## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2651/2009 od 17. lipnja 2009.

### NN 74/2009 (29.6.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2651/2009 od 17. lipnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1780

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo S. Dž., kojeg zastupa Z. V., odvjetnik u Š., na sjednici održanoj 17. lipnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Županijskog suda u Šibeniku, broj: Kž-108/09 od 14. svibnja 2009. godine.

III. Predmet se vraća Županijskom sudu u Šibeniku na ponovno odlučivanje.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Šibeniku broj: Kž-108/09 od 14. svibnja 2009., kojim je odbijena žalba podnositelja podnesena protiv rješenja Općinskog suda u Šibeniku broj: Kv-91/09, K-221/09 od 5. svibnja 2009. godine. Tim rješenjem, na temelju članka 107. stavka 2. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02., 62/03. – pročišćeni tekst i 111/03.; u daljnjem tekstu: ZKP), produljen je pritvor protiv podnositelja po zakonskoj osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a, u tijeku postupka nakon podizanja optužnice zbog stjecaja kaznenog djela protiv života i tijela, teške tjelesne ozljede iz članka 99. stavka 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03. i 190/03. – u daljnjem tekstu: KZ) i kaznenog djela protiv javnog reda i mira, nasilničkog ponašanja iz članka 331. stavka 1. KZ-a.

2. Podnositelj smatra da su mu u postupku u kojem se po službenoj dužnosti ispitivala opstojnost daljnje primjene mjere pritvora, a u kojem su donijeta navedena rješenja, povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14. stavka 2., 24. stavka 3. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske te članak 5. stavak 4. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Konvencija), i to rješenjem drugostupanjskog suda.

Podnositelj u bitnom navodi da mu je odbijanjem žalbe od strane drugostupanjskog suda podnijete protiv rješenja prvostupanjskog suda, koji je o produljenju pritvora podnositelju odlučivao u sjednici izvanraspravnog vijeća održanoj suprotno odredbama članka 105. stavaka 1. i 2. ZKP-a, jer njegov branitelj uopće nije bio pozvan na tu sjednicu, povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava uslijed čega je onemogućen u smislu članka 105. stavka 3. ZKP-a izložiti svoja stajališta važna za donošenje odluke o pritvoru, odnosno onemogućen je u raspravljanju o zakonitosti njegovog lišenja slobode. Također smatra da mu je rješenjem drugostupanjskog suda povrijeđeno i pravo da se bez odgode odluči o zakonitosti lišenja slobode iz članka 24. stavka 3. Ustava.

Istaknutu povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 14. stavkom 2. Ustava obrazlaže činjenicom da rješenje drugostupanjskog suda nije utemeljeno na pravilnoj primjeni mjerodavnog prava, jer je u izravnoj suprotnosti s praksom Vrhovnog suda Republike Hrvatske prema kojoj postoji obveza pozivanja državnog odvjetnika i branitelja, a po ocjeni vijeća i okrivljenika odnosno pritvorenika, ne samo na odlučivanje o određivanju, ukidanju ili produljenju pritvora neposredno nakon predaje optužnice, već na svako ispitivanje postojanja razloga za pritvor u tijeku postupka nakon podignute optužnice.

Zaključno smatra da se uslijed nepozivanja njegovog branitelja na sjednicu izvanraspravnog vijeća prvostupanjskog suda, formalnim donošenjem rješenja o produljenju pritvora nije »oživotvorila« ni odredba članka 5. stavka 4. Konvencije glede prava na sudsko osporavanje pritvora.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo).

Ustavni sud u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja povrijeđeno njegovo ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li nadležna tijela, odnosno sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Razmatrajući navode iz ustavne tužbe, osporena rješenja, te očitovanje i presliku dijela spisa predmeta koje je dostavio Općinski sud u Šibeniku, Ustavni sud je utvrdio da se podnositelj nalazi u pritvoru od 28. studenoga 2008., kada mu je pritvor bio određen rješenjem istražnog suca Županijskog suda u Šibeniku broj: Kio-100/08 od 28. studenoga 2008.

Podnositelj je optužnicom Općinskog državnog odvjetništva u Šibeniku broj: K-DO-124/09 od 26. veljače 2009. godine optužen zbog dva kaznena djela u stjecaju: kaznenog djela protiv života i tijela, teške tjelesne ozljede iz članka 99. stavka 2. KZ-a i kaznenog djela protiv javnog reda i mira, nasilničkog ponašanja iz članka 331. stavka 1. KZ-a. Optužnica je postala pravomoćna 10. ožujka 2009.

Istog dana kada je podignuta optužnica, u smislu članka 107. stavka 1. ZKP-a podnositelju je produljen pritvor rješenjem izvanraspravnog vijeća Općinskog suda u Šibeniku broj: Kv-43/09, K-221/09 od 26. veljače 2009. koje je rješenje, u povodu žalbe podnositelja, potvrdio Županijski sud u Šibeniku rješenjem broj: Kž-56/09 od 6. ožujka 2009. Nakon toga, podnositelju je produljen pritvor rješenjima navedenim u točki 1. obrazloženja ove odluke.

4.1. Rješenjem izvanraspravnog vijeća prvostupanjskog suda od 5. svibnja 2009. podnositelju je po službenoj dužnosti, dakle temeljem članka 107. stavka 2. ZKP-a, produljen pritvor po zakonskoj osnovi iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a.

Iz očitovanja prvostupanjskog suda i dostavljene preslike dijela spisa tog suda broj: K-221/09 razvidno je da branitelj podnositelja nije prisustvovao sjednici izvanraspravnog vijeća prvostupanjskog suda održanoj 5. svibnja 2009., a niti je na nju bio pozvan. Također nije bio prisutan ni nadležni državni odvjetnik.

4.2. Podnositelj je podnio žalbu protiv rješenja prvostupanjskog suda zbog nepozivanja njegovog branitelja na navedenu sjednicu izvanraspravnog vijeća prvostupanjskog suda i podredno zbog ocjene tog suda o osnovanosti produljenja pritvora.

4.2.1. Drugostupanjski sud je odbio žalbu podnositelja i potvrdio prvostupanjsko rješenje. U obrazloženju svog rješenja drugostupanjski sud je među ostalim naveo sljedeće:

»Kako je izvanraspravno vijeće Općinskog suda u Šibeniku dana 26. veljače 2009.g. na javnoj sjednici u prisustvu branitelja okrivljenika i državne odvjetnice, neposredno nakon podizanja optužnice, ispitalo sve okolnosti potrebne za valjano odlučivanje o osnovanosti pritvora, te isti potom i produljilo, stoga, to vijeće nije bilo u obvezi pozivati branitelja okrivljenika i na sjednicu vijeća od dana 5. svibnja 2009.g. na kojoj je po službenoj dužnosti unutar roka od 2 mjeseca po pravomoćnosti prethodnog rješenja o produljenju pritvora (pravomoćnost nastupila 6. ožujka 2009.g.), doneseno ovdje pobijano rješenje o produljenju pritvora prema okrivljenom Dž.«

Istim rješenjem drugostupanjski sud je ocijenio da je prvostupanjski sud pravilno utvrdio sve bitne okolnosti vezane za produljenje pritvora po pritvorskom osnovu iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a, te da je daljnja primjena mjere pritvora prema podnositelju opravdana.

4.2.2. Tijekom ustavnosudskog postupka (telefonskom provjerom u kancelu Županijskog suda u Šibeniku) utvrđeno je da je žalba podnositelja protiv rješenja prvostupanjskog suda zaprimljena kod drugostupanjskog suda dana 12. svibnja 2009. godine, a drugostupanjski sud je o žalbi odlučio na sjednici vijeća održanoj 14. svibnja 2009. godine.

5. Imajući u vidu navode u ustavnoj tužbi kojima se osporava rješenje drugostupanjskog suda jer nije u povodu žalbe ukinuo prvostupanjsko rješenje i predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje te time omogućio podnositelju, putem pozivanja njegovog branitelja na sjednicu izvanraspravnog vijeća, »raspravljanje o osnovanosti daljnje mjere pritvora«, dakle navode koji su ograničeni na postupovne povrede u postupku produljenja pritvora, Ustavni sud ih je ocjenjivao s aspekta odredbi članka 24. stavka 3. Ustava te članka 29. stavka 1. Ustava.

5.1. Članak 24. stavak 3. Ustava glasi:

Svaka se osoba koja je uhićena ili pritvorena ima pravo žaliti sudu, koji će bez odgode odlučiti o zakonitosti lišenja slobode.

Članak 5. stavak 4. Konvencije glasi:

Svatko tko je lišen slobode uhićenjem ili pritvaranjem ima prvo pokrenuti sudski postupak u kojem će se brzo odlučiti o zakonitosti njegova pritvaranja ili o njegovu puštanju na slobodu ako je pritvaranje bilo nezakonito.

Povredu navedenog ustavnog prava podnositelj nije posebno obrazložio već je samo istaknuo da o njegovoj žalbi nije odlučeno »bez odgode«. Istaknutu povredu Ustavni sud nije posebno razmatrao s aspekta članka 5. stavka 4. Konvencije.

Polazeći od činjeničnih utvrđenja u točki 4.2.2. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud utvrđuje da je u konkretnom slučaju drugostupanjski sud postupio sukladno odredbi članka 110. stavka 5. ZKP-a, te nije povrijedio ustavno pravo podnositelja zajamčeno odredbom članka 24. stavka 3. Ustava.

5.2. Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

5.2.1. Ustavni sud ističe da je pravo na slobodu temeljno ljudsko pravo. Ustav sadrži načelo nepovredivosti slobode čovjeka, koja se može ograničiti samo pod uvjetima propisanim Ustavom. Članak 22. Ustava propisuje da je čovjekova sloboda (...) nepovrediva te da se nikomu ne smije oduzeti (...) sloboda, osim kada je to određeno zakonom, o čemu odlučuje sud. Pravo na slobodu zajamčeno je i člankom 5. stavkom 1. Europske konvencije, koji propisuje da svatko ima pravo na slobodu (...). Nitko se ne smije lišiti slobode, osim u sljedećim slučajevima i u postupku propisanom zakonom: (...).

Pritvor, dakle, uvijek predstavlja posebno osjetljivu mjeru oduzimanja osobne slobode čovjeka koja se, k tome, određuje prije no što je pravomoćnom sudskom presudom osobi utvrđena krivnja, pa u razdoblju pritvora još uvijek u cijelosti važi ustavna predmnijeva nevinosti, zajamčena člankom 28. Ustava. Kako pritvor, kao zakonska mjera oduzimanja temeljnog ljudskog prava na osobnu slobodu u razdoblju prije donošenja pravomoćne sudske presude o krivnji, nije kazna niti se za pritvorenika smije pretvoriti u kaznu, dopušteno ga je odrediti samo u slučaju u kojem postoji visok stupanj vjerojatnosti utvrđenja krivnje i izricanja kazne, to jest u kojem postoji »osnovana sumnja« da je osoba počinila kazneno djelo te, načelno, samo u cilju osiguranja pokretanja i provođenja kaznenog postupka. Stoga ZKP za određivanje pritvora uvijek traži kumulativno postojanje »osnovane sumnje« da je osoba počinila kazneno djelo i postojanje barem jednog od pritvorskih razloga nabrojanih u članku 102. stavku 1. ZKP-a. Postojanje tih uvjeta mora se pažljivo utvrđivati i periodički provjeravati, kako to ZKP posebno propisuje, člankom 107. stavkom 2., nakon podnošenja optužnice, kada nadležno sudsko vijeće ima zakonsku obvezu svaka dva mjeseca, do izricanja nepravomoćne presude, računajući od dana pravomoćnosti prethodnog rješenja o pritvoru, ispitivati postoje li zakonski uvjeti za daljnju primjenu mjere pritvora, te ga rješenjem produljiti ili ukinuti.

5.2.2. Ustavni sud ističe da pritvorene osobe imaju pravo na preispitivanje odluke o pritvoru koje se odnosi na postupovne i materijalne uvjete koji su bitni za zakonitost njihovog lišavanja slobode u smislu Ustava i Konvencije. To znači da nadležni sud mora ispitati ne samo osnovanost sumnje na kojoj se temelji pritvaranje i legitimnost svrhe koja se pritvaranjem nastoji postići, već i ispunjenje postupovnih zahtjeva utvrđenih u mjerodavnom postupovnom pravu, u konkretnom slučaju Zakonom o kaznenom postupku. Isto stajalište, mutatis mutandis, zauzeo je i Europski sud za ljudska prava u Strasbourgu primjerice u presudi Garcia Alva v. Germany od 13. veljače 2001. godine, § 39. i presudi Nikolova v. Bulgaria [GC] od 25. ožujka 1999. godine, § 58.

U slučaju osobe čije pritvaranje potpada u domašaj članka 22. stavka 2. Ustava, odnosno članka 5. stavka 1. c) Konvencije, potrebno je održati ročište. Nadležan sud koji preispituje uvjete za opstojnost mjere pritvora prema osobi protiv koje je ta mjera već bila određena mora pružiti jamstva sudskog postupka. Postupak mora biti kontradiktoran i mora uvijek jamčiti jednakost stranaka, državnog odvjetnika i pritvorene osobe. To je posebno značajno u kaznenom postupku gdje postoji temeljna nejednakost stranaka i to u svakom stadiju postupka. Jednakost nije osigurana ako se branitelju pritvorene osobe uskrati mogućnost prisustvovanja sjednici sudskog vijeća na kojoj se odlučuje o produljenju pritvora, čak i kada se ona održava po službenoj dužnosti nakon podizanja optužnice, a koje je bitno za djelotvorno osporavanje zakonitosti pritvaranja njegovog klijenta.

5.2.3. Održavanje sjednice vijeća prvostupanjskog suda kada odlučuje o određivanju, produljenju i ukidanju pritvora uređeno je odredbama članka 105. ZKP-a koji glasi:

(1) Na sjednicu vijeća (članak 18. stavak 3., odnosno članak 20. stavak 2.) na kojoj se nakon predaje optužnice ispituje postoje li razlozi za pritvor, odnosno na kojoj se odlučuje o određivanju, ukidanju ili produljenju pritvora, pozivaju se državni odvjetnik i branitelj, a po ocjeni vijeća i okrivljenik, odnosno pritvorenik.

(2) Sjednica vijeća održat će se i ako uredno pozvane osobe iz stavka 1. ovoga članka ne dođu na sjednicu, ili ako okrivljenik ili njegov branitelj nisu uredno primili poziv zbog toga jer su promijenili boravište ne obavijestivši o tome sud ili zbog toga što dostava nije bila moguća zbog njihove nedostupnosti.

(3) Vijeće će omogućiti strankama da usmeno izlože svoja stajališta važna za donošenje odluke o pritvoru, daju potrebna obrazloženja, pisane podneske i prilože važnu dokumentaciju.

(4) Vijeće će prilikom donošenja odluke o pritvoru uzeti u razgledavanje i dopise i dokumentaciju koja u sud pristigne do početka sjednice, a koje stranke dostave vijeću poštom ili na drugi način.

(5) Tijekom sjednice vijeća vodi se zapisnik koji se prilaže spisu predmeta zajedno s rješenjem kojim je vijeće odlučilo o pritvoru.

Prema ustaljenoj praksi Vrhovnog suda Republike Hrvatske obveza pozivanja državnog odvjetnika i branitelja, a po ocjeni sudskog vijeća i okrivljenika odnosno pritvorenika, odnosi se, ne samo na odlučivanje o određivanju, ukidanju ili produljenju pritvora neposredno nakon predaje optužnice, već na svako ispitivanje postojanja razloga za pritvor u tijeku postupka nakon podignute optužnice (primjerice rješenja Vrhovnog suda broj: II Kž-325/98 od 20. srpnja 1998., II Kž-163/04 od 5. ožujka 2004., II Kž-776/06 od 9. listopada 2006. i II Kž-359/08 od 18. lipnja 2008.). Prema pravnom shvaćanju Vrhovnog suda kada branitelj optuženika nije obaviješten o održavanju sjednice izvanraspravnog vijeća prvostupanjskog suda, nisu ispunjene pretpostavke iz članka 105. stavka 2. ZKP-a za njezino održavanje bez nazočnosti branitelja, te bi se njezinim održavanjem u takvom slučaju počinila bitna povreda odredaba kaznenog postupka iz odredbi članka 105. stavaka 1. i 2. ZKP-a.

Nadalje, Ustavni sud ističe da se takva povreda kaznenog postupka ne može ispraviti u postupku koji se pred drugostupanjskim sudom vodi u povodu žalbe protiv prvostupanjskog rješenja, jer se odredba članka 374. stavka 1. ZKP-a, kojom je propisano da će se o sjednici vijeća tog suda izvijestiti onaj optuženik, odnosno njegov branitelj koji u predviđenom roku za žalbu ili za odgovor na žalbu zahtijeva da bude izviješten o sjednici ili predlaže održavanje rasprave pred drugostupanjskim sudom, prema članku 399. ZKP-a ne primjenjuje na postupak o žalbi protiv rješenja. Povrh toga, Ustavni sud primjećuje da je u svezi navedenog, Vrhovni sud Republike Hrvatske zauzeo pravno shvaćanje da ne postoji obveza drugostupanjskog suda da o sjednici vijeća na kojoj odlučuje o žalbi protiv rješenja o produljenju pritvora izvijesti osobe koje su to u žalbi tražile (primjerice rješenje broj: II Kž-565/98 od 24. studenoga 1998.).

5.2.4. Prema spisu ovog predmeta Ustavni sud je utvrdio da branitelj podnositelja nije bio pozvan na sjednicu izvanraspravnog vijeća Općinskog suda u Šibeniku kada je ono po službenoj dužnosti, temeljem članka 107. stavka 2. ZKP-a, odlučivalo o produljenju pritvora. Ta je sjednica održana suprotno odredbama članka 105. stavaka 1. i 2. ZKP-a te je na njoj odlučeno o produljenju pritvora podnositelju. Time je podnositelj bio onemogućen u raspravljanju u smislu članka 105. stavka 3. ZKP-a.

Odlučujući o žalbi podnositelja, drugostupanjski sud nije mogao ispraviti navedenu povredu kaznenog postupka jer se prema članku 399. ZKP-a odredba članka 374. stavka 1. ZKP-a ne primjenjuje kada drugostupanjski sud odlučuje o žalbi protiv rješenja. Dakle, učinjena povreda u postupku odlučivanja o produljenju pritvora mogla je biti ispravljena jedino ukidanjem prvostupanjskog rješenja i vraćanjem predmeta prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje, što drugostupanjski sud u konkretnom slučaju nije učinio, uslijed čega je propustio ispraviti navedenu povredu kaznenog postupka, odnosno nije omogućio podnositelju raspravljanje u smislu članka 105. stavka 3. ZKP-a putem održavanja sjednice izvanraspravnog vijeća sukladno članku 105. stavcima 1. i 2. ZKP-a.

Budući da je u konkretnom slučaju pritvor produljen suprotno mjerodavnim odredbama ZKP-a i načinu njihovog tumačenja u ustaljenoj praksi Vrhovnog suda, te imajući u vidu ustavna jamstva kontradiktornog postupanja pri donošenju postupovnih odluka kojima se ograničava ustavno pravo na osobnu slobodu, Ustavni sud, utvrđuje da je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno odredbom članka 29. stavak 1. Ustava.

5.3. S obzirom na utvrđenje povrede članka 29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao eventualnu povredu ostalih ustavnih i konvencijskih prava navedenih u ustavnoj tužbi.

6. Slijedom navedenoga, na temelju članaka 74. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

7. Odluka o objavi iz točke IV. ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2651/2009

Zagreb, 17. lipnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 74/2009-1780