## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-966/2007 od 12. ožujka 2008.

### NN 37/2008 (31.3.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-966/2007 od 12. ožujka 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1264**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula M. D. iz Š., na sjednici
održanoj 12. ožujka 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Šibeniku broj:
Kž-188/06 od 19. siječnja 2007. godine, kojom je kao neosnovana odbijena žalba
podnositeljice ustavne tužbe te je potvrđena presuda Općinskog suda u Šibeniku
broj: K-94/03 od 25. travnja 2006. godine.
Prvostupanjskom presudom podnositeljica je oglašena krivom zbog kaznenog djela
uvrede iz članka 199. stavka 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97.,
27/98.-ispravak, 50/00. – odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:
U-I-241/2000 od 10. svibnja 2000. godine, 129/00., 51/01., 111/03. i 190/03. –
odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2566/2003, U-I-2892/2003 od
27. studenoga 2003. godine; u daljnjem tekstu: KZ) opisanog u izreci te presude,
te zbog kaznenog djela tjelesne povrede iz članka 98. KZ-a, opisanog u izreci te
presude, pa je za ta kaznena djela, a nakon što su joj prethodno utvrđene
pojedinačne kazne za svako kazneno djelo, osuđena na jedinstvenu kaznu zatvora u
trajanju od tri mjeseca, time da je po članku 67. stavcima 1., 2. i 3. KZ-a
prema podnositeljici primijenjena uvjetna osuda i izvršenje kazne odgođeno za
vrijeme od jedne godine.
Na temelju članka 122. stavka 1. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine«
broj 110/97., 27/98., 112/99., 58/02., 143/02. i 63/03.-pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: ZKP) podnositeljica je obvezna naknaditi troškove sudskih
pristojbi u iznosu od 750,00 kuna, a na temelju članka 122. stavka 4. ZKP-a
oslobođena je od naknade troškova kaznenog postupka.
2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim presudama kaznenih sudova
povrijeđena ustavna prava propisana člankom 29. stavcima 1. i 4. Ustava
Republike Hrvatske.
Povredu navedenih ustavnog prava podnositeljica obrazlaže žalbenim razlozima
koji se svode na tvrdnje o postupovnim povredama kaznenog prava i na pogrešno
utvrđenom činjeničnom stanju na temelju kojega je kazneni sud donio nepravilnu
odluku o njezinoj kaznenoj odgovornosti u ovom slučaju.
Navodi da je osuđena jer je 23. siječnja 2003. oko 12.00 sati u kući u Š., V. 2,
zajedno s III. okrivljenim N. D., vrijeđala privatne tužitelje M. S. i N. A. S.,
te da je privatnog tužitelja u cilju da ga tjelesno ozlijedi grebala noktima po
licu, zadavši mu na taj način lake tjelesne ozljede.
Ističe da se prvostupanjska presuda temelji na nezakonitom dokazu, odnosno na
saslušanju N. V., koja je svjedočila o navedenom događaju. Ta je svjedokinja
ispitana 2. studenoga 2005. godine izvan glavne rasprave, čemu se podnositeljica
usprotivila (zajedno s III. okrivljenim N. D.). Međutim, to protivljenje
uredujući sudac nije unio u zapisnik. Na glavnoj raspravi 24. ožujka 2006.
pročitan je iskaz te svjedokinje, iako se s takvim načinom izvođenja dokaza nije
složio okrivljeni Š. D. Tek je tada priložena liječnička dokumentacija u svezi
nepristupa te svjedokinje na raspravu 2. studenoga 2005. godine.
U članku 305. stavku 4. ZKP-a, propisano je da kada zbog nedolaska optuženika
ili njegovog branitelja ne postoje uvjeti za održavanje glavne rasprave
predsjednik vijeća može odrediti da se nazočni svjedok ili vještak ispita i bez
vođenja glavne rasprave ako se tome optužba i obrana ne protive. Člankom 329.
stavkom 1. ZKP-a je propisano da ako se na glavnoj raspravi sazna da svjedok ili
vještak ne mogu doći pred sud ili im je dolazak znatno otežan, vijeće može, ako
smatra da je njegov iskaz važan, naložiti da ga izvan glavne rasprave ispita
predsjednik vijeća ili sudac član vijeća. Člankom 329. stavkom 2. ZKP-a je
precizirano da se na opisani način može postupiti kad se ispituje maloljetna
osoba ili svjedoci iz članka 238. stavka 6. ZKP-a. U članku 238. stavku 6. ZKP-a
propisano je, između ostaloga, da se svjedoci koji se zbog starosti, bolesti,
teških tjelesnih mana ili duševnog stanja ne mogu odazvati pozivu, mogu ispitati
u svojem stanu ili drugom prostoru u kome borave.
Stoga smatra da na raspravi održanoj 2. studenoga 2005. godine sudac nije saznao
da svjedokinja N. V. ne može doći pred sud, odnosno da joj je dolazak znatno
otežan zbog bolesti, uredujući sudac nije imao zakonskih razloga istu ispitati
izvan glavne rasprave (dokaz o bolesti je priložen u spis tek na glavnoj
raspravi održanoj 24. ožujka 2006. godine).
Člankom 367. stavkom 2. ZKP-a je propisano da bitna povreda odredaba kaznenog
postupka postoji ako se presuda temelji na dokazu iz članka 9. stavka 2. ZKP-a.
Slijedom navedenog, podnositeljica smatra da je uredujući sudac prvostupanjskog
suda svojim postupanjem počinio bitnu povredu odredaba kaznenog postupka iz
članka 367. stavka 2. ZKP-a, time što je pobijanu presudu utemeljio na iskazu
svjedokinje N. V., koji je pribavljen nezakonito, te koji sukladno članku 9.
stavku 2. ZKP-a predstavlja nezakoniti dokaz.
Također je opisanim postupcima počinjena i bitna povreda odredaba kaznenog
postupka iz članka 369. stavka 3. ZKP-a, kojom je propisano da bitna povreda
odredaba kaznenog postupka postoji i ako sud kod pripremanja glavne rasprave ili
u tijeku glavne rasprave ili pri donošenju presude nije primijenio ili je
nepravilno primijenio koju odredbu ZKP-a ili na glavnoj raspravi povrijedio
pravo obrane, a to je utjecalo ili moglo utjecati na presudu.
Navodi, nadalje, da su iskazi svjedoka i privatnih tužitelja oprečni i nisu
suglasni, te se u njima ne poklapaju ni vrijeme događanja ni redoslijed ni
izgovorene riječi. Stoga smatra da prvostupanjski sud nije izvršio analizu svih
izvedenih dokaza zasebno i zajedno s drugim izvedenim dokazima, čime je
povrijedio i odredbu članka 351. stavka 2. ZKP-a. Također smatra da bez valjanog
razloga nisu izvedena tri bitna dokaza u prvostupanjskom postupku, te ističe da
sud više vjeruje privatnim tužiteljima, a ne uzima u obzir ozljede koje je ona
pretrpjela kritične zgode koje je nastojala dokazati liječničkom dokumentacijom.
Predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbama članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.-pročišćeni
tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu. Ustavna tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih i
izvanrednih pravnih lijekova, nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne samouprave ili pravnih
osoba s javnim ovlastima, radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda
zajamčenih Ustavom.
Slijedom navedenog, Ustavni sud tijekom postupka pružanja ustavnosudske zaštite,
unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja došlo do ustavno nedopuštenog
posizanja u ljudska prava i temeljne slobode, tj. je li povrijeđeno ustavno
pravo podnositelja.
4. U postupku povodom žalbe podnositeljice, Županijski sud u Šibeniku je žalbu
odbio ocijenivši da je činjenično stanje u konkretnom slučaju pravilno i potpuno
utvrđeno te da nema povrede kaznenog zakona na štetu podnositeljice.
Taj sud utvrđuje da nije ostvarena relativno bitna povreda odredaba kaznenog
postupka iz članka 367. stavaka 2. i 3. ZKP-a jer iskaz svjedokinje N. V.,
suprotno stajalištu podnositeljice, ne predstavlja nezakonit dokaz u smislu
odredbe članka 9. stavka 2. ZKP-a i to stoga jer se sukladno članku 331. stavku
1. točki 1. ZKP-a zapisnici o iskazima svjedoka mogu pročitati na glavnoj
raspravi između ostalog i onda ako je ispitanim osobama dolazak pred sud nemoguć
ili znatno otežan uslijed bolesti. Kako je navedena svjedokinja medicinskom
dokumentacijom dokazala da je bila bolesna, ispunile su se zakonske pretpostavke
da se njezin iskaz pročita na glavnoj raspravi.
Drugostupanjski sud također utvrđuje da nije bilo potrebno analizirati zapisnike
s ročišta glavne rasprave u predmetu broj: P-2120/05 i prigovor privatnog
tužitelja M. S. uložen u prekršajnom postupku JRM-105/03, jer iz spisa predmeta
kao i obrazloženja prvostupanjske presude proizlazi da je te dokazne prijedloge
prvostupanjski sud odbio s obzirom na razjašnjeno činjenično stanje pa tako i
drugostupanjski sud smatra da ti dokazi ne bi bili od utjecaja na presuđenje u
ovom predmetu.
Drugostupanjski sud utvrđuje da je na temelju svih izvedenih dokaza i njihove
nalaze pravilno utvrđeno da je kritične zgode privatni tužitelj M. S. bio
napadnut od strane okrivljenih na način da ga je III. okrivljeni N. D. stiskao
za vrat i pritiskao uza zid, a podnositeljica ga je grebala noktima po licu. Tom
prigodom privatni tužitelj je zadobio tjelesne ozljede u vidu oguljotina na koži
koje potječu od tangencijalnog povlačenja mehaničkog predmeta po površini kože,
te da su iste prigode podnositeljica i III. okrivljeni vrijeđali privatne
tužitelje na način pobliže opisan u izreci prvostupanjske presude.
Također je utvrđeno da kritične zgode privatni tužitelj M. S. nije bio u
fizičkoj mogućnosti da napadne III. okrivljenika s obzirom da ga je on stiskao
za vrat i pritisnuo uza zid dok ga je istodobno podnositeljica grebala po licu.
Drugostupanjski sud je potvrdio i odluku o kaznenoj sankciji u odnosu na
podnositeljicu.
5. Uvidom u spis predmeta, te razmatranjem navoda ustavne tužbe i osporavanih
presuda, Ustavni sud je utvrdio da su sudovi u konkretnom slučaju donijeli
odluke u postupku provedenom prema odredbama Zakona o kaznenom postupku, a za
činjenična utvrđenja i ocjenu dokaza dali su jasne i obrazložene razloge,
utemeljivši svoje odluke na mjerodavnim odredbama KZ-a.
6. Članak 29. stavak 1. Ustava propisuje:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči (...) o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.*Odredbom članka 29. stavka 4. Ustava propisano je:
*Dokazi pribavljeni na nezakonit način ne mogu se uporabiti u sudskom postupku.*Razmatrajući osporene presude i navode ustavne tužbe, te spis Općinskog suda u
Šibeniku, Ustavni sud utvrđuje da nije našao okolnosti koje bi ukazivale na
povredu navedenih ustavnih prava.
U konkretnom slučaju, krivnja podnositeljice utvrđena je u kaznenom postupku
nakon provedenog dokaznog postupka pred Općinskim sudom u Šibeniku.
Podnositeljici je bilo omogućeno pratiti tijek postupka, sudjelovati uz
branitelja, izjašnjavati se i predlagati dokaze glede odlučujućih činjenica, te
poduzimati sve zakonom dopuštene procesne radnje. Iz presude prvostupanjskog
suda razvidno je koje dokaze je taj sud proveo i na kojim dokazima temelji svoje
utvrđenje da je podnositeljica počinila kazneno djelo koje joj je stavljeno na
teret. Analizirajući sve provedene dokaze te činjenice o kojima ovisi opstojnost
kaznenog djela tjelesne ozljede i uvrede, prvostupanjski sud je za svoja
utvrđenja i stajališta dao valjane pravne razloge.
O žalbi podnositeljice meritorno je odlučio Županijski sud u Šibeniku,
ocijenivši da prvostupanjski sud nije počinio bitne povrede odredaba kaznenog
postupka te da je prvostupanjski sud pravilno i potpuno utvrdio činjenično
stanje i pravilno odmjerio kaznu. Isto tako, drugostupanjski sud je za odbijanje
žalbe podnositelja dao jasne razloge koji se zasnivaju, pored ostalog, i na
činjenici da je prvostupanjski sud u obrazloženju svoje presude iznio brojne,
valjane, jasne i na zakonu utemeljene razloge za donošenje te presude,
uključujući i razloge odbijanja pojedinih dokaznih prijedloga obrane.
Navedeno je u skladu s odredbom članka 338. stavka 1. mjerodavnog Zakona o
kaznenom postupku, kojom je propisano: *»Dokazivanje obuhvaća sve činjenice za
koje sud smatra da su važne za pravilno presuđenje«*, kao i odredbama članka 339.
stavaka 4. i 5. ZKP-a, kojima je propisano pod kojim uvjetima sud može odbiti
dokazni prijedlog. Povrh toga, ni iz jedne odredbe ZKP-a, pa ni one iz članka 8.
ZKP-a (načelo slobodne ocjene dokaza), ne proizlazi obveza suda da mora izvesti
svaki predloženi dokaz, kao što niti s druge strane nedostatak prijedloga za
dopunu dokaznog postupka ne sprječava sud da izvede još neke dokaze, ako utvrdi
da stanje stvari nije razjašnjeno (članci 357. i 365. stavak 1. ZKP-a). Pitanje
hoće li ili neće izvesti neki dokaz, pitanje je ocjene suda u svakom
pojedinačnom slučaju.
Ocjena je Ustavnog suda da presudama kojima se utvrđuje krivnja podnositeljice
za počinjeno kazneno djelo, a koje presude su utemeljene na zakonu i donijete
nakon provedenog dokaznog postupka u kojem je podnositeljica imala mogućnosti
koristiti se pravom na obranu, podnositeljici nisu povrijeđena navedena ustavna
prava.
7. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao u izreci (točka I.). Točka II. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-966/2007
Zagreb, 12. ožujka 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 37/2008-1264
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)