## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1849/2000 od 8. veljače 2005.

### NN 23/2005 (17.2.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-1849/2000 od 8. veljače 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

423

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i
Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi I. B. iz B., kojeg zastupa P. L.,
odvjetnik iz V., na sjednici održanoj dana 8. veljače 2005. godine, jednoglasno
je donio

## ODLUKU

I.Ustavna
tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Pn-5347/03 (ranije Pn-8856/97) u najkraćem mogućem roku,
ali ne duljem od jedne (1) godine, računajući od prvog idućeg dana nakon dana
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III.Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nomsudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe, I. B. iz B., B. J. J.
48, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst), u iznosu od 7.400,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V.Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.Podnositelj
je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je 24. listopada 1997.
godine Općinskom sudu u Zagrebu, pod brojem: Pn-8856/97, podnio tužbu protiv
Republike Hrvatske radi naknade štete prouzročene oštećenjem obiteljske kuće i
privatne tvrtke u B., koju su počinili pripadnici hrvatskih vojnih i
redarstvenih snaga kontinuirano počev od 1993. do ljeta 1994. godine.

Provjerom kod Općinskog suda u Zagrebu utvrđeno je da
je u povodu podnositeljeve tužbe, prvostupanjski sud održao četiri ročišta, te
donio rješenje o prekidu postupka, dana 9. prosinca 1999. godine, od čijeg
donošenja do podnošenja ustavne tužbe, nadležni sud u predmetnoj pravnoj stvari
nije postupao.

Podnositelj smatra da se nedonošenjem meritorne
odluke u razumnom roku vrijeđaju njegova ustavna prava zajamčena odred­bama
članka 14. stavka 2., članka 26., članka 35., članka 46., te članka 48. Ustava,
kao i odredba članka 3. Ustava. Stoga predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu,
naloži Općinskom sudu u Zagrebu donošenje sudske presude u predmetu broj:
Pn-8856/97.

 ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku,
pokrenutom temeljem članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje
su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 24. listopada 1997. podnositelj je pokrenuo
postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu, protiv Republike Hrvatske, tužbom radi
naknade štete prouzročene oštećenjem obiteljske kuće i uništenjem privatne
tvrtke u B., koje su tijekom 1993. do ljeta 1994. godine prouzročili pripadnici
hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga,

– 23. ožujka
1998. u Općinskom sudu u Zagrebu zaprimljen je tuženikov odgovor na tužbu,

– 15.
travnja 1998. godine održano je pripremno ročište,

– 9.
rujna 1998. godine održano je ročište u predmetu,

– 7.
prosinca 1998. godine održano je ročište,

– na
ročištu održanom 9. prosinca 1999. godine doneseno je rješenje o prekidu
postupka primjenom članka 1. Zakona o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99),

– do
dana podnošenja ustavne tužbe, 12. prosinca 2000. godine, postupak je i dalje
bio u prekidu,

–
provjerom kod Općinskog suda u Zagrebu utvrđeno je da je predmet signiran pod
novim brojem: Pn-5347/03, te da je zakazano ročište za 21. rujna 2004. godine,

– 23.
studenoga 2004. godine određeno je građevinsko vještačenje.

3.PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 24. listopada
1997. godine tužbom podnesenom protiv Republike Hrvatske, a radi naknade štete
zbog oštećenja obiteljske kuće i uništenja poslovnog prostora i inventara u
njemu od strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99), koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
53/91, 73/91., 3/94. i 7/96) iza članka 184. dodaju se članci 184a. i 184b.
koji glase:

»Odgovornost Republike Hrvatske za štetu nastalu
tijekom Domovinskog rata

Članak 184a.

(1) Postupci koji se vode protiv Republike Hrvatske
radi naknade štete koju su uzrokovali pripadnici hrvatskih oružanih i
redarstvenih snaga u vojnoj ili redarstvenoj službi ili u svezi s obavljanjem
vojne ili redarstvene službe tijekom Domovinskog rata od 17. kolovoza 1990. do
30. lipnja 1996. prekidaju se.

(2) Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon donošenja posebnog zakona kojim će se urediti odgovornost za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata«.

»Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184a. stavka 2. i 184b. stavka 2.) ovoga Zakona, te
članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, br. 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.«

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14.
srpnja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti Republike Hrvatske za štetu
uzrokovanu od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata (»Narodne novine«, broj 117/03), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
4.

(1) Postupci protiv Republike Hrvatske radi naknade
štete iz ovoga Zakona, prekinuti stupanjem na snagu Zakona o dopunama Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 112/99.) nastavit će se stupanjem na
snagu ovoga Zakona.«

Iz navedenog slijedi da je Zakonom o dopuni Zakona o
obveznim odnosima određen prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi
štete uzrokovane od pripadnika hrvatskih oružanih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti Republike Hrvatske
za štetu uzrokovanu od pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti tijekom razdoblja od jedne (1) godine, osam (8) mjeseci
i dvadeset pet (25) dana.

3.3. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem
članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske
odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

Članak 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske
propisuje:

»Članak
29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

*»*Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je osnovana.*

4.Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i dokumentaciju
koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene
pretpostavke za postupanje u smislu odredbi članka 63. Ustavnog zakona.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete 24. listopada
1997. godine. Ustavna tužba podnijeta je 12. prosinca 2000. godine. Ustavni sud
utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne
tužbe proteklo ukupno tri (3) godine, jedan (1) mjesec i devetnaest (19) dana.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 –
pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a
to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom
roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine.
Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997.
godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. godine do
dana podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustav­ni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća tri (3) godine, jedan
(1) mjesec i sedam (7) dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Donoseći rješenje o prekidu postupka dana 9. prosinca
1999. godine, nadležni Općinski sud u Zagrebu postupio je u skladu sa zakonom,
a njegovo rješenje o prekidu postupka imalo je deklaratorno značenje.

Tim Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na rješavanje podnesenoga tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3. UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA
POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje
li zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupanje Suda u
skladu sa člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja
da o njegovim pravima i obvezama u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani
sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu sa člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do
povrede prava na suđenje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima
podnošenja velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete
prouzročene od strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom
Domovinskog rata, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada
šteta, postojalo oprav­danje za dodatno zakonsko uređenje te odgovornosti, pa i
za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja novog propisa. Međutim,
tako određeni prekid postupka svojim traja­njem nije smio onemogućiti
ostvarivanje Ustavom zajam­čenog prava na suđenje u razumnom roku. O navedenom
ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici održanoj 22.
listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da najkasnije u roku od
šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se urediti to pitanje.
Međutim, Vlada Republike Hrvatske je s ispunjenjem ove obveze zakasnila tri (3)
godine, jedan (1) mjesec i dvadeset (20) dana. Nakon proteka zakonom određenog
roka u kojem je Vlada bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog
zakonskog uređenja i time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj
je bio u neizvjesnosti hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete uzrokovane od
strane pripadnika hrvatskih vojnih i redarstvenih snaga tijekom Domovinskog
rata trajao dvije (2) godine, osam (8) mjeseci i dvadeset pet (25) dana, te da
je postupak do podnošenja ustavne tužbe ukupno trajao tri (3) godine, jedan (1)
mjesec i sedam (7) dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim
prekidom postupka, kao i ukupnom duljinom postupka, povrijeđeno člankom 29.
stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama.
Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom je slučaju podnositelju
povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je dio prava na sud, također
zajamčenog odredbom članka 29. stav­ka 1. Ustava o temeljnom ljudskom pravu na
pravično suđenje.

5. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6.Pri utvrđivanju visine naknade temeljem
odredbe članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud je uzeo u obzir sve
okolnosti slučaja, uključujući i vrijeme koje je proteklo od podnošenja ustavne
tužbe do donošenja ove odluke, imajući pri tome u vidu i vrstu postupka o kojem
se radi, stoga je odlučeno kao u točki III. izreke ove odluke.

7.Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji
se na odredbama članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

8.Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu dužan
je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme
odluke u roku osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana
od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se
na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustav­nog zakona.

Broj: U-IIIA-1849/2000
Zagreb, 8. veljače 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 23/2005-423