## Kodeks etike psihološke djelatnosti

### NN 13/2005 (26.1.2005.), Kodeks etike psihološke djelatnosti

# HRVATSKA PSIHOLOŠKA KOMORA

217

Na
temelju članka 12. Statuta Hrvatske psihološke komore, Zagreb, Mlinarska 38,
Skupština Komore je na svojoj 4. sjednici održanoj dana 3. srpnja 2004. godine
donijela

## KODEKS

### ETIKE PSIHOLOŠKE DJELATNOSTI

I. OPĆE
ODREDBE

Članak
1.

(1) Etički
kodeks psihologa (u nastavku teksta: Kodeks) sadrži zajednički sustav
vrijednosti kojih su se psiholozi obvezni pridržavati u svom stručnom radu.

(2) U svom području interesa i djelovanja psiholog će
pri­hvaćati objašnjenja o psihičkom funkcioniranju koja su temeljena na
valjanim i provjerljivim znanstvenim spoznajama. Tako ste­čene i usvojene
spoznaje on primjenjuje u različitim profesionalnim situacijama i ulogama.

(3) Psiholog može djelovati kao znanstvenik-istraživač,
nastavnik, odgajatelj, dijagnostičar, terapeut, supervizor, savjetnik, sudski
vještak i slično.

(4)
Psihologu mora biti cilj širiti valjane spoznaje o čovjeku i njegovom ponašanju
i primjenjivati ih s ciljem poboljšanja kvalitete života pojedinca i ljudske
zajednice.

(5) Psiholog mora uvažavati i isticati temeljno značenje
slobode istraživanja i izražavanja u znanosti, podučavanju i publiciranju. Ovu
slobodu će shvaćati kao temelj znanosti i svekolikog ljudskog napretka.

(6) Psiholog će nastojati zajednici u kojoj djeluje
pomagati pri upoznavanju i razumijevanju pojava koje se tiču ljudskog doživljavanja
i ponašanja. Pri tome će isticati i podupirat slobodu izbora vlastitog ponašanja
svakog pojedinca, ukoliko to ponašanje ne šteti drugima.

(7) Osobna je odgovornost i zadaća svakog psihologa
ostvarenje najviših etičkih standarda vlastitog ponašanja. Dužnost mu je
poticati etično ponašanje kod svojih učenika, studenata, suradnika i kolega.
Njegova je dužnost, nadalje, savjetovati se s kolegama ukoliko ima etičkih
dvojbi. Svaki psiholog, međutim, u svom djelovanju nastupa kao nezavisna osoba,
te dopunjava i oplemenjuje pravila dana ovim Kodeksom osobnim sustavom humanih
vrijednosti, vlastite kulture i životnog iskustva.

II.
TEMELJNA NAČELA

1. Uvažavanje
ljudskih prava i dostojanstva osobe

Članak
2.

(1) U
svom radu i profesionalnom djelovanju psiholog će iskazivati bespogovorno štovanje
temeljnih ljudskih prava, dostojanstva i vrijednosti svih ljudi. Razvoj tih
vrijednosti nastojat će poticati kod svakog pojedinca s kojim dolazi u
profesionalni doticaj uvažavajući pravo pojedinca na privatnost i tajne, kao i
njegovo pravo na samoodređenje.

(2) Psiholog mora biti svjestan postojanja
individualnih i kulturalnih razlika među ljudima s obzirom na dob, spol, rasu,
nacionalnost, etničko porijeklo, religijsku pripadnost, seksualnu orijentaciju,
tjelesne osobine, jezik i socioekonomski status. Postojeće razlike će prihvaćati
na otvoren i tolerantan način. Psiholog će nastojati u svojem radu otkloniti
sve oblike diskriminacije, te neće sudjelovati u bilo kakvom obliku nepoštenih
i neetičnih diskriminirajućih odnosa.

2.
Kompetentnost

Članak
3.

(1)
Psiholog će nastojati ostvariti i zadržati visoku razinu kompetentnosti u svom
radu. Svjestan granica svojih znanja i vlastite stručnosti pružat će samo one
usluge i služit će se samo onim tehnikama za koje je kvalificiran obrazovanjem
ili iskustvom. U onim područjima djelatnosti u kojima nisu utvrđeni pouzdani
strukovni standardi, poduzimat će nužne mjere opreza s ciljem zaštite osoba s
kojima dolazi u profesionalni doticaj.

(2) Psiholog mora biti svjestan važnosti znanstvenih
i profesionalnih dosega i ograničenja u područjima kojima se bavi.

(3) Psiholog mora biti svjestan dinamike razvoja
psihologije kao znanosti i primijenjene discipline, te će pratiti ovu dinamiku
i stalno stjecati i razvijati nove spoznaje i vještine.

3.
Profesionalna i znanstvena odgovornost

Članak
4.

Psiholog
mora biti svjestan profesionalne i znanstvene odgovornosti prema osobama s
kojima dolazi u profesionalni doticaj, prema zajednici i društvu u kojemu živi
i radi. Moralni standardi i ponašanje moraju biti takvi da potiču izgradnju
pozitivnog stava javnosti prema psihologiji i prema psiholozima. Dužan je
poticati profesionalnu i znanstvenu etiku svojih kolega. Kada je to potrebno
savjetuju se s kolegama s ciljem sprečavanja ili izbjegavanja neetičnog ponašanja.

4. Integritet znanosti i struke

Članak
5.

Psiholog
će težiti promicanju integriteta psihologijske znanosti, obrazovanja psihologa
i psihološke prakse. U ovim nastojanjima mora biti otvoren, pošten i uvažavati
druge. Mora biti realan i korektan u opisivanju rezultata istraživanja, podučavanja,
pruženih usluga i slično. Mora izbjegavati ponašanja koja mogu na bilo koji način
nanijeti štetu slici psihologa ili psihologije kao struke. Ulogu psihologa u
društvu objašnjavat će svim zainteresiranim strankama, te nastojati djelovati u
skladu s tom pozitivnom ulogom.

III. ETIČKI
STANDARDI

a) Opći
standardi

1.
Profesionalni i znanstveni odnosi

Članak
6.

Psiholog
pruža usluge dijagnosticiranja, terapijskog rada, istraživanja, supervizija,
savjetovanja i ostalih psiholoških usluga isključivo u kontekstu profesionalnih
i znanstvenih odnosa ili uloga.

2. Opis
prirode i rezultata psiholoških usluga

Članak
7.

(1) Pri
pružanju profesionalnih usluga pojedincima, skupinama ili organizacijama,
psiholog je dužan koristiti jezik i termine koji su posve razumljivi
primateljima usluga. Dužan je unaprijed pružiti podatke o prirodi svojih
usluga, dati odgovarajuće podatke nakon pruženih usluga, te obrazložiti
eventualne rezultate i istaći zaključke.

(2)
Ukoliko je psiholog zakonima ili nekim drugim propisima spriječen u davanju
podataka iz stavka 1. ovog članka određenim pojedincima ili skupinama, on im to
mora unaprijed dati do znanja.

3. Upoznavanje korisnika psiholoških usluga s
rezultatima psihološke procjene

Članak
8.

(1) Na
zahtjev korisnika psiholoških usluga psiholog ga je dužan upoznati s
rezultatima procjene njegovog psihičkog stanja.

(2)
Iznimno, ako psiholog ocijeni da bi upoznavanjem korisnika psiholoških usluga s
procjenom njegovog psihičkog stanja, korisnika psiholoških usluga doveo u teže
psihičko stanje ili ocijeni da bi nastale štetne posljedice po korisnika
psiholoških usluga odnosno po druge osobe iz njegove okoline, psiholog može
korisnika psiholoških usluga samo djelomično upoznati s rezultatima ili mu
uskratiti informaciju i zatražiti od nadležnih tijela odnosno stručnjaka
poduzimanje potrebnih mjera za rje­ša­vanje ocijenjene situacije.

4.
Kvaliteta odnosa s osobama s kojima se dolazi u profesionalni doticaj

Članak
9.

(1)
Psiholog se svjesno ne smije ponašati na načine koji bi mogli ugrožavati osobe
s kojima dolazi u doticaj. Psiholog ih ni u kojem slučaju neće podcjenjivati
ili ponižavati, te će nastoji svesti na najmanju moguću mjeru traume tamo gdje
se one mogu predvidjeti ili kada su neizbježne.

(2) U
profesionalnom radu i ostalim djelatnostima koje dotiču profesionalnu ulogu
psihologa zabranjeno je na bilo koji način seksualno ugrožavati ili stupati u
seksualne odnose s osobama s kojima se dolazi u profesionalni doticaj.

5.
Osobni problemi i pružanje profesionalnih usluga

Članak
10.

(1)
Psiholog mora biti svjestan da osobni problemi i vlastiti sukobi mogu utjecati
na profesionalnu učinkovitost. U skladu s tim dužan je izbjegavati poduzimanje
bilo kakvih aktivnosti koje bi mogle negativno utjecati na učenike, studente,
sudionike u vlastitim istraživanjima, korisnike psiholoških usluga, kolege ili
druge osobe s kojima dolaze u doticaj.

(2) Psiholog mora biti svjestan vlastitih problema,
te je dužan odmah potražiti pomoć s ciljem sprečavanja eventualnih vlastitih
problema u profesionalnom radu.

(3) Ako psiholog procijeni da uslijed osobnih
problema nije u mogućnosti obavljati svoju stručnu djelatnost, on ju je dužan
privremeno ograničiti, ili je za neko vrijeme, odnosno zauvijek prestati
obavljati.

6.
Zlouporaba utjecaja i rada psihologa

Članak
11.

(1)
Psiholog mora biti svjestan da njegov znanstveni i profesionalni stav i
procjena mogu utjecati na život drugih ljudi, te stoga mora biti krajnje
oprezan da se njegova uloga ne bi na bilo koji način zlouporabila.

(2) Psiholog neće sudjelovati u stručnim aktivnostima
kada se može pretpostaviti da bi se njegove vještine ili dobiveni podaci mogli
krivo koristiti, osim ako za to ne postoje predviđeni korektivni mehanizmi.

(3) Psiholog neće sudjelovati u aktivnostima koje su
usmjerene manipulaciji pojedinaca, skupina ili javnog mnijenja, a u službi su
promocije nečije socijalne moći.

(4) Ako psiholog uoči zlouporabu ili krivu
interpretaciju rezultata vlastitog rada, dužan je poduzeti odgovarajuće korake
da ispravi ili na najmanju moguću mjeru svede ovakve zlouporabe ili krive
interpretacije.

7. Višeznačni
odnosi

Članak
12.

(1) U
mnogim zajednicama i situacijama psiholog ne može izbjeći neprofesionalne
kontakte s osobama s kojima je inače u profesionalnom odnosu (korisnik psiholoških
usluga, studenti, učenici, ispitanici). Psiholog stoga mora uvijek biti
dovoljno osjetljiv i oprezan da ovi neformalni kontakti nemaju moguće negativne
posljedice na te osobe. Psiholog mora izbjegavati ovakve odnose, ako
pretpostavlja da oni mogu utjecati na njegovu objektivnost ili da mogu
interferirati s učinkovitosti njegove profesionalne uloge. U skladu s tim,
psiholog će izbjegavati preuzimanje profesionalnih obveza u situacijama kada već
postojeći odnosi predstavljaju rizik, tj. mogu se negativno odraziti na dotičnu
osobu.

(2) Ako
psiholog uoči da postoje ili se stvaraju potencijalno neprihvatljivi višeznačni
odnosi, on će ih nastojati razriješiti u skladu s profesionalnom i etičkom
odgovornošću struke.

8. Naplaćivanje
psiholoških usluga

Članak
13.

(1)
Temeljni preduvjet za naplaćivanje usluga jest zakonski registrirana
djelatnost. Psiholog može naplaćivati svoje usluge na način i u skladu s
odgovarajućim propisima.

(2) O
iznosu naknade za usluge psiholog obavještava korisnika psiholoških usluga na
početku profesionalnog odnosa.

(3) U
svojim izvješćima korisnicima psiholoških usluga, izvorima financiranja istraživačkih
projekata i slično, psiholog će ispravno i precizno navesti prirodu i sadržaj
usluga ili istraživa­nja, iznose naknada, te tamo gdje je to potrebno navesti
nalaze, tj. rezultate svoga rada.

9.
Dokumentacija profesionalnog i znanstvenog rada

Članak
14.

Psiholog
mora uredno i u skladu s propisima pohranjivati dokumentaciju o vlastitom
profesionalnom ili znanstvenom radu s ciljem olakšavanja kasnijeg rada sebi ili
drugim kolegama, s ciljem olakšanja uvida u rezultate rada, te zadovoljavanja
institucijskih ili zakonskih propisa. Psiholog je odgovoran za organiziranje i
pohranjivanje dokumentacije prema pravilima struke.

b.
Mjerenje i evaluacija

1.
Evaluacija i dijagnosticiranje u profesionalnom kontekstu

Članak
15.

Psihologijska
mjerenja, stručne preporuke, izvješća, kao i psihološka evaluacija i
dijagnostika moraju biti temeljena na valjanim postupcima i tehnikama koje daju
potrebne i dostatne podatke za interpretaciju, te su u skladu s namjenom za
koju se koriste.

2.
Kompetentnost i korištenje mjernih postupaka

Članak
16.

(1)
Psiholog koji razvija, primjenjuje, boduje, interpretira ili koristi
psihologijske mjerne postupke, mora to činiti na način koji je u skladu s
namjenom i potrebama istraživanja ili pružanja usluga.

(2) Psiholog mora biti upoznat s mjernim
karakteristikama korištenih postupaka, kao i s tehnikama primjene.

(3) Psiholog mora biti svjestan ograničenja i
nepreciznosti koje su sadržane u dijagnozama, prosudbama ili predviđanjima koja
se odnose na individualna i grupna mjerenja. Mora biti osjetljiv na pogrešno
korištenje psihologijskih mjernih postupaka i krivo interpretiranje rezultata
mjerenja, te je stoga dužan poduzimati odgovarajuće mjere da spriječi takvo
postupanje.

(4) Psiholog ne smije dati na uvid rezultate
psihologijskih mjerenja osobama koje nisu kvalificirane za korištenje takvih
informacija.

3.
Interpretiranje rezultata mjerenja

Članak
17.

Pri
interpretaciji rezultata mjerenja psiholog će uzeti u obzir sve osobine korištenog
postupka, kao i obilježja pojedinca čiji se rezultati tumače. Time se nastoji
povećati preciznost i kontrola mogućnosti krive interpretacije ostvarenih
rezultata. Psiholog je dužan jasno istaći značajnije čimbenike koji utječu na
njegovu suzdržanost pri interpretaciji.

4. Korištenje neodgovarajućih, zastarjelih i
pretjerano korištenih mjernih postupaka

Članak
18.

Psiholog
neće donositi stručne procjene i odluke na temelju zastarjelih i pretjerano
korištenih mjernih instrumenata, onih testova za koje nisu poznate mjerne karakteristike,
te testova koji nisu standardizirani i normirani na adekvatnim populacijama.

5. Pružanje usluga testiranja

Članak
19.

(1)
Psiholog mora biti upoznat sa svrhom za koju će se rezultati njegovog mjerenja
koristiti, te u skladu s time i prilagođavati svoje postupanje i
interpretiranje rezultata.

(2)
Psiholog je odgovoran za odgovarajuću primjenu, interpretaciju i korištenje
mjernih postupaka.

6. Osiguravanje sigurnosti testova

Članak
20.

 Psiholog je obvezan čuvati integritet i
sigurnost testova i drugih psihologijskih mjernih postupaka pohranjivanjem na
načine koji će onemogućiti kršenje načela i propisa o korištenju testova.

c) Zaštita
tajne i privatnosti

1.
Suglasnost za prikupljanje podataka

Članak
21.

Pri
preuzimanju poslova psiholog će nastojati s pojedincima ili organizacijama s
kojima stupa u profesionalni odnos, razmotriti prirodu podataka koje će
prikupiti, kao i moguće korištenje, zlouporabu i zaštitu tih podataka. Za svako
prikupljanje podataka mora se dobiti suglasnost uključenih osoba.

2. Čuvanje tajnosti podataka

Članak
22.

(1)
Primarni je zadatak psihologa da u svojim profesionalnim odnosima poštuje prava
osoba na vlastite tajne i intimu, te je stoga dužan poduzimati nužne mjere
opreza da ovaj aspekt odnosa ni sa čim ne bude povrijeđen. U pismenim ili
usmenim izvješćima, konzultacijama i slično, priopćavaju se samo nužni podaci
zbog kojih je profesionalni odnos i uspostavljen.

(2)
Povjerljive podatke o sudionicima vlastitih istraživanja, o svojim
savjetodavnim ili kliničkim odnosima, podatke o korisnisnicma psiholoških
usluga, organizacijama, učenicima ili studentima psiholog može davati samo i
isključivo uz pristanak uklju­čenih osoba.

d) Istraživanja
i znanstveni rad

1. Planiranje
istraživanja

Članak
23.

(1)
Psiholog planira, provodi i izvještava o vlastitim istra­živa­njima u skladu s
poznatim standardima znanstvene kompetentnosti i etike istraživanja.

(2)
Psiholog planira svoja istraživanja tako da se na najmanju mjeru svedu mogućnosti
krivih interpretacija rezultata.

(3) Pri
planiranju istraživanja psiholog mora uvažavati etičku prihvatljivost tih istraživanja
u skladu s ovim Kodeksom. Ako je neki problem etički nejasan, psiholog o njemu
raspravlja s nadležnim tijelom Hrvatske psihološke komore (u nastavku teksta:
Komora).

(4)
Psiholog poduzima odgovarajuće mjere kojima štiti prava i dobrobit sudionika,
drugih osoba na koje bi istraživanje moglo utjecati, kao i dobrobit životinja
ako se ove koriste kao sudionici u istraživanju.

2.
Dozvole institucija

Članak
24.

Prije
svakog istraživanja psiholog treba tražiti i posjedovati pisano odobrenje od
nadležnih institucija ili organizacija. Zahtje­vu su dužni priložiti točne
informacije o namjeni i planiranom tijeku istraživanja. Istraživanje moraju
provoditi u skladu s dogovorenim postupkom.

3. Znanstvena odgovornost

Članak
25.

(1)
Psiholog mora provoditi istraživanje kompetentno vodeći brigu o dostojanstvu i
dobrobiti sudionika.

(2)
Psiholog je odgovoran za etičke aspekte vlastitih istraživanja ili istraživanja
koja se provode pod njihovim mentorstvom ili supervizijom.

(3)
Istraživačima i njihovim asistentima dozvoljeno je izvoditi samo one zadatke za
koje su kvalificirani ili posebno uvježbani.

(4) U
slučaju istraživanja specijalnih populacija, psiholog je dužan savjetovati se
sa stručnjacima za te populacije ispitanika.

(5)
Prije samog istraživanja psiholog je dužan jednostavnim i razumljivim
formulacijama objasniti sudionicima prirodu istraživanja i uzajamnih
odgovornosti, osim u slučaju opažanja u prirodnim uvjetima i sličnim istraživanjima.

4. Suglasnost ispitanika

Članak
26.

(1)
Potencijalnim se sudionicima mora ponuditi pravo da sami odluče žele li ili ne
sudjelovati u ispitivanju, nakon što ih se upozna s njihovim obvezama, ograničenjima,
potencijalnim posljedicama i rizicima istraživanja. Psiholog je dužan iskreno
odgovarati na sva pitanja koja u svezi s planiranim istraživanjem postavljaju
potencijalni sudionici.

(2) Za
osobe koje nisu u stanju preuzeti odgovornost za sudjelovanje u istraživanju nužno
je pružiti im odgovarajuće objašnjenje, dobiti odgovarajuće pristajanje, i
priskrbiti odobrenje od zakonski nadležne osobe ili institucije.

5.
Informiranje ispitanika o istraživanju

Članak
27.

(1)
Psiholog ne smije krivo informirati ispitanike o prirodi i sadržaju istraživanja.
Od ovoga se pravila može odstupiti isključivo u slučajevima kad ne postoje
drugi načini i metode da se dođe do znanstvenih spoznaja koje imaju iznimnu
vrijednost.

(2) Psiholog ne smije krivo informirati ispitanike o
eventualnim neugodnim aspektima sudjelovanja u istraživanju, a koja bi mogla
utjecati na njihovu odluku da sudjeluju (npr. negativna emocionalna stanja koja
mogu rezultirati iz sudjelovanja u istra­živanju, fizički rizici, bol ili slično).

(3) Ukoliko postoje opravdani razlozi za ne pružanja
relevantnih informacija unaprijed, ovi moraju sudionicima biti objašnjeni što
ranije, po mogućnosti neposredno nakon provedenog postupka, a svakako prije
završetka cjelokupnog istraživanja.

(4) Tijekom istraživanja psiholog komunicira sa
sudionicima isključivo u skladu s ograničenjima nacrta istraživanja i s ulogom
savjesnog znanstvenika.

(5) Nakon istraživanja psiholog je dužan pružiti mogućnost
sudionicima da dobiju odgovarajuće informacije o prirodi, rezultatima i zaključcima
istraživanja. Psiholog će nastojati otkloniti sve nejasnoće, nedoumice ili
sumnje koje možda postoje kod ispitanika.

(6) Ukoliko valjani znanstveni ili humani razlozi
mogu opravdati uskraćivanje pružanja informacija, psiholog mora poduzeti
odgovarajuće mjere da se na najmanju moguću mjeru svedu eventualni rizici za
sudionike.

(7) Nakon istraživanja psiholog je dužan na
odgovarajući način nagraditi trud koji su sudionici uložili tijekom istraživanja.

6. Korištenje životinja u istraživanjima

Članak
28.

(1) Životinje
se u istraživanjima tretiraju krajnje humano, jer su nezaštićena bića koja ne
mogu preuzeti odgovornost za ono što im se tijekom eksperimentiranja događa.

(2) Psiholog koji eksperimentira sa životinjama
odgovoran je za njihov tretman tijekom držanja u laboratoriju, te je dužan
voditi brigu i nadgledati njihove životne uvjete. Dužan je poduzimati sve moguće
mjere za uklanjanje neugodnih životnih uvjeta, infekcija, bolesti i boli.

(3) Eksperimentalni postupci koji kod životinja
izazivaju bol, stres ili deprivaciju bilo koje vrste, koriste se isključivo
onda kad ne postoje drugi načini i metode da se dođe do znanstvenih spoznaja
koje imaju iznimnu vrijednost. Pri tome valja imati na umu da neke životinjske
vrste manje pate od drugih, stoga treba poznavati ova obilježja pojedinih
vrsta, te birati pripadnike vrste koja je otpornija na bol i neugodan tretman.

(4) U laboratorijskim se istraživanjima koristi što
je moguće manji broj eksperimentalnih životinja. Broj životinja se može značajno
reducirati kvalitetnim eksperimentalnim nacrtom i odgovarajućim statističkim
postupcima.

(5) Kada je iz humanih razloga nužno terminalno
spriječiti bol i patnje životinja, to se čini brzo i u skladu s provjerenim
postupcima. Potrebno je poznavati odgovarajuće metode eutanazije za različite
vrste.

7. Izvještavanje
o istraživanju

Članak
29.

(1)
Psiholog mora točno i precizno izvještavati o rezultatima svojih istraživanja.
Falsificiranje znanstvenih podataka negira temeljna etička načela i smisao
znanosti.

(2)
Psiholog neće prikazivati tuđe ideje i podatke kao svoje. Plagiranje je
ekstremni oblik neetičnog odnosa prema tuđem radu.

(3) Ako
psiholog naknadno utvrdi značajnu pogrešku u vlastitim, već publiciranim rezultatima,
mora poduzeti potrebne korake da ovu pogrešku obznani i ukloni.

(4)
Psiholog se smije javljati kao autor u znanstvenim publikacijama samo s
vlastitim radovima ili kao koautor u onima u kojima je dao svoj značajan
doprinos. Autorstvo odražava relativan znanstveni doprinos, a ne postojeći
znanstveni, stručni ili socijalni položaj. Manji se doprinos realizaciji istraživanja
obznanjuje u skladu s pravilima publikacije u kojoj se rad objavljuje (npr. u
fusnoti ili uvodnim napomenama).

(5) Student se javlja kao prvi autor u zajedničkom
radu, ako je ovaj uglavnom utemeljen na njegovoj magistarskoj tezi ili
doktorskoj disertaciji.

(6) Psiholog ne smije objaviti, kao originalne, one
podatke koji su već objavljeni negdje drugdje. To ne znači da se radovi ne mogu
ponovno objaviti na drugom mjestu, ali onda moraju sadržavati odgovarajuću
napomenu u kojoj je navedena izvorna publikacija.

(7)
Nakon objavljivanja rezultata istraživanja psiholog je dužan omogućiti
zainteresiranim znanstvenicima uvid u pohra­njene podatke. Na taj se način može
izvršiti reanaliza i verifikacija izvedenih zaključaka. Pri tome je nužno zaštititi
tajnost podataka o sudionicima i vlastita autorska prava.

(8)
Preporučuje se petogodišnje pohranjivanje originalnih protokola i trajno
pohranjivanje kompjutorske baze podataka publiciranih radova.

8.
Recenzije

Članak
30.

Psiholog
koji dobiva na recenziju istraživačke radove, prijedloge projekata, kandidature
za stipendije, radna mjesta i slično, mora se ponašati tako da zaštiti tajnost
podataka i autorska prava osoba čije materijale recenziraju.

e)
Obrazovanje psihologa

1.
Obrazovanje i profesionalno usavršavanje psihologa

Članak
31.

(1)
Psiholog koji je nadležan i odgovoran za obrazovanje i profesionalni razvoj
drugih psihologa mora težiti kompetentnom planiranju obrazovnih programa.

Ovi
programi moraju omogućavati stjecanje potrebnih zna­nja, vještina i iskustava
koja udovoljavaju zahtjevima za stjecanje odgovarajućih diploma, potvrda,
licenci ili drugih ciljeva kojima je program namijenjen.

(2)
Psiholog je dužan stalno se obrazovati i pratiti napredak u struci, a što je i
obveza prema korisnicima psiholoških usluga kako bi im uvijek mogao pružiti
vrhunsku uslugu. S time u svezi pratit će na najprikladniji način stručne
rezultate svog rada.

2. Pružanje
informacija i objektivnost pri podučavanju

Članak
32.

(1) Kad
je uključen kao nastavnik u obrazovni proces ili u bilo koju vrstu treninga,
psiholog mora pružati točne informacije temeljene na znanstvenim spoznajama, te
prikazivati činjenice i obrazlagati pojave s najvišim stupnjem objektivnosti.

(2) Kad
je uključen kao nastavnik u obrazovanje ili kao voditelj bilo koje vrste
treninga, psiholog mora biti svjestan moći koju ima nad učenicima (studentima,
polaznicima, superviziranima), te izbjegavati ponašanja kojima će zlorabiti
svoj položaj, ponižavati ili na bilo koji način ugrožavati integritet i samopoštovanje
učenika.

3.
Ograničenja podučavanja

Članak
33.

Psiholog
neće podučavati korištenju specijaliziranih tehnika ili postupaka (poput hipnoze,
biofidbeka, projektivnih tehnika i slično), one osobe koje nemaju temeljno
obrazovanje, specijalizaciju, radno iskustvo ili neki drugi dokaz stručnosti.

4. Oglašavanje
neakademskih programa

Članak
34.

Psiholog
je odgovoran za oglašavanje, izdavanje pisanih materijala, brošura, plakata i
slično te za obrazovne programe koji ne rezultiraju stručnim profesionalnim
kvalifikacijama (npr. ra­zličita predavanja, seminari). U pripremi tih programa
mora opisati populaciju kojoj je program namijenjen, ciljeve obrazovnog
programa, predavače, kao i cijenu programa.

f) Oglašavanje
i nastupi u javnosti

1.
Definicija javnih nastupa

Članak
35.

Psiholog
obavlja svoju profesionalnu ulogu i javnim nastupima. Javnim se nastupima
smatraju svi oblici plaćenih i neplaćenih oglašavanja usluga, izdavanje
pisanih, audio ili video materijala, publiciranje u stručnim i inim časopisima,
intervjui i komentari dati javnim glasilima, davanje stručnih mišljenja u
sudskim postupcima, predavanja i recenzije.

2.
Odgovornost za javne nastupe

Članak
36.

(1)
Psiholog preuzima potpunu osobnu odgovornost za vlastite javne nastupe. Oni
moraju biti u skladu s ovim Kodeksom.

(2) U javnim nastupima psiholog ne smije davati netočne
podatke koji bi mogli zavesti primatelja informacija. Psiholog je prije svega
dužan davati točne podatke o vlastitom obrazovanju, iskustvu i kompetentnosti,
akademskom stupnju, publikacijama i rezultatima istraživanja, o svom
profesionalnom statusu i zaposlenju, o uslugama koje pruža, o znanstveno ili
klinički potvrđe­nim rezultatima pružanja tih usluga i o cijenama pružanja
usluga.

3.
Nastupi u javnim glasilima

Članak
37.

Kada
nastupa ili kada komentira neke pojave putem javnih glasila, pisanih članaka,
radio ili televizijskih programa, javnih predavanja i slično, psiholog mora
nastojati da njegov nastup bude utemeljen na odgovarajućoj psihologijskoj
literaturi i praksi, te da iznesene tvrdnje i sveukupno ponašanje bude u skladu
s ovim Kodeksom.

h)
Savjetovanje i tretmani

1.
Strukturiranje odnosa u tretmanu

Članak
38.

(1) Na
početku tretmana psiholog obrazlaže i dogovara s korisnicima psiholoških usluga
tijek tretmana, eventualno napla­ćivanje i povjerljivost podataka.

(2)
Psiholog nastoji otvoreno odgovarati na sva pitanja korisnika psiholoških
usluga, kako bi se izbjegli bilo kakvi nesporazumi oko tretmana.

(3) Kad
je psiholog još uvijek polaznik edukacije iz psihološkog tretmana i terapije,
korisnika psiholoških usluga treba upoznati i s tom činjenicom. Također ga
treba upoznati i sa supervizorom terapijskog procesa.

2.
Obiteljski i bračni tretmani

Članak
39.

(1) Kad
psiholog pruža usluge većem broju osoba koje su u međusobnom odnosu (npr. supružnici,
roditelji i djeca), nastoji pojasniti tko je korisnik psiholoških usluga u
tretmanu te svoj odnos sa svakom osobom. Ovo pojašnjenje uključuje ulogu
psihologa, kao i korištenje dobivenih podataka.

(2) U slučaju da je izložen sukobljenim ulogama (npr.
da kao bračni savjetnik supružnika bude pozvan na svjedočenje u postupku
razvoda braka), psiholog nastoji pojasniti svoj položaj, prilagoditi se tim
ulogama, ili se iz njih povući na prikladan način.

3. Pružanje
usluga osobama koje su već drugdje u tretmanu

Članak
40.

Pri
odlučivanju o pružanju terapijskih usluga osobama koje su već u tretmanu negdje
drugdje, psiholog pažljivo razmatra sadržaj tretmana i potencijalnu dobrobit
korisnika psiholoških usluga. Ove sadržaje raspravlja sa samim korisnikom
psiholoških usluga ili drugom osobom koja ga zastupa, kako bi se smanjio rizik
zbunjivanja i nesporazuma. U slučaju potrebe, psiholog se savjetuje sa stručnjacima
koji su također uključeni u terapijski proces.

4.
Prekidanje pružanja tretmana i terapijskih usluga

Članak
41.

U slučajevima
kada se tretmani ili terapijske usluge moraju prekinuti zbog razloga poput
bolesti i nedostupnosti psihologa, ili pak zbog preseljenja ili financijskih
poteškoća korisnika psiholoških usluga, psiholog nastoji planirati i
organizirati dalju brigu za korisnika psiholoških usluga.

g) Rješavanje
etičkih pitanja

1. Razjašnjavanje
etičkih pitanja

Članak
42.

Ako
psiholog nije siguran da li je određena situacija ili neka planirana akcija u
skladu s ovim Kodeksom, dužan se je savjetovati s nadležnim tijelom Komore.

2.
Neformalno rješavanje etičkih problema

Članak
43.

Psiholog
koji uočava da njegov kolega krši etičke principe profesionalnog ponašanja, dužan
ga je na to upozoriti i na neformalan način pokušati pomoći u razrješenju
problema.

3.
Prijava kršenja Etičkog kodeksa

Članak
44.

(1)
Ukoliko se očito kršenje Kodeksa nikako ne može razriješiti na kolegijalan i neformalan
način, psiholog je dužan izvijestiti Komoru koja će poduzeti potrebne mjere.

(2)
Psiholog se ne smije baviti prijavama koje imaju za cilj nekoga povrijediti ili
poniziti, a ne zaštititi struku.

4.
Suradnja s disciplinskim tijelima Komore

Članak
45.

Psiholog
je dužan surađivati s disciplinskim tijelima Komore u kontroli i promociji etičkih
pitanja.

5.
Odnosi prema drugim psiholozima

Članak
46.

(1) Častan
će se psiholog odnositi prema drugim psiholozima onako kako bi on želio da se
odnose prema njemu.

(2)
Svojim učiteljima iskazivat će poštovanje i zahvalnost za znanje, vještine i
odgoj koje je od njih primio.

(3) Ako
drugi psiholog zatraži od njega stručni savjet i pomoć, pružit će mu je nesebično
i prema svom najboljem znanju.

6. Odnos
prema Komori i Hrvatskom psihološkom društvu

Članak
47.

(1)
Psiholog će Hrvatsku psihološku komoru i Hrvatsko psihološko društvo smatrati
svojim stručnim maticama, čuvajući i promičući im ugled, kako u struci tako i u
široj javnosti.

(2) Psiholog
je dužan poštivati opće akte i sve druge upute Hrvatske psihološke komore i na
vrijeme ispunjavati sve obveze prema Komori.

IV. ZAVRŠNE
ODREDBE

Članak
48.

(1) Poštivanje
odredaba ovog Kodeksa obvezatno je za sve psihologe.

(2)
Povrede i sankcije povreda ovog Kodeksa utvrdit će se općim aktom Komore.

(3)
Psiholog je dužan odbiti svaku stručnu radnju koja je u suprotnosti s ovim
Kodeksom, a Komora mu je dužna u tome pomoći svojim ugledom i pravnim
sredstvima, ako se za to ukaže potreba.

Članak
49.

Ovaj
Kodeks stupa na snagu osmoga dana po objavi na web stranici Komore.

Broj:
03-22/1-05

Predsjednik
Hrvatske psihološke komore  **Snje****žana** **Biga****-Friganovi****ć, prof****.,** v. r.

Ostalo, NN 13/2005-217