## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske br. U-IIIA-659/2003 od 9. srpnja 2003.

### NN 112/2003 (16.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske br. U-IIIA-659/2003 od 9. srpnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1549

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­ljko
Sokol, predsjednik Suda, te suci Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Mario Kos,
Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan,
Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom D. K. iz Sv. I. Z., koje­g zastupa N. R.,
odvjetnik iz Z., na sjednici Suda održanoj dana 9. srp­nja 2003. godine, donio
je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u
Zagrebu dužan je donijeti presudu, u pred­metu koji se vodi pred tim sudom pod
brojem: Pn-4351/95, u najkraćem mogućem roku, ali ne du­ljem od šest (6)
mjeseci, računajući od prvog iduće­g dana nakon objave ove odluke u »Narodnim
novinama«.

III. Na teme­lju članka
63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst), podnosite­lju ustavne tužbe, D. K., I.
Ž. P. 16, Sv. I. Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava
iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01
– pročišćeni tekst) u iznosu od 5.500,00 (pettisućapetstotina) kuna.

IV. Naknada iz točke
III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri
mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva podnosite­lja Ministarstvu financija
Republike Hrvatske za ­njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će
se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1. Podnosite­lj ustavne tužbe podnio je dana 24.
ve­ljače 2003. godine, teme­ljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem
tekstu: Ustavni zakon), ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja sudske odluke u
razumnom roku.

Podnosite­lj predlaže da Ustavni sud odredi rok
za donoše­nje presude u predmetu, koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu,
pod poslovnim brojem: Pn-4351/95, te da odredi primjerenu naknadu podnosite­lju
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, koju je Općinski
sud u Zagrebu počinio ne odlučivši o pravima i obvezama podnosite­lja u
razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je, u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u presliku spisa
Općinskog suda u Zagrebu, broj: Pn-4351/95, utvrdio s­ljedeće či­njenice koje
su pravno relevantne za odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­lja
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– tužbu Općinskom sudu u Zagrebu radi naknade
nematerijalne štete protiv »I. c.«, Z., S. t. 1, podnosite­lj je podnio 25.
svib­nja 1995. godine (u tužbi ističe da je kao radnik tuženika na poslovima
sigurnosti prilikom intervencije ispred lokala »K.«, smirivajući grupu mladića
koji su stvarali nered, zadobio teške tjelesne povrede);

– na ročištu održanom 15. prosinca 1995. godine,
tuženik, zastupan po odvjetniku I. F. iz Z., dao je odgovor na tužbu, a punomoćniku
podnosite­lja dodije­ljen je traženi rok za očitova­nje i predlaga­nje dokaza;

– podneskom od 8. ve­ljače
1996. godine, podnosite­lj požu­ru­je postupa­nje suda, a podneskom od 15. ve­ljače
1996. godine dos­tav­lja određenu dokumentaciju;

– podneskom od 20. svib­nja
1996. godine, tuženik, »I. c.«, S. t. 1, izvješćuje sud da opoziva punomoć
odvjetniku I. F. te opunomoćuje odvjetnicu Z. B.;

– na ročištu 23. svib­nja
1996. godine, očitujući se na navode tuženika, punomoćnik podnosite­lja naznačuje
točan naziv tuženika »I.« d.o.o. za građevinarstvo, inže­njering, trgovinu,
turizam i usluge, T. N.Š. Z. 17; smatrajući da se radi o subjektivnom preinače­nju
tužbe, tuženik se protivi upušta­nju u parnicu;

– sud je, rješe­njem od
3. lip­nja 1996. godine, odbio prigovor tuženika, ocijenivši da se ne radi o
preinače­nju tužbe te odredio ročište za dan 1. srp­nja 1996. godine;

– na raspravi, održanoj
2. prosinca 1996. pred novim raspravnim sucem, proveden je dokaz sasluša­njem
svjedoka te je određeno provođe­nje medicinskog vještače­nja (vještaci su svoj
nalaz dostavili sudu 19. svib­nja 1997. godine);

– na raspravi održanoj
12. studenoga 1997. godine saslušan je podnosite­lj, ujedno mu je dodije­ljen
rok da dostavi izvod iz Re­gistra Trgovačkog suda za tuženika (s obzirom da tuženik
i da­lje ističe prigovor promašene pasivne le­gitimacije, tj. ističe da se radi
o dvije različite pravne osobe) i dodatnu medicinsku dokumentaciju te da
specificira tužbeni zahtjev, čemu je podnosite­lj udovo­ljio podneskom od 21.
siječ­nja 1998. godine;

– sud je službenim
putem, dopisom od 12. siječ­nja 1998. godine, zatražio potvrdu od Doma zdrav­lja
Sv. Ivan Zelina o liječe­nju podnosite­lja povodom predmetnog štetnog događaja;

– rješe­njem od 2. lip­nja 1998. godine, sud je
pozvao tuženika da postupi po raspravnom rješe­nju i dostavi imena i adrese
pred­loženih svjedoka;

– na raspravi održanoj 22. listopada 1998.
godine saslušan je jedan od predloženih svjedoka;

– s­ljedeća glavna rasprava održana je 1. ožujka
1999. godine pred novim raspravnim sucem: saslušan je svjedok, a podnosite­lju
je naloženo dostaviti kompletan izvod sudskog re­gistra za tuženika, čemu je
podnosite­lj udovo­ljio podneskom od 1. trav­nja 1999. godine;

– podneskom od 18. lip­nja 1999. godine,
podnosite­lj požu­ruje rješava­nje predmeta: dok podneskom od 13. srp­nja 1999.
godine pojaš­njava naziv tuženika »I.« d.o.o.;

– raspravu 8. lip­nja 2000. godine vodila je
sudska savjetnica, opunomoćeniku podnosite­lja podije­ljen je rok za očitova­nje
na navode tuženika, kojima osporava pasivnu le­gitimaciju – podneskom od 21.
rujna 2000. godine podnosite­lj je udovo­ljio tom raspravnom rješe­nju;

– i u podnesku od 2.
studenoga 2000. godine tuženik osporava pasivnu le­gitimaciju, na što se
podnosite­lj očitovao podnescima od 4. i 7. prosinca 2000. godine;

– na ročištu održanom
22. siječ­nja 2001. godine sud je donio rješe­nje da će se predmet prenijeti na
upisnik–signaturu »PR« budući da se radi o šteti iz radnog odnosa (iz spisa
predmeta je razvidno da predmetni parnični postupak i da­lje ima signaturu
»PN«);

– s­ljedeće ročište,
određeno za dan 22. listopada 2001. godine, odgođeno je zbog nepristupa­nja tuženika
– naime sud je konstatirao da je kao tuženik naznačen »I.« d.o.o., koje­g
zastupa odvjetnik I. F., dok se u spisu nalazi punomoć za zastupa­nje »I. c.«
po punomoćnici Z. B.;

– odgođeno je i ročište
22. studenoga 2001. godine – punomoćnik tuženika istaknuo je da ne odobrava rad­nje
koje je poduzimala odvjetnica Z. B., kao punomoćnik »I. c.«, te otkazuje punomoć
za zastupa­nje tuženika »I.« d.o.o.;

– dopisom od 3.
prosinca 2001. godine, sud je zatražio od podnosite­lja da dostavi točnu adresu
tuženika, čemu je udovo­ljeno podneskom od 10. prosinca 2001. godine;

– na ročište određeno
za dan 23. siječ­nja 2002. godine, kao punomoćnik tuženika pristupio je
odvjetnik F. S., tražeći rok za uvid u spis i očitova­nje odobrava li rad­nje
koje je za tuženika poduzimala odvjetnica Z. B.;

– rješe­njem od 1. ožujka
2002. godine, sud je pozvao tuženika da se očituje kao što se obvezao na ročištu
23. siječ­nja 2002. godine;

– podneskom od 21. ožujka
2002. godine, tuženik ističe da ne daje pristanak da stupi u predmetnu parnicu,
smatra da se radi o subjektivnom preinače­nju tužbe te traži da sud posebnim
rješe­njem odluči radi li se o subjektivnom preinače­nju tužbe, ujedno ističe
da odobrava sve rad­nje koje je za tuženika poduzela odvjetnica Z. B.;

– ročište 3. srp­nja
2002. godine, sud je odgodio te riješio da će odluka o provođe­nju novog vještače­nja
po drugim vještacima, što predlaže tuženik, uslijediti pismenim putem;

– podneskom od 5. srp­nja
2002. godine, podnosite­lj požuruje zak­ljučiva­nje glavne rasprave, a podneskom
od 30. siječ­nja 2003. godine upućenom predsjedniku građanskog odjela,
podnosite­lj moli da se predmet dodijeli u rad drugom sucu, budući da je sutki­nja
R. već duže vrijeme na bolova­nju (iz očitova­nja Općinskog suda proizlazi da
je tom zahtjevu podnosite­lja udovo­ljeno).

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na teme­lju članka
69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana 7. ožujka 2003.
godine zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

U očitova­nju od 15.
svib­nja 2003. godine uredujući sudac iznosi kronologiju rada na predmetu te
ističe da se u predmetu postupalo ažurno »onoliko koliko je to moguće«, zatim
da je na predmetu radilo nekoliko sudaca te da je postupak vođen u skladu sa
zakonom.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da
zakonom ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o
­nje­govim pravima i obvezama (...).«.

Odredbama članka 63.
Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi, i prije no što je iscrp­ljen pravni put,
u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio
sud (...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonoše­nja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka,
Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud
meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnosite­lja. Rok za donoše­nje
akta poči­nje teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim
novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada
podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova ustavnog prava koju je sud učinio kada o
pravima i obvezama podnosite­lja (...) nije odlučio u razumnom roku.

Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke
za ­njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je
osnovana.*

5. Povredu ustavnog
prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u
svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatra­njem razloga
ustavne tužbe podnosite­lja i dostav­ljenog očitova­nja Općinskog suda u Zagrebu
te uvida u spis pred­meta, Ustavni sud utvrdio je da su se u ovom slučaju
ostvarile pretpostavke za ­nje­govo postupa­nje u smislu odredbe članka 63.
Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni
sud obrazlaže s­ljedećim utvrđe­njima:

5.1. DULJINA SUDSKOG
POSTUPKA

Prvostupa­njski parnični
postupak započeo je 25. svib­nja 1995. godine podnoše­njem tužbe Općinskom sudu
u Zagrebu. Ustavna tužba podnesena je 24. ve­ljače 2003. godine, a do tog dana
sudski postupak u prvom stup­nju nije bio okončan. Ustavni sud utvrđuje da je
do dana podnoše­nja ustavne tužbe prvostupa­njski postupak pred Općinskim sudom
u Zagrebu trajao ukupno sedam godina i devet mjeseci.

Ustavni sud napomi­nje,
međutim, da je Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i
teme­ljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj 18/97,
6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispr., u da­lj­njem tekstu: Zakon o potvrđiva­nju
Konvencije) stupio na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda
Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska konvencija) čine, teme­ljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 56/90), dio unutar­nje­g
pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje« koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja
svojih prava i obveza građanske naravi (...), svatko ima pravo da zakonom
ustanov­ljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita ­nje­gov
slučaj.«.

Sukladno navedenom, konvencijsko
pravo na donoše­nje sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutar­nje­g
pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju
Konvencije (5. studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donoše­nje
sudske odluke u razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj
9. studenoga 2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga ispitiva­nje
razumnosti traja­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka, teme­ljenih na članku
63. Ustavnog zakona jer u dotadaš­njem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo
pravo nije postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

 Ustavni sud je, u konkretnom slučaju,
ocijenio da se pravno relevantnim razdob­ljem, s aspekta povrede prava na
razumnu du­ljinu traja­nja sudskog postupka, smatra razdob­lje od 5. studenoga
1997. (to jest, od dana stupa­nja na snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije)
do 24. ve­ljače 2003. godine (to jest, do dana podnoše­nja ustavne tužbe
podnosite­lja), što ukupno iznosi pet (5) godina, tri (3) mjeseca i devetnaest
(19) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni sud je utvrdio
da je u razmatranom razbo­lju Op­ćinski sud u Zagrebu, od rad­nji koje su
relevantne za meritorno odlučiva­nje o pravima i obvezama stranaka u tom
sudskom postupku, održao devet ročišta za glavnu raspravu. Prije tog razdob­lja
održao je tri ročišta te proveo medicinsko vještače­nje.

U prosudbi osnovanosti
ustavne tužbe, Ustavni sud je u svezi s postupa­njem nadležnog suda, bitnim
cijenio i s­ljedeće:

Na ročištu 23. svib­nja
1996. godine, podnosite­lj je naznačio točan naziv tuženika, a prigovor tuženika
da se radi o subjektivnom preinače­nju sud je rješe­njem od 3. lip­nja 1996.
godine odbio. Ujedno je podnosite­lj u nekoliko navrata, na traže­nje suda,
dostavio izvod iz Re­gistra Trgovačkog suda za tuženika te se očitovao na
navode tuženika, kojima osporava pasivnu le­gitimaciju.

Unatoč navedenom, u
postupku se i da­lje spornim pojav­ljuje pita­nje pasivne le­gitimacije te sud
tek na ročištu 22. listopada 2001. godine konstatira da je kao tuženik naznačen
»I.« d.o.o., a odvjetnica Z. B., koja sudjeluje u postupku zastupajući tuženika,
ima punomoć za zastupa­nje »I. c.«. Na iduće ročište 22. studenoga 2001. godine
sud, kao punomoćnika tuženika, poziva odvjetnika I. F., koji otkazuje punomoć
tuženiku, a na ročište 23. siječ­nja 2002. godine, kao punomoćnik tuženika,
pristupio je odvjetnik F. S.

Dakle, nakon što je još na ročištu 23. svib­nja
1996. godine podnosite­lj točno naznačio tuženika, a što je na neki način potvrđeno
i rješe­njem suda od 3. lip­nja 1996. godine, i nakon što je provedeno
medicinsko vještače­nje i sasluša­nje svjedoka na okolnost nastanka štetnog
događaja – rad­nje relevantne za meritorno odlučiva­nje o tužbenom zahtjevu
podnosite­lja, sud tek 2001. godine utvrđuje da je tuženik zastupan po »pogrešnom«
punomoćniku.

Nada­lje, na ročištu 22. siječ­nja 2001. godine,
sud donosi rješe­nje da će se predmet prenijeti na upisnik »PR«, a da će da­lj­nja
odluka uslijediti pisanim putem. Nakon toga određuje ročište za dan 22.
listopada 2001. godine, no, iz spisa je razvidno da se predmet i da­lje vodi
pod signaturom »PN«.

Du­ljini sudskog
postupka svakako je pridonijela i či­njenica da su se u postupku u podnosite­ljevoj
pravnoj stvari izmijenila čak četiri suca Općinskog suda u Zagrebu.

5.3.            PONAŠANJE
PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­lj ustavne tužbe
svojim ponaša­njem nije pridonio du­ljini sudskog postupka, bez obzira što je
on tek na ročištu 23. svib­nja 1996. godine točno naznačio osobu tuženika.
Uostalom, ova okolnost i nije odlučna jer je to bilo prije početka pravno
relevantnog razdob­lja. Iz spisa predmeta je razvidno da je podnosite­lj
postupio po svim rješe­njima suda, dostavio traženu dokumentaciju i očitova­nja
te podnescima požurivao određiva­nje ročišta.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Imajući u vidu vrstu
spora (naknada štete) i dosadaš­nji tijek sudskog postupka, Ustavni sud utvrđuje
da se u konkretnom pred­metu ne radi o složenoj sudskoj stvari.

6. S obzirom na sve
navedeno, a imajući u vidu da je kroz razdob­lje od ukupno sedam godina i devet
mjeseci, koliko traje postupak od podnoše­nja tužbe Općinskom sudu do podnoše­nja
ustavne tužbe, Općinski sud održao ukupno dvanaest ročišta za glavnu raspravu,
Ustavni sud utvrđuje da postupa­nje suda u konkretnom slučaju ne ukazuje na
neaktivnost suda u razmatranom razdob­lju, već na neučinkovitost suda. To,
stoga, što u konkretnoj pravnoj stvari još uvijek nije donesena niti prvostupa­njska
odluka.

Sukladno navedenom,
Ustavni sud ocje­njuje da je nerazumno dugim traja­njem sudskog postupka radi
naknade štete, koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem:
PN-4351/95, povrijeđeno ustavno pravo podnosite­lja da zakonom ustanov­ljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Iz tih razloga, na
teme­lju odredbi članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka
kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

8. Sukladno odredbi članka
63. stavka 3. Ustavnog suda, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove
odluke.

Visinu naknade zbog
povrede ustavnog prava na donoše­nje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud,
u pravilu, određuje za razmatrano, pravno relevantno razdob­lje, uz iznimnu
mogućnost uvažava­nja nerazumno dugog razdob­lja potpune neaktivnosti suda i
prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog
pojedinog slučaja.

Pri utvrđiva­nju visine
naknade, teme­ljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažava­nje ukupnih gospodarskih i
socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući da je Ustavni
sud ovlašten, teme­ljem članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, u svakom
pojedinom slučaju odrediti i rok za donoše­nje sudske odluke, na visinu naknade
u konkretnom slučaju utjecala je i či­njenica da je Općinskom sudu u Zagrebu,
teme­ljem točke II. izreke ove odluke, određen kratak rok u kojem je taj sud dužan
donijeti odluku u predmetu broj: Pn-4351/95, čime se na najdjelotvorniji način
ostvaruje i svrha samog sudskog postupka.

Iznos pravične naknade,
koje­g je podnosite­lj zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi utvrđenu
svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

9. Odluka o objavi (točka
V. izreke) teme­lji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-659/2003
Zagreb, 9. srp­nja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Smi­ljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 112/2003-1549