## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-670/2004 od 8. srpnja 2004.

### NN 109/2004 (9.8.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-670/2004 od 8. srpnja 2004.

# ustavni sud rEPUBLIKE HRVATSKE

2097

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi R. B. iz S., kojeg
zastupa Z. K., odvjetnik iz S., na sjednici održanoj dana 8. srpnja 2004.
godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Sisku dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom,
pod poslovnim brojem: P-1020/98 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od dest
(10) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe R. B. iz S., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.600,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 1. ožujka 2004. godine ustavnu tužbu
radi duljine parničnog postupka pokrenutim njegovom tužbom protiv Republike
Hrvatske, a radi naknade štete.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Sisku, broj: P-1020/98 utvrdio činjenice
koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Dana 7. siječnja 1997. godine podnositelj je Općinskom
sudu u Sisku podnio tužbu protiv tužene Republike Hrvatske, radi naknade štete
na njegovom vozilu uzrokovane od strane pripadnika hrvatske vojske.

Tužena je istakla prigovor mjesne nenadležnosti, te
se rješenjem od 4. svibnja 1998. godine Općinski sud u Zagrebu oglasio mjesno
nenadležnim i ustupio spis Općinskom sudu u Sisku gdje je predmet zaprimljen 4.
rujna 1998. godine.

Na ročištu održanom 22. siječnja 1999. godine
podnositelj je pozvan dostaviti dokumentaciju na koju se poziva u tužbi.
Podnositelj je dokumentaciju dostavio 18. veljače 1999. godine.

Ročište je održano 2. travnja 1999. godine.

Na ročištu održanom 13. svibnja 1999. godine saslušan
je podnositelj.

Podneskom od 10. studenoga 1999. godine tužena je
predložila prekid postupka.

Dana 10. studenoga 1999. godine donijeto je rješenje
o prekidu postupka temeljem članka 1. Zakona o dopunama Zakona o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99).

Postupak je nastavljen rješenjem od 17. studenoga
2003. godine.

Ročište je održano 17. lipnja 2004. godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U SISKU

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona,
Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Sisku da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitovanju od 3. svibnja 2004. godine Općinski sud
u Sisku navodi kronologiju postupanja u predmetu, te navodi da je postupak bio
u prekidu temeljem zakona.

4. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.1. Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim
sudom u Zagrebu 7. siječnja 1997. godine tužbom podnesenom protiv Republike
Hrvatske, a radi naknade štete na njegovom vozilu koje je bilo na korištenju
Hrvatske vojske.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99), koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br.
53/91., 73/91., 3/94. i 7/96.) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i 184b.
koji glase:

»Odgovornost Republike Hrvatske za štetu nastalu
tijekom Domovinskog rata

Članak 184a.

(1) Postupci koji se vode protiv Republike Hrvatske
radi naknade štete koju su uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i
redarstvenih snaga u vojnoj ili redarstvenoj službi ili u svezi s obavljanjem
vojne ili redarstvene službe tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do
30. lipnja 1996. prekidaju se.

(2) Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon donošenja posebnog zakona kojim će se urediti odgovornost za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata«.

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«.

4.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak 4.

(1) Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade štete
iz ovoga Zakona, prekinuti stupanjem na snagu Zakona o dopunama Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 112/99.) nastavit će se stupanjem na
snagu ovoga Zakona.«

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o dopunama Zakona
o obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete
uzrokovane od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti Republike Hrvatske
za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od dvije (2) godine, osam (8)
mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

4.3. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka
63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u
razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«.

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja.
Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog
suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5. Povredu
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra
u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 7. siječnja
1997. godine. Ustavna tužba podnijeta je 1. ožujka 2004. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne
tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina, jedan (1) mjesec i dvadeset tri (23)
dana.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« –
Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine do
dana podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustav­ni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća šest (6) godina, tri (3)
mjeseca i dvadest pet (25) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Sisku, pod brojem: P-1020/98 nastupio je po sili zakona
(ex lege) dana 6. studenoga 1999. godine, stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći
rješenje o prekidu postupka dana 10. studenoga 1999. godine, nadležni Općinski
sud u Sisku postupio je u skladu sa zakonom, a njegovo rješenje o prekidu
postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim
Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je
nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na rješavanje podnesenog
tužbenog zahtjeva te da odluči o tom zahtjevu.

5.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG
PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavki za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja
velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene od
strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog
rata, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada šteta,
postojalo oprav­danje za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i za
određivanje prekida započetih postupaka do donošenja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim traja­njem nije smio onemogućiti
ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom roku. O navedenom
ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22.
listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku od
šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje. Međutim,
Vlada Republike Hrvatske je s ispunjenjem ove obveze zakasnila tri (3) godine,
jedan (1) mjesec i (20) dvadeset dana. Nakon proteka zakonom određenog roka u
kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog
uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u
neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je do podnošenja ustavne tužbe postupak trajao preko sedam godina, Ustavni
sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka, kao i ukupnom
duljinom postupka, povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo
podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom
postupka u ovom je slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu,
koji je dio prava na sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava o temeljnom ljudskom pravu na pravično suđenje.

6.
Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke
ove odluke.

7.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama
III. i IV. izreke ove odluke.

8. Odluka
o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-670/2004
Zagreb, 8. srpnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 109/2004-2097