## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1973/2006 od 21. veljače 2008.

### NN 33/2008 (21.3.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-1973/2006 od 21. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1090**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Snježana
Bagić, Ivan Matija, Jasna Omejec, Aldo Radolović i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula C. o. d.d. iz Z., koju
zastupa Z. Ć., diplomirana pravnica C. o. d.d. iz Z., na sjednici održanoj 21.
veljače 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Slavonskom Brodu broj: Gž-1508/05-2 od 30. ožujka
2006. godine i
– presuda Općinskog suda u Novoj Gradiški broj: P-306/05-15 od 4. srpnja 2005.
godine.
III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Novoj Gradiški na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Slavonskom Brodu
broj: Gž-1508/05-2 od 30. ožujka 2006. godine.
Tom presudom odbijena je kao neosnovana žalba podnositeljice i potvrđena presuda
Općinskog suda u Novoj Gradiški broj: P-306/5-15 od 4. srpnja 2005. godine,
kojom joj je naloženo da tužitelju I. J. na ime rente isplaćuje povećanu rentu u
iznosu od 1.200,00 kuna mjesečno.
2. Podnositeljica ustavne tužbe smatra da su Općinski sud u Novoj Gradiški i
Županijski sud u Slavonskom Brodu, u konkretnom slučaju, nepravilno utvrdili
činjenično stanje i pogrešno primijenili propise materijalnog i procesnog prava.
Navodi da je tužitelju zadnja renta plaćena 31. ožujka 1992. godine, a tužba
podnesena 25. travnja 2005. godine, dakle, 13 godina nakon zadnje isplate,
slijedom čega smatra da je osnovan njezin prigovor zastare prava budući da je
protekao rok od 5 godina od dospjelosti najstarijeg neispunjenog potraživanja.
Podnositeljica ističe da s obzirom da šteta s osnova tuđe pomoći i njege nastaje
sukcesivno moguće ju je potraživati unutar zastarnog roka iz članka 376. Zakona
o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94.,
107/95., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01., u daljnjem tekstu ZOO), ali samo ako
nije nastupila zastara takvog prava iz članka 373. ZOO-a, slijedom čega smatra
da nema mogućnosti potraživanja poslije kojeg dužnik nije vršio davanja.
Također, smatra da je Zakon o zastarjelosti potraživanja (Službeni list SFRJ,
broj 29/78.), a na koji se u obrazloženju svoje odluke poziva Općinski sud,
prestao važiti stupanjem na snagu ZOO-a koji u članku 1108. izričito propisuje
da njegovim stupanjem na snagu prestaju vrijediti odredbe Zakona o zastarjelosti
potraživanja.
Navedeno, prema njezinom mišljenju, ima za posljedicu povredu ustavnih prava
zajamčenih člancima 18., 19. stavkom 1. i 26. Ustava Republike Hrvatske. Iz
sadržaja ustavne tužbe proizlazi da se podnositeljica poziva i na članak 14.
stavak 2. Ustava. Podnositeljica ističe i povredu odredbi članaka 3. i 117.
Ustava.
Ustavnom sudu predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje presude Županijskog
suda u Slavonskom Brodu i Općinskog suda u Novoj Gradiški i vraćanje predmeta
sudovima na ponovni postupak, kao i odgodu ovrhe.
3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Op­ćinskog suda u Novoj
Gradiški broj: P-306/05.

*Ustavna tužba je osnovana.*
4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom temeljem odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje
i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
5. Predmet spora je tužbeni zahtjev tužitelja I. J. kojim je od podnositeljice
tražio isplatu povećane rente zbog povišenja životnih troškova, kao i
devalvacije valute u kojoj mu je renta dosuđena presudom Općinskog suda u
Zagrebu broj: Pn-105/96 od 20. srpnja 1990. godine.
Tijekom postupka pred prvostupanjskim sudom utvrđene su sljedeće činjenice:
– temeljem pravomoćne presude Općinskog suda u Zagrebu broj: XXVI-Pn-105/86 od
20. srpnja 1990. godine (potvrđena presudom broj: Gž-663/91 od 5. veljače 1991.
godine) podnositeljica je bila dužna tužitelju plaćati rentu u iznosu od
1.280,00 dinara mjesečno, počevši od 1. lipnja 1990;
– tužitelj je 2. veljače 1991. godine uputio zahtjev za kapitalizaciju rente
punomoćniku podnositeljice na koji nije odgovoreno;
– 25. svibnja 1991. godine tužitelj je uputio podnositeljici zahtjev za
povećanje rente na koji je ona potvrdno odgovorila i donijela odluku o
osnovanosti zahtjeva te se obvezala od 1. srpnja 1991. godine isplaćivati
povišeni iznos od 2.500,00 dinara;
– 21. siječnja 1992. godine tužitelj je podnio novi zahtjev za povećanje rente
koji je podnositeljica prihvatila te se obvezala od 1. veljače 1992. godine
isplaćivati povišeni iznos od 5.600,00 HRD;
– sljedeći zahtjev za povećanje rente tužitelj je podnio 11. siječnja 1999.
godine, ali podnositeljica na taj zahtjev nije odgovorila;
Prvostupanjski je sud usvojio tužbeni zahtjev uz obrazloženje da su se
promijenile okolnosti koje su postojale prilikom donošenja ranije presude
(promjena valute dinar u kunu, povećanje životnih troškova), te dosudio
tužitelju rentu u iznosu od 1.200,00 kuna mjesečno.
U obrazloženju svoje odluke prvostupanjski sud citira pravni stav sjednice
građanskog odjela Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 7. srpnja 1970. i stav
izražen u odluci broj: Gž-2880/78 od 14. lipnja 1979. godine. Prema tom pravnom
stavu vrijeme potrebno za zastaru rentnog odštetnog potraživanja ravna se prema
odredbi članka 19. ZZP (članak 376. ZOO), pa se na takve zahtjeve ne primjenjuju
odredbe članaka 372. i 373. ZOO, kao i da zastara rentnih odštetnih zahtjeva ne
nastupa sve dok štete traju s tim da pojedini iznos takve štete zastarijeva za
tri godine sukladno članku 376. stavku 1. u svezi s člankom 361. stavkom 1.
ZOO-a.
Drugostupanjski je sud, odlučujući povodom žalbe podnositeljice, potvrdio
prvostupanjsku odluku.
6. U slučaju podnositeljice Ustavni sud mjerodavnima smatra odredbe članaka 372.
stavka 1., 373. stavaka 1. i 2., 376. stavaka 1. i 2. i 1108. ZOO-a.
Odredbom članka 372. stavka 1. ZOO-a, propisano je da potraživanja povremenih
davanja koja dospijevaju godišnje ili u kraćim određenim vremenskim razmacima
(povremena potraživanja), pa bilo da se radi o sporednim povremenim
potraživanjima, kao što je potraživanje kamata, bilo da se radi o takvim
povremenim potraživanjima u kojima se iscrpljuje samo pravo, kao što je
potraživanje uzdržavanja, zastarijevaju za tri godine od dospjelosti svakoga
pojedinog davanja.
Odredbom članka 373. stavka 1. ZOO-a propisano je da samo pravo iz kojega
proistječu povremena potraživanja zastarijeva za pet godina, računajući od
dospjelosti najstarijega neispunjenog potraživanja poslije kojeg dužnik nije
vršio davanja, dok je stavkom 2. propisano da kada zastari pravo iz kojega
proistječu povremena potraživanja, vjerovnik gubi pravo ne samo da zahtijeva
buduća povremena davanja, nego i povremena davanja koja su dospjela prije te
zastare.
Odredbom članka 376. stavka 1. ZOO-a propisano je da potraživanje naknade
uzrokovane štete zastarijeva za tri godine od kad je oštećenik doznao za štetu i
za osobu koja je štetu učinila.
Stavkom 2. propisano je da u svakom slučaju to potraživanje zastarijeva za pet
godina od kada je šteta nastala.
Člankom 1108. ZOO-a propisano je da na dan stupanja na snagu tog zakona prestaje
važiti Zakon o zastarjelosti potraživanja (»Službeni list FNRJ«, broj 40/53. i
57/54.).
7. Polazeći od obrazloženja i navoda ustavne tužbe, Ustavni sud je ispitivao
ustavnu tužbu s aspekta povrede članka 14. stavka 2. Ustava. Sadržaj prava
zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava jest primjena mjerodavnog materijalnog
prava i ustavnopravna prihvatljivost tumačenja tog prava u konkretnom slučaju.
Ustavni sud utvrđuje da, u konkretnom slučaju, tužitelj nije u zakonom
propisanom roku od 5 godina od dana isplate zadnje rente (31. ožujka 1992.
godine) sudski zahtijevao ponovno uspostavljanje isplate ili povišenje rente,
zbog čega je nastupila zastara samog prava, a slijedom čega i pravo na isplatu
rente. U slučaju kad je nastupila zastara samog prava iz kojeg proizlazi
povremeno potraživanje, nema pravne osnove za ponovno uspostavljanje isplate ili
povišenje rente za kasnija razdoblja.
Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da su Općinski sud u Novoj Gradiški i
Županijski sud u Slavonskom Brodu mjerodavno materijalno pravo tumačili i
primijenili na ustavnopravno neprihvatljiv način, zbog čega je podnositeljici
povrijeđeno ustavno pravo jednakosti svih pred zakonom, zajamčeno odredbom
članka 14. stavka 2. Ustava.
8. S obzirom da je Ustavni sud meritorno odlučio o podnesenoj ustavnoj tužbi,
prijedlog podnositeljice za donošenje rješenja o privremenoj odgodi ovrhe nije
razmatran.
9. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u
točkama I., II. i III. izreke.
10. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-1973/2006
Zagreb, 21. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 33/2008-1090
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)