## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-589/2003 od 7. srpnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-589/2003 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1931

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući o ustavnoj tužbi P.Č. iz V., kojeg
zastupa V.P., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj 7. srpnja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02
–pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe P.Č. iz V., određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu
od 5.500,00 kuna.

III. Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka
63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 19.
veljače 2003. godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom
roku.

Predlaže da Ustavni sud odredi rok za donošenje
presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod poslovnim
brojem: PN-2766/96, te da odredi primjerenu naknadu podnositelju, jer
prvostupanjski sud nije u razumnom roku odlučio o pravima podnositelja.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u
Zagrebu broj: PN-2766/96, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne
za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– dana 29. travnja
1996. godine podnositelj je podnio tužbu Općinskom sudu u Zagrebu protiv C.
osiguranja d.d. Z., radi naknade materijalne i nematerijalne štete (prometna
nezgoda);

– 5. lipnja 1996.
godine zakazano je ročište, koje je odgođeno, jer je tužena predložila da u
predmetnom sporu sudi vijeće, a ne sudac pojedinac;

– na ročištu održanom
24. lipnja 1996. godine tužena je dala odgovor na tužbu, te je određeno
provođenje medicinskog vještačenja;

– 2. srpnja 1996.
godine podnositelj je dostavio priznanicu o uplaćenom trošku medicinskog vještačenja;

– 18. srpnja 1996.
godine dostavljeni su nalaz i mišljenje vještaka;

– 24. rujna 1996.
godine podnositelj (tužitelj) je dostavio očitovanje na nalaz vještaka i
uskladio tužbeni zahtjev s tim nalazom;

– ročište zakazano za 7. studenoga 1996. godine
nije održano zbog spriječenosti suca;

– ročište je održano 9. prosinca 1996. godine;
za sljedeće ročište je određeno saslušanje tužitelja osobno kao stranke,

– ročište je održano 4. ožujka 1997. godine,
određeno je pozivanje vještaka;

– ročište je održano 4. lipnja 1997. godine;
vještaci su usmeno obrazložili svoj nalaz, a tužena je istakla prigovor da se
podnositelj i prije liječio kod neurologa, te je službenim putem zatražen
podatak od bolnice;

– 19. lipnja 1997. godine Klinika za neurologiju
Kliničke bolnice »S.M.« dostavila je medicinsku dokumentaciju, u kojoj stoji da
je podnositelj zadobio povrede glave prije predmetne prometne nezgode;

– 10. veljače 1998. godine spis je presigniran u
drugu referadu;

– ročište zakazano za 1. listopada 1998. godine
nije održano zbog bolesti suca;

– ročište je održano 3. veljače 1999. godine,
određeno je dopunsko saslušanje vještaka zbog prigovora tužene;

– ročište zakazano za 27. travnja 1999. godine
odgođeno je za 28. travnja 1999. godine, zbog spriječenosti sudskog vještaka;

– na ročištu 28. travnja 1999. godine saslušan
je vještak, koji je iznio potrebu pribave zdravstvenog kartona podnositelja,
određeno je pribavljanje zdravstvenog kartona od Doma zdravlja N.Z.;

– 29. travnja 1999. godine sutkinja je zatražila
zdravstveni karton od Doma zdravlja N.Z.;

– podneskom od 20. svibnja 1999. godine
podnositelj je precizirao visinu štete na vozilu;

– 24. svibnja 1999. godine dostavljena je
preslika zdravstvenog kartona podnositelja;

– podnositelj nije uplatio predujam za vještačenje,
te je ponovno pozvan, rješenjem od 21. srpnja 1999. godine na uplatu;

– uplata je izvršena 30. kolovoza 1999. godine;

– 20. siječnja 2000. godine održano je ročište;

– 20. travnja 2000. godine održano je ročište;
tužena je predložila novo medicinsko vještačenje;

– na ročištu 23. listopada 2000. godine sud je
odredio provođenje kombiniranog sudsko-medicinskog i prometnog vještačenja;

– 23. listopada 2000. godine sutkinja je
zatražila spis Prekršajnog suda u Zagrebu;

– rješenjem od 29. prosinca 2000. godine
sutkinja je pozvala vještake na preuzimanje spisa radi izrade nalaza; taj poziv
ponovila je 5. veljače 2001. godine;

– dopisom od 12. veljače 2001. godine vještaci
su izvijestili sud da ne mogu izvršiti vještačenje bez uvida u fotografije
vozila;

– rješenjem od 15. veljače 2001. godine pozvan
je podnositelj da u roku od 15 dana dostavi fotografije

– nakon što je podnositelj izvijestio sud da ne
posjeduje navedene fotografije i tuženik je dana 2. kolovoza 2001. godine
izvijestio sud da fotografije nisu niti rađene, te je dostavio izvid štete za
vozilo podnositelja;

– rješnjem od 3. prosinca 2001. godine sutkinja
je pozvala vještake da preuzmu spis radi izrade nalaza;

– pismom od 12. prosinca 2001. godine vještaci
su izvijestili sud da, bez fotografija vozila, nisu u mogućnosti izvršiti
traženo vještačenje, te da to nije moguće temeljem izvida štete na vozilu;

– ročište je održano 8. srpnja 2002. godine, te
sljedeće 6. veljače 2003. godine na kojem je podnositelj tvrdio da je vozilo
fotografirano od strane djelatnika tuženika, te je tužena zamolila još jedan
rok za dostavu tih fotografija;

– podneskom od 10. veljače 2003. godine tuženik
je izvijestio sud da nije u mogućnosti dostaviti fotografije vozila tužitelja,
jer njima ne raspolaže.

Dana 15. ožujka 2004. godine zaključena je
glavna rasprava pred Općinskim sudom u Zagrebu te je donijeta presuda kojom je
tužbeni zahtjev djelomično usvojen.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

Općinski sud u Zagrebu je 2. svibnja 2003.
godine dostavio ovom Sudu svoje očitovanje u kojemu je navedena kronologija
postupanja u predmetu, te je izražen stav da na duljinu trajanja postupka
utječe i činjenica da je podnositelj propustio u početku postupka navesti da je
prije predmetnog štetnog događaja imao sličnu povredu te je bilo potrebno
provoditi dopunu dokaznog postupka. Navodi se opterećenost suda velikim brojem
predmeta te ističe da postupak naknade štete nije hitan postupak. Uz očitovanje
Sudu je dostavljena i preslika spisa broj: PN-2766/96.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u
slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud
(...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga
članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će
taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za
donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u
»Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se
isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

Ustavna tužba je
osnovana.

5. Uvidom u spis
Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-2766/96 Ustavni sud je utvrdio da su se u
ovom slučaju ostvarile pretpostavke za postupanje temeljem odredbe članka 63.
Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni
sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 29.
travnja 1996. godine, podnošenjem tužbe podnositelja Općinskom sudu u Zagrebu,
protiv tužene C. osiguranje d.d. Z., u postupku radi naknade štete.

Ustavna tužba podnijeta je dana 19. veljače
2003. godine, a do tog dana sudski postupak nije okončan, pa Ustavni sud
utvrđuje da postupak u ovom predmetu traje ukupno 6 (šest) godina, 9 (devet)
mjeseci i 21 (dvadeset i jedan) dan.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99-ispravak, u
daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu 5.
studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja između ostalog propisuje:

Radi utvrđivanja svojih
prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je
ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana
proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka
prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom
ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u
dotadašnjem prav­nom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio
da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta povrede prava
na donošenje sudske odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga
1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije) do 19. veljače 2003. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne
tužbe), što ukupno iznosi 5 (pet) godina, 3 (tri) mjeseca i 14 (četrnaest)
dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, od radnji koje su
relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku, zakazao šesnaest ročišta za glavnu ras­pravu, te odredio provođenje
medicinskog vještačenja. Na traže­nje stranaka sud je odredio provođenje
dopunskog medicinskog vještačenja, te novog sudsko-medicinskog i prometnog
vješta­če­nja. Ostala aktivnost suda bilo je pozivanje stranaka na dostavlja­nje
podataka i dokumenata neophodnih za donošenje sudske odluke.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u
sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim je ponašanjem, u
određenoj mjeri pridonio duljini sudskog postupka. Uvidom u spis predmeta
utvrđeno je da podnositelj nije pravodobno izvijestio sud o postojanju slične
povrede i prije predmetnog štetnog događaja, te glede toga liječenja u
zdravstvenoj ustanovi, što je nedvojbeno, u određenoj mjeri utjecalo na duljinu
sudskog postupka, ali ne može biti opravdanje sudu zbog neučinkovitog i
dugotrajnog vođenja postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Navodi tužbe ne ukazuju da bi se radilo o
složenom predmetu.

5.5.
DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U povodu isticanja nadležnog suda o
opterećenosti brojem predmeta, Ustavni sud utvrđuje da se pozivanje na
organizacijske ili kadrovske probleme suda ne bi moglo smatrati opravdanim
razlogom za nerazumno dugo trajanje sudskog postupka.

Napominje se da je
Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da su
države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne poretke na način koji
omogućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom 6. stavkom 1. Europske
konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog zahtjeva za pravilno i
uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice, presude Europskog suda u
predmetima Bucholoz protiv Njemačke od 6. svibnja 1981., Guincho protiv
Portugala od 10. srpnja 1984., Union Alimentaria Sanders SA od 7. srpnja 1989.,
Brigandi protiv Italije od 19. veljače 1991. i dr.).

Ustavni sud je utvrdio
da je u razmatranom razdoblju postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu trajao 5
(pet) godina, 3 (tri) mjeseca i 14 (četrnaest) dana, te je u tom razdoblju
zakazao šesnaest ročišta za glavnu raspravu. Utvrđenje Suda je da je
prvostupanjski sud od ročišta održanog 23. listopada 2000. godine, kada je
određeno provođenje sudsko-medicinskog i prometnog vještačenja do sljedećeg
ročišta održanog 8. srpnja 2002. godine bez uspjeha pokušavao doći do nalaza
vještaka.

U odnosu na duljinu
postupka pred Općinskim sudom u Zagrebu, Ustavni sud nalazi da je taj sud
bezrazložno uzrokovao odugovlačenje postupka u gore navedenom razdoblju te da
je došlo do zlouporabe procesnih ovlasti od strane prvostupanjskog suda, jer
nisu korištene procesne ovlasti propisane Zakonom o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92, 112/99 i 88/01) koje nalažu efikasnije i
učinkovitije vođenje parnič­nog postupka.

Stoga se ne može smatrati da bi trajanje sudskog
postupka pred prvostupanjskim sudom u parnici radi naknade štete u kojoj, prema
ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito složenih niti činjeničnih niti pravnih
pitanja, udovoljilo zahtjevu suđenja u razumnom roku zajamčenom člankom 29.
stavkom 1. Ustava. Zbog navedenog Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno
ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u
razumnom roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvat­ske.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

6. Općinski sud u Zagrebu izvijestio je Ustavni
sud da je u konkretnom predmetu donio presudu 15. ožujka 2004. godine. Na dan
donošenja presude Općinskog suda u Zagrebu postupak pred Ustavnim sudom još
nije bio okončan.

U skladu je s načelom vladavine prava da u
primjeni članka 63. Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje eventualnu povredu
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, nastalu u
razmatranom pravno relevantnom razdoblju koje prema čvrstoj i ustaljenoj
ustavnosudskoj praksi završava danom podnošenja ustavne tužbe, kao samostalnu
povredu, neovisno o tome je li sudska odluka ipak donesena prije no što je
okončan sam ustavnosudski postupak.

7. U konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda
nije donesena do podnošenja ustavne tužbe Ustavnom sudu, pa je pravno
relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu ustav­nog prava
podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo od 5. studenoga
1997. godine do dana podno­šenja ustavne tužbe 19. veljače 2003. godine.

Za navedeno razdoblje, u kojem je povreda
nastupila, podnositeljici pripada pravo na primjerenu naknadu u iznosu od
5.500,00 kuna. Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti slučaja, imajući
pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući činjenicu da je sudska odluka u
konkretnom predmetu donesena nakon prestanka trajanja pravno relevantnog razdoblja
u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu ustav­nog prava podnositelja
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom
redovnom sudu naloži donošenje sudske odluke u određenom roku, utemeljeno na
članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju nije potrebno
primijeniti.

8. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

9. Odluka o objavi (točka IV. izreke) temelji se
na odredbi član­ka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-589/2003
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 100/2004-1931