## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3002/2005 od 21. studenoga 2007.

### NN 133/2007 (27.12.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3002/2005 od 21. studenoga 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3824**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula R. V. iz Z., koju zastupa
A. Č., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 21. studenoga 2007. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Zagrebu broj: Gžn-811/04-2 od 3. svibnja 2005.
godine i
– presuda Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-8491/99 od 29. siječnja 2004.
godine.
III. Predmet se vraća na ponovno odlučivanje Općinskom građanskom sudu u
Zagrebu.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Zagrebu broj:
Gžn-811/04-2 od 3. svibnja 2005. godine, kojom je odbijena žalba podnositeljice
i potvrđena presuda Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-8491/99 od 29. siječnja
2004. godine.
Tom je presudom odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice kojim je od tuženice K.
b. D. iz Z. tražila isplatu naknade štete u iznosu od 16.610,00 kuna sa zateznim
kamatama.
2. Podnositeljica smatra da je osporenim presudama došlo do povrede ustavnih
prava zajamčenih člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 2., 26., 56. stavkom 1.,
58., 69. stavcima 1. i 3., te odredbama članka 19. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske. Posebno ističe da je činjenično stanje pogrešno utvrđeno jer je
pogrešno interpretiran vještački nalaz iz kojeg proizlazi da se u konkretnom
slučaju radi o vrlo rijetkoj komplikaciji koja se može dogoditi kod punkcije
limfnog čvorića. Kako smatra da ima pravo na naknadu štete, predlaže ukidanje
osporenih presuda.
Ističe da je prema hrvatskom pravu za zdravstvene djelatnike propisana povećana
pažnja pri obavljanju zahvata i to prema pravilima struke i običajima. Prema
tako visoko postavljenim mjerilima skrivljeno bi postupao svaki zdravstveni
djelatnik koji bi postupao s pažnjom prosječnog stručnjaka.
U konkretnom su slučaju, ističe, sudovi trebali utvrditi jesu li liječnici prije
no što su pristupili zahvatu bili dužni upoznati podnositeljicu s vrstom
zahvata, pri tome je detaljno upoznati s načinom izvođenja operativnog zahvata,
psihički je pripremiti na zahvat, tim više što je bila naručena samo na
ultrazvuk, a ne i na operativno postupanje.
Smatra da u postupku uopće nije utvrđeno je li zahvat vršen s pisanim pristankom
podnositeljice za vršenje zahvata kojim je povrijeđeno pravo na tjelesni
integritet (članak 26. točke 5., 7., 8., 10. i 11. Zakona o zdravstvenoj zaštiti
(»Narodne novine« broj 75/93., 55/96., 1/97., 111/97., 95/00. i 129/00.) i
članka 2. točke 3. Kodeksa medicinske etike.
Stoga smatra da se radilo o vrlo rijetkoj komplikaciji, o kojoj uopće nije bila
obaviještena, te stoga postoje pretpostavke odštetne odgovornosti bolnice u
konkretnom slučaju.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe podnijete na temelju odredbi
članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«
broj 99/99., 29/02. i 49/02.-pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u
postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja povrijeđeno podnositelju
ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi
pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud
relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi
ustavnog prava, a eventualno postojanje povrede ustavnih prava Ustavni sud, u
pravilu, ocjenjuje na podlozi činjenica koje su utvrđene u postupku donošenja
osporenog akta.
4. Za potrebe postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-9491/99.
Prvostupanjski sud odbio je tužbeni zahtjev podnositeljice uz obrazloženje da je
u postupku utvrđeno da kod tuženice nema odgovornosti za spornu štetu koja bi
nastala podnositeljici radi »liječničke greške«, a prigodom obavljanja punkcije
limfnog čvora u lijevom pazuhu pod kontrolom UZV. Pri obavljanju tog zahvata je
mikroskopskom iglom zagrebeno po površini poplučnice te je došlo do tzv.
artificijalnog pneumotoraksa, odnosno do ulaza zraka u pluća.
Nakon tog zahvata podnositeljica je prebačena na pulmološki odjel iste bolnice
gdje se liječila deset dana, te su ozljede sanirane i nisu ostavile nikakvih
trajnih posljedica u vidu smanjenja opće životne i radne sposobnosti.
Taj sud je odbio tužbeni zahtjev uz utvrđenje da tuženica za tzv. »liječničku
grešku« odgovara po načelu dokazane krivnje, odnosno po odredbi članka 154.
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96. i
112/99.), a provedenim dokazima podnositeljica nije dokazala da je tuženica
skrivila navedenu štetu.
Iz saslušanja liječnika koji su izvršili zahvat i saslušanja same
podnositeljice, te nakon provedenog liječničkog vještačenja, utvrđeno je da je
pretraga koju su liječnici tuženice izvršili, izvedena u cijelosti po pravilima
struke, te da je ozljeda koju je podnositeljica zadobila uobičajena i poznata
komplikacija kod izvođenja takvog zahvata.
5. Županijski sud u Zagrebu odbio je žalbu podnositeljice uz obrazloženje da u
provedenom postupku nije bilo bitnih povreda parničnog postupka iz članka 354.
stavka 2., kao ni onih na koje taj sud pazi po službenoj dužnosti, u smislu
članka 365. stavka 2. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91.,
91/92. i 112/99.). Isto tako, taj je Sud utvrdio da je u prvostupanjskom
postupku pravilno i potpuno utvrđeno činjenično stanje te da je na isto pravilno
primijenjeno materijalno pravo.
U odnosu na prigovor koji se ponavlja i u ustavnoj tužbi, odnosno da iz dijela
iskaza jednog od svjedoka prema kome navedena ozljeda nije uobičajena kod te
pretrage, drugostupanjski sud utvrđuje da taj prigovor nije odlučan za
pravilnost i zakonitost odluke jer iz pisanog mišljenja vještaka proizlazi da je
ta ozljeda uobičajena kod provođenja punkcije limfnog čvora.
Taj sud ističe: »Pozivanje na odredbe članka 26. stavka 1. točaka 3., 5., 7.,
8., 10. i 11. Zakona o zdravstvenoj zaštiti koji se ima primijeniti u konkretnom
slučaju s obzirom na nastanak štetnog događaja je neosnovano, jer odredbe koje
žalba citira se ne odnose na predmetni slučaj. Naime, te odredbe govore o
pravima pacijenata kao što su odbijanje promatranja od strane studenata, izbor
drugog liječnika (...) Odredba stavka 1. točke 3. koja govori o pravu na naknadu
štete koja je pacijentu nanesena pružanjem neodgovarajuće zdravstvene usluge,
također u konkretnom slučaju ne dolazi do primjene upravo zbog toga što se ne
radi o takvoj situaciji.«
6. Za ocjenu osnovanosti ustavne tužbe mjerodavne su sljedeće odredbe Zakona o
zdravstvenoj zaštiti:

*Članak 26.*

*U ostvarivanju zdravstvene zaštite svaki građanin ima pravo na:
1. jednakost u cjelokupnom tretmanu prilikom ostvarivanja zdravstvene zaštite,
2. slobodan izbor doktora medicine i doktora stomatologije u skladu s odredbama
ovoga Zakona i pravilima osiguranja,
3. zdravstvenu uslugu standardizirane kakvoće i jednakog sadržaja kao i pravo na
naknadu štete koja mu je nanesena pružanjem neodgovarajuće zdravstvene usluge,
5. slobodan izbor između više mogućih oblika medicinskih intervencija koje mu
ponudi doktor medicine, odnosno doktor stomatologije, osim u slučaju neodgodive
intervencije čije bi nepoduzimanje ugrozilo život i zdravlje građanina ili
izazvalo trajna oštećenja. (...)
6. točno obavješćivanje i poduku o svim pitanjima koja se tiču njegova zdravlja,
11. odbijanje kirurške i druge medicinske intervencije na tijelu ako je pri
svijesti i sposoban je za rasuđivanje. Za osobe koje nisu pri svijesti ili nisu
sposobne za rasuđivanje ovu suglasnost daju članovi njihove uže obitelji ili
drugi bliži srodnici, odnosno skrbnik, osim u slučaju neodgodive medicinske
intervencije. (...)*7. Bitna pretpostavka valjanosti pristanka na medicinski zahvat je da pacijent
bude dovoljno obaviješten o vrsti, tijeku, rizicima i svrsi zahvata da bi se
mogao odlučiti prihvatiti ga ili odbiti. Po naravi stvari obveza pružanja
obavijesti pada na davatelja zdravstvene usluge u ovom slučaju tuženicu. U
najvažnije obavijesti spadaju one koje se odnose na veće i učestalije rizike i
opasnosti povezane s medicinskim zahvatom. Iscrpnije su obavijesti potrebne kod
primjene novih metoda liječenja i kod dijagnostičkih zahvata.
Oblik obavijesti nije propisan, ali da bi liječnici imali dokaz o danim
obavijestima, uobičajilo se da pacijent prije medicinskog zahvata potpiše izjavu
o obaviještenosti.
8. U konkretnom slučaju podnositeljica je došla kod tuženice radi obavljanja
ultrazvučnog dijagnostičkog postupka, te je zadržana radi punkcije kvržice.
Tijekom tog dijagnostičkog zahvata došlo je do pneumatoraksa. Prije poduzimanja
tog zahvata prema tvrdnjama podnositeljice, ona nije upozorena na opasnosti ili
eventualne moguće rizike koji mogu nastati tijekom ili nakon tog dijagnostičkog
postupka.
Iako je na tu odlučnu okolnost upozorila drugostupanjski sud, on je bez valjanog
obrazloženja prešao preko te bitne okolnosti o kojoj ovisi odštetna odgovornost
tuženice u ovom postupku.
Isto tako prvostupanjski sud netočno navodi da se o odgovornosti medicinske
ustanove za liječničku grešku odlučuje temeljem načela dokazane krivnje (»nije
dokazala krivnju liječnika«), jer se o toj odgovornosti odlučuje prema načelu
presumirane krivnje (na liječniku/medicinskoj ustanovi je teret dokaza da je u
svemu postupao po pravilima liječničke struke).
Bolnica za liječničku grešku odgovara po načelu presumirane krivnje, što znači
da ona mora dokazati da je u svemu postupila na način koji je propisan pravilima
liječničke struke, te da do štete nije došlo ni zbog obične nepažnje liječnika
koji je provodio zahvat. Pri tome je od odlučnog značaja i okolnost je li
podnositeljica bila obaviještena o mogućim rizicima punkcije koja je nad njom
provedena. Valjan je samo onaj pristanak na dijagnostički postupak koji je
pacijent dao nakon što je obaviješten o mogućim rizicima tog postupka. Samo u
tom slučaju nema odštetne odgovornosti bolnice za nastalu neimovinsku štetu.
9. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava,
Ustavni sud je utvrdio da je osporenim presudama podnositeljici povrijeđeno
ustavno pravo jednakosti pred zakonom.
Pravna stajališta navedena u osporenim presudama nadležnih sudova ne zasnivaju
se na pravilnoj primjeni mjerodavnog materijalnog prava, jer su sudovi
propustili primijeniti navedene mjerodavne odredbe Zakona o zdravstvenoj zaštiti
koje podnositeljici jamče pravo na jednakost u tretmanu zdravstvenim ustanovama,
te pravo na naknadu štete uslijed liječenja koje nije provedeno u skladu s
pravilima struke.
Kako se drugostupanjski sud nije osvrnuo na navedene bitne žalbene navode u
odnosu na obaviještenosti podnositeljice o rizicima spornog dijagnostičkog
postupka, time je došlo i do povrede prava na pravilno suđenje, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.
Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na
postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne
tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje
postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li
postupak, sagledan kao cjelina, bio vođen na način koji je podnositeljici
osiguravao pravično suđenje.
10. Člankom 19. stavkom 2. Ustava jamči se kontrola zakonitosti upravnih akata.
Kako je u konkretnom slučaju proveden parnični postupka, navedena odredba nije
mjerodavna.
11. Odredbe članka 19. stavka 1. Ustava, čije povrede podnositeljica također
ističe, ne sadrže ljudska prava i temeljne slobode koje su Ustavom zajamčene
fizičkoj ili pravnoj osobi i koje se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom
ustavnom tužbom u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.
12. Odredbom članka 26. Ustava propisano je da su svi državljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti te nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda
izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine« broj 2/05.).
13. Povrede ostalih istaknutih ustavnih prava Ustavni sud nije razmatrao jer je
usvojio ustavnu tužbu zbog povrede ustavnih prava zajamčenih člancima 14.
stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava.
14. Na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno je kao u
izreci (točke I. do III.).
Točka IV. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3002/2005
Zagreb, 21. studenoga 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 133/2007-3824
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)