## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-438/1994, U-I-506/1994, U-I-527/1994, U-I-558/1994, U-I-584/1994, U-I-740/1994, U-I-517/1995, U-I-415/1996, U-I-442/1996, U-I-457/1996, U-I-897/1997,

### NN 122/1999 (23.11.1999.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-438/1994, U-I-506/1994, U-I-527/1994, U-I-558/1994, U-I-584/1994, U-I-740/1994, U-I-517/1995, U-I-415/1996, U-I-442/1996, U-I-457/1996, U-I-897/1997,

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. Jadranko Crnić,
predsjednik Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir
Belajec, dr. Nikola Filipović, Ante Jelavić Mitrović,
mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić,
mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan
Vuković i Mladen Žuvela, u povodu prijedloga za ocjenu
ustavnosti Zakona o boravišnoj pristojbi, na sjednici održanoj
27. listopada 1999. godine, donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za
ocjenu ustavnosti odredaba članka 1., članka 2.
stavka 1. i 2., članka 5., članka 12. i članka
14. stavka 2. i 3. Zakona o boravišnoj pristojbi (»Narodne
novine«, broj 27/91, 109/93, 30/94, 35/95 - pročišćeni
tekst, 70/97 i 30/99).

II. Ovo rješenje će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti Zakona
o boravišnoj pristojbi (»Narodne novine«, broj
27/91, 109/93, 30/94, 35/95 - pročišćeni tekst,
70/97 i 30/99), podnijeli su: 1) Slavko Bilić, 2) Zdravko
Krutak, 3) Nikola Matković, 4) Mira Marochini, Adriana Marochini
Čulek, 5) Ana Vinceković, 6) Zlata Majcen, Vlado
Majcen, 7) mr. Veljko Dobrinčić, 8) prof. dr. Vlatko
Mileta, 9) Gjuro Pejnović, Ivan Perković, Stanko Marinac,
Slavko Skračić, Petar Milun, Jaroslav Turina, Franjo
Mihelić, Mirko Jančić, 10) mr. Ðuro Sremac,
11) Slavko Mladina, 12) Tomislav Stanišić i 13) Marko
Polić.

Predlagatelji smatraju neustavnim odredbe članka 2. stavka
1. i 2. Zakona o boravišnoj pristojbi kojima je vlasnicima
kuća i stanova za odmor u turističkim mjestima propisana
obveza plaćanja boravišne pristojbe. Predlagatelji
pod 2), 7) i 9) osporavaju i odredbe članka 5. i članka
12. Zakona, predlagatelj pod 2) osporava i odredbe članka
14. stavka 2. i 3. Zakona, dok predlagatelj pod 13) osporava odredbe
članka 1. Zakona. Te su odredbe predmet osporavanja jer,
s obzirom na svoj sadržaj, slijede pravnu sudbinu odredbe
kojom je propisana obveza plaćanja boravišne pristojbe.

Odredbom članka 1. stavka 1. Zakona o boravišnoj pristojbi
propisano je da građanin koji u turističkom mjestu
izvan svog prebivališta koristi uslugu noćenja u smještajnom
objektu u kojem se obavlja ugostiteljska ili turistička
djelatnost, plaća boravišnu pristojbu, dok stavak 2.
propisuje da se smještajnim objektom u smislu toga Zakona
razumijeva hotel, pansion motel, turistički apartman, odmaralište,
odmaralište za djecu i mladež, kamp, kuća i stan
za odmor, soba za iznajmljivanje, lječilište, planinarski
dom, prenoćište, vez u luci nautičkog turizma
(sidrištu, privezištu, turističkoj luci, marini
i nautičkom centru) i svi drugi objekti u kojima se građanima
pružaju usluge noćenja.

Prema članku 2. stavku 1. Zakona, boravišnu pristojbu
plaća vlasnik kuće ili stana za odmor u turističkom
mjestu i sve osobe koje borave u toj kući ili stanu.

Stavkom 2. istog članka propisano je da osobe iz stavka
1. toga članka boravišnu pristojbu plaćaju kada
u kući i stanu za odmor u turističkom mjestu borave
u razdoblju od 15. lipnja do 15. rujna.

Člankom 5. stavkom 1. Zakona o boravišnoj pristojbi
propisano je da vlasnik iz članka 2. stavka 1. Zakona i
članovi njegove uže obitelji, plaćaju boravišnu
pristojbu umanjenju za 70%, dok je stavkom 2. određeno tko
se smatra članom uže obitelji vlasnika kuće
i stana za odmor u smislu Zakona.

Člankom 12. stavkom 1. i 2. Zakona o boravišnoj pristojbi
omogućeno je vlasniku kuće ili stana za odmor u turističkom
mjestu, plaćanje boravišne pristojbe u paušalnom
iznosu.

Stavkom 3. članka 12. Zakona, propisano je da se boravišna
pristojba plaća u protuvrijednosti domaće valute u
odnosu na DEM po srednjem tečaju Narodne banke Hrvatske
na dan uplate.

Prema stavku 4. članka 12. Zakona o boravišnoj pristojbi,
vlasnik kuće ili stana za odmor u turističkom mjestu
dužan je paušalni iznos boravišne pristojbe uplatiti
do 15. srpnja tekuće godine na uplatni račun turističke
zajednice općine, grada i turističke zajednice mjesta,
a ukoliko one nisu osnovane, paušalni iznos boravišne
pristojbe vlasnik je dužan uplatiti na uplatni račun
Hrvatske turističke zajednice.

Osporenim odredbama članka 14. stavka 2. Zakona propisano
je da su vlasnici iz članka 2. Zakona dužni u roku
24 sata po dolasku, turističkoj zajednici općine,
grada ili njihovim podružnicama ili turističkoj zajednici
mjesta prijaviti svoj boravak ili boravak svih ostalih osoba,
te odjaviti njihov boravak, dok je stavkom 3. istog članka
propisano da se vlasnikova obveza prijavljivanja boravka odnosi
samo na razdoblje od 15. lipnja do 15. rujna.

Predlagatelji u svojim prijedlozima ističu da su osporene
odredbe Zakona o boravišnoj pristojbi u nesuglasju s najvišim
vrednotama ustavnog poretka Republike Hrvatske iz članka
3. Ustava kao što su jednakost i nepovredivost vlasništva.

Smatraju da su osporene odredbe Zakona o boravišnoj pristojbi
u suprotnosti s odredbama članaka 14., 15. stavak 1., 32.
stavak 1., 48. i 51. Ustava Republike Hrvatske.

Obrazlažući prijedloge za pokretanje postupka za ocjenu
suglasnosti Zakona o boravišnoj pristojbi s Ustavom, većina
predlagatelja ističe da vlasnici kuća i stanova za
odmor plaćaju komunalnu naknadu preko cijele godine, a ne
samo za vrijeme svog boravka u stanu ili kući za odmor u
turističkom mjestu, kao i vlasnici kuća i stanova
koji imaju prebivalište u tom mjestu, dok s druge strane
moraju plaćati boravišnu pristojbu ako u svom stanu
ili kući borave u razdoblju od 15. lipnja do 15. rujna,
kao turisti u klasičnom smislu riječi. Osim toga,
ističu da pored svega još plaćaju i porez na
kuće za odmor. Mišljenja su da su navedenim zakonskim
odredbama kojima je propisana njihova obveza plaćanja boravišne
pristojbe, dovedeni u neravnopravan položaj prema vlasnicima
kuća i stanova koji imaju prebivalište u turističkom
mjestu jer oni ne plaćaju boravišnu pristojbu, prema
vlasnicima izvornih starih obiteljskih kuća koji su te kuće
stekli nasljeđivanjem od ostavitelja koji je imao prebivalište
u turističkom mjestu, a koji nisu obveznici plaćanja
boravišne pristojbe iako kuću ili stan koriste za odmor,
te prema osobama koje izvan svog prebivališta koriste usluge
noćenja u tzv. smještajnim objektima, a koji samo boravišnom
pristojbom doprinose razvoju i izgradnji turističkog mjesta
jer nisu obveznici plaćanja komunalne naknade.

Slijedom navedenog, predlagatelji zaključuju da njihove
obveze (komunalna naknada, porez na kuće za odmor i boravišna
pristojba) daleko nadmašuju obveze drugih kategorija građana
koji borave u turističkim mjestima te da su stoga dovedeni
u neravnopravan položaj prema drugim građanima.

Predlažu pokretanje postupka za ocjenu ustavnosti te ukidanje
navedenih odredaba Zakona o boravišnoj pristojbi.

U skladu s člankom 40. stavkom 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99),
prijedlozi su dostavljeni Hrvatskome državnom saboru, Ministarstvu
financija Republike Hrvatske i Ministarstvu turizma na odgovor.
Od Instituta za javne financije i Hrvatske turističke zajednice
zatraženo je stručno mišljenje.

Ministarstvo turizma dostavilo je Sudu odgovor, a Hrvatski državni
sabor je izvijestio Sud da su prijedlozi za ocjenu ustavnosti
upućeni Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav
Zastupničkoga doma Sabora. Ostali nisu odgovorili na traženje
Suda.

Ministarstvo turizma u svom odgovoru navodi da boravišna
pristojba nije komunalna naknada niti fiskalno davanje, već
prihod turističkih zajednica koji se koristi za izvršavanje
zadaća turističkih zajednica kao što su: unapređivanje
općih uvjeta boravka turista i to osobito podizanje kvalitete
turističkih i drugih komplementarnih usluga očuvanjem
i stvaranjem prepoznatljivog i privlačnog turističkog
okružja i osiguranjem turističkog gostoprimstva na
području za koje su osnovane, promociju turističkog
proizvoda područja za koje su osnovane, razvijanje svijesti
o važnosti i gospodarskim, društvenim i drugim učincima
turizma, te potrebi i važnosti očuvanja i unapređenja
svih elemenata turističkog proizvoda određenog područja,
a osobito zaštite okoliša.

Opravdanost iznimke od obveze plaćanja boravišne pristojbe
koja se odnosi na vlasnike izvornih starih obiteljskih kuća
stečenih nasljeđivanjem od ostavitelja koji je imao
prebivalište u turističkom mjestu i članove
njihove uže obitelji kada borave u toj kući, po mišljenju
Ministarstva, proizlazi iz razloga stjecanja i postojanja vlasništva
na nekretnini. Taj razlog nije korištenje nekretnine u turističke
svrhe već srodstvo ili druga povezanost s ostaviteljem i
zadovoljavanje drugih potreba - zavičajnih, rodbinskih,
prijateljskih i dr.

Osim toga, Ministarstvo ukazuje na činjenicu da se najveći
broj turističkih mjesta nalazi na jadranskoj obali i na
otocima, dakle na područjima s kojih domicilno stanovništvo
odlazi, radi čega država poduzima sveobuhvatne mjere
u cilju njihova oživljavanja. Oslobađanje nasljednika
od plaćanja boravišne pristojbe doprinosi osjećaju
pripadnosti nasljednika mjestu u kojemu je nekretnina nasljeđena,
a što je dodatni motiv za povratak u mjesto.

Slijedom navedenog, Ministarstvo turizma izražava mišljenje
da su osporene zakonske odredbe suglasne s Ustavom.

Nakon analize navoda podnesenih prijedloga, odredaba Zakona o
boravišnoj pristojbi te mišljenja Ministarstva turizma,
Ustavni sud Republike Hrvatske utvrdio je sljedeće:

Zakonom o boravišnoj pristojbi utvrđen je način
ostvarivanja dijela izvornih prihoda kojima se financira sustav
turističkih zajednica.

Odredbom članka 9. Zakona o boravišnoj pristojbi propisano
je da je boravišna pristojba prihod turističkih zajednica.

65% sredstava boravišne pristojbe pripada turističkoj
zajednici općine ili grada, 10% sredstava pripada turističkoj
zajednici županije, a 25% Hrvatskoj turističkoj zajednici.

Sredstva koja pripadaju turističkoj zajednici općine
ili grada raspoređuju se na način da 30% sredstava,
turistička zajednica doznačuje općini ili
gradu u svrhu financiranja javne potrošnje za uređenje,
uljepšavanje i komunalnu infrastrukturu mjesta u funkciji
turizma. Preostala sredstva dijele se na način da s 80%
tog iznosa raspolaže turistička zajednica za potrebe
turističkog mjesta, a s 20% za svoje potrebe.

Prema članku 9. stavku 3. Zakona o boravišnoj pristojbi,
prikupljena sredstva boravišne pristojbe općina ili
grad koriste za uređivanje naselja u funkciji turizma.

Iz odredbe članka 10. stavka 2. Zakona proizlazi da turistička
zajednica općine ili grada, sredstva boravišne pristojbe
koristi za poboljšanje uvjeta boravka turista u turističkom
mjestu, za promicanje turizma na području općine
ili grada, te za redovitu djelatnost turističke zajednice.

Prijedlozi nisu osnovani.

Nema nikakve dvojbe da osporene odredbe nisu nesuglasne s člankom
15. stavkom 2. Ustava kojim se u Republici Hrvatskoj jamči
ravnopravnost pripadnicima svih nacionalnih manjina.

Nisu osnovane tvrdnje predlagatelja o suprotnosti osporenih odredaba
s člankom 48. Ustava kojim je zajamčeno pravo vlasništva.
Pravo vlasništva ovlašćuje svoga nositelja da
sa stvari čiji je vlasnik i koristima od nje čini
što ga je volja te da svakoga drugoga od toga isključi,
ako to nije protivno tuđim pravima ni zakonskim ograničenjima.
U tim granicama vlasnik ima, među ostalim, pravo posjedovanja,
uporabe, korištenja i raspolaganja svojom stvari. Propisivanjem
obveze plaćanja boravišne pristojbe vlasnicima kuća
i stanova za odmor u turističkim mjestima ni na koji način
nije ograničeno njihovo pravo vlasništva na određenoj
nekretnini. U prilog ovome može se navesti i činjenica
da odredba stavka 2. članka 48. Ustava propisuje da vlasništvo
obvezuje te da su nositelji vlasničkoga prava i njihovi
korisnici dužni pridonositi općem dobru.

Navodi predlagatelja da su osporene odredbe Zakona o boravišnoj
pristojbi u nesuglasju s odredbom članka 32. stavka 1.
Ustava nisu osnovani jer propisivanjem obveze plaćanja boravišne
pristojbe vlasnicima kuća i stanova za odmor kada borave
u turističkom mjestu, nije uskraćeno pravo slobodnog
kretanja i biranja boravišta zajamčeno tom ustavnom
odredbom. Upravo suprotno dokazuje činjenica da prilikom
stjecanja kuće ili stana za odmor svatko može odabrati
mjesto koje najpotpunije zadovoljava njegove turističke
potrebe, a čime se ostvaruje ustavno pravo slobodnog kretanja
i biranja boravišta.

Budući da boravišna pristojba sadrži elemente
poreza, treba odgovoriti na pitanje jesu li osporene odredbe,
kao što smatraju predlagatelji, u suprotnosti s odredbama
članka 51. Ustava.

Člankom 51. Ustava propisano je da je svatko dužan
sudjelovati u podmirenju javnih troškova u skladu sa svojim
gospodarskim mogućnostima te da se porezni sustav temelji
na načelima jednakosti i pravednosti.

Analizirajući sadržaj osporenih odredaba Zakona o boravišnoj
pristojbi, Ustavni sud je utvrdio da osporene odredbe nisu u suprotnosti
s odredbama članka 51. Ustava jer odredbe članka
5. stavka 1. te članka 12. Zakona o boravišnoj pristojbi,
koje propisuju da vlasnik kuće ili stana za odmor u turističkom
mjestu i članovi njegove uže obitelji, plaćaju
boravišnu pristojbu umanjenu za 70%, te koje omogućavaju
vlasnicima kuća i stanova za odmor plaćanje boravišne
pristojbe u paušalnom iznosu, predstavljaju doprinos u oživotvorenju
ustavnog načela pravednosti u oporezivanju izraženog
člankom 51. Ustava.

Glede tvrdnje podnositelja o nesuglasnosti osporenih odredaba
Zakona o boravišnoj pristojbi s člankom 14. Ustava,
valja naglasiti sljedeće:

Prema stavku 1. članka 14. Ustava svaki čovjek i
građanin u Republici Hrvatskoj ima sva prava i slobode, neovisno
o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom
ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini,
rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili drugim
osobinama. Stavkom 2. svima je zajamčena jednakost pred
zakonom.

Prijedloge za ocjenu ustavnosti odredaba Zakona o boravišnoj
pristojbi podnositelji temelje na tvrdnji da su osporenim zakonskim
odredbama kojima je propisana njihova obveza plaćanja boravišne
pristojbe, dovedeni u neravnopravan položaj prema više
kategorija građana jer njihove obveze daleko nadmašuju
obveze drugih građana koji borave u turističkim mjestima.

Ocjenjujući navode podnositelja o njihovoj neravnopravnosti
prema određenim kategorijama građana, valja poći
od prihvaćenog pojma boravišne pristojbe kao naknade
za korištenje općih turističkih usluga i pogodnosti
koje se posjetiteljima pružaju u turističkom mjestu,
a koje po svom obujmu i kvaliteti prelaze okvire potreba mjesnog
stanovništva.

Radi podizanja kvalitete turističkih i drugih komplementarnih
usluga, turistička mjesta moraju izgrađivati bolju
komunalnu infrastrukturu i ulagati u svekoliki razvoj mjesta,
a što zahtijeva povećana novčana sredstva. Propisivanje
obveze plaćanja boravišne pristojbe radi podmirenja
povećanih rashoda turističkog mjesta posve je opravdano
ako se odnosi na turiste jer oni boraveći u tim mjestima
uživaju u blagodatima koje takvo mjesto pruža.

Uspoređujući prava i obveze pojedinih kategorija građana
koji uživaju povećani komfor turističkog mjesta,
Ustavni sud je utvrdio da vlasnici kuća i stanova za odmor,
rashode vezane za turistička mjesta podmiruju po tri osnove:
komunalnom naknadom, porezom na kuće za odmor i boravišnom
pristojbom. Za razliku od njih, vlasnici izvornih starih obiteljskih
kuća koji su te kuće stekli nasljeđivanjem od
ostavitelja koji je imao prebivalište u turističkom
mjestu, iako kuće koriste za odmor, nisu obveznici plaćanja
boravišne pristojbe. Turisti koji borave u smještajnim
objektima u turističkim mjestima, obveznici su plaćanja
boravišne pristojbe dok, po prirodi stvari, nisu obveznici
drugih davanja.

Potpuno je neprihvatljiva usporedba položaja vlasnika kuća
i stanova za odmor u turističkim mjestima s osobama koje
u turističkom mjestu imaju prebivalište. Iz same definicije
boravišne pristojbe kao i rashoda koji se podmiruju sredstvima
boravišne pristojbe u svrhu unapređivanja općih
uvjeta boravka turista u turističkom mjestu, proizlazi
da osobe koje imaju prebivalište u turističkom mjestu
ne mogu biti obveznici plaćanja boravišne pristojbe.

Glede tvrdnje podnositelja da turisti u tzv. smještajnim
objektima nisu obveznici komunalne naknade, pa slijedom toga manje
doprinose razvoju turističkog mjesta od vlasnika kuća
i stanova za odmor, za istaknuti je da ni ovaj navod ne dovodi
u pitanje osporene odredbe s aspekta ustavnosti jer smještajni
objekt plaća komunalnu naknadu, a ona pored ostalih faktora
utječe na cijenu usluge smještaja turista u turističkom
mjestu.

Osvrćući se na dio prijedloga koji ukazuje na neravnopravnost
vlasnika kuća i stanova za odmor u turističkom mjestu
prema vlasnicima izvornih starih obiteljskih kuća stečenih
nasljeđivanjem od ostavitelja koji je imao prebivalište
u turističkom mjestu, te slijedom toga suprotnosti osporenih
odredaba sa člankom 14. Ustava, valja istaknuti:

Člankom 3. Zakona o boravišnoj pristojbi, pojedine
kategorije građana oslobođene su obveze plaćanja
boravišne pristojbe. Između ostalih, to su i vlasnici
izvornih starih obiteljskih kuća koji su te kuće stekli
nasljeđivanjem od ostavitelja koji je imao prebivalište
u turističkom mjestu.

Dakle, riječ je o osobama koje kuće u turističkim
mjestima izvan svog prebivališta koriste za odmor, ali nisu
obveznici plaćanja boravišne pristojbe.

Opravdanost navedene iznimke od općeg pravila da boravišnu
pristojbu plaća vlasnik kuće ili stana za odmor i
sve osobe koje borave u toj kući ili stanu, treba tražiti
u razlozima stjecanja i postojanja vlasništva na nekretnini.

Razlog stjecanja vlasništva na nekretnini u turističkom
mjestu je korištenje nekretnine u turističke svrhe.
Pri kupnji kuće ili stana za odmor kupac traži mjesto
koje će najpotpunije zadovoljiti njegove turističke
potrebe.

Naprotiv, kod nasljeđivanja nekretnine riječ je o povezanosti
nasljednika s rodnim krajem, srodnicima, prijateljima i sl. koji
imaju prebivalište u turističkom mjestu. Razlog njihovog
vlasništva na nekretnini nisu turističke potrebe već
srodstvo ili druga povezanost s ostaviteljem i zadovoljavanje
drugih potreba - zavičajnih, rodbinskih, prijateljskih
i dr.

Osim toga, treba imati u vidu i činjenicu da se najveći
broj turističkih mjesta nalazi na jadranskoj obali i na
otocima, dakle na područjima s kojih domicilno stanovništvo
odlazi, radi čega država poduzima sveobuhvatne mjere
u cilju njihova oživljavanja. Jedna od njih je i oslobađanje
nasljednika od plaćanja boravišne pristojbe, a što
pridonosi osjećaju pripadnosti nasljednika mjestu u kojemu
je nekretnina nasljeđena i dodatno ga motivira za povratak
u mjesto.

Imajući u vidu razloge zbog kojih Zakon o boravišnoj
pristojbi, u pogledu obveze plaćanja boravišne pristojbe,
različito tretira vlasnike kuća i stanova za odmor
i vlasnike izvornih starih obiteljskih kuća stečenih
nasljeđivanjem, kao i činjenicu da vlasnici kuća
i stanova za odmor plaćaju boravišnu pristojbu umanjenu
za 70%, Ustavni sud je utvrdio da osporene odredbe nisu u suprotnosti
s Ustavom zajamčenom jednakosti svih pred zakonom iz članka
14. stavka 2. kao ni s člankom 3. Ustava prema kojemu je
jednakost jedna od temeljnih vrednota ustavnog poretka Republike
Hrvatske.

Stoga je, na temelju članka 41. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, riješeno kao u izreci.

Odluka o objavi rješenja temelji se na odredbi članka
28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-I-438/1994
U-I-506/1994
U-I-527/1994
U-I-558/1994
U-I-584/1994
U-I-740/1994
U-I-517/1995
U-I-415/1996
U-I-442/1996
U-I-457/1996
U-I-897/1997
U-I-819/1998
U-I-50/1999
Zagreb, 27. listopada 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. Jadranko Crnić,** v. r.

Rješenje, NN 122/1999-1972
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)