## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4212/2003 od 3. ožujka 2005.

### NN 37/2005 (21.3.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4212/2003 od 3. ožujka 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

734

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u Prvom vijeću za odlu­či­va­nje
o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst i
Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom M. M. iz G., koju zastupaju E. F. i S. F.-K., odvjetnici u S.,
na sjednici održanoj 3. ožujka 2005. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u
»Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je
protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10012/2000
od 15. listopada 2003. godine, kojom je odbijena tužba podnositeljice podnesena
protiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Središnje službe u
Zagrebu klasa: 140-03/99-01, urbroj:
341-99-03/1-99/016253 od 24. srpnja 2000. godine.

Tim
rješenjem odbijena je žalba podnositeljice izjavljena pro­tiv rješenja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Pod­ručne
službe u Sisku broj: MP-34963 klasa: UP/I-140-18/99-01-03108737320, ur.broj:
341-15-14/12-99-3 od 23. kolovoza 1999. godine, kojim je podnositeljici,
korisniku obiteljske mirovine, točkom I. izreke rješenja obustavljena isplata
mirovine s danom 30. lipnja 1991. godine, priznata rješenjem Republičkog fonda
mirovinskog i invalidskog osiguranja radnika Hrvatske (dalje: Fond), Područne
službe u Sisku broj: MP-34963 od 30. svibnja 1988. godine. Nadalje, točkom II.
izreke rješenja odbijen je zahtjev podnositeljice za isplatu mirovine za
razdoblje od 1. srpnja 1991. do 1. lipnja 1995. godine.

2.
Podnositeljica smatra da su joj presudom Upravnog suda Republike Hrvatske i
rješenjima nadležnih upravnih tijela pov­rijeđena
ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14. stavka 2., 19. stavka 2., 26.,
32., 48. stavka 1. i 56. stavka 1. te odredbe članaka 3., 5., 16., 19. stavka
1., 89. i 117. stavka 3. Ustava.

U
bitnome, ističe da je Upravni sud Republike Hrvatske neosnovano odbio njezinu
tužbu te da nije proveo pravilnu kontrolu zakonitosti upravnih akata budući da
su upravni akti ništavi jer dospjeli novčani iznosi spadaju u isključivu
nadležnost redovnih sudova. Isto tako smatra da je osporeno rješenje
prvostupanjskog upravnog tijela, kojim se utvrđuje obustava isplata mirovina,
nezakonito budući da to rješenje ima retroaktivno djelovanje.

3.
Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis prvostupanjskog upravnog
tijela.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

4.
Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), propisuje:

»Svatko
može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim
aktom tijela državne vlasti, (...) ko­jim je odlučeno
o njegovim pravima i obvezama (...), pov­ri­je­đeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom, (...).«

U
postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni sud ispituje je li podnositelju
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno
pravo), na koje upućuje u ustavnoj tužbi, pri čemu se u pravilu ne upušta u
pitanje jesu li upravna tijela i sud pravilno i potpuno utvrdili činjenično
stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od
čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava, koje podnositelj navodi
u ustavnoj tužbi.

5. Uvidom u spis razvidno je da
je podnositeljici prvostupanjskim rješenjem obustavljena isplata mirovine u
spornom razdoblju zbog ratnih okolnosti budući da Fond nije bio u mo­guć­nosti
isplatiti mirovinu na okupiranom području, i to zbog obustave platnog prometa,
nemogućnosti provjere adrese i boravišta, utvrđivanja činjenice je li korisnik
živ i je li primao mirovinu od paradržavnih organa ili se zaposlio.

Nadalje,
proizlazi da podnositeljici za sporno razdoblje ne pripada pravo na isplatu
mirovine budući da je, rješenjem Fonda, Područne službe u Sisku broj: MS-34963
od 26. lipnja 1995. godine, podnositeljici obustavljena isplata obiteljske
mirovine s danom 1. lipnja 1995. godine, radi nepohađanja redovne škole u
Republici Hrvatskoj te radi navršenja 15. godine
života.

Drugostupanjsko
upravno tijelo odbilo je žalbu podnositeljice i potvrdilo prvostupanjsko
rješenje, ističući da je mjerodavnim odredbama Uredbe za provođenje Zakona o
konvalidaciji za upravno područje rada, zapošljavanja, mirovinskog i
invalidskog osiguranja, doplatka za djecu, socijalne skrbi i zaštite vojnih i
civil­nih invalida rata (»Narodne novine«, broj
51/98.) propisano da isplata mirovine putem Fonda pripada od sljedećeg mjeseca
nakon podnošenja zahtjeva.

6.
Upravni sud Republike Hrvatske u pobijanoj presudi navodi da je odredbom članka
134. stavka 1. Zakona o mirovinskom i invalidskom osiguranju (»Narodne novine«,
broj 26/83., 48/83., 5/86., 42/87., 34/89., 57/89., 40/90., 9/91., 11/91.,
26/93., 96/93. i 44/94.) propisano ako osiguranik, odnosno korisnik mirovine,
stekne pravo na dvije ili više mirovina, može se koristiti samo jednom od tih
mirovina, prema vlastitom izboru.

Upravni
sud Republike Hrvatske zaključuje da su, s obzirom na činjenicu da je
podnositeljica za sporno razdoblje primala mirovinu od »parafonda«,
pravilnom primjenom navedene zakonske odredbe na pravilno i potpuno utvrđeno
činjenično stanje, upravna tijela pravilno odbila postavljeni zahtjev za
isplatu mirovine u navedenom razdoblju te pri tome osporenim rješenjima nije
povrijeđen zakon na štetu podnositeljice.

7.
Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe da joj je osporenom presudom Upravnog
suda Republike Hrvatske i rješenjima nadležnih upravnih tijela povrijeđeno
ustavno jamstvo jednakosti svih pred zakonom, zajamčeno člankom 14. stavkom 2.
Ustava.

Ustavni
sud utvrdio je da u konkretnom slučaju ustavno pravo jednakosti pred zakonom nije
povrijeđeno. Ocjena je Ustavnog suda da su osporene odluke utemeljene na
mjerodavnim odredbama materijalnog prava. Upravni sud Republike Hrvatske i
upravna tijela obrazložili su stajališta iznijeta u osporenim odlukama, za koje
je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i nepravilne primjene
materijalnog prava koja bi mogla dovesti do povrede ustavnih prava
podnositeljice.

8.
Odredbom članka 18. stavka 1. Ustava jamči se pravo na žalbu protiv
pojedinačnih pravnih akata, donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili
drugim ovlaštenim tijelom.

Iz
osporenih akata razvidno je da je podnositeljica iscrpila pravo na
izjavljivanje žalbe. Na njezine žalbene razloge meritorno je odgovorilo
drugostupanjsko tijelo Fonda. Iz navedenog je utvrđeno da podnositeljici nije
povrijeđeno ustavno pravo zajam­čeno odredbom članka
18. stavka 1. Ustava.

9. Odredbom članka 19. stavka 2.
Ustava jamči se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti
i tijela koja imaju javne ovlasti. Tijekom ustavnosudskog postupka Ustavni sud
je utvrdio da podnositeljici nije povrijeđeno navedeno ustavno pravo. U
konkretnom slučaju, podnositeljica je protiv rješe­nja upravnog tijela pokrenula postupak pred nadležnim su­dom,
a Upravni sud Republike Hrvatske je o tužbi podnositeljice meritorno odlučio.
Upravni sud Republike Hrvatske, odbijajući tužbu podnositeljice, za svoja
utvrđenja dao je jasne razloge, oči­to­vavši se
pritom o navodima istaknutim u tužbi podnositeljice.

10.
U odnosu na istaknutu povredu ustavnog prava, zajam­čenog
člankom 26. Ustava, valja istaknuti da podnositeljica nije navela niti jedan
ustavnopravno relevantan razlog koji bi upući­vao na postojanje povrede ustavnog prava, kojim se jamči
jednak pravni položaj državljana Republike Hrvatske i stranaca pred su­do­vima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne
ovlasti.

11.
Polazeći od sadržaja odredbe članka 32. stavka 1. Ustava, na čiju povredu
podnositeljica ukazuje (svatko tko se zakonito nalazi na teritoriju Republike
Hrvatske ima pravo slobodno se kretati i birati boravište) te odredbe stavka 2.
istog članka (svaki državljanin Republike Hrvatske ima pravo u bilo koje doba
napustiti teritorij države i naseliti se trajno ili privremeno u inozemstvu i
bilo kada se vratiti u domovinu), a imajući u vidu predmet spora u postupku
koji je prethodio ustavnosudskom postupku (zahtjev za isplatu mirovina), Sud je
utvrdio da podnositeljici ustavne tužbe u konkretnom slučaju nisu povrijeđena
prava zajamčena člankom 32. Ustava.

12.
U odnosu na tvrdnju podnositeljice o povredi prava vlas­ništva,
zajamčenog odredbom članka 48. stavka 1. Ustava, Ustav­ni sud utvrdio je da
podnositeljici nije povrijeđeno niti to ustavno pravo.

13.
Osporenim odlukama, donijetim sukladno mjerodavnim
propisima, nije povrijeđena niti ustavna odredba članka 56. Ustava, prema kojoj
se pravo zaposlenih i članova njihovih obitelji na socijalnu sigurnost i
socijalno osiguranje uređuje zakonom i kolektivnim ugovorom.

14. Odredbe članaka 3., 5., 16.,
19. stavka 1., 89. stavka 4. i 117. stavka 3. Ustava ne sadrže ljudska prava i
temeljne slobode zajamčene Ustavom, koja se štite u ustavnosudskom postupku
pokrenutom ustavnom tužbom, temeljem odredbe članka 62. stav­ka 1. Ustavnog
zakona.

15. Slijedom navedenog, a
temeljem odredbe članaka 74. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

16. Odluka o objavi (točka II.
izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4212/2003
Zagreb, 3. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr****. sc. Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 37/2005-734