## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2464/2010 i U-I-1003/2011 od 30. siječnja 2014.

### NN 26/2014 (25.2.2014.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2464/2010 i U-I-1003/2011 od 30. siječnja 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

468

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Snježana Bagić, zamjenica predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, rješavajući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), na sjednici održanoj 30. siječnja 2014., donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 7. točke 5. podtočke 5.3. i 37. stavka 1. Zakona o doprinosima (»Narodne novine« broj 84/08., 152/08., 94/09., 18/11., 22/12., 144/12. i 148/13.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 7. točke 5. podtočke 5.3. Zakona o doprinosima (»Narodne novine« broj 84/08., 152/08., 94/09., 18/11., 22/12., 144/12. i 148/13., u daljnjem tekstu: ZoDop) podnijela je Nives Rismondo iz Zagreba (U-I-1003/2011), dok je Jelica Krišto iz Sesveta podnijela prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 37. stavka 1. ZoDop-a (U-I-2464/2010).

2. Na temelju članka 25. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud je od Hrvatskog sabora zatražio i zaprimio relevantnu dokumentaciju vezanu uz raspravljanje i donošenje ZoDop-a, a od Ministarstva financija Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Ministarstvo) zatražio je i dobio očitovanja.

3. ZoDop pripada skupini zakona kojima Republika Hrvatska usklađuje nacionalno zakonodavstvo s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe, što je razvidno iz Izjave o usklađenosti ZoDop-a s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe.

A. ČLANAK 7. TOČKA 5. PODTOČKA 5.3. ZoDop-a

4. Suglasnost s Ustavom članka 7. točke 5.3. ZoDop-a osporava Nives Rismondo iz Zagreba.

Članak 7. točka 5. ZoDop-a glasi:

»Članak 7.

Pojedini pojmovi u smislu ovoga Zakona imaju sljedeća značenja:

(...)

5. ostale samostalne djelatnosti jesu djelatnosti fizičkih osoba s obilježjem samostalnosti, trajnosti i namjere stvaranja izvora dohotka ili dobiti i po osnovi obavljanja tih djelatnosti upisane su u registar obveznika poreza na dohodak te su po toj osnovi obveznici poreza na dohodak ili poreza na dobit, a nositelju je ta djelatnost osnovno zanimanje i po toj se osnovi, sukladno propisima o obveznim osiguranjima, smatra obvezno osiguranom osobom, a to su:

5.1. djelatnosti za čije obavljanje nije propisano izdavanje odobrenja i registracije,

5.2. djelatnosti osoba koje ostvaruju primitke od kojih se, prema propisima o porezu na dohodak, utvrđuje drugi dohodak, ali su promijenile način utvrđivanja dohotka pa prema tim primicima utvrđuju dohodak od samostalne djelatnosti ili dobit,

5.3. djelatnosti osoba koje ostvaruju primitke od imovine i imovinskih prava od kojih se, prema propisima o porezu na dohodak, utvrđuje dohodak od imovine i imovinskih prava, ali su promijenile način utvrđivanja dohotka pa prema tim primicima utvrđuju dohodak od samostalne djelatnosti ili dobit,

5.4. ostale djelatnosti upisane u registar obveznika poreza na dohodak po osnovi obavljanja samostalne djelatnosti i po osnovi koje su obveznici poreza na dohodak ili poreza na dobit;

(...)«

4.1. Predlagateljica smatra da se na temelju članka 57. stavka 1. Ustava »ustavna obveza obuhvata u sklopu socijalnog osiguranja odnosi... na 'zaposlene', tj. na osobe u radnom odnosu, što znači da je obuhvat ostalih osoba socijalnim osiguranjem fakultativne naravi ... te ... zavisi od socijalne politike koja se provodi u državi«. U pogledu obuhvata obvezno socijalno osiguranih osoba poziva se i na Konvenciju Međunarodne organizacije rada (u daljnjem tekstu: MOR) broj 102 o najnižim standardima socijalne sigurnosti (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 1/02.) i Konvenciju MOR-a broj 121 o davanjima za slučaj nesreće na poslu i profesionalnih bolesti (»Službeni list SFRJ – Međunarodni ugovori« broj 27/70.), kojih je Republika Hrvatska stranka na temelju notifikacije o sukcesiji konvencija MOR-a (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 2/94.). Nadalje navodi da iz odredbi »o osiguranicima prema Zakonu o mirovinskom osiguranju (čl. 10 – 14, i 16, Narodne novine, br. 130/10) i Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju (članak 6, Narodne novine, br. 150/08, 94/09, 153/09, 71/10, 139/10) jasno proizlazi da se obveza na osiguranje prema tim zakonima temelji na obavljanju određenoga rada ili djelatnosti« te da se »zakonom o doprinosima može ... uspostavljati obveza na plaćanje doprinosa samo za osobe koje su utvrđene kao obvezni osiguranici u zakonima kojima su uređene grane zdravstvenog i mirovinskog osiguranja«. Smatra da je zakonodavac »u slučaju Zakona o doprinosima posegnuo za normativnim rješenjem, prema kojemu je uveo novu skupinu osiguranika mimo navedena dva zakona« te da je »suprotno njihovim odredbama, duhu i svrsi, tim ... zakonom određena obveza na plaćanje doprinosa za mirovinsko i zdravstveno osiguranje samo na temelju činjenice što netko ostvaruje izvjestan prihod na temelju imovine ili imovinskoga prava, koji je podložan porezu«. Vezano uz navedeno zaključuje da »imovina, sama po sebi, može biti temelj ili povod za uspostavljanje porezne obveze, ali ne i temelj za uspostavljanje svojstva osiguranika u obveznom mirovinskom ili zdravstvenom osiguranju«. Također ukazuje »da niti svi porezni obveznici poreza na dohodak od imovine ili imovinskih prava nisu u istome položaju u pogledu obveze na plaćanje doprinosa za zdravstveno i mirovinsko osiguranje«. U tom smislu navodi:

»Tako za obveznike poreza na dohodak nema dodatne obveze na zdravstveno i mirovinsko osiguranje, dok su obveznici poreza na dohodak od samostalne djelatnosti ili na dobit i obveznici toga doprinosa, i to samo zbog činjenice što su zbog visine godišnjeg prihoda na temelju poreskih propisa morali promijeniti svoj porezni položaj i postati obveznici poreza na dohodak od samostalne djelatnosti ili poreza na dobit, iako se ne bave nikakvom samostalnom djelatnošću. Naime, obavljanje samostalne djelatnosti pretpostavlja i obavljanje rada u određenoj djelatnosti, a u prvome slučaju (iznajmljivanje nekretnine, uz porez na dohodak) i drugome slučaju (iznajmljivanje nekretnine, uz porez na dohodak od samostalne djelatnosti ili na dobit) radi se o istoj situaciji, u kojoj je do promjene u položaju obveznika poreza došlo samo na temelju primjene poreznih propisa, a ne zbog obavljanja određene (registrirane) samostalne djelatnosti (na primjer, bavljenje iznajmljivanjem soba ili apartmana u turizmu, koje sadržava aktivnosti oko pribavljanja i smještaja osoba, reklamiranje, održavanje prostora i čistoće, pranje i peglanje posteljine i dr.).«

Prema predlagateljičinom mišljenju, nepravedno je uvođenje »posebne obveze plaćanja doprinosa u ovome slučaju, u kojemu se ne može ostvariti pravo povodom osiguranog slučaja i u kojemu se već podmiruju obveze na temelju poreza« te da se vlasnicima »uspostavlja... dodatna obveza iako se ne bave nikakvom samostalnom djelatnošću i nemaju ni potrebu, a ni interes uključiti se u zdravstveno i mirovinsko osiguranje, iz kojih ne mogu ostvariti davanja«.

Predlagateljica smatra da je članak 7. točka 5. podtočka 5.3. ZoDop-a u nesuglasnosti s člancima 1. stavkom 1. (u dijelu koji se tiče socijalne države), 3. (u dijelu koji se tiče socijalne pravde i vladavine prava), 5. stavkom 1., 48. (iz sadržaja prijedloga proizlazi: člankom 48. stavcima 1. i 2.) te 51. stavkom 1. Ustava, koji glase:

»Članak 1.

Republika Hrvatska... je... socijalna država.

(...)«

»Članak 3.

... socijalna pravda, ... vladavina prava... najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

»Članak 5.

U Republici Hrvatskoj zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, ...

(...)«

»Članak 48.

Jamči se pravo vlasništva.

Vlasništvo obvezuje. Nositelji vlasničkog prava i njihovi korisnici dužni su pridonositi općem dobru.

(...)«

»Članak 51.

Svatko je dužan sudjelovati u podmirenju javnih troškova, u skladu sa svojim gospodarskim mogućnostima.

(...)«

Prijedlog nije osnovan.

4.2. Ministarstvo je u očitovanju klasa: 411-01/12-01/8, ur. broj: 513-07-21-01/12-3 od 14. svibnja 2012. navelo:

»Kako bi se pravilno mogla tumačiti osporavana odredba ... potrebno je sagledati članak 7. točku 5. Zakona u cijelosti koji definira ostale samostalne djelatnosti kao djelatnosti fizičkih osoba s obilježjem samostalnosti, trajnosti i namjere stvaranja izvora dohotka ili dobiti i po osnovi obavljanja tih djelatnosti upisane su u registar obveznika poreza na dohodak te su po toj osnovi obveznici poreza na dohodak ili poreza na dobit, a nositelju je ta djelatnost osnovno zanimanje i po toj se osnovi, sukladno propisima o obveznim osiguranjima, smatra obvezno osiguranom osobom ...

(...)

Temeljem gore navedenog razvidno je da je djelatnost osoba koje ostvaruju primitke od imovine i imovinskih prava od kojih se, prema propisima o porezu na dohodak, utvrđuje dohodak od imovine i imovinskih prava, ali su promijenile način utvrđivanja dohotka pa prema tim primicima utvrđuju dohodak od samostalne djelatnosti ili dobit samo jedna od vrsti samostalnih djelatnosti, koja se može obavljati kao jedina djelatnost ili kao jedna od djelatnosti.

Odredbom članka 5. Zakona o doprinosima propisano je da je obveza doprinosa vezana uz razdoblje provedeno u osiguranju i uz osnovu osiguranja. Početak i prestanak razdoblja osiguranja te osnovu osiguranja utvrđuju nositelji obveznih osiguranja. Ova odredba Zakona o doprinosima znači da se ne može utvrditi obveza doprinosa ukoliko nositelji obveznih osiguranja (Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje) nisu utvrdili status i razdoblje u osiguranju. Što se tiče obveznog osiguranja osoba koje obavljaju ostale samostalne djelatnosti, pa tako i djelatnost osoba koje ostvaruju primitke od imovine i imovinskih prava ono je propisano:

– člankom 11. točka 5. Zakona o mirovinskom osiguranje ('Narodne novine', broj 102/98, 127/00, 59/01, 109/01, 147/02, 117/03, 30/04, 177/04, 92/05, 79/07, 35/08, 121/10, 130/10 – pročišćeni tekst, 61/11 i 114/11) koji propisuje da su obvezno osigurane osobe koje obavljaju djelatnost za čije obavljanje nije propisano izdavanje odobrenja ili registracije, ali imaju obilježje samostalnosti, trajnosti i s namjerom stvaranja izvora dohotka ili dobiti i po osnovi obavljanja tih djelatnosti su obveznici poreza na dohodak ili poreza na dobit, ako nisu korisnici mirovine, osim korisnika invalidske mirovine zbog profesionalne nesposobnosti za rad, ili nisu obvezno osigurane po drugoj osnovi,

– člankom 6. stavka 1. točki 6. i stavku 4. Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju ('Narodne novine', broj 150/08, 94/09, 153/09, 71/10, 139/10, 49/11. i 22/12) koji propisuje da osobe koje na području Republike Hrvatske obavljaju gospodarsku djelatnost obrta i s obrtom izjednačenih djelatnosti, osobe koje samostalno u obliku slobodnog zanimanja obavljaju profesionalnu djelatnost te osobe koje u Republici Hrvatskoj obavljaju djelatnost poljoprivrede i šumarstva kao jedino ili glavno zanimanje, ako su obveznici poreza na dohodak ili poreza na dobit, a nisu osigurane po osnovi rada i

– člankom 6. stavak 4. Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju koji propisuje da su osiguranici iz stavka 1. točke 1. do 6., 8. i 18. toga članka obvezno se osiguravaju i za slučaj ozljede na radu i profesionalne bolesti.

Nastavno na gore navedene odredbe zakona koji uređuju obvezna osiguranja člankom 64. stavak 1. Zakona propisano je da osiguranici po osnovi obavljanja samostalnih djelatnosti obrta, slobodnog zanimanja (profesionalne djelatnosti), športaša, poljoprivrede i šumarstva te ostalih samostalnih djelatnosti koji od obavljanja tih djelatnosti, sukladno propisima o porezu na dohodak, utvrđuju dohodak od samostalne djelatnosti, sami su obveznici doprinosa i obveznici plaćanja doprinosa za osobno osiguranje ...«

Ministarstvo u svom očitovanju zaključuje kako osporena odredba ZoDop-a nije u nesuglasnosti: s člancima 1. i 3. Ustava jer je odredbama ZoDop-a »uređena i obveza doprinosa za osobe koje obavljaju ostale samostalne djelatnosti, pa tako i djelatnost osoba koje ostvaruju primitke od imovine i imovinskih prava te koje će na osnovu plaćenih doprinosa moći konzumirati prava koja proizlaze iz obveznog osiguranja"; s člankom 5. Ustava jer ZoDop »niti u jednom svome dijelu ne propisuje niti ne prejudicira obvezna osiguranja niti ne proširuje krug osiguranih osoba već, upravo suprotno, propisuje da je obvezni preduvjet za utvrđivanje obveze doprinosa prethodno utvrđeno svojstvo u osiguranju te razdoblje osiguranja što je u isključivoj nadležnosti nositelja osiguranja"; s člancima 48. i 51. Ustava jer »se radi o obvezno osiguranim osobama iz čijih se ubranih doprinosa financiraju prava iz obveznog mirovinskog i zdravstvenog osiguranja«.

4.3. Ustavni sud utvrđuje da osporeni članak 7. točka 5. podtočka 5.3. ZoDop-a predstavlja dio definicije ostalih samostalnih djelatnosti u smislu ZoDop-a. Cjelina definicije tih djelatnosti sadržana je u cijelom članku 7. točki 5. ZoDop-a. Ustavni sud nadalje, a vezano uz argumentaciju Ministarstva u pogledu mjerodavnih odredbi zakona koji uređuju zdravstveno i mirovinsko osiguranje, ukazuje na točku 13. stavka 1. članka 9. ZoDop-a, koja se dosada mijenjala dva puta.

U izvornom Zakonu o doprinosima (»Narodne novine« broj 84/08.) točka 13. stavka 1. članka 9. ZoDop-a je glasila:

»Članak 9.

(1) Jedinstveni nazivi osnova obveznoga mirovinskog i obveznoga zdravstvenog osiguranja te zdravstvenog osiguranja zaštite zdravlja na radu i osiguranja za slučaj nezaposlenosti prema radnom i/ili socijalnom statusu osiguranika jesu:

(...)

13. ostale samostalne djelatnosti – obvezno osigurane osobe prema:

– članku 11. točki 5. Zakona o mirovinskom osiguranju

– članku 5. stavku 1. točki 6. Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju i

– članku 8. stavku 1. točki 6. Zakona o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu;

(...)«

Izmijenjena člankom 3. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima (»Narodne novine« broj 18/11.) točka 13. stavka 1. članka 9. ZoDop-a je glasila:

»Članak 9.

(1) Jedinstveni nazivi osnova obveznoga mirovinskog i obveznoga zdravstvenog osiguranja te osiguranja za slučaj nezaposlenosti prema radnom i/ili socijalnom statusu osiguranika jesu:

(...)

13. ostale samostalne djelatnosti – obvezno osigurane osobe prema:

– članku 11. točka 5. Zakona o mirovinskom osiguranju

– članku 6. stavku 1. točki 6. i stavku 4. Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju;

(...)«

Točka 13. stavka 1. članka 9. ZoDop-a je nakon toga izmijenjena člankom 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima (»Narodne novine« broj 148/13., u daljnjem tekstu: ZID ZoDop/13) te glasi:

»Članak 9.

(1) Jedinstveni nazivi osnova obveznoga mirovinskog i obveznoga zdravstvenog osiguranja te osiguranja za slučaj nezaposlenosti prema radnom i/ili socijalnom statusu osiguranika jesu:

(...)

13. ostale samostalne djelatnosti – obvezno osigurane osobe prema:

– članku 11. točka 5. Zakona o mirovinskom osiguranju

– članku 7. stavku 1. točki 6. i stavku 4. Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju;

(...)«

Konačno, s obzirom na moguće daljnje izmjene i dopune propisa o obveznim osiguranjima, zakonodavac je člankom 2. ZID-a ZoDop/13 dopunio članak 9. ZoDop-a, na način da mu je dodao stavak 2. koji, u dijelu relevantnom za navode predlagateljice, glasi:

»Članak 9.

(...)

(2) Ovlašćuje se ministar financija da u slučaju izmjena i dopuna propisa o obveznim osiguranjima navedenih u stavku 1. ovoga članka, i to u dijelu koji uređuje obvezno osigurane osobe, odnosno donošenja novih propisa može provedbenim aktom utvrditi jedinstvene nazive osnova osiguranja u skladu s tim promjenama ...«

4.4. Što se tiče predlagateljičinog navoda da je obuhvat socijalnim osiguranjem osoba koje nisu u radnom odnosu fakultativne naravi te ovisi o socijalnoj politici koja se provodi u državi, Ustavni sud napominje da je doktrinarne postavke o socijalnoj državi i socijalnoj pravdi općenito – te posebno u kontekstu ustavnosudskog nadzora zakonodavne djelatnosti – detaljno izložio u točkama 13.1. do 13.3. obrazloženja odluke i rješenja broj: U-IP-3820/2009, U-IP-3826/09 i dr. od 17. studenoga 2009. (»Narodne novine« broj 143/09.). Na temelju tih postavki Ustavni je sud u točki 13.4. obrazloženja navedene odluke i rješenja zaključio:

»Ustavni sud... nije tijelo kojemu je dopušteno preuzimati ulogu bilo kojeg tijela zakonodavne, izvršne ili sudbene vlasti i umjesto njih donositi odluke ili provoditi odgovarajuće mjere, odnosno presuđivati o tome bi li bilo bolje ili svrsishodnije da su umjesto rješenja koja su nadležna tijela izabrala prihvaćena neka druga rješenja. Kad bi Ustavni sud to učinio, prigrabio bi sebi položaj kvazi-zakonodavnog tijela protivno svim odrednicama ustavnog poretka Republike Hrvatske.«

U svezi predlagateljičinog navoda da je »zakonom određena obveza na plaćanje doprinosa za mirovinsko i zdravstveno osiguranje samo na temelju činjenice što netko ostvaruje izvjestan prihod na temelju imovine ili imovinskoga prava, koji je podložan porezu« Ustavni sud ističe kako takav zaključak ne proizlazi iz članka 7. točke 5. ZoDop-a. Naime, u toj su odredbi kao uvjeti da bi bila riječ o »ostalim samostalnim djelatnostima«, među ostalim, postavljeni i uvjeti da je nositelju ta djelatnost osnovno zanimanje i da se po toj osnovi, sukladno propisima o obveznim osiguranjima, smatra obvezno osiguranom osobom. Ustavni sud, vezano uz prethodno navedeno, zaključno napominje da su doprinosi jedan od ustavnopravno dopuštenih oblika miješanja države u privatnu imovinsku sferu pojedinca (obveza sudjelovanja u podmirenju javnih troškova propisana člankom 51. stavkom 1. Ustava u vezi sa socijalnom garancijom vlasništva sadržanom u članku 48. stavku 2. Ustava prema kojoj su nositelji vlasničkog prava i njihovi korisnici dužni pridonositi općem dobru).

Na temelju navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je članak 7. točka 5. podtočka 5.3. ZoDop-a u suglasnosti s odredbama Ustava navedenim u prijedlogu.

B. ČLANAK 37. STAVAK 1. ZoDop-a

5. Suglasnost s Ustavom članka 37. stavka 1. ZoDop-a osporava Jelica Krišto iz Sesveta.

Članak 37. stavak 1. ZoDop-a glasi:

»Članak 37.

(1) Mjesečna osnovica za obračun doprinosa iznos je što ga utvrđuje poslodavac polazeći od najviše mjesečne plaće koju bi izaslani radnik ostvario za iste, odnosno za slične poslove u Republici Hrvatskoj prema ugovoru o radu, pravilniku o radu, kolektivnom ugovoru ili posebnom propisu, uvećana za 20%.

(...)«

5.1. Predlagateljica smatra da članak 37. stavak 1. ZoDop-a ne poštuje načelo socijalne pravde zbog toga što izaslanim radnicima onemogućava mjesečnu osnovicu za obračun doprinosa prema njihovim stvarnim primanjima. Ističe da pojam socijalne pravde »podrazumijeva i obavezno smisleno uključuje« nediskriminiranje radnika prema statusu u odnosu na mjesto rada (bez obzira je li ono u zemlji ili inozemstvu), »kao što izričito određuje čl. 2. stavak 4. Zakona o radu« kojim je diskriminacija zabranjena u odnosu na, između ostalog, uvjete zaposlenja i rada i sva prava iz radnog odnosa i u svezi s radnim odnosom.

Predlagateljica zbog navedenog smatra da je članak 37. stavak 1. ZoDop-a u nesuglasnosti s člancima 3. (u dijelu koji se tiče socijalne pravde), 14. stavkom 1. (proizlazi iz sadržaja ustavne tužbe) i 16. stavkom 1. Ustava koji glase:

»Članak 3.

... socijalna pravda, ... najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

»Članak 14.

Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili drugim osobinama.

(...)«

»Članak 16.

Slobode i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje.

Svako ograničenje slobode ili prava mora biti razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju.«

Prijedlog nije osnovan.

5.2. Ministarstvo je u očitovanju klasa: 411-01/11-01/5, ur. broj: 513-07-21-01/11-2 od 28. veljače 2011. navelo:

»... članak 37., pored stavka 1. sadrži i odredbe u stavcima 2. i 3. koje glase:

– mjesečna osnovica prema stavku 1. ne može, za rad s punim radnim vremenom, biti niža od najniže mjesečne osnovice uvećane za 20% niti viša od najviše mjesečne osnovice (članak 37. stavak 2. Zakona) i

– o iznosima mjesečnih osnovica za obračun doprinosa za izaslane radnike i za pojedina radna mjesta odnosno poslove i zadaće koje obavlja izaslani radnik poslodavac donosi opći akt sukladno odredbama propisa o radu (članak 37. stavak 3. Zakona).

Cijenimo da članak 37. treba gledati kao cjelinu, ali k tome još i odredbu članka 38. prema kojoj se 'iznosu mjesečne osnovice utvrđene prema članku 37. stavak 1. Zakona dodaju i iznosi ostalih primitaka oporezivih porezom na dohodak, što ih poslodavac, pored plaće za rad u inozemstvu, isplaćuje osiguraniku'.

Iznimka je, u odnosu na način utvrđivanja osnovice za radnika koji nije izaslan, primijenjena radi zaštite poslovnih interesa poslodavaca koji do poslova u inozemstvu dolaze putem međunarodnih natječaja. Radi moguće konkurentnosti i postizanja boljih izgleda za dobivanjem posla, pri sastavljanju ponude, poslodavac mora imati preciznu računicu o izdacima za radnike a pod tim se misli i na obvezne doprinose. Prema načinu kako je sada propisano Zakonom, poslodavac može, prije početka rada u inozemstvu, precizno izračunati iznose obveza za javna davanja. Pri tome, interesi radnika su zaštićeni činjenicama:

– da se primjenjuje načelo iz Zakona o radu, odnosno, odvojeno se uređuju pitanja utvrđivanja osnovice za radnika na radu u inozemstvu te

– da se pri utvrđivanju osnovice za obračun doprinosa nužno polazi od iznosa plaće 'koju bi radnik ostvario za iste ili slične poslove u Republici Hrvatskoj',

– da su i prava iz tuzemnih osiguranja izaslanih radnika razmjerna iznosu osnovice i plaćenim doprinosima,

– da je poslodavac koji radnike upućuje ... na rad u inozemstvo dužan donijeti opći akt o iznosu osnovice za obračun doprinosa što znači da je radnik već pri ugovaranju posla upoznat s uvjetima rada pa tako i s iznosom plaće i osnovice odnosno iznosom doprinosa,

– da se opisani način uređivanja iznosa mjesečne osnovice primjenjuje samo na osnovicu prema mjesečnoj plaći a ako (što je česti slučaj) poslodavac radniku isplaćuje ostale oporezive primitke tada se prema istima obračunavaju doprinosi prema stvarnom iznosu.

(...)

Radi navedenog cijenimo da je prijedlog podnositeljice ... neutemeljen jer odredba članka 37. stavak 1. Zakona:

– ne diskriminira radnika u odnosu na mjesto rada, bez obzira da li radi u zemlji ili inozemstvu ako za svoj rad u inozemstvu prima plaću primjerenu vrsti poslova i zadataka što ih obavlja i uvjetima rada i ako se pri obračunu doprinosa koji su teret radnika te se obustavljaju od plaće (doprinosi za mirovinsko osiguranje) primjenjuju unaprijed propisane osnovice (neovisne o stvarnom iznosu plaće za rad u inozemstvu) i radniku su osigurana prava iz osiguranja, sukladno s visinom plaćenih doprinosa,

– ne ograničava slobode i prava radnika koji radi u inozemstvu, jer, iznos doprinosa koji se obustavlja od plaće radnika umanjuje bruto plaću te, ako je iznos doprinosa manji tada znači da radniku ostaje na raspolaganju više od ukupne (bruto) plaće, a prava iz osiguranja razmjerna su iznosu plaćenih doprinosa i navedena odredba nije u nikakvoj vezi s ograničenjem slobode i prava radnika.

Kao bitno, ističemo i činjenicu da je na isti način bila propisana osnovica za obračun doprinosa za izaslane radnike i prema odredbama Zakona o doprinosima za obvezna osiguranja (»Narodne novine«, broj 147/02 i 177/04) koji je bio u primjeni u razdoblju od 1. siječnja 2003. do 31. prosinca 2008. (odnosno do početka primjene Zakona o doprinosima) a sličan je način primjenjivan i u propisima važećima do 31. prosinca 2002. godine.«

5.3. Što se tiče predlagateljičinih navoda o nesuglasnosti osporene odredbe s načelom socijalne pravde iz članka 3. Ustava, Ustavni sud upućuje na točku 4.4. obrazloženja ovog rješenja, u kojoj je iznio svoja stajališta o ustavnosudskom nadzoru zakonodavne djelatnosti glede ostvarenja socijalne države i socijalne pravde.

Predlagateljica u prijedlogu ističe i diskriminaciju, zabranjenu člankom 14. stavkom 1. Ustava. Diskriminacija znači različito postupanje prema osobama u istim ili relevantno sličnim situacijama bez objektivnog i razumnog opravdanja, što znači da ono ne teži legitimnom cilju ili ne postoji razumna razmjernost između upotrijebljene mjere i cilja koji se njome nastoji postići. Međutim, u konkretnom slučaju već i po naravi stvari nije riječ o diskriminaciji, jer su izaslani radnici u pogledu mjesečne osnovice za obračun doprinosa vezani uz najvišu mjesečnu plaću koju bi ostvarili za iste odnosno za slične poslove u Republici Hrvatskoj prema ugovoru o radu, pravilniku o radu, kolektivnom ugovoru ili posebnom propisu, uvećanu za 20%, što ima objektivno i razumno opravdanje.

Na temelju navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je članak 37. stavak 1. ZoDop-a u suglasnosti s odredbama Ustava navedenim u prijedlogu.

6. Slijedom navedenog, na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona riješeno je kao u izreci ovog rješenja.

7. Točka II. izreke rješenja temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-2464/2010

U-I-1003/2011

Zagreb, 30. siječnja 2014.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Zamjenica predsjednice

Snježana Bagić, v. r.

Rješenje, NN 26/2014-468