## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2059/2005 od 7. veljače 2008.

### NN 37/2008 (31.3.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2059/2005 od 7. veljače 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1253**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Marko
Babić, Snježana Bagić, Mario Kos, Davor Krapac i Ivan Matija, članovi Vijeća, u
postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula N. S. K. iz Z., koju zastupaju
punomoćnici iz Zajedničkog odvjetničkog ureda V. P. i M. J. J. iz Z., na
sjednici održanoj 7. veljače 2008. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-459/05 od 1. ožujka 2005. godine
– presuda Općinskog suda u Zagrebu broj: Ps-2566/95 od 23. ožujka 1999. godine
III. Predmet se vraća Općinskom građanskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Pravodobna i dopuštena ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog
suda u Zagrebu broj: Gž-459/05 od 1. ožujka 2005. godine, kojom je odbijena
žalba podnositeljice ustavne tužbe (tuženica-protutužiteljica u parničnom
postupku radi povrata i predaje stana), te je potvrđena presuda Općinskog suda u
Zagrebu broj: Ps-2566/95 od 23. ožujka 1999. godine.
Prvostupanjskom presudom suđeno je da je podnositeljica dužna iseliti iz stana u
Z., V. 230b, te ga slobodnog od osoba i stvari predati tužiteljici, Republici
Hrvatskoj, putem Ministarstva obrane, i naknaditi parnični trošak tužiteljici.
Točkom II. izreke odbijen je protutužbeni zahtjev podnositeljice, kojim je
tražila da sud presudi da je protutužena, Republika Hrvatska, dužna priznati
podnositeljici svojstvo nositeljice stanarskog prava na predmetnom stanu.
2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 26. (podnositeljica ga očigledno pogrešno u ustavnoj tužbi
označava kao članak 27. Ustava), 34., 48. stavkom 1. i člankom 90. Ustava
Republike Hrvatske, kao i odredba članka 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava
i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99.
– pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak i 14/02., u daljnjem tekstu: Europska
konvencija).
U ustavnoj tužbi navodi nerazumljivim stajališta sudova, te utvrđenje da dodjela
prava na otkup stana podnositeljici nije pravno valjana. Ističe da joj je
predmetni stan dodijeljen radi otkupa rješenjem od 1. srpnja 1991. godine i to
na osnovi tada važećih propisa za osobe koje su radile u JNA. Dakle, stan joj je
dodijeljen na temelju tada važećih zakona i pravilnika bivše JNA i to prije
stupanja na snagu Uredbe o zabrani raspolaganja nekretninama na teritoriju
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 36/91.). Smatra da pravo na otkup
stana, koje je stekla navedenim rješenjem, podrazumijeva postojanje stanarskog
prava na tom stanu.
Daje kao primjer pogrešnog postupanja sudova i odluke sudova o iseljavanju osoba
koje su koristile stanove, na osnovi istovjetnih odluka JNA o ustupu stana radi
otkupa, ali donijetim poslije 24. srpnja 1991. godine, nakon stupanja na snagu
Uredbe o zabrani raspolaganja nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske,
koji nisu niti pokušavali utvrđivati volju stranaka.
Navodi i Sporazum o privremenom ustupanju V. b., sklopljen između Vlade
Republike Hrvatske i bivše JNA, 9. prosinca 1991. godine, u kojem je regulirano
i pravo zaposlenika bolnice glede dodijeljenih stanova. Odluke sudova o
nepriznavanju stanarskog prava i prava koja proizlaze iz tog prava, povezuje s
tadašnjim sastavom Vlade Republike Hrvatske, osvrćući se na političko stanje u
državi.
Od Ustavnog suda Republike Hrvatske traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje
osporenih presuda, kao i dosuđivanje naknade u iznosu od 30.000,00 kuna zbog
povrede ljudskih prava i 5.000,00 kuna zbog troška ustavne tužbe.

*Ustavna tužba je osnovana.*
3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog
kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu,
ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje
i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
4. Prvostupanjski sud je usvojio tužbeni zahtjev te je presudio da je
podnositeljica dužna iseliti iz navedenog stana. Sud je utvrdio nespornim da je
tužiteljica, Republika Hrvatska (Ministarstvo obrane) vlasnica predmetnog stana,
a da podnositeljica taj stan koristi.
U parničnom postupku sporno je bilo predstavlja li rješenje Komande garnizona
bivše JNA od 1. srpnja 1991. godine valjanu pravnu osnovu za korištenje tog
stana i stjecanje svojstva nositelja stanarskog prava na tom stanu.
Rješenje K. g. od 1. srpnja 1991. godine donijeto je prije stupanja na snagu
Uredbe o zabrani raspolaganja nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 36/91.), koja je stupila na snagu 24. srpnja 1991.
godine i kojom je zabranjeno raspolaganje i opterećivanje nekretnina na
teritoriju Republike Hrvatske koji su u vlasništvu, posjedu, na korištenju ili
upravljanju u nadležnosti tijela i institucija federacije.
Prvostupanjski sud je ocijenio da ta činjenica nije odlučna u konkretnom
slučaju, obrazloživši da iz odredbe članka 8. Sporazuma Vlade Republike Hrvatske
o privremenom ustupanju V. b. u Zagrebu proizlazi da je Republika Hrvatska
zagarantirala radnicima V. b. koji ostanu živjeti na teritoriju Republike
Hrvatske nesmetano korištenje stanovima na kojima su nositelji stanarskog prava.
Međutim, ocjena je suda prvog stupnja da je podnositeljici predmetni stan,
rješenjem K. g. od 1. srpnja 1991. godine, ustupljen radi otkupa, što znači da
joj nije dan na korištenje. U prvostupanjskom rješenju sud navodi da institut
otkupa stana pozitivno pravo Republike Hrvatske nije poznavalo niti u trenutku
donošenja rješenja K. g. niti ga poznaje danas.
Sud prvog stupnja je zaključio da podnositeljica nije stekla stanarsko pravo u
skladu s važećim propisima, te da rješenje K. g. ne predstavlja valjanu pravnu
osnovu za korištenje predmetnog stana i stjecanje stanarskog prava. Stoga je
sud, na temelju odredbe članka 162. stavka 1. Zakona o vlasništvu i drugim
stvarnim pravima (»Narodne novine«, broj 91/96., 137/99., 73/00. i 114/01.)
usvojio tužbeni zahtjev Republike Hrvatske.
5. Županijski sud je, odlučujući povodom žalbe podnositeljice ustavne tužbe,
ocijenio da je prvostupanjska odluka pravilna i zakonita, a žalbeni razlozi
neosnovani. Sud nije našao povrede parničnog postupka. U odnosu na odredbu
članka 8. Sporazuma o privremenom ustupanju V. b. u Z. od 9. prosinca 1991.
godine drugostupanjski sud je obrazložio da se ona odnosi na one osobe kojima su
stanovi bili dodijeljeni kao nositeljima stanarskog prava, dakle, na osobe koje
su stekle stanarsko pravo na valjan način, prema odredbama Zakona o stambenim
odnosima, useljenim na temelju valjane pravomoćne odluke. U konkretnom slučaju
drugostupanjski sud smatra da rješenje na koje se poziva podnositeljica ne spada
u okvir odredbe članka 8. tog Sporazuma.
6. Ustavni sud razmatrao je ustavnu tužbu s aspekta članka 14. stavka 2. Ustava,
ocijenivši navedenu odredbu Ustava mjerodavnom u konkretnom slučaju, a iz teksta
ustavne tužbe proizlazi da podnositeljica prvenstveno ističe pogrešnu primjenu
materijalnog prava.
Podnositeljica je prije stupanja na snagu Uredbe o zabrani raspolaganja
nekretninama na teritoriju Republike Hrvatske pravovaljano stekla pravo na
korištenje stana iz stambenog fonda bivše JNA, sada Republike Hrvatske
(Ministarstva obrane), na temelju rješenja bivše K. g. od 1. srpnja 1991.
godine.
Prema ocjeni Ustavnog suda, u provedenom sudskom postupku nadležni sudovi
utemeljili su osporene presude na tumačenju prava koje se sa aspekta zaštite
navedenog ustavnog prava podnositeljice i sa aspekta navedene ustavne odredbe ne
bi moglo smatrati ustavnopravno prihvatljivim.
U konkretnoj pravnoj situaciji, odbijanje sudova da podnositeljici priznaju bilo
kakva prava na stanu, uključujući i pravo na njegov otkup, ne mogu se opravdati
nikakvim ustavnopravno prihvatljivim razlozima. Ni iz obrazloženja odluka
nadležnih sudova ni iz spisa predmeta nisu razvidni opravdani razlozi zbog kojih
se podnositeljici uskraćuju prava na spornom stanu.
Naime, pogrešan je zaključak sudova da podnositeljica nema pravnu osnovu za
korištenje stana. Nije sporno da je 22. studenoga 1991. godine sklopljen
Sporazum između Vlade Republike Hrvatske i bivše JNA u izvršavanju kojeg je 9.
prosinca 1991. godine sklopljen ugovor o privremenom ustupanju V. b. Z. između
SFRJ i Republike Hrvatske. I u Sporazumu i u tom Ugovoru određen je stambeni
status osoba na koje se oni odnose.
Rješenje od 1. srpnja 1991. godine kojim je podnositeljici stan ustupljen radi
otkupa donijeto je na temelju propisa koji su bili na snazi u vrijeme njegovog
donošenja, odnosno na temelju odredbi Zakona o stambenom osiguravanju u JNA
(»Službeni list SFRJ«, broj 84/90.). Pogrešan je zaključak sudova da
podnositeljica nema valjanu pravnu osnovu za korištenje stana, budući da je
pretpostavka za davanje stana u otkup postojanje stanarskog prava. Stoga, ne
postoje razlozi za iseljenje podnositeljice iz navedenog stana.
U postupku zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom,
pokrenutim ustavnom tužbom podnositeljice, Ustavni sud je utvrdio da je
osporenim presudama podnositeljici povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred
zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2. Ustava.
7. S obzirom na predmet spora i okolnosti konkretnog slučaja, a imajući u vidu
utvrđenja Suda navedena u točki 6. ovog obrazloženja, Ustavni sud ocjenjuje da u
konkretnom slučaju nisu mjerodavna ostala, u ustavnoj tužbi navedena ustavna
prava, kao niti odredbe Europske konvencije.
8. Odredbe članka 90. Ustava ne sadrže ustavna prava u smislu članka 62. stavka
1. Ustavnog zakona.
9. Slijedom navedenog, na temelju odredbi članaka 73. i 75. Ustavnog zakona,
odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-2059/2005
Zagreb, 7. veljače 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 37/2008-1253
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)