## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2933/2002 od 11. veljače 2004.

### NN 24/2004 (25.2.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2933/2002 od 11. veljače 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

710

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odluči­vanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice
Vukojević, članovi Vijeća, odlu­čujući o ustavnoj tužbi G. V. iz Z., kojeg
zastupa B. S., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 11. veljače 2004.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se
usvaja.

II. Općinski sud u
Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred tim sudom, pod
brojem: Pn-811/02, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od tri (3) mjeseca,
raču­najući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na temelju članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona o Us­tav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositelju ustavne tužbe, G. V. iz
Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni
tekst) u iznosu od po 5.000,00 kuna.

IV. Naknada iz točke
III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz Državnog proračuna u roku tri
mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike
Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit
će se u »Narodnim novinama«.

```
O b r a z l o ž e n j e
```

1. Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (u dalj­njem
tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 4. prosinca 2002. godine ustavnu tužbu
zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže da Ustavni sud
odredi rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu pod poslovnim brojem: Pn-7691/99, te da odredi primjerenu naknadu zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, koju je počinio Općinski
sud u Zagrebu, ne odlučivši o pravima i obvezama podnositelja u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona,
uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu, broj: Pn-811/02 (prije Pn-7691/99 i
Pn-408/93), utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlu­čivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajam­čenog član­kom 29. stavkom 1.
Ustava Republike Hrvatske:

– dana 27. siječnja
1993. godine podnositelj ustavne tužbe i tužiteljica u postupku (S. V.)
podnijeli su tužbu Općinskom sudu u Zagrebu, protiv tuženika »C. o.« d.d. Z.,
radi naknade štete koju su pretrpjeli u prometnoj nezgodi;

– podneskom od 19.
svibnja 1993. godine, podnositelj traži priklapanje spisa Općinskog suda u
Sesvetama, broj: K-239/92 te liječničko vještačenje;

– dana 21. svibnja
1993. godine Općinski sud u Zagrebu održao je pripremno ročište na kojemu je
određeno zatražiti na uvid spis Općinskog suda u Sesvetama, broj: K-239/92;

– dana 31. svibnja 1993. godine, Općinski sud u
Zagrebu zaprima traženi spis;

– podneskom od 22.
rujna 1993. godine, podnositelj se očituje nakon uvida u spis K-239/92 i
predlaže zakazivanje rasprave na kojoj će se odrediti liječničko vještačenje;

– podneskom od 15.
studenoga 1993. godine, podnositelj moli zakazivanje rasprave;

– 18. studenoga 1993.
godine sud donosi rješenje kojim se određuje dokaz sudsko-medicinskim
vještačenjem;

– 8. veljače 1994.
godine vještaci dostavljaju nalaz i mi­šljenje;

– podneskom od 22.
veljače 1994. godine, podnositelj predlaže saslušanje u svojstvu stranke uz
nazočnost vještaka toksikologa;

– podneskom od 29.
ožujka 1994. godine, podnositelj specificira tužbeni zahtjev;

– 15. lipnja 1994.
godine održano je ročište na kojem je određeno vještačenje po vještaku
toksikologu;

– 16. rujna 1994.
godine rješenjem suda određeno je toksi­ko­loško vještačenje;

– 31. listopada 1994.
godine dostavljen je nalaz i mišljenje;

– podneskom od 15.
studenoga 1994. godine, podnositelj predlaže saslušanje u svojstvu stranke te
saslušanje vještaka radi dopune nalaza o toksikološkom vještačenju;

– 1. ožujka 1995. godine
održano je ročište na kojem je odre­đeno provođenje dokaza rekonstrukcijom na
licu mjesta;

– 24. ožujka 1995.
godine doneseno je rješenje o određivanju do­kaza očevidom za dan 3. svibnja
1995. godine;

– službenom zabilješkom
od 4. svibnja 1995. godine naznačeno je da se očevid nije održao zbog zračne
opasnosti nad Zagrebom;

– 5. svibnja 1995.
godine sud donosi rješenje o određivanju dokaza očevidom za dan 2. lipnja 1995.
godine;

– očevid zakazan 2.
lipnja 1995. godine nije obavljen, jer sudska komisija nije mogla naći stup br.
465. kako navodi tužba, a gdje se dogodila prometna nezgoda;

– 9. lipnja 1995.
godine podnositelj moli ponovno pro­vođenje dokaza očevidom na osobni trošak te
da će osobno odvesti sudsku komisiju na mjesto nezgode;

– podneskom od 25.
rujna 1995. godine, podnositelji nanovo mole određivanje novog ročišta za
rekonstrukciju te se protive kalendiranju spisa do mjeseca travnja 1996. godine
i traže da se u 1995. godini održi rekonstrukcija;

– podneskom od 2.
studenoga 1995. godine, podnositelj požuruje određivanje očevida;

– podneskom od 19.
siječnja 1996. godine nanovo se požu­ruje određivanje očevida;

– 6. ožujka 1997.
godine sud donosi rješenje o provođenju dokaza očevidom za dan 18. travnja
1997. godine;

– podneskom od 17.
ožujka 1997. godine, podnositelj zbog proteka vremena, specificira tužbeni
zahtjev;

– podneskom od 21.
ožujka 1997. godine, podnositelj izvješćuje sud da je uplaćeni iznos za očevid
dostatan za pro­vo­đenje dokaza;

– 25. travnja 1997.
godine proveden je očevid;

– 3. lipnja 1997. u spis je zaprimljen nalaz i
mišljenje vje­štaka nakon očevida;

– podneskom od 1. srpnja 1997. godine,
podnositelj se očituje na nalaz i mišljenje vještaka;

– podnescima od 17. ožujka i 8. svibnja 1998.
godine traži se zakazivanje rasprave;

– svojim dopisom od 15. svibnja 1998. godine
nadležni sud poziva Općinski sud u Sesvetama na dostavu spisa K-239/92;

– dopisom od 14. srpnja
1998. godine, Općinski sud izvješćuje nadležni sud da je isti dostavljen na
uvid još 31. svib­nja 1995. godine te da je u međuvremenu zatražen povrat
spisa;

– 11. studenoga 1998.
godine održano je ročište na kojem je zaključena glavna rasprava te donesena
prvostupanjska presuda;

– tuženik podnosi žalbu
1. veljače 1999. godine, a podnositelj 9. veljače 1999. godine;

– podnositelj daje
odgovor na žalbu tuženika 17. veljače 1999. godine;

– rješenjem suda pozvan
je punomoćnik podnositelja dostaviti sudu podatak kada je zaprimio
prvostupanjsku presudu;

– podneskom od 15.
ožujka 1999. godine, punomoćnik izvješćuje sud o zaprimanju presude 25.
siječnja 1999. godine;

– 12. listopada 1999.
godine Županijski sud u Zagrebu ukida presudu Općinskog suda i predmet vraća na
ponovno suđenje;

– podneskom od 9.
prosinca 1999. godine, podnositelj izvješćuje sud da je zaprimio poziv za ročište
zakazano 28. rujna 2000. godine te moli prelaganje ročišta za raniji termin s
obzirom da se radi o sporu koji se vodi od 1993. godine;

– požurnicom od 31.
prosinca 1999. godine, Općinski sud u Sesvetama požuruje povrat spisa K-239/92;

– dopisom od 17. siječnja
2000. godine, nadležni sud izvješćuje Općinski sud u Sesvetama da postupak radi
naknade štete nije pravomoćno okončan te da je spis K-239/92 sudu neophodno
potreban;

– na ročištu od 28. rujna
2000. godine glavna rasprava je zaključena i donesena prvostupanjska presuda;

– tuženik u postupku
izjavljuje žalbu 9. studenoga 2000. godine, a podnositelj 20. studenoga 2000.
godine;

– podneskom od 24.
studenoga 2000. godine, podnositelj izjavljuje da neće odgovarati na žalbu
tuženika i predlaže uputiti spis na Županijski sud u Zagrebu radi odlučivanja;

– 23. listopada 2001.
godine, donesena je presuda i rješenje Županijskog suda u Zagrebu;

– podneskom od 6.
ožujka 2002. godine, podnositelj predlaže provođenje kombiniranog vještačenja;

– rješenjem od 13.
ožujka 2002. godine pozvan je podnositelj predujmiti troškove vještačenja.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se
izjasni o navodima ustavne  tužbe.

Općinski sud u Zagrebu
je 11. travnja 2003. godine dostavio ovom sudu svoje očitovanje o navodima
ustavne tužbe u kojemu je naveden tijek predmetnog postupka te koji dokazi su
do sada provedeni. Uz očitovanje, dostavljena je i preslika spisa, broj:
Pn-811/02.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je sljedeće:

»Svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbom članka 63.
Ustavnog zakona propisano je slje­deće:

»(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u
slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud
(...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga
članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će
taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za
donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u
»Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju
zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i
obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje
iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke
za njezinu isplatu«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja
i uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: Pn-811/02, Ustavni sud je
utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u
smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni
sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični
postupak započeo je 27. siječnja 1993. godine, podnošenjem tužbe podnositelja i
tužiteljice u postupku Općinskom sudu u Zagrebu, protiv tuženika »C. o.« d.d.
Z., radi naknade štete koju su podnositelj i tužiteljica pretrpjeli u prometnoj
nezgodi. Ustavna tužba podnijeta je 4. prosinca 2002. godine, a do tog dana
sudski postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom
predmetu traje ukupno devet (9) godina, jedanaest (11) mjeseci i sedam (7)
dana.

Zakon o potvrđivanju
Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4,
6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne
novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 –
ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije), stupio je na
snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija)
čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog
poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske
od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom
»Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja
svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov
slučaj«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem prav­nom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je u
konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s aspekta
povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5.
studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije) do 4. prosinca 2002. godine (to jest, do dana
podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina i dvadeset osam
(28) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom,
pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u Zagrebu, od radnji koje su
relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom
postupku, održao dva ročišta za glavnu raspravu, jedno 11. studenoga 1998.
godine, na kojem je zaključena glavna rasprava i donesena prvostupanjska
presuda, a drugo 28. rujna 2000. godine nakon ukidanja prvostupanjske presude
(12. listopada 1999. godine) na kojem je zaključena glavna rasprava i donijeta
presuda suda prvog stupnja.

Iz
spisa predmeta razvidno je da se razdoblje neaktivnosti Općinskog suda u
Zagrebu u razmatranom razdoblju, proteže od 10. studenoga 1999. godine, kada je
na Općinskom sudu zaprimljeno rješenje Županijskog suda o ukidanju prvostupanjske
presude, do 28. rujna 2000. godine, kada je zaključena glavna rasprava i
donesena presuda suda prvog stupanja, tj. deset (10) mjeseci i osamnaest (18)
dana, zatim od primitka drugostupanjske presude i rješenja, 8. siječnja 2002.
godine do podnošenja ustavne tužbe, tj. deset (10) mjeseci i dvadeset dva (22)
dana.

5.3.      PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE
TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Ocjenjujući
ponašanje podnositelja ustavne tužbe, Ustavni sud utvrđuje da je u pravnom
relevantnom razdoblju, podnositelj, kao tužitelj u sudskom postupku, djelomično
utjecao na duljinu sudskog postupka. Unatoč činjenici da je podnositelj više
puta požurivao postupak te da se protivio zakazivanju ročišta u velikim
razmacima, neplaćanjem predujma za kombinirano vješta­čenje, djelomično je
pridonio dugotrajnosti predmetnog postupka. S obzirom da je podnositelj nakon
vraćanja predmeta na ponovni postupak sam predložio provođenje kombiniranog
vještačenja, ocjena je Suda da je podnositelj imao mogućnosti svojim postupcima
utjecati na sam tijek parničnog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Imajući u vidu mjerila prema kojima se ocjenjuje
složenost sudskog predmeta (opsežnost izvođenja potrebnih dokaza, broj mogućih
svjedoka koji bi trebali biti saslušani u postupku, eventualna potreba za
provedbom postupka vještačenja, vrijeme potrebno za kolanje spisa u predmetima
koji zahtijevaju suradnju više tijela, provođenje sudskog postupka u više
stupnjeva, odnosno vraćanje stvari na ponovno odlučivanje sudu nižeg stupnja te
ostale radnje i postupci koji bi mogli dovesti do zaključka da se radi o
složenoj sudskoj stvari zbog koje bi sudski postupak u cijelosti ili u
pojedinom stupnju opravdano mogao trajati dulje vrijeme) i okolnosti konkretnog
slučaja, Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom predmetu radi o relativno
složenoj sudskoj stvari. Na takva utvrđenja upućuje potreba određivanja
sudsko-medicinskog i toksikološkog vještačenja, održavanje očevida radi
rekonstrukcije, uvid u kazneni spis, te potreba provođenja kombiniranog sudskog
vještačenja.

6. Unatoč naprijed navedenim utvrđenjima,
Ustavni sud ocje­njuje da je, trajanjem predmetnog sudskog postupka preko devet
godina, u slučaju podnositelja povrijeđeno ustavno pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim
pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske. Iako je u slučaju podnositelja razvidna izvjesna aktivnost nadležnog
suda, nepoduzimanjem procesnih radnji na koje je zakonom ovlašten, sud je pridonio
dugotrajnosti navedenog postupka a time sporom i neučinkovitom ostvarivanju
podnositeljevih prava.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i
okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je
kao pod točkama I. i II. izreke odluke.

8. Sukladno odredbi
članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV.
izreke odluke.

Visinu naknade zbog
povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud
u pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost
uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5.
studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog
slučaja.

Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

9. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke)
temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2933/2002
Zagreb, 11. veljače 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 24/2004-710