## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2634/2003 od 17. ožujka 2005.

### NN 44/2005 (5.4.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2634/2003 od 17. ožujka 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**863**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst i
Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom A. F. iz R., na sjednici održanoj 17. ožujka 2005. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.
if !supportLineBreakNewLine
endif

```
Obrazloženje

if !supportLineBreakNewLine

endif
```

1. Pravodobna i dopuštena ustavna tuža podnijeta je protiv rješenja Upravnog suda Republike
Hrvatske, broj: Us-M-9272/98 od 15. svibnja 2003.
godine, kojim je odbačena tužba podnositelja (tužitelja u uprav­nom sporu radi nedonošenja
rješenja).

Podnositelj je podnio tužbu Upravnom sudu
Republike Hrvatske u smislu odredbe članka 26. Zakona o upravnim sporovima
(»Narodne novine« broj 53/91, 9/92 i 77/92, u nastavku: ZUS), navodeći da
prvostupanjsko tijelo nije u zakonskom roku donijelo rješenje povodom njegova
zahtjeva za usklađenje mirovine.

2. Podnositelj smatra da je osporenim rješenjem
povrijeđeno ustav­no pravo zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava
Republike Hrvatske, te odredbe članaka 1., 3. i 5. Ustava.

U ustavnoj tužbi navodi da je od upravnog tijela
tražio povrat duga glede neisplaćenih razlika mirovine, a koje mu pripadaju
temeljem odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-I-283/1997 od 12.
svibnja 1998. godine (»Narodne novine«, broj 20/97). Ističe da je istina da je
požurnicu poslao nekoliko dana prije vremena, ali smatra da to ne predstavlja
veliku pogrešku.

Od Ustavnog suda traži ukidanje osporenog
rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske.

*Ustavna tužba nije
osnovana.*

3. Odredbom članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), propisano je da svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela
državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili
pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i
obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko
pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih
ili izvanrednih pravnih lijekova, nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih
akata tijela državne vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite
ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom. Slijedom navedenog,
Ustavni sud, tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu, unutar
zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o
pravima i obvezama pojedinca došlo do ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska
prava i temeljne slobode.

4. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa
stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Sud je utvrdio da u konkretnom slučaju
ustavno pravo jednakosti pred zakonom nije povrijeđeno. Polazeći od utvrđenja u
osporenom rješenju i primjenjenog materijalnog prava,
ocjena je Ustav­nog suda da je osporeno rješenje
utemeljeno na zakonu, te da sadrži valjane pravne razloge za činjenična
utvrđenja i primjenu mjerodavnih zakonskih odredbi, za koja je nedvojbeno da
nisu posljedica proizvoljnog tumačenja mjerodavnog materijalnog prava.

Odredbom članka 26. Zakona o upravnim sporovima
propisano je:

»Ako drugostupanjsko tijelo nije u roku od 60
dana ili u posebnim propisom određenom kraćem roku donijelo rješenje o žalbi
stranke protiv prvostupanjskog rješenja, a ne donese ga ni u daljnjem roku od 7
dana nakon ponovljenog traženja, stranka može pokrenuti upravni spor kao da joj
je žalba odbijena.

Na način propisan u stavku 1. ovog članka može
postupiti stranka i kad na njezin zahtjev nije donijelo rješenje prvostupanjsko
tijelo protiv čijeg akta nema mjesta žalbi.

Ako prvostupanjsko tijelo protiv čijeg akta ima
mjesta žalbi nije u roku od 60 dana ili u posebnim propisom određenom kraćem
roku donijelo nikakvo rješenje o zahtjevu, stranka ima pravo obratiti se svojim
zahtjevom drugostupanjskom tijelu. Protiv rješenja drugostupanjskog tijela
stranka može pokrenuti upravni spor, a može ga uz uvjete iz stavka 1. ovog
članka pokrenuti i ako to tijelo ne donese rješenje.«

Upravni sud je utvrdio da je zahtjev
prvostupanjskom tijelu podnositelj podnio u lipnju 1998. godine, žalbu 5.
studenoga 1998. godine, a rješavanje žalbe je požurivao podneskom od 9.
prosinca 1998. godine. Dakle, rješavanje o žalbi podnositelj je požurivao prije
isteka zakonom propisanog roka za rješavanje o žalbi. Kako je tužba bila predana
Upravnom sudu prije vremena propisanog člankom 26. ZUS-a, ista je odbačena na
temelju članka 30. stavka 1. točke 1. ZUS-a, jer nisu bile ispunjene sve
procesne pretpostavke za postupanje.

5. Odredbe članaka 1., 3. i 5. Ustava ne sadrže
ljudska prava i temeljne slobode, u smislu odredbe članka 62. Ustavnog zakona,
pa se na tim ustavnim odredbama ne može zasnivati ustavna tužba.

6. Slijedom iznijetog, na temelju odredaba
članaka 73. i 75. Ustav­nog zakona, odlučeno je kao u
izreci.

7. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka
29. stavka 1. Ustav­nog zakona.

Broj: U-III-2634/2003

Zagreb, 17. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

**dr****. sc. Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 44/2005-863