrđivanjem sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja sklapanjem zabranjenih sporazuma protiv poduzetnika Citroën Hrvatska d.o.o., sa sjedištem u Zagrebu, te je točkom 2. izreke rješenja tužitelj obvezan platiti upravnu pristojbu u iznosu od 5.050,00 kn u korist Državnog proračuna Republike Hrvatske.

U pravodobno podnesenoj tužbi tužitelj osporava zakonitost rješenja, te u bitnome navodi da je prije pokretanja postupka Agencija dala mišljenje klasa: 031-02/2005-01/39, urbroj: 580-02-05-41-06 od 10. lipnja 2005., dio koga tužitelj citira u svojoj tužbi. Stoga tužitelj navodi da je kod podnošenja prijedloga za pokretanje postupka, svih dopuna, kao i odgovora na očitovanje protivnoj strane, vodio računa da dokumentira i obrazloži sve ono što je po mišljenju Agencije spadalo u najteže oblike tržišnog ograničenja, i što samo po sebi, a po mišljenju Agencije ne treba ni dokazivati. Tužitelj navodi da kao subjekt na tržištu, a zbog implementacije ugovora potpisanog s isporučiteljem pod pritiskom nema nikakvih izgleda na tržištu i gubi bitku u takvom neravnopravnom odnosu. Smatra da obzirom da se radi o pritiscima i ucjenama upravo Agencija je pozvana da postupa sukladno zakonima, bilo na prijedlog subjekta, bilo po službenoj dužnosti, a radi zaštite subjekata na tržištu. Međutim, tužitelj navodi, da gotovo svi pisani materijalni dokazi na kojima se temelji zahtjev za pokretanje postupka, dopuna i odgovor na očitovanje protustranke tužitelja, a dio kojih Agencija svojim mišljenjem sugerira da ih ne treba niti dokazivati, ili su izostavljeni u proceduri utvrđivanja relevantnih činjenica, ili su ustuknuli, pred naknadim očitovanjem Citroëna d.o.o. kao jače strane, kao i nekolicine distributera, pa se pobijano rješenje temelji upravo na tim naknadim očitovanjima iz kojih se može iščitati da je u utvrđivanju činjenica prevagnulo ono što je Citroën d.o.o., kao jedna od dvije ugovorne strane, mislio o nečem što se ne spominje u službenim ispravama (ugovori o ovlaštenoj distribucije vozila, rezervnih dijelova i servisiranju, procedure izvršavanja obveze kreirane i donesene od strane Citroëna d.o.o., sadržaj prodajnih operacija i slično. Tužitelj navodi da je Agencija u tijeku postupka pribavila očitovanja od distributera, te ono što je bitno i zajedničko u svim očitovanjima da svi prodaju po pravilima prodajnih operacija, a ono što dodatno daju kupcima daju na svoj trošak, dakle, iz svog džepa, što samo potkrjepljuje tvrdnju da Citroën d.o.o. određuje pravila prodajnih operacija, unutar kojih određuje maržu ili rabat pod uvjetom da se vozila prodaju po cijenama iz prodajne operacije u propisanim rokovima i tako dalje. Stoga tužitelj smatra da je rješenjem bitno povrijeđena procedura utvrđivanja činjenica i pristrano vođenje postupka, nepotpuno i pogrešno utvrđeno činjenično stanje i pogrešno primijenjeno materijalno pravo. Tužitelj pod povredama procedure utvrđivanja relevantnih činjenica ističe da je vrlo upitno i protivno Zakonu o zaštiti tržišnog natjecanja stalno potpisivanje ugovora u pogledu njegove forme, sadržaja i načina potpisivanja, uključujući njegove dodatke i sastavne dijelove, jer je nacrt spomenutog ugovora dostavljen distributerima 26. i 27. prosinca 2005., potpisivanje je bilo zakazano 29. prosinca 2005., a 30. prosinca 2005. je bio zadnji radni dan u 2005. godini, a rok za uskladbu ugovora s Uredbom o skupnom izuzeću sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila isticalo je također sa zadnjim radnim danom 30. prosinca 2005. jer je 31. prosinca bila subota, neradni dan. Tužitelj navodi da je Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja stupio na snagu znatno prije Uredbe o skupnom izuzeću sporazuma o distribuciji i servisiranju motornih vozila, pa se ni prije isteka razdoblja za usklađivanje vertikalnih sporazuma s novom Uredbom nisu mogli ugrožavati već raniji dostignuti zaštićeni standardi uspostavljeni Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja. Tužitelj navodi da je Agencija još sredinom 2005. godine znala da nije slučajno da se ovlašteni distributeri za vozila, rezervne dijelove i servisiranje marke Citroën njih 24 još sredinom 2005. godine formirali Udrugu hrvatskih ovlaštenih distributera marke »Citroën« upravo zbog obespravljenog položaja distributera u odnosu na uvoznika, odnosno isporučitelja. Tužitelj ističe da je distributerima nacrt ugovora dostavljen dva dana prije potpisivanja čime je distributerima nametnut ultimatum i za one distributere koji ne potpišu ugovor će Citroën d.o.o. odnijeti na protest bankovne garancije. Stoga tužitelj smatra da je navedeno postupanje Citroëna d.o.o. pritisak prijetnja i zastrašivanje, a samim tim i teško ograničavanje tržišnog natjecanja. Tužitelj navodi da je tuženo tijelo zanemarilo navedenu činjenicu. Tužitelj se pita zbog čega tuženo tijelo nije postupilo po službenoj dužnosti još tijekom 2005. godine, kada je obaviješteno o odnosima distributera i Citroëna d.o.o.. Tužitelj navodi da mu nije jasno zašto tuženo tijelo utvrđuje kako odredbom u ugovoru kojom je određeno koje kriterije netko treba ispunjavati da bi se dobila licenca za prodaju nečijeg proizvoda nisu ograničena ustavna, tržišna, vlasnička ili neka druga prava, nego dodaje kako bi takva odredba ipak mogla biti predmetom ocjene tuženog tijela, ali tek ukoliko ne bi bila dana suglasnost od strane dobavljača. Nadalje, tužitelj navodi da činjenice da su se neki anketirani distributeri očitovali kako poneka vozila prodaju ispod cijene, nasuprot nalazu tuženog tijela, uopće nije dokaz da u normalnim okolnostima distributeri sami određuju maloprodajnu cijenu. Tužitelj navodi da i da sve nije u pravu, kada tvrdi da dobavljač posebno određuje maloprodajne cijene, činjenica jest da je tužitelj distributer, ali istovremeno i kupac, a gledajući iz tog kuta, popust prema krajnjem kupcu iz prodajnih operacija obračunate na bazi prodajne cijene za krajnje kupce iz cjenika Citroëna d.o.o.. To znači da zapravo participacija prodavatelja – Citroëna sadrži rabat, a ne maržu, bez obzira da li je popust iskazan u postotku ili apsolutnom iznosu. Tužitelj se na kraju osvrće i na nalaz tuženog tijela iz rješenja kojim se implicira da su svi distributeri u ravnopravnom položaju pri čemu Agencija potpuno ignorira obrazloženi i materijalno dokumentirani različiti položaj između takozvanih lojalnih i manje lojalnih distributera, priložen u podnesku za pokretanje postupka od 30. studenog 2006. Stoga tužitelj smatra da je tuženo tijelo u postupku primijenilo pogrešnu proceduru za utvrđivanje relevantnih činjenica u odnosu na dokumentirane prijedloge, da je takvom procedurom utvrđivanja činjenica, a i kvalifikacijom, potaknulo neprimjerenu kampanju, a da je rezultat takve pogrešne procedure pogrešno i netočno utvrđeno činjenično stanje, te s tim u vezi doneseno pobijano rješenje na štetu tužitelja. Tužitelj navodi da je tuženi rješenje donio na temelju kontradiktornih očitovanja suprotstavljene strane i anketiranih distributera iz prvog i drugog kruga, a zanemario je dostavljene materijalne dokaze od strane tužitelja uključujući i one koje prema mišljenju tuženog tijela ne treba ni dokazivati. Stoga tužitelj smatra kako je ovaj postupak vođen pristrano i nesavjesno, na njegovu štetu, a u korist suprotstavljene jače strane. Tužitelj navodi da je neprimjereno provođenje ankete radi dokazivanja onog što uopće ne treba ni dokazivati, rezultiralo neprimjerenom kampanjom, te končanim obračunavanjem Citroëna d.o.o. kao jače strane s tužiteljem, u pravcu da ga bez obzira na štetu koju će mu nanijeti, odstrani iz mreže ovlaštenih distributera. Na opisan način vođenim postupkom je od strane tuženog tijela izvršen pritisak na dostavljene materijalne dokaze tužitelja i većina otvorenih pitanje iz prijedloga tužitelja, koja imaju izravnu vezu s položajem tužitelja kao subjekta na tržištu, ostala su bez odgovora.

Predlaže da Sud tužbu uvaži te poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostaje kod svih razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja i u bitnome navodi da su netočni navodi tužitelja da je tuženi svoju odluku donio pristrano ne želeći širiti postupak na vrlo važna otvorena pitanja s ciljem zaštite domaće tvrtke, pri tome misleći na tužitelja, a štiteći interese multinacionalne kompanije kao što je poduzetnik Citroën Hrvatska d.o.o. Tuženi navodi da iz cjelokupnog sadržaja tužbe proizlazi da su vrlo važna otvorena pitanja za tužitelja, ona pitanja za čije rješavanje nije nadležna Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja. Tuženi navodi da je predmet postupka ocjena sporazuma, odnosno njihova usklađenost s odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i Uredbe o motornim vozilima. Stoga, a vezano za radnje koje su prethodile sklapanju predmetnih ugovora, tuženi opreza radi navodi kako isto nije u nadležnosti Agencije. Naime, okolnosti pod kojima je podnositelj zahtjeva zaključio predmetni ugovor ne mogu biti predmetom postupka pred Agencijom. Ukoliko je ugovor sklopljen pod ucjenom, prijetnjom ili slično, tužitelj se ne može zbog navedenog razloga pozivati na njegovu ništavost ili probojnost u postupku pred Agencijom, već eventualno pred sudom. Tuženi nadalje navodi da je pitanje bankovne garancije uređeno predmetnim ugovorom, a kako je nesporno riječ o tipskim ugovorima koje je poduzetnik Citroën Hrvatska d.o.o. sklopio sa svim ovlaštenim distributerima, između ostalog i s tužiteljem, te sve ovlaštene distributere obvezao na osiguranje bankovne garancije, to se takav uvjet ne može smatrati diskriminatornim, te stoga pitanje bankovne garancije niti u navedenom smislu ne može biti predmetom ocjene Agencije. Tuženi navodi da se isto odnosi na navode iz tužbe vezane za sustav participacije koje je poduzetnik Citroën Hrvatska d.o.o. primijenio u odnosu na sve svoje distributere. Dakle, tuženi smatra da svi distributeri imaju jednake obveze pa slijedom navedenog ne može zaključiti da je podnositelj zahtjeva na bilo koji način bio diskriminiran u odnosu na druge ovlaštene distributere, niti se može zaključiti da se u konkretnom slučaju radi o uvjetovanju sklapanja ugovora pristankom drugih ugovorenih strana na dodane obveze, koje po svojoj prirodi i običajima u trgovini nisu u nikakvoj vezi s predmetom tih ugovora u smislu članka 9. stavka 1. točka 5. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Tuženo tijelo se osvrće i na navode iz tužbe tužitelja o postojanju takozvanih lojalnih i manje lojalnih distributera, u smislu da oni distributeri koji naruče veću količinu vozila od uvoznika dobivaju dodatni popust. Količinski popusti nisu zabranjeni u smislu propisa o zaštiti tržišnog natjecanja. Slijedom toga tuženo tijelo navodi da nije bilo potrebno tijekom postupka pred Agencijom vršiti nikakva dodatna ispitivanja ni analize niti je u tom smislu bilo potrebno pokrenuti postupak pred Agencijom. Nadalje, Agencija u svezi danog mišljenja od 10. lipnja 2005. koje je objavljeno na internetskim strancima Agencije navodi da niti jedno od navedenih postupanja nije ostvareno od strane poduzetnika Citroën Hrvatska d.o.o. u konkretnom slučaju, te obrazlaže svoje mišljenje. Nadalje, u svom odgovoru Agencija detaljno obrazlaže razloge donošenja rješenja, te način provođenja postupka i zaključke koje je Agencija izvela iz provedenog postupka u konkretnom slučaju.

Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba Citroën Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, Turinina 5, zastupana po direktoru Arnaud Yannick Louis Leclerc, zastupanoga po Odvjetničkom društvo Šavorić i partneri iz Zagreba u odgovoru na tužbu osporava navode tužbe, te u bitnome navodi da je postupak koji je prethodio donošenju rješenja proveden u potpunosti sukladno pravilima postupka i nepristrano, da su u postupku potpuno i pravilno utvrđene činjenice, te da je temeljem takvo utvrđenih činjenica izveden pravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja, te je pravilno primijenjen Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja, Uredba o skupnom izuzeću sporazuma o distribuciji servisiranju motornih vozila, Zakon o upravnom postupku. Zainteresirana osoba navodi da tužitelj u tužbi iznosi tvrdnje koje u više navrata navodi u upravnom postupku pred tuženim tijelom te ističe da tužitelj niti ne pokušava, a svakako ne uspijeva, dokazati da bi provedeni upravni postupak bio proveden protivno pravilima postupka, da bi činjenično stanje bilo nepravilno utvrđeno, da bi temeljem utvrđenih činjenica bio izveden pogrešan zaključak u pogledu činjeničnog stanja odnosno da je u pobijanom rješenju nepravilnom primjenom zakona, odnosno na zakonu utemeljeni drugi propis. Zainteresirana osoba u nastavku svojeg očitovanja detaljno obrazlaže zašto pojedini navodi tužitelja istaknuti u tužbi su neosnovani, te suprotno navodima tužitelja smatra kako je tuženo tijelo provelo postupak koji je prethodio donošenju rješenja u potpunosti sukladno pravilima postupka i nepristrano, da su u postupku potpuno i pravilno utvrđene činjenice, što se očituje između ostalog i u vremenu trajanja postupka, te broju prikupljenih dokaza (brojna očitovanja tužitelja, zainteresirane osobe, distributera, ispitivanja stanja na mjerodavnom tržištu, prikupljanje izdanih faktura, prikupljanje pravila prodajnih akcija, analiza ugovora, prikupljanje i analize cjenika i ostale dokumentacije, te je temeljem tako utvrđenih činjenica izveden pravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja, a kako to proizlazi iz obrazloženja pobijanog rješenja.

Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba je neosnovana.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da je tužitelj 7. prosinca 2006. podnio zahtjev za pokretanje postupka utvrđivanja sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja protiv poduzetnika Citroën Hrvatska d.o.o. sa sjedištem u Zagrebu, Turinina 5. Navedeni zahtjev tužitelj je dopunjavao u više navrata i to podnescima od 5. siječnja 2007., 25. siječnja 2007., 7. ožujka 2007., 30. travnja 2007. i 4. prosinca 2008. Tuženo tijelo je na zahtjev tužitelja temeljem ovlaštenja koje proizlazi iz članka 37. točke 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, prije donošenja zaključka o pokretanju postupka provelo prethodno ispitivanje stanja na mjerodavnom tržištu, zatražilo dostavu pisanog očitovanja i podatke od poduzetnika Citroën d.o.o. iz Zagreba i od pet ovlaštenih distributera vozila »Citroën«. Na temelju toga tuženo tijelo je utvrdilo postojanje uvjeta za pokretanje postupka po zahtjevu tužitelja temeljem članka 41. stavka 1. i članka 46. i članka 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Nakon tako provedenog postupka i dostavljenih očitovanja tuženo tijelo je temeljem članka 46. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja zaključkom, klasa: UP/I-030-02/2006-0/80, urbroj: 580-02-07-63-39 od 2. srpnja 2007. pokrenulo postupak ocjene sporazuma u smislu članka 9. stavak 1. točke 1. i točke 5. Zakona, između tužitelja i poduzetnika Citroën d.o.o. i to Sporazuma o distribuciji vozila, Sporazuma o distribuciji rezervnih dijelova, opreme, pribora i drugih proizvoda, Sporazuma o ovlaštenom servisu za Citroën te svih ostalih Sporazuma sklopljenih između poduzetnika Citroën d.o.o. i tužitelja. Također, tuženo tijelo je rješenjem, klasa: UP/I-030-02/2006-01/80, urbroj: 580-02-07-63/40 od 2. srpnja 2007. odbilo prijedlog tužitelja za donošenje privremene mjere kao neosnovan. Tuženo tijelo je odbilo prijedlog podnositelja zahtjeva, tužitelja za donošenjem rješenja o privremenoj mjeri, u kojem prijedlogu je tužitelj naveo da mu je poduzetnik Citroën d.o.o., zaprijetio raskidom ugovora, sukladno članku 19. Ugovora o distribuciji vozila, odnosno članku 15. Ugovora o distribuciji rezervnih dijelova, opreme, pribora i drugih proizvoda, ukoliko do određenog datuma i u određenom iznosu ne osigura u korist poduzetnika Citroën d.o.o. bankovnu garanciju. Tuženo tijelo je prijedlog odbilo kao neosnovan iz razloga što osiguranje bankovne garancije u korist navedenog poduzetnika, kao i ostali razlozi navedeni u prijedlogu za donošenje privremene mjere, kao što je pitanje vezano za otpremu robe i trenutak prijelaza rizika vezano uz robu na distributera, protestiranje bankovne garancije distributera, neovisno o tome je li roba isporučena distributeru, kao pitanja vezana uz fakturiranje robe, nisu pitanja uređena propisima o zaštiti tržišnog natjecanja te stoga i nisu u nadležnosti Agencije. Tuženo tijelo je navelo da je pitanje bankovne garancije uređeno navedenim ugovorima, a kako je nesporno riječ o istim ugovorima koje je poduzetnik Citroën d.o.o. sklopio sa svim ovlaštenim distributerima, između ostalog i s tužiteljem te sve ovlaštene distributere obvezao na osiguranje bankovne garancije, to se takav uvjet nije mogao smatrati diskriminatornim, pa pitanje bankovne garancije nije niti moglo biti predmetom ocjene tuženog tijela. Nadalje, tuženo tijelo je utvrdilo da u mješovitom kvalitativnom-kvantitativnom selektivnom distribucijskom sustavu, a koji sustav je uspostavljen u konkretnom slučaju u odnosu na distribuciju novih motornih vozila, odnosno kvalitativnom selektivnom distribucijskom sustavu koji je uspostavljen u odnosu na distribuciju rezervnih dijelova, dobavljač se obvezuje prodavati proizvode koji su predmetnom ugovora samo distributerima i serviserima odabranim na osnovu posebnih, transparentnih kriterija koje određuje sam dobavljač i koji su jedinstveno utvrđeni za sve distributere i servisere.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da tijekom posebnog ispitnog postupka utvrđivanja sprječavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja sklapanjem zabranjenih sporazuma tuženo tijelo provelo pravnu analizu ugovora o distribuciji rezervnih dijelova, opreme, pribora i drugih proizvoda, ugovora o ovlaštenom servisu za Citroën te pravnu i ekonomsku analizu ugovora o distribuciji. Na temelju takve analize tuženo tijelo je utvrdilo i zaključilo da je odredbom članka 12. Ugovora o distribuciji rezervnih dijelova, opreme, pribora i drugih proizvoda pod nazivom »intuitus personae« uređeno da prijenos poslovne imovine društva je moguć uz pisanu suglasnost isporučitelja, odnosno poduzetnika Citroën d.o.o. te je stoga tuženi zaključio da navedenom odredbom Ugovora nije zabranjeno prenošenje vlasništva i korištenja poslovne imovine društva u bilo kojem obliku i sredstvu, jer tim člankom isto nije zabranjeno, jer prijenos je moguć na drugog distributera sve dok isti udovoljava kriterijima odabira uz pisanu suglasnost isporučitelja odnosno u konkretnom slučaju Citroëna d.o.o. Tuženo tijelo je zaključilo da se takvom klauzulom ne ograničava tržišno natjecanje i ono nije zabranjeno Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja. U konkretnom slučaju Agencija je ocijenila da je navedena odredba mogla biti predmetom ocjene Agencije, u smislu članka 9. stavak 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, tek kada ne bi bila dana suglasnost od strane dobavljača distributeru za prijenos vlasništva, jer je korištenje poslovne imovine društva ili nekog njezinog dijela i to bez opravdanog razloga, odnosno ako bi to bio razlog za raskid konkretnog ugovora, o čemu nije bila riječ u predmetnom slučaju.

Tuženo tijelo izvršilo je pravnu analizu ugovora o ovlaštenom servisu za Citroën te je utvrdilo da prijenos servisa na drugog servisera je moguć uz suglasnost Citroëna d.o.o. te citirana odredba ugovora nije zabranjena u smislu odredbe Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i Uredbe o motornim vozilima. Time je tuženo tijelo utvrdilo da Uredba o motornim vozilima u članku 9. stavku 4. propisuje da se skupno izuzeće primjenjuje pod uvjetom da je u vertikalnom sporazumu sklopljenom s distributerom ili serviserom uređeno da je dobavljač suglasan s prijenosom prava i obveza iz vertikalnog sporazuma na drugog distributera, odnosno servisera unutar istog sustava distribucije, od koje je izabrao prednik tog distributera ili servisera. Međutim, budući da dobavljač, u konkretnom slučaju poduzetnik Citroën d.o.o. ne ograničava servisera u njegovom pravu da prenese prava i obveze iz ugovora na drugog ovlaštenog servisera unutar njegovog sustava distribucije, a što je izričito i navedeno u citiranoj odredbi, to navedena odredba nije niti u suprotnosti s Uredbom o motornim vozilima.

Nadalje, tuženo tijelo je izvršilo i pravno ekonomsku analizu Ugovora o distribuciji te je utvrdilo da odredbom članka 16. Ugovora koja nosi naziv »Intuitus personae« je utvrđeno da se ne isključujući prava distributera mogu prepustiti ugovori nekom drugom distributeru za Citroën, sve dok isti nastavi udovoljavati kriterijima odabira temeljem kojih je ovaj odabran. Distributeru je među ostalim zabranjeno prenijeti vlasništvo i korištenje poslovne imovine društva ili nekog njihovog dijela, u bilo kojem obliku s bilo kojim sredstvima bez prethodne suglasnosti isporučitelja u pisanom obliku. Tuženo tijelo je zaključilo da iz citirane odredbe proizlazi da je prijenos poslovne imovine društva moguć, uz pisanu suglasnost isporučitelja, odnosno poduzetnika Citroën d.o.o. te ista odredba nije zabranjena u smislu Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i Uredbe o motornim vozilima.

Osim navedenih odredbi Ugovora o distribuciji tuženo tijelo je ocjenjivalo i zahtjev tužitelja kojim je isticao spornu odredbu članka 5. pod nazivom »Zabrana prodaje preprodavačima izvan prodajne mreže – prodaja trgovačkim društvima za leasing«. Tuženo tijelo je uvidom u sadržaja odredbe članka 5. Ugovora utvrdilo, da je istom uređeno da je distributeru zabranjeno preprodavat nova vozila Citroën kao i ona koja su registrirana prije manje od tri mjeseca fizičkim ili pravnim osobama, koje kupuju radi preprodaje i čija se aktivnost svodi na preprodaju, osim ako se ne radi o članovima distribucijske mreže za marku Citroën, koji su ovlašteni za preprodaju navedenih vozila te im je sjedište na teritoriju Europskog ekonomskog prostora, Švicarske ili Hrvatske. Tuženo tijelo je utvrdilo da je istim člankom stavkom 2. određeno da se distributer obvezuje da će nova vozila Citroën kao i ona registrirana kraće od tri mjeseca prodavati trgovačkim društvima za leasing, samo pod uvjetom da se poštuju tri uvjeta i to: da je provjerio, prije prihvaćanja narudžbe, da društvo za leasing doista obavlja aktivnost leasinga, da je prije prihvaćanja narudžbe društva za leasing, postigao da se društvo za leasing obveže da će iznajmljivati vozila stečena temeljem ovog ugovora klijentima te da ih neće preprodavati barem šest mjeseci te da je postigao, prije prihvaćanja narudžbe društva za leasing, da se ono obveže da ugovori za leasing koji se klijentima nude na potpis neće sadržavati klauzulu kojom se omogućuje prijenos vlasništva nad vozilom ili kojom se nudi mogućnost otkupa vozila prije isteka minimalnog razdoblja od šest mjeseci. Tuženo tijelo je utvrdilo na temelju sadržaja predmetnog ugovora da se poduzetnik Citroën d.o.o., opredijelio za mješoviti sustav kvalitativno-kvantitativne selektivne distribucije i sukladno odredbama članka 3. stavku 4. Uredbe o motornim vozilima i članku 10. stavku 4. točke 3. navedene Uredbe te je utvrđeno da poduzetnik Citroën d.o.o. može ograničiti prodaju novih motornih vozila neovlaštenim distributerima koji ih kupuju radi daljnje prodaje, dok prodaja novih vozila trgovačkim društvima za leasing u konkretnom slučaju nije onemogućena, a što je vidljivo iz sadržaja navedene odredbe, te je tuženo tijelo utvrdilo da se radi o poštivanju određenih kriterija a što nije ograničavajuće u smislu Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i Uredbe o motornim vozilima.

Isto tako u postupku je tuženo tijelo utvrdilo da li je postupanje poduzetnika Citroën d.o.o. protivno odredbi članka 10. stavka 1. točke a) Uredbe o motornim vozilima, a vezano za prodaju novih vozila u prodajnim akcijama. Tuženo tijelo je utvrdilo je li poduzetnik Citroën d.o.o. izravno ili neizravno nametao distributerima ograničenja koja imaju za cilj ograničavanje njihovih prava da slobodno određuju prodajnu cijenu proizvoda, utvrđivanja fiksnih ili minimalnih prodajnih cijena. Stoga je tuženo tijelo zatražilo očitovanje kako od stranaka u postupku, tako i od većine distributera vozila marke Citroën. Analizom dostavljene dokumentacije i očitovanja poduzetnika Citroën d.o.o. i ovlaštenih distributera vozila marke Citroën je tuženo tijelo zaključilo da u sklopu svake prodajne akcije dio troškova promotivne ponude snosi Citroën d.o.o., a drugi dio snose distributeri novih vozila, koji se odluče u njoj sudjelovati. Tuženo tijelo je zaključilo da je u prodajnim akcijama, organiziranim od strane poduzetnika Citroën d.o.o., isplata komercijalne participacije podložna određenim uvjetima koji se razlikuju od akcije do akcije, ali općenito riječ je o principima identifikacije vozila obuhvaćenih prodajnom akcijom razdoblja u kojem mora biti zaprimljena narudžba kupca, krajnji datum isporuke vozila kupcu i krajnji datum do kojeg distributer mora poduzetniku Citroën d.o.o. dostaviti svoj račun za participaciju. Tuženo tijelo je isto tako utvrdilo da dokaze o ispunjavanju uvjeta prodajne akcije koje su distributeri novih vozila dužni podnijeti kako bi ostvarili pravo na participaciju su deklaracija datuma narudžbe novog vozila od strane krajnjeg kupca i deklaracija isporuke vozila krajnjem kupcu. Na temelju toga je tuženo tijelo zaključilo da svaki distributer koji zadovolji uvjete prodajne akcije i svom kupcu odobri barem onaj popust koji je objavljen u medijima, ostvaruje pravo na participaciju. Pritom svaki distributer može slobodno odobravati krajnjim kupcima popuste veće od onih u promotivnoj ponudi objavljenoj u medijima.

Slijedom tako provedene ekonomske i pravne analize tuženo tijelo je donijelo odluku da poduzetnik Citroën d.o.o. nije spriječio, ograničio ili narušio tržišno natjecanje sklapanjem zabranjenog sporazuma s tužiteljem te da ugovor o distribuciji, ugovor o distribuciji rezervnih dijelova, opreme, pribora i drugih proizvoda i ugovor o ovlaštenom servisu za Citroën nema kao cilj ili posljedicu sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja, pa u konkretnom slučaju nije riječ o zabranjenim sporazumima u smislu članka 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja ili odredaba Uredbe o motornim vozilima. Stoga je tuženo tijelo donijelo osporavano rješenje.

Ocjenjujući zakonitost rješenja ovaj Sud zaključuje da je tuženo tijelo pravilno odbilo zahtjev tužitelja za utvrđivanjem sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja sklapanjem zabranjenih sporazuma protiv poduzetnika Citroën Hrvatska d.o.o. sa sjedištem u Zagrebu, jer je tuženo tijelo uz potpuno i pravilno utvrđeno činjenično stanje i pravilnu primjenu zakona utvrdilo da poduzetnik Citroën d.o.o. nije spriječio, ograničio ili narušio tržišno natjecanje sklapanjem zabranjenih sporazuma s tužiteljem te ugovor o distribuciji, ugovor o distribuciji rezervnih dijelova, opreme, pribora i drugih proizvoda i ugovor o ovlaštenom servisu za Citroën nema za cilj ili posljedicu sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja, pa u konkretnom slučaju nije riječ o zabranjenim sporazumima u smislu članka 9. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja i odredbe Uredbe o motornim vozilima.

Slijedom navedenoga prigovori tužitelja izneseni u tužbi su u potpunosti neosnovani te osporavanim rješenjem nije povrijeđen zakon na njegovu štetu pa je temeljem odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.), a u vezi članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 20/10.) tužba odbijena kao neosnovana, s tim da će se presuda objaviti u »Narodnim novinama« temeljem odredbe članka 59. stavka 2. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja (»Narodne novine« broj 122/03.).

Broj: Us-1774/2009-12

Zagreb, 22. veljače 2012.

Predsjednica vijeća
Dubravka Markt, v. r.

Presuda, NN 55/2012-1380