## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1786/2003 od 9. lipnja 2004.

### NN 89/2004 (30.6.2004.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1786/2003 od 9. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1682

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi Š. M. iz V., K., kojeg zastupa B. S., odvjetnik iz Z., na
sjednici održanoj 9. lipnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja u dijelu koji se odnosi na parnični postupak koji se
vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod brojem: Pn-3700/98.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu
u predmetu koji se vodi pred tim sudom, pod brojem: Pn-3700/98 u najkraćem mogućem
roku, ali ne duljem od deset (10) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana od
dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst), podnositelju ustavne tužbe, Š. M. iz V., K., određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.700,00
kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

### i

### RJEŠENJE

Ustavna
tužba se odbacuje u odnosu na presudu Okružnog suda u Zagrebu, broj: Gž-1435/92
od 25. veljače 1992. godine.

Ova
odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

I.

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), podnio je 16. svibnja 2003. godine ustavnu tužbu.
Smatra da je Općinski sud u Zagrebu, propustivši odlučiti o njegovim pravima i
obvezama u razumnom roku u predmetu koji se pred tim sudom vodi, pod brojem:
Pn-3700/98 povrijedio njihovo pravo na suđenje u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Op­ćinskog suda u Zagrebu, broj: Pn-3700/98 utvrdio
činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava
podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

22. travnja 1992. godine podnositelj je Općinskom
sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv tužene M. S. iz Z., radi naknade štete.

Predmet se vodio pod brojem: Pn-1686/92.

Općinski sud u Zagrebu oglasio se stvarno nenadležnim
25. studenoga 1993. godine, te predmet ustupio Trgovačkom sudu u Zagrebu.

Trgovački sud u Zagrebu nije održao niti jedno ročište,
već se 20. veljače 1998. godine oglasio stvarno nenadležnim, te vratio predmet
Općinskom sudu u Zagrebu kao stvarno i mjesno nadležnom sudu.

Općinski sud u Zagrebu zaprimio je spis  4. svibnja 1998. godine, te je predmet dobio
novi broj: Pn-3700/98.

Rješenjem od 31. kolovoza 1998. godine sud je pozvao
punomoćnika tužitelja da dostavi u spis novu adresu za tuženu.

Podneskom od 16. rujna 1999. godine punomoćnik tužitelja
dostavio je podatak od Policijske uprave zagrebačke da je tužena i nadalje
prijavljena na adresi iz tužbe.

Ročište zakazano za dan 9. lipnja 2000. godine nije
održano jer je dostava poziva za tuženu vraćena s naznakom da je ista odselila.

Ročište zakazano za dan 20. rujna 2000. godine nije
održano jer je dostava po sudskom dostavljaču vraćena s naznakom da po izjavi
stanara tužena nije poznata na adresi naznačenoj u tužbi.

29.
studenoga 2002. godine punomoćnik tužitelja predložio je ponovno zakazivanje
rasprave.

Rješenjima
od 30. prosinca 2002. godine, te 13. veljače 2003. godine sud je pozvao punomoćnika
tužitelja da dostavi adresu tužene.

Podneskom
od 19. veljače 2002. godine punomoćnik tuži­te­lja predlaže postavljanje
privremenog zastupnika tuženoj.

Rješenjem
od 3. travnja 2003. godine sud je pozvao puno­moćnika tužitelja da putem nadležnog
centra za socijalnu skrb zatraži postavljanje skrbnika za poseban slučaj tuženoj.

Podneskom od 10. lipnja 2003. godine punomoćnik tužitelja
obavijestio je sud kako je zatražio postavljanje skrbnika za poseban slučaj tuženoj
od nadležnog Centra za socijalnu skrb, no s obzirom da taj postupak dugo traje,
predložio je sudu da sam postavi privremenog zastupnika tuženoj R. T.,
odvjetnika iz Z.

Dana 2. srpnja 2003. godine sud je primio zaključak
Centra za socijalnu skrb Zagreb, Ured Centar, u kojem je navedeno de je
postupak za imenovanje skrbnika za poseban slučaj tuženoj obustavljen iz
razloga jer je tom Uredu pristupila majka tužene i predložila da se sva sudska
pismena dostavljaju na adresu Odvjetničkog ureda B. iz Z.

Dana 4. srpnja 2003. godine punomoćnik tužene
dostavio je punomoć i ujedno se očitovao na navode tužbe ističući prigovor
presuđene stvari jer da je tužitelj već ostvario naknadu štete iz predmetnog štetnog
događaja u parničnom postupku koji se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod
brojem: Pn-2609/90.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog
suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitovanju
od 5. travnja 2004. godine, Općinski sud u Zagrebu navodi kronologiju
postupanja u predmetu, te obrazlaže da je u predmetu postupalo više sudaca, te
da je predmet bio ustupljen Trgovačkom sudu u Zagrebu u skladu s tada vežećim
propisima o nadležnosti sudova. Nadalje, navodi da tužitelj nije dostavio sudu
točnu adresu tužene, te da je tužitelj tek podneskom od 19. veljače 2003.
godine predložio da sud tuženoj postavi skrb­nika za poseban slučaj.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pn-3700/98 Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 22.
travnja 1992. godine, tužbom podnositelja protiv tužene M. S. radi nakande štete
pretrpljene uslijed prometne nezgode.

Ustavna tužba je podnesena 16. svibnja 2003. godine,
a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud utvrđuje
da do dana podnošenja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje ukupno
jedanaest (11) godina i dvadeset četiri (24) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih
prava i temeljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«,
broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon
o potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje«, koja, između ostalog, propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku
63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno
relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na donošenje sudske odluke u
razumnom roku, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 16. svibnja 2003. godine
(to jest do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, šest
(6) mjeseci i jedanaest (11) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da u razmatranom, pravno
relevantnom razdoblju, u postupku pred Trgovačkim sudom u Zagrebu nije
provedena niti jedna rasprava. Postupak je nastavljen pred Općinskim sudom u
Zagrebu, u kojem su sve radnje od dostave spisa od strane Trgovačkog suda u
Zagrebu dana 4. svibnja 1998. godine do obavijesti Centra za socijalnu skrb
Zagreb, Ured Centar, od 2. srpnja 2003. godine bile usmjerene na utvrđivanje
adrese tužene i postavljanje odgovarajućeg zastupnika.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA
U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom
postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, nije pridonio duljini sudskog
postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Navodi
tužbe ne ukazuju da bi se radilo o složenom predmetu.

6. Ustavni sud utvrđuje da parnični postupak u kojem
je podnositelj podnio tužbu radi naknade štete, a koji se sada vodi pred Općinskim
sudom u Zagrebu, pod brojem: Pn-3700/98 traje preko jedanaest godina.
Dugotrajnost postupka je prvenstveno posljedica okolnosti da se nije mogla
utvrditi adresa tužene. Člankom 148. Zakona o parničnom postupku (»Narodne
novine«, broj 53/91, 91/92, 112/99, 88/01 i 117/03) propisano je da će sud
nastojati od nadležnog organa tijela uprave ili na drugi način dobiti potrebne
podatke ako stranka ne može sama saznati adresu osobe kojoj pismeno treba
dostaviti. Nadalje, člankom 84. istog Zakona propisano je da će sud postaviti
tuženiku privremenog zastupnika, između ostalog, i ako je njegovo boravište
nepoznato, a tuženik nema punomoćnika ako se u tijeku postupka pred
prvostupanjskim sudom pokaže da bi redovan postupak oko postavljanja zakonskog
zastupnika tuženiku trajao dugo, tako da bi zbog toga za jednu ili obje stranke
mogle nastati štetne posljedice. S obzirom na navedeno, proizlazi da Općinski
sud u Zagrebu nije iskoristio sve mogućnosti koje mu pruža Zakon o parničnom
postupku, a koje su u konkretnom predmetu, mogle ubrzati postupak.

Osim
toga, napominje se da je Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda
izrijekom utvrdio da su države-ugovornice obvezne organizirati svoje pravne
poretke na način koji omo­gućava sudovima da ispune zahtjeve propisane člankom
6. stavkom 1. Europske konvencije, opetovano ističući naročitu važnost tog
zahtjeva za pravilno i uredno vođenje sudskih postupaka (v., primjerice,
presude Europskog suda u predmetima Bucholoz protiv Njemačke od 6. svibnja
1981., Guincho protiv Portugala od 10. srpnja 1984., Union Alimentaria Sanders
SA od 7. srpnja 1989., Brigandi protiv Italije od 19. veljače 1991. i dr.).
Sukladno tako izraženom stavu, a s obzirom na okolnosti predmetnog parničnog
postupka, Ustavni sud nalazi da je država dužna organizirati svoj pravni sustav
na način da se osigura suđenje u razumnom roku i u predmetima u kojima postoje
poteškoće pri utvrđivanju adrese tužene strane.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2.
Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

8. Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) temelji
se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

II.

9. U odnosu na postupak koji je dovršen presudom tadašnjeg
Okružnog suda u Zagrebu, broj: Gž-1435/92 od 25. veljače 1992. godine,
podnositelj ističe da je tom presudom potvrđena prvostupanjska presuda kojom je
djelomično usvojen njegov tužbeni zahtjev za naknadu štete protiv tuženika ZOIL
»D.« B. Iako je presuda donijeta još 1992. godine podnositelju je putem
njegovog punomoćnika dostavljena tek 2. prosinca 2002. godine, a tuženoj strani
uopće nije dostavljena, te iz tog razloga nije moguće ishoditi pravomoćnost i
ovršnost presude i krenuti u prisilnu ovrhu.

Predlaže da Ustavni sud Republike Hrvatske naloži Općin­skom
sudu u Zagrebu da dostavi tuženiku drugostupanjsku presudu u roku od jednog
mjeseca od objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

10. Prema odredbi članka 63. stavka 1. Ustavnog
zakona, Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je
iscrpljen pravni put u slučaju kad o pravima i obvezama stranke ili o sumnji
ili optužbi zbog kažnjivog djela nije u razumnom roku odlučio sud ili u slučaju
kad se osporenim poje­dinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno
je razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne
tužbe mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

Prema odredbi članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona,
Ustav­ni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog
djela podnositelja.

Iz
navedenog proizlazi da je Ustavni sud ovlašten utvrditi povredu ustavnih prava
zbog nedonošenja odluke u razumnom roku, samo u slučaju kada je podnositelj
pokrenuo postupak po ustavnoj tužbi podnijetoj prije dovršenog sudskog
postupka, te da sudu može odrediti rok samo za donošenje meritorne odluke.

Ne
postoje pretpostavke za postupanje Ustavnog suda u smislu odredbe članka 63.
Ustavnog zakona.

11.
Tijekom ustavnosudskog postupka, sukladno odredbama članka 69. alineje 2.
Ustavnog zakona, ustavna tužba je dostavljena na očitovanje Općinskom sudu u
Zagrebu.

Iz očitovanja
Oćinskog suda u Zagrebu proizlazi da je Okružni sud u Zagrebu 25. veljače 1992.
godine donio presudu, kojom je odbio žalbu podnositelja protiv presude Općinskog
suda u Zagrebu, broj: Pn-2609/90 od 20. studenoga 1991. godine, a kojom je
djelomično usvojen zahtjev podnositelja za naknadu štete. Presuda Okružnog suda
u Zagrebu dostavljena je podnositelju putem njegovog punomoćnika u prosincu
2002. godine, a tuženiku je dostavljena diplomatskim putem 27. studenoga 2002.
godine putem Ministarstva pravosuđa, uprave i lokalne samouprave. U spisu nema
dokaza o primitku navedene presude od stane tuženika.

12.
Prema odredbi članka 32. Ustavnog zakona, Ustavni sud će rješenjem odbaciti
zahtjev, prijedlog i ustavnu tužbu ako nije nadležan za odlučivanje, ako su
nepravodobni i u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje
o biti stvari.

Budući
da je Okružni sud u Zagrebu, još prije podnošenja ustavne tužbe, donio odluku
kojom je okončan parnični postupak na koji se odnosi ustavna tužba, ne postoje
pretpostavke za odlučivanje o biti stvari u povodu predmetne ustavne tužbe.
Posebno Ustavni sud napominje da ga Ustavni zakon ovlašćuje da sudovima odredi
rok za donošenje meritorne odluke, ali ne i rok za dostavu presude.

13.
Stoga je, temeljem odredbe članka 32. Ustavnog zakona, riješeno kao u izreci.

14.
Objava ove odluke i rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-1786/2003
Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 89/2004-1682