## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3332/2013 od 7. studenoga 2013.

### NN 138/2013 (18.11.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3332/2013 od 7. studenoga 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2964

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Mario Jelušić, Ivan Matija i Duška Šarin, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli M. M. i K. M. iz Z., koje zastupa B. M., odvjetnik u Z., na sjednici održanoj 7. studenoga 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se presuda Županijskog suda u Zagrebu broj: Kž-35/13-3 od 9. travnja 2013.

III. Predmet se vraća Općinskom kaznenom sudu u Zagrebu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijeli su M. M. i K. M. (u daljnjem tekstu: podnositelji) iz Z., koje u postupku pred Ustavnim sudom zastupa B. M., odvjetnik u Z.

Podnositelji u ustavnoj tužbi tvrde da su im sudskim presudama povrijeđena ljudska prava i temeljne slobode (u daljnjem tekstu: ustavna prava) zajamčene Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Ustavnu tužbu podnose protiv presude Županijskog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: Županijski sud) broj: Kž-35/13-3 od 9. travnja 2013., kojom je preinačena presuda Općinskog kaznenog suda u Zagrebu (u daljnjem tekstu: Općinski kazneni sud) broj: KO-2099/12 od 22. studenoga 2012. u odluci o kazni, na način da je podnositeljima, svakome jednako, za kazneno djelo oštećenja tuđe stvari iz članka 222. stavka 1. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., 110/07. i 152/08., u daljnjem tekstu: KZ) izrečena kazna zatvora u trajanju od šest mjeseci i primijenjena mjera upozorenja – uvjetna osuda – s rokom provjeravanja u trajanju od šest mjeseci.

2. Tijekom ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog kaznenog suda broj: KO-2099/12.

II. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. Podnositelji u ustavnoj tužbi ističu da su im povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 18. stavkom 1. i 29. stavcima 1. i 2. Ustava, prvenstveno stoga što njihovom odabranom branitelju, kao stručnoj osobi koja zastupa njihove interese u kaznenom postupku, nije dostavljen pisani prijepis presude, slijedom čega im je bilo onemogućeno uložiti žalbu.

U ustavnoj tužbi ističu:

»Ovjerovljeni prijepis Presude Općinskog kaznenog suda u Zagrebu, posl.br. Ko-2099/12, od 22. studenog 2012., nikada NIJE DOSTAVLJEN BRANITELJU OKRIVLJENIKA, tj. branitelju podnositelja ustavne tužbe.

Naime, iz dostavnica priloženih uz Presudu Općinskog kaznenog suda u Zagrebu, posl.br. Ko-2099/12, od 22. studenog 2012., razvidno je kako je ista presuda dostavljena okrivljenicima i Općinskom državnom odvjetništvu, dok je ovjerovljeni prijepis presude namijenjen branitelju okrivljenika, odvjetniku B. M., dostavljen tužitelju, tj. Općinskom državnom odvjetništvu u Zagrebu, a koje nikada nije obavijestilo branitelja da su zaprimili njegov primjerak presude.

(...)

Naime, podnositelji su opunomoćili branitelja po vlastitom izbora kako bi on vodio njihovu obranu, a što u sebi uključuje i podnošenje žalbe po branitelju. ... propustom dostave prvostupanjske presude branitelju, okrivljenicima je uskraćena i mogućnost pripreme obrane obzirom kako je branitelj istih očekivao da će mu biti dostavljena prvostupanjska presuda nakon čega bi zajedno sa okrivljenicima pripremio daljnju obranu u vidu podnošenja žalbe.

Podnositelji ističu kako im je opisanim propustom povrijeđeno pravo na pošteno suđenje jer su isti onemogućeni da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani drugostupanjski sud razmotri njihovu žalbu protiv prvostupanjske presude koju bi podnositelji nedvojbeno podnijeli budući su u prvostupanjskom postupku zauzeli stav da se ne smatraju krivim za djelo koje im se stavlja na teret. Također, podnositelji su stavljeni u očigledno neravnopravan položaj u odnosu na svakog okrivljenika koji ima branitelja budući se presuda uvijek dostavlja branitelju okrivljenika, te okrivljenici imaju mogućnost putem branitelja podnijeti žalbu.«

Zaključno, uz prijedlog za usvajanje ustavne tužbe podnositelji su predložili ukinuti presudu Županijskog suda u Zagrebu i predmet vratiti Općinskom kaznenom sudu u Zagrebu radi uručenja prvostupanjske presude podnositeljima.

III. ČINJENICE I OKOLNOSTI KONKRETNOG SLUČAJA

4. Uvidom u sudski spis utvrđeno je sljedeće:

– Općinsko državno odvjetništvo u Zagrebu (u daljnjem tekstu: ODO) podnijelo je Općinskom kaznenom sudu kazneni nalog protiv podnositelja 11. kolovoza 2010., kojeg je izdao Općinski kazneni sud 10. ožujka 2011., radi počinjenja kaznenog djela oštećenja tuđe stvari, iz članka 222. stavka 1. KZ-a;

– kazneni nalog je povodom prigovora podnositelja stavljen izvan snage, nakon čega je održana glavna rasprava;

– podnositeljima je stavljeno na teret da su kazneno djelo oštećenja tuđe stvari izvršili kao supočinitelji;

– prvostupanjskom presudom podnositeljima je za navedeno kazneno djelo, svakome jednako, izrečena novčana kazna u visini od 20 prosječnih dnevnih dohodaka, odnosno 3.650,00 kuna;

– prvostupanjska presuda dva puta je dostavljena ODO-u, kao i podnositeljima, dok nije dostavljena branitelju podnositelja iako je jedna od dostavnica naslovljena na branitelja, no na istoj se nalazi prijamni pečat ODO-a;

– drugostupanjskom presudom prihvaćena je žalba ODO-a i podnositeljima je izrečena kazna zatvora u trajanju od šest mjeseci i primijenjena mjera upozorenja – uvjetna osuda – s rokom provjeravanja u trajanju od šest mjeseci;

– oštećenik je s imovinskopravnim zahtjevom upućen u parnicu.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavna je obveza Ustavnog suda zaštita ustavnih prava podnositelja ustavnih tužbi u slučajevima kad su ta prava povrijeđena presudom suda ili drugim pojedinačnim aktom nadležnog tijela državne ili javne vlasti. Ustaljeno je stajalište Ustavnog suda da je zadaća u prvom redu nadležnih tijela državne i javne vlasti da tumače i primjenjuju pravo. Uloga Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takvog tumačenja, odnosno primjene prava, suglasni s Ustavom i jesu li u konkretnom slučaju doveli do povrede ustavnih prava podnositelja ustavne tužbe. U postupcima pokrenutim ustavnom tužbom Ustavni sud se, u pravilu, ne upušta u ispitivanje činjenica jer njegova zadaća nije bavljenje pogreškama o činjenicama ili o pravu, osim ako i u mjeri u kojoj te pogreške mogu povrijediti ljudska prava i temeljene slobode zajamčene Ustavom. Ustavni sud, u tom smislu, svoje odluke zasniva na činjenicama utvrđenim u sudskom postupku, osim ako podnositelj ustavne tužbe ne iznese ozbiljnije, relevantne i dostatne razloge zbog kojih je od tog pravila potrebno odstupiti.

6. Ustavni sud razmatrao je ustavnu tužbu s aspekta članaka 18. i 29. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu glase:

»Članak 18.

(1) Jamči se pravo na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom.

(...)«

»Članak 29.

(1) Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično ... odluči o optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

6.1. Ustavno pravo na žalbu ne iscrpljuje se u strogo formalnom smislu u (ne)mogućnosti njezina izjavljivanja, već podrazumijeva ostvarivanje učinkovite pravne zaštite putem žalbe. Pritom je stajalište ustaljene ustavnosudske prakse da se pravo na žalbu, odnosno drugu pravnu zaštitu može učinkovito ostvarivati samo ako prvostupanjsko tijelo sudbene ili upravne vlasti, koje je donijelo osporeni akt, navede i obrazloži razloge za taj akt, koji se onda može pobijati u obrani žaliteljevih prava i na zakonu zasnovanih interesa.

Primjenjujući navedeno na konkretan slučaj Ustavni sud utvrđuje da branitelju podnositelja nije dostavljen prijepis prvostupanjske presude. Iako je pisani prijepis prvostupanjske sudske presude dostavljen podnositeljima osobno, uskraćeno im je pravo na žalbu putem odabranog branitelja kao stručne osobe, koja je na temelju članka 363. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 62/03. i 115/06., u daljnjem tekstu: ZKP/97) uz stranku i oštećenika ovlaštena podnijeti žalbu.

S obzirom da podnositelji, u konkretnom slučaju nisu iskoristili zakonom dopušteno pravno sredstvo – žalbu – radi propusta redovnih sudova prilikom kontrole dostave, Ustavni sud našao je povredu članka 18. Ustava, kojim se jamči pravo na žalbu protiv pojedinačnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom.

6.2. Člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno je pravo na pravično suđenje. Sadržaj tog ustavnog prava ograničen je na jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositeljima osigurao pravično suđenje.

Navedena jamstva, »prava na sud«, sukladno citiranom članku 29. stavku 1. Ustava, te sukladno sadržaju i smislu članka 6. stavka 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99., 8/99., 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija) i sukladno ustaljenom stajalištu i praksi Europskog suda za ljudska prava, trebaju, među ostalim, svima osigurati pravo na djelotvoran pravni lijek (članak 13. Konvencije) kao jedan od oblika tih prava.

Pravo na pristup sudu uređuje se unutarnjim zakonodavstvom države te stoga ne mora biti i nije apsolutno, već je podložno dopuštenim ograničenjima. Granicu dopustivosti pojedinog ograničenja označava zahtjev da ono bude propisano na takav način i u takvoj mjeri da ne narušava samu bit prava, da teži legitimnom cilju i da postoji razumni odnos razmjernosti između upotrijebljenog sredstva ograničavanja i cilja koji se njime nastoji ostvariti.

U navedenom smislu, u odnosu na pravo ulaganja žalbe i po odabranom branitelju mjerodavno kazneno pravo (ZKP/97) ne predviđa ograničavanje pristupa sudu okrivljenika. Stoga je slučaj u kojem stranci – u konkretnom slučaju podnositeljima koji su okrivljenici u kaznenom postupku – nije omogućeno podnijeti pravni lijek po odabranom branitelju kao stručnoj osobi, predstavlja i povredu prava na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava.

7. Ustavni sud podsjeća na svoje načelno stajalište da pogreške ili propusti nadležnih tijela ne smiju ići na štetu građana izraženo u odluci broj: U-III-4673/2008 od 20. svibnja 2009. (»Narodne novine« broj 67/09.). Istovjetno stajalište zauzima i Europski sud za ljudska prava, koji u predmetu Gashi protiv Hrvatske (presuda, 13. prosinca 2007., zahtjev br. 32457/05) ističe sljedeće:

»40. Sud smatra da bi pogreške ili propusti državnih tijela trebale ići u korist pogođenih osoba, osobito ako se time ne dovodi u pitanje kakav drugi suprotstavljeni privatni interes. Drugim riječima, rizik svake greške što je napravi državno tijelo trebala bi snositi država, a propusti se ne smiju ispravljati na štetu dotičnoga građanina. ...«

Slijedom navedenog, ustavnopravno je neprihvatljivo propuste nadležnih tijela stavljati na teret strankama i time ih uskraćivati u ostvarivanju njihovih procesnih prava.

U konkretnom slučaju, međutim, osporenom drugostupanjskom presudom podnositelju je uskraćen pristup sudu, na način da prvostupanjski sud nije dostavio nepravomoćnu odluku odabranom branitelju. Prema stajalištu Ustavnog suda, riječ je o očiglednoj pogrešci prvostupanjskog suda u provjeri urednosti dostave nepravomoćne prvostupanjske presude kojom su podnositelji ustavne tužbe proglašeni krivima i osuđeni na kaznenopravnu sankciju. Takvo neprihvatljivo postupanje prvostupanjskog suda nije otklonjeno, već je, naprotiv, potvrđeno od strane drugostupanjskog suda samim aktom odlučivanja u žalbenom postupku.

Slijedom navedenog, Ustavni sud je ukinuo drugostupanjsku odluku i predmet vratio prvostupanjskom sudu radi otklanjanja navedenih propusta u dostavi, koji su doveli do povrede prava podnositelja na pravično suđenje.

8. Ustavni sud, stoga, ocjenjuje da su podnositelji bili onemogućeni u ostvarenju svog ustavnog prava na pristup sudu, jer je u konkretnom slučaju došlo do povrede same biti podnositeljevih "prava na sud", a time i do povrede prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

9. Sukladno navedenom, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci odluke (točke I., II. i III.). Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3332/2013

Zagreb, 7. studenoga 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 138/2013-2964