## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1623/2011-4 od 14. listopada 2011.

### NN 11/2012 (25.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1623/2011-4 od 14. listopada 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

324

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Mire Kovačić, predsjednice vijeća, Senke Orlić-Zaninović i Eveline Čolović Tomić, članica vijeća, te sudske savjetnice Romine Bašnec, zapisničarke u upravnom sporu tužitelja VIPnet d.o.o. Zagreb, Vrtni put 1, po punomoćniku Nikoli Klisoviću (Su-623/2010-2), protiv odluke tuženog Hrvatske agencije za telekomunikacije Republike Hrvatske, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-
-01/06-01/916, urbroj: 383-07-20 od 30. ožujka 2007., radi reklamacije računa, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 14. listopada 2011.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Pobijanom odlukom je usvojen prigovor pretplatnika Grgić Daniela na račune za mjesec studeni i prosinac 2009., za pretplatnički broj VIPnet-a d.o.o., Zagreb, Vrtni put te je tužitelju naloženo da u roku od 15 dana od dana primitka ove odluke tom pretplatniku Grgić Danielu izda nove račune za obavljene javne komunikacijske usluge za mjesec studeni i prosinac 2009. na način da ih prilagodi prosječnom korištenju internet usluge u prethodna tri mjeseca, a ako su računi već plaćeni u cijelosti, pretplatniku vratiti više zaračunati iznos.

Protiv takve odluke tužitelj ustaje tužbom iz svih zakonskih razloga.

Tužitelj smatra kako je pobijana odluka donesena od strane nenadležnog organa, jer je za donošenje odluke na način kako glasi izreka pobijane odluke nadležan sud.

Pojašnjava da je korisnik pokrenuo postupak pred tuženim tijelom, nakon što je iscrpio pravni put pred tužiteljem sukladno članku 50. Zakona o elektroničkim komunikacijama, smatrajući kako mu je tužitelj izdao previsoki iznos za pruženu uslugu, odnosno da mu je naplaćena usluga koju nije koristio. Tuženo tijelo je donijelo pobijanu odluku sukladno ovlasti iz članka 5. stavak 4. točka 2., članka 12. stavka 1. točka 11. i stavka 3., te članka 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama, koje odredbe propisuju nadležnost tuženog tijela u sporovima između pretplatnika i operatora javnih komunikacijskih usluga (tužitelja) u vezi s iznosom zaduženja za pruženu uslugu, no tužitelj drži da se u upravnom postupku ne može odlučivati o imovinsko-pravnom sporu za koji je u pravilu u Republici Hrvatskoj nadležan sud, jer članak 51. stavak 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama tuženom tijelu ne daje ovlast da meritorno odlučuje o imovinsko-pravnom zahtjevu tužitelja kao operatora prema korisniku, već se time samo daje mogućnost strankama da dobiju stav (mišljenje) nadležnog regulatora o sporu prije podnošenja tužbe nadležnom sudu ili pokretanja drugog postupka.

Ukazuje na članak 17.1 svojih Općih uvjeta poslovanja, koji su sastavni dio ugovora između tužitelja i korisnika izričito je propisan način rješavanja sporova, kako slijedi: »Sporovi koji bi proizašli iz Ugovora o Pretplatničkom odnosu, uključujući sporove u pogledu tumačenja, primjene ili izvršenja ovih Općih uvjeta, Vipnet i Pretplatnik nastojat će riješiti na prijateljski način. U slučaju spora Pretplatnik može podnijeti prigovor Službi za korisnike Vipnet-a kao prvostupanjskom tijelu, a ukoliko nije zadovoljan rješenjem istog u ostavljenom roku podnosi pritužbu (reklamaciju) Povjerenstvu za rješavanje prigovora korisnika (dalje u tekstu: Povjerenstvo) kao drugostupanjskom tijelu. Ukoliko Pretplatnik nije zadovoljan odlukom Povjerenstva, u roku od 30 dana od zaprimanja iste ima pravo zahtjev za rješavanje spora uputiti Hrvatskoj agenciji za poštu i elektroničke komunikacije. Ako, međutim, ugovorne strane ne uspiju riješiti svoje sporove na opisani način, nadležni sud bit će sud u Zagrebu.«

Tužitelj smatra kako u pobijanoj odluci uopće nije utvrđeno činjenično stanje i nigdje u obrazloženju pobijane odluke tuženo tijelo ne navodi kako je utvrdilo stvarni iznos zaduženja korisnika, odnosno kako je uspjelo utvrditi da je u spornom razdoblju korisnik koristio usluge tužitelja upravo u visini tromjesečne potrošnje koja je prethodila spornim računima za studeni i prosinac 2009. godine, a nije utvrdilo osnovne činjenične pretpostavke za primjenu članka 43. stavak 2. i 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, iako je upravo se pozivajući na navedene odredbe tužitelju naložilo izmjenu računa.

Tuženo tijelo uopće nije izvršilo dokaz vještačenjem uređaja korisnika kojim se koristio za pristup uslugama tužitelja kako bi se utvrdilo da li je korisnik na odgovarajući način zaštitio predmetni uređaj od neovlaštenog korištenja, odnosno kako bi se utvrdilo kojim se uslugama koristio i na koji način, odnosno da li je korisnik doista bio žrtva zlouporabe ili prijevare pa pitanje da li je tužitelj na odgovarajući način obavijestio korisnika o povećanoj potrošnji njegovih usluga ne utječe na činjenicu da je nesporno korisnik iskoristio usluge tužitelja u visini u kojoj je tužitelj inicijalno izdao račun, te da nema nikakve osnove da se korisnika oslobodi plaćanja tih iskorištenih usluga.

Ukoliko korisnik nije bio svjestan ili je bio žrtva zlouporabe ili prijevare, tada je tuženo tijelo tu činjenicu trebalo utvrđivati u postupku kako bi se utvrdilo u kojim je okolnostima nastala povećana potrošnja usluga tužitelja.

Smatra da eventualni propust u obavješćivanju korisnika ne može imati za posljedicu da u takvom slučaju korisnik nije dužan platiti uslugu koju je nesumnjivo koristio. Članak 43. stavak 2. i 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama, se ne odnosi na taj slučaj, već isključivo na osiguravanje primjerene zaštite i upoznavanje korisnika o toj zaštiti, što je tužitelj nesumnjivo izvršio u odnosu na sve svoje korisnike.

U svemu navedenom nalazi i pogrešnu primjenu materijalnog prava ali i procesnu povredu jer smatra da odluka tuženog nije valjano obrazložena.

Predlaže tužbu uvažiti.

Tuženo tijelo predlaže odbiti tužbu, jer je utvrđena povreda odredbi članka 30., st. 1. – 3. i članka 20. stavak l., točka l. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine« 154/08, dalje u tekstu: Pravilnik), pa primjenom članka 43. stavak 2. i 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08; dalje u tekstu: ZEK) korisnik nije dužan platiti iznos osporenog računa, već iznos iz članka 20. stavka 1. Pravilnika.

Tužba nije osnovana.

Prema članku 43. stavak 2. i 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama operatori javnih komunikacijskih usluga moraju osigurati krajnjim korisnicima svojih usluga primjerenu zaštitu od zlouporaba i prijevara u javnoj komunikacijskoj mreži te ih upoznati s tom zaštitom u pisanom obliku, prije početka pružanja javnih komunikacijskih usluga, krajnji korisnici javnih komunikacijskih usluga nisu obvezni snositi troškove koje je krajnjim korisnicima usluga ili operatorima javnih komunikacijskih usluga prouzročila treća osoba u slučajevima kada operatori nisu ispunili obveze iz stavka 2. ovoga članka.

Nadalje, prema članku 30. stavku 3. Pravilnika, operator je obvezan dati korisniku pisanu uputu o mogućnostima zaštite korisničkog računa od neovlaštenog korištenja, te o svim posljedicama korištenja pristupa internetu bez potrebne zaštite. Korisnik je obvezan svojim potpisom potvrditi da je na jasan i nedvosmislen način upoznat s uputama i da je iste preuzeo.

U konkretnom slučaju, iako je korisnika upozorio na prekomjernu potrošnju, uvjet iz citiranih odredbi zakona i pravilnika tužitelj nije ispunio pa korisnik nije dužan platiti potrošnju koja po svakom prigovorenom računu prelazi prosječni tromjesečni promet nastao prije razdoblja iz spornog računa.

U konkretnoj situaciji je, k tome, korisnik dobivao oprečne informacije o potrošnji, u vidu razlike potrošenog prema evidenciji CARNET-a, čak i u trenutku kada je dobio obavijest tužitelja o prekoračenju MB uključenih u mjesečnu naknadu.

Iz podataka spisa proizlazi da VIPnet brine za sigurnost svojih korisnika nudeći 24-satnu podršku putem službe za korisnike, na svojoj stranici www.vipnet.hr, pod kategorijom korisnički centar-Internet i pruža sve informacije o načinima zaštite kod pristupa internetu, ali postojanje informacija na web-stranici i podrška putem službe za korisnike nije dovoljna u smislu svrhe propisa o primjerenoj zaštiti.

Ovo poglavito stoga što je u odgovornosti pretplatnika da poduzima sve potrebne mjere kako bi se zaštitio od zlouporabe, ali da bi isto mogao učiniti potrebno je da mu operator sukladno citiranim odredbama pruži jasne i primjerene upute o postojanju opasnosti, te o mogućnostima zaštite.

Sud stoga prihvaća zaključak tuženog tijela da je nužno da prilikom zasnivanja pretplatničkog odnosa pretplatnici dobiju pisanu uputu o opasnostima od zlouporabe pretplatničke linije te da je za zaštitu neophodno upoznati se i implementirati mjere zaštite, jer se jedino na taj način osigurava pravilna primjena odredbe članka 43. stavka 2. ZEK-a.

Izreka odluke tuženog tijela je u skladu s člankom 22. stavak 10. Pravilnika, jer je tom odredbom propisana obveza operatora da izda novi račun, odnosno izvrši povrat plaćenog ako se utvrdi da je u razdoblju na koje se prigovor pretplatnika odnosi postojala kakva nepravilnost.

Nesporno utvrđena nepravilnost odnosi se na nepostupanje tužitelja u svrhu pružanja pisane upute o primjeni zaštite konkretnog korisnika od moguće zloporabe korisničkog računa.

Kriterij obračuna svakog prigovorenog računa u visini prosječnog tromjesečnog korištenja usluge proizlazi iz odredbe članka 20. stavka 1. podstavka 1. Pravilnika pa je i ta odredba valjano primijenjena u osporenoj odluci.

Stoga prigovori tužitelja ne utječu na ocjenu da osporenom odlukom uz obrazloženje koje je u njoj dano, nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Radi toga je, pozivom na odredbu članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) odlučeno kao u izreci.

Broj: Us-1623/2011-4
Zagreb, 14. listopada 2011.

Predsjednica vijeća
Mira Kovačić, v. r.

Presuda, NN 11/2012-324