## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1530/2012 od 27. studenoga 2013.

### NN 147/2013 (10.12.2013.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1530/2012 od 27. studenoga 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3132

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Jelušić, Ivan Matija, Aldo Radolović i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula M. T. iz Z., koju zastupaju N. B. i T. B., odvjetnici iz Z., na sjednici održanoj 27. studenoga 2013. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– rješenje Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-3113/11-2 od 20. prosinca 2011. i

– rješenje Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: I-4857/95-125 od 17. svibnja 2011.

III. Predmet se vraća Općinskom građanskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Podnositeljica je podnijela dopuštenu i pravodobnu ustavnu tužbu smatrajući da su joj rješenjem Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžovr-3113/11-2 od 20. prosinca 2011. i rješenjem Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: I-4857/95-125 od 17. svibnja 2011. povrijeđena ustavna prava iz članaka 14. stavka 2., 26. i 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.).

Rješenjem Općinskog građanskog suda u Zagrebu obustavljen je postupak izvršenja, a rješenjem Županijskog suda u Zagrebu žalba podnositeljice odbijena je kao neosnovana i potvrđeno je navedeno prvostupanjsko rješenje.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: I-4857/95.

3. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku, utvrđeno je:

– podnositeljica je pokrenula postupak izvršenja 9. studenoga 1995. podnošenjem prijedloga za izvršenje Općinskom sudu u Zagrebu prema članku 141. Zakona o izvršnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91. i 91/92.; u daljnjem tekstu: ZIP),

– predmet postupka je naplata novčane tražbine na suvlasničkom dijelu nekretnine dužnika u tom postupku, po pravomoćnoj, izvršnoj i priznatoj presudi Županijskog suda u Bielefeldu, Njemačka, u predmetu Općinskog suda u Zagrebu broj: R1-1793/95 od 18. siječnja 1996. (Gž-1410/96-2 od 29. listopada 1996.),

– rješenjem u predmetu broj: I-4857/95 od 28. listopada 1998. utvrđena je vrijednost nekretnine, a zaključcima od 3. prosinca 1998., 2. listopada 2001., 22. siječnja 2009. određena prodaja nekretnine (izvršenje – dražba nekretnina),

– rješenjem od 11. ožujka 1999. ovrhovoditelju (pokojnom suprugu podnositeljice) dosuđene su nekretnine dužnika,

– rješenjem od 25. studenoga 1999. prodaja nekretnine dužnika proglašena je nevažećom,

– Općinski građanski sud u Zagrebu rješenjem broj: I-4857/95-125 od 17. svibnja 2011., na temelju članka 338. stavka 1. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 139/10.; u daljnjem tekstu: OZ/10) obustavio je izvršni postupak i ukinuo sve provedene radnje, jer podnositeljica u roku od tri (3) mjeseca od stupanja na snagu OZ/10 nije podnijela osnovani prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti,

– tijekom cijelog postupka treća osoba predlagala je odgodu izvršenja zbog imovinskopravnog interesa na predmetnoj nekretnini; njen prijedlog pravomoćno je odbijen rješenjem od 17. srpnja 2000. (Gž-8256/00-2 od 12. prosinca 2000.); vodila je i parnični postupak broj: P-8104/98,

– Županijski sud u Zagrebu odbio je žalbu podnositeljice i potvrdio rješenje o obustavi ovršnog postupka.

3.1. Prvostupanjski sud u obrazloženju rješenja navodi (napomena: u citatu se skraćenica OZ koristi za OZ/10):

»Člankom 338. st. 1. Ovršnog zakona ('Narodne novine' broj 139/10) određeno je da će se postupci koji su u tijeku, a pokrenuti su prije stupanja na snagu Ovršnog zakona ('Narodne novine' broj 57/96., 29/99., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04., 88/05., 121/05. i 67/08.), dakle, temeljem Zakona o izvršnom postupku, obustaviti u roku od 3 mjeseca od dana stupanja na snagu tog Zakona ako ovrhovoditelj ne podnese osnovani prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti.

Dakle, odredba članka 338. st. 1. OZ-a ('Narodne novine' broj 139/10) primjenjuje se na sve postupke izvršenja koji su pokrenuti do zaključno 09. kolovoza 1996. godine i nisu pravomoćno dovršeni, a u kojima stranka od 18. prosinca 2010. godine do zaključno 18. ožujka 2011. godine nije stavila osnovani prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti.«

3.2. Županijski sud u Zagrebu u obrazloženju rješenja navodi:

»Ovršni zakon (»Narodne novine«, br. 57/96 – dalje u tekstu: OZ/1996) stupio je na snagu 11. kolovoza 1996., sukladno odredbi čl. 311. istog Zakona, a postupak u ovoj pravnoj stvari pokrenut je 9. studenoga 1995., dakle prije stupanja na snagu OZ/1996. Iz sadržaja spisa nadalje proizlazi da ovrhovoditeljica nije podnijela osnovani prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti u periodu od 18. prosinca 2010. (dan stupanja na snagu OZ/2010) do zaključno 18. ožujka 2011., kako je to određeno odredbom čl. 338. st. 1. OZ/2010.

Ove odlučne činjenice žalba svojim sadržajem ne dovodi u pitanje već žalitelj navodi da u spisu prileži osnovani prijedlog za nastavak ovrhe od 6. travnja 2010. godine.

Kod takvog stanja stvari pravilno je prvostupanjski sud primijenio materijalno pravo kada je utvrdio da su se ispunile zakonske pretpostavke za obustavu postupka sadržane u citiranoj odredbi čl. 338. st. 1. OZ/2010.«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJICE

4. Podnositeljica u ustavnoj tužbi navodi:

»(...) navedena odredba iz čl. 338. st. 1 novog Ovršnog zakona predstavlja imperfektnu, nepotpunu i nejasnu pravnu normu.

Naime, iz same odredbe nije jasno u kakvoj formi i kakvog sadržaja mora biti 'osnovan prijedlog' u slučaju kada je sud donio pravomoćno rješenje o izvršenju odnosno u slučaju kada postoji 'res iudicata'.

Nadalje, nije jasno što znači 'osnovan' prijedlog niti je propisano po kojem bi se zakonu proveo postupak kada bi se stavio 'osnovan' prijedlog.

(...)

Intencija zakonodavca prilikom donošenja odredbe čl. 338. st. 1. novog Ovršnog zakona bila da se ubrzaju i riješe izvršni postupci koji se već dugi niz godina vode te u kojima vjerovnik nije imao nikakvu aktivnu ulogu, primjerice stari predmeti u kojima je zatraženo izvršenje na računima koji se vode pri SDK ili ZAP-u ili sl.

(...)

Kako je drugostupanjski sud potvrdio odluku prvostupanjskog suda o obustavi izvršenja, a tužiteljica je podnijela više puta prijedloge radi nastavka postupka u skladu s čl. 338. st. 1. Ovršnog zakona, sud je tužiteljici povrijedio Ustavom zajamčeno pravo na jednakost pred zakonom iz čl. 14. st. 2., jednakost pred sudovima iz čl. 26. i pravo na pravično suđenje i suđenje u razumnom roku iz čl. 29. Ustava RH budući da se izvršni postupak vodio preko 16 godina.«

Podnositeljica ističe da su joj osporenim odlukama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 26. i 29. stavkom 1. Ustava, te predlaže osporene odluke ukinuti i predmet vratiti prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

Ustavna tužba je osnovana.

IV. MJERODAVNO PRAVO

5. Mjerodavno ustavno pravo

Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

5.1. Mjerodavno konvencijsko pravo

Mjerodavni dio članka 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija) glasi:

»Članak 6.

Pravo na pošteno suđenje

1. Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi ili u slučaju podizanja optužnice za kazneno djelo protiv njega svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. ...

(...)«

5.2. Mjerodavno materijalno pravo

Članak 338. stavak 1. OZ/10 glasi:

»Članak 338.

(1) Postupci koji su u tijeku, a pokrenuti su prije stupanja na snagu Ovršnog zakona ('Narodne novine' br. 57/96., 29/99., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04., 88/05., 121/05. i 67/08.) obustavit će se u roku od tri mjeseca od dana stupanja na snagu ovog Zakona ako ovrhovoditelj ne podnese osnovani prijedlog na temelju kojeg se postupak može nastaviti.

(...)«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

6. Ustavni sud utvrđuje da u ovom ustavnosudskom postupku treba odgovoriti na pitanje je li sudskom obustavom ovršnog postupka podnositeljici povrijeđeno pravo na izvršenje sudske odluke kao inherentni dio prava na pošteno suđenje?

6.1. Sadržaj ustavnog prava na pošteno suđenje ograničen je na postupovna jamstva poštenog suđenja pri čemu Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositeljici osiguravao pošteno suđenje.

6.2. Prema članku 3. Ustava, sloboda, jednakost, nacionalna ravnopravnost i ravnopravnost spolova, mirotvorstvo, socijalna pravda, poštivanje prava čovjeka, nepovredivost vlasništva, očuvanje prirode i čovjekova okoliša, vladavina prava i demokratski višestranački sustav, najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj su za tumačenje Ustava.

Ustavni sud je pošao od stajališta da vladavina prava, kao jedna od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske, između ostalog, sadrži obvezu sudova da, u slučajevima kada tumače i primjenjuju propise, postupaju na način da ne povrjeđuju ljudska prava i temeljne slobode. Postupci pred sudbenim tijelima također moraju biti u skladu s načelima vladavine prava, koja se mogu poistovjetiti i s dobrim radom pravosuđa pa bi prava zajamčena u tom smislu Ustavom i međunarodnim pravnim aktima koji obvezuju Republiku Hrvatsku bila iluzorna i teorijska (umjesto stvarna i učinkovita), kada ne bi postojala obveza sudbene vlasti da obrazlaže svoje odluke odnosno da pažljivo ispita tvrdnje predočene pred sudom odnosno nadležnim tijelom. U protivnom, riječ je o arbitrarnoj odluci, koja dovodi u pitanje načela dobrog rada pravosuđa i pravičnost suđenja zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

6.3. Ustavni sud napominje da je dužnost svih tijela državne vlasti Republike Hrvatske pa time i nadležnih sudova u konkretnom slučaju, tumačiti članak 338. stavak 1. OZ/10 u skladu s najvišim vrednotama ustavnog poretka Republike Hrvatske, propisanim člankom 3. Ustava.

7. Člankom 338. stavkom 1. OZ/10 propisuju se pretpostavke za dovršenje postupaka pokrenutih na temelju ZIP-a, koji je prestao važiti stupanjem na snagu Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 56/96., 29/99., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04., 88/05., 121/05. i 67/08.; u daljnjem tekstu: OZ/96.) 1. kolovoza 1996. Nastavak postupka izvršenja je u tim postupcima uvjetovan podnošenjem »osnovanog prijedloga na temelju kojeg se postupak može nastaviti«.

Ustavni sud je uvidom u sudski spis utvrdio da je u izvršnom postupku iniciranom podnošenjem prijedloga za izvršenje podnositeljice, sastavljenog u skladu sa tada važećim člankom 35. ZIP-a, nadležan sud provodeći izvršni postupak donio nekoliko rješenja o izvršenju, odredio ročišta za prodaju nekretnine, koja zbog prijedloga i žalbi treće zainteresirane strane nisu provedena, a u kojem je postupku podnositeljica sudjelovala redovito i aktivno, opetovano požurujući postupanje u predmetu. Također, Ustavni sud uočava da se podnositeljica očitovala na svaki podnesak i prijedlog treće osobe koji je izravno utjecao na dinamiku sudskog postupanja i bio usmjeren na štetu podnositeljice. Konkretno, podneskom od 7. travnja 2010. po prijedlogu za nastavak izvršnog postupka, doneseno je rješenje kojim je izvršni postupak nastavljen, a 2. ožujka 2011. podnositeljica je podnijela odgovor na žalbu treće osobe zahtijevajući da se ista odbije te se izvršni postupak što prije nastavi.

Podnositeljica u ustavnoj tužbi navodi da je upravo iz podnesaka od 7. travnja 2010. i odgovora na žalbu od 2. ožujka 2011., koji se imaju smatrati prijedlozima za nastavak postupka u smislu članka 338. stavka 1. OZ/10, vidljivo da je postupak nastavljen i da se aktivno vodio, zbog čega smatra da su takvi propusti i povrede procesnog prava doveli do povrede prava na pravično suđenje.

8. Ustavni sud utvrđuje da po svom sadržaju članak 338. stavak 1. OZ/10 ne zadovoljava zahtjeve načela vladavine prava iz članka 3. Ustava, iz kojeg razloga podnositeljica nije mogla prilagoditi svoje postupanje takvoj zakonskoj obvezi te predvidjeti posljedice svog postupanja. Navedeno dovodi i do uskrate prava na pristup sudu kao jednog od bitnih aspekata prava na pravično suđenje koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava jer se postupci započeti po ZIP-u obustavljaju, a da za takvo postupanje nisu navedeni razlozi koji bi bili usklađeni sa zahtjevima pravne sigurnosti iz članka 3. Ustava.

8.1. Osim navedenoga, obustavom postupka zbog nedostavljanja »osnovanog prijedloga« za nastavak ovršnih postupaka i postupaka izvršenja u konkretnom slučaju, podnositeljica je kao vjerovnik (ovrhovoditelj) ostala bez mogućnosti naplate svojih tražbina, jer je obustavom postupka prestao postupak ovrhe, kojemu je glavni cilj naplata tražbina između subjekata građanskopravnih odnosa.

Ustavni sud k tome ističe da se ovršni postupak vodio po OZ/96 i trajao je više od šesnaest (16) godina, a propisivanjem da se u roku od tri mjeseca mora podnijeti »osnovani prijedlog« a da se pri tome nije odredio oblik i sadržaj tog prijedloga, dovelo je do uskraćivanja prava podnositeljice na pristup sudu.

Razmatrajući osobite okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni sud smatra da je uskratom odgovarajućeg pravnog puta kojim je podnositeljica mogla ostvariti svoju tražbinu, odnosno svoja prava, izgubila i pravo pristupa sudu, kao temeljnog jamstva prava na pravično suđenje iz članka 29. stavka 1. Ustava.

Slijedom navedenog, kako se u konkretnom slučaju upravo radi o ustavnopravno neprihvatljivom postupanju tijela sudbene vlasti u konkretnom izvršnom predmetu, Ustavni sud utvrđuje da je osporenim rješenjima podnositeljici povrijeđeno pravo na pravično suđenje osobito u pogledu prava na pristup sudu koje također štiti provedbu konačnih, obvezujućih sudskih odluka, a zajamčeno je člankom 29. stavkom 1. Ustava kao i člankom 6. Konvencije.

9. Neovisno o gore navedenom, Ustavni sud podsjeća da je 19. lipnja 2012. donio odluku broj: U-I-1988/2011 i dr. o pokretanju postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i odluku o ukidanju članka 338. stavka 1. OZ/10.

10. Ostale eventualne povrede istaknutih ustavnih prava Ustavni sud nije razmatrao budući da je ustavnu tužbu podnositeljice usvojio zbog utvrđene povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Konvencije.

11. Na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), odlučeno je kao u izreci.

12. Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1530/2012

Zagreb, 27. studenoga 2013.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

Antun Palarić, v. r.

Odluka, NN 147/2013-3132