## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-13022/2010-6 od 12. travnja 2012.

### NN 76/2012 (9.7.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-13022/2010-6 od 12. travnja 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1781

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Mirjane Čačić, predsjednice vijeća, Lidije Vukičević Gašparović i Arme Vagner Popović, članica vijeća, te sudskog savjetnika Ante Drezge, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatskog Telekoma d.d. iz Zagreba, Savska 32, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/10-01/01859, urbroj: 376-04-10-04 od 29. rujna 2010., radi načina pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 12. travnja 2012.,

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela određeni su uvjeti i način pristupa zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trgovačkom društvu Hrvatski telekom d.d., Savska cesta 32. (HT) i trgovačkom društvu B.Net d.o.o., Avenija Dubrovnik 16., (B.net) na trasi u Zagrebu – južna strana ulice grada Vukovara – od Kruga do I. Lučića na način da se u ugovoru o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme HT-a broj 01-2010 (u daljnjem tekstu: Ugovor) koji je sastavni dio ovog rješenja izmijeni dio naveden u izreci tog rješenja.

Točkom 2. izreke osporenog rješenja odbijen je kao neosnovan prijedlog trgovačkog društva B.net Hrvatska d.o.o. za dopunom odredbe članka 2. stavka 2.1. i članka 3. stavka 3.2. te dodavanjem članka 2A i članka 12. stavka 12.5. kao i brisanjem članka 9. stavka 9.1.3. Ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezene opreme HT-a (broj 01-2010). Točkom 3. je određeno da rješenje u cijelosti zamjenjuje sporne odredbe Ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme HT-a (broj 01-2010) s time da se nesporne odredbe i dalje primjenjuju.

Tužitelj u tužbi osporava zakonitost rješenja tuženog tijela zbog nepravilne primjene zakona i nepravilno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja.

Tužitelj se poziva na očitovanje koje je dao na usmenoj raspravi 17. kolovoza 2010., u kojem je naveo da u svojstvu infrastrukturnog operatora ima pravo odrediti uvjete ugovornog odnosa te da osporavani ugovor u istovjetnom tekstu kakav je sklopio s ostalim operatorima korisnicima za trase na području cijele Republike Hrvatske, kao i da postupa sukladno odluci HAKOM-a od 5. veljače 2010. Tada je naveo da je B.net bez pristanka tužitelja i bez prethodno sklopljenog ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije, uvukao svoj kabel na predmetnoj trasi čime je neovlašteno i bez plaćanja naknade koristio tužiteljevu kabelsku kanalizaciju i time postupao protuzakonito, a ujedno i prouzročio tužitelju troškove vezane za sređivanje postojećeg stanja kabela u kabelskoj kanalizaciji. Navodi kako je pozvao zainteresiranu osobu u ovom upravnom sporu B.net više puta da korištenje kabelske kanalizacije (DTK) uredi sukladno zakonskim odredbama sklapanjem ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju što je zainteresirana osoba odbila, pa je tužitelj bio primoran zatražiti od tuženog tijela provođenje postupka sređivanja postojećeg stanja u kabelskoj kanalizaciji na predmetnoj trasi koju je započeo još 2008. godine i koja je trajala sve do donošenja odluke HAKOM-a od 24. ožujka 2010. Za taj postupak morao je ishoditi tužitelj potvrdu o pravu puta za predmetnu trasu kako bi dokazao da je infrastrukturni operator. Zbog toga je zahtijevao od zainteresirane osobe da plati naknadu za korištenje njegove elektroničke komunikacijske infrastrukture najmanje za razdoblje tri godine unatrag od dana donošenja odluke tuženog tijela, odnosno za razdoblje u kojem je B.net neovlašteno i bez plaćanja naknade koristio kabelsku kanalizaciju. O tom neovlaštenom korištenju tužitelj je izvijestio tuženo tijelo još prije pokretanja postupka sređivanja postojećeg stanja. Tužitelj smatra da je tuženo tijelo trebalo uvažiti navode vezano za utvrđenje 24. ožujka 2007. kao datuma od kojeg zainteresirana osoba mora platiti naknadu za korištenje tužiteljeve kabelske kanalizacije, što nije učinio nego je izmijenilo odredbe ugovora tako da ta obveza nastaje od 24. ožujka 2010. odnosno od dana donošenja odluke tuženog tijela kojom se nalaže trgovačkom društvu B.net sklapanje ugovora o zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme na trasi. Time je prema mišljenju tužitelja tuženo tijelo amnestiralo zainteresiranu osobu od obveze plaćanja naknade za razdoblje u kojem je besplatno koristila tužiteljevu kabelsku kanalizaciju i time joj omogućila stjecanje nepripadajuće materijalne koristi.

Tužitelj se poziva na odredbe članka 30. stavak 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama koji je stupio na snagu 1. srpnja 2008. kao i odredbe stavka 3. i 10. tog članka koje se odnose na situaciju kada je tuženo tijelo ovlašteno donijeti odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor, a koja se donosi na zahtjev operatora korisnika ako se utvrdi da postoje odgovarajući uvjeti prema stavku 2. tog članka. Smatra da iz navedenih odredaba je vidljivo da operator korisnik ne može početi koristiti elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i povezanu opremu prije nego sklopi ugovor o pristupu i zajedničkom korištenju infrastrukture i povezane opreme odnosno prije nego tuženo tijelo donese odluku koja u cijelosti zamjenjuje ugovor. Na isti način je ovu situaciju uređivao i raniji Zakon o telekomunikacijama. Ove odredbe tužitelj tumači na način da je zainteresirana osoba bila obvezna prije uvlačenja svojih kabela u kabelsku kanalizaciju obratiti se tužitelju radi sklapanja ugovora o korištenju kabelske kanalizacije odnosno tuženom tijelu, ranije HT-u radi donošenja odluke koja bi u cijelosti zamijenila ugovor. Zainteresirana osoba je postavljenjem svojih kabela postupila protuzakonito što opravdava činjenicom da je imala sklopljen ugovor sa Zagrebačkim holdingom d.o.o. podružnicom Zagrebački digitalni grad, što je neprihvatljivo, jer je prije pokretanja postupka sređivanja postojećeg stanja bila pozvana na sklapanje ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije, a isto tako je bila upoznata da je tužitelj kao infrastrukturni operator zahtijevao pokretanje postupka sređivanja postojećeg stanja. Tužitelj se poziva i na odredbu članka 30. stavka 14. kojim je uređen postupak rješavanja spora u skladu s odredbama članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama smatrajući pri tom da se u ovom slučaju ne može raditi o sporu između tužitelja i zainteresirane osobe na koji se odnosi članak 30. stavak 14. jer takav ugovor još nije sklopljen.

Tužitelj se poziva i na odredbu članka 10. Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme koje su važile u vrijeme donošenja odluke HAKOM-a od 24. ožujka 2010., kojim odredbama je tužitelju kao infrastrukturnom operatoru nametnuta obveza provođenja dugotrajnog i vrlo skupog postupka u kojem je morao dokazati svojstvo infrastrukturnog operatora pribavljanjem od tuženog tijela potvrde o pravu puta, iako je iz dostavljene dokumentacije bilo očigledno da je u trenutku stupanja na snagu ispunjavao sve uvjete za stjecanje prava puta, pa je prema tome to pravo i stekao ex lege 1. srpnja 2008. U tom postupku tužitelj je morao dokazati operatorima korisnicima koji su nelegalno uvukli svoje kabele u njegovu kabelsku kanalizaciju upotrebom sile i smetali njegov posjed, da je upravo on infrastrukturni operator na toj trasi, a ne netko drugi. Prema članku 10. stavku 8. Pravilnika nakon završetka postupka sređivanja postojećeg stanja vijeće HAKOM-a donosi odluku kojom nalaže daljnje obveze infrastrukturnom operatoru, operatoru korisniku i pravnoj ili fizičkoj osobi, u cilju konačnog sređivanja stanja u izgrađenoj kabelskoj kanalizaciji. Tim odredbama koje su važile u vrijeme donošenja odluke HAKOM-a od 24. ožujka 2010. nije bilo propisano da to tijelo može svojom odlukom utvrditi pravo operatoru korisniku koji je koristio kabelsku kanalizaciju bez pravnog temelja (ugovora) da infrastrukturnom operatoru plaća naknadu za korištenje kabelske kanalizacije tek od datuma donošenja odluke kojom se nalaže sklapanje ugovora, a da za prethodno razdoblje ne mora platiti nikakvu naknadu. Pobijanim rješenjem kojim su izmijenjene sporne odredbe ugovora tuženo tijelo je omogućilo zainteresiranoj osobi da izbjegne obveze plaćanja naknade za razdoblje prije donošenja odluke, čime se »kažnjava« tužitelj kao infrastrukturni operator i vlasnik kabelske kanalizacije, a nalaže mu se i da takvo legalno stanje »ozakoni« sklapanjem ugovora iako su kabeli postavljeni protivno zakonskim odredbama, bez znanja tužitelja pa čak i protivno pravilima struke, što je za posljedicu imalo onemogućavanje odgovarajućeg korištenja prostora u kabelskoj kanalizaciji od strane tužitelja i drugih operatora koji su ranije sklopili ugovor s tužiteljem odnosno koji će temeljem sklopljenog ugovora zatražiti korištenje slobodnog prostora na toj trasi. Izmijenjene odredbe pogoduju zainteresiranoj osobi, a tužitelja diskriminiraju, kao i ostale operatore čime se tužitelju čini nenadoknadiva šteta, pa drži da je pravno osnovano naplatiti korištenje kabelske kanalizacije od trenutka kada je zainteresirana osoba započela s nelegalnim korištenjem.

U odnosu na utvrđeno činjenično stanje tužitelj smatra da je tuženo tijelo izvelo pogrešan zaključak na temelju nepravilno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, jer neopravdano i bez ikakvih dokaza određuje mijenjanje i brisanje odredaba ugovora koje se odnose na utvrđivanje datuma od kojeg za zainteresiranu osobu nastaje obveza plaćanja naknade za pristup i korištenje kabelske kanalizacije na trasi južna strana ulice Grada Vukovara.

Predlaže stoga Sudu da tužbu uvaži i poništi osporeno rješenje.

Zainteresirana osoba u ovom upravnom sporu B.net u odgovoru na tužbu navodi da su razlozi tužbe u cijelosti neosnovani, jer je izvan granica ovog sudskog postupka ispitivanje drugih odluka tuženog tijela pa tako i odluke od 24. ožujka 2010. koju tužitelj u tužbi navodi. Prema mišljenju zainteresirane osobe predmet ovog sudskog postupka ne može biti dio tužbenog zahtjeva koji se odnosi na komentar i kritiku preispitivanja sukladnosti Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08. i 93/10., dalje u tekstu: Pravilnik) sa Zakonom o elektroničkim komunikacijama, a niti međusobni odnosi između tužitelja i zainteresirane osobe koji vremenski nisu obuhvaćeni predmetnim aktom odnosno njegovom konačnošću, kao ni ona vrsta odnosa o kojoj se niti ne donosi upravni akt. Netočnim i neosnovanim smatra navode tužitelja da je nepravilno primijenio materijalno pravo. Drži nespornim da su tužitelj i zainteresirana osoba svoje odnose u svezi korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture morali urediti ugovornim odnosom, što je i proizašlo iz citiranog rješenja od 24. ožujka 2010. Poziva se na odredbu članka 30. stavak 2. Zakona i članka 4. stavak 9. Pravilnika, koja odredba propisuje kako u slučajevima da infrastrukturni operator odbije sklopiti ugovor ili onemogući operatoru korisniku pristup i zajedničko korištenje svoje kabelske kanalizacije tuženo tijelo (agencija) na zahtjev operatora korisnika utvrđuje postoje li odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja kabelske kanalizacije propisani tim Pravilnikom i u slučaju postojanja uvjeta donosi mjerodavnu odluku. Između tužitelja i zainteresirane osobe je došlo do spora oko pristupa kabelskoj kanalizaciji iz razloga što nisu mogli pronaći suglasja oko načina pristupa, pa je tuženo tijelo temeljem članka 12. stavka 1. točke 5. i članka 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama odredio uvjete pristupa. Pri tome su i tužitelj i zainteresirana osoba pregovarali izmjenjujući prijedloge ugovora koje nisu potpisali. Kao važno ističu da je postojala suglasnost stranaka o nizu ugovornih pogodbi, a među tim i o lokaciji za koju se naknada treba platiti, pri čemu je zainteresirana osoba plaćala naknadu tužitelju od vremena kad je tuženo tijelo odredilo obvezu sklapanja takvog ugovora, jer do tada ugovorni odnos nije bio reguliran niti uređen. Proveden je postupak u kojem je tuženo tijelo uredilo međusobne odnose u onom dijelu koji je bio sporan i ugovor je postao sastavni dio pobijanog rješenja. Prema mišljenju zainteresirane osobe taj način je najmanje otegotan za obje strane, jer se poštivala u najvećoj mogućoj mjeri dotadašnja volja obje strane. Drži da tužitelj u tužbi navodi nepostojeće termine sklapanja ugovora, odbijanje sklapanja ugovora te rješavanja spora u vezi već sklopljenog ugovora, pa svojevoljno tumači pravne i terminološke standarde poput »odbijanja sklapanja ugovora«. Pri tome se zainteresirana osoba u odgovoru na tužbu poziva na odredbe Zakona o obveznim odnosima, članak 247. stavak 1. (»Narodne novine«, broj 35/05. i 41/08.) kojim je uređeno sklapanje ugovora, a opreza radi ističe da su netočni i tendenciozni navodi tužitelja da je zainteresirana osoba neovlašteno i bez plaćanja naknade koristila tužiteljevu kabelsku kanalizaciju te na taj način postupila protuzakonito i izazvala dodatne troškove tužitelju. Zaključuje da je tužiteljevo poimanje prava vlasništva, gdje takvo pravo nije upisano niti se samostalno posjeduje, a niti ikako drugačije regulirano, izvan svih prihvatljivih zakonskih i pravnih okvira, kada tužitelj temeljem nesređenog stanja u kabelskoj kanalizaciji za sebe pridržava pravo posjedovanja, uporabe i korištenja kao klasičnih vlasničkih ovlaštenja. Stoga posvojnu zamjenicu »moja kabelska kanalizacija« prema mišljenju zainteresirane osobe treba shvatiti krajnje uvjetno i protivno Zakonu o vlasništvu (»Narodne novine«, broj 91/96., 68/98., 137/99., 22/00., 73/00., 129/00., 114/01., 79/06., 141/06., 146/08., 38/09. i 153/09.), odredbama Zakona o zemljišnim knjigama (»Narodne novine«, broj 91/96., 68/98., 137/99., 114/01., 100/04., 107/07., 152/08. i 126/10.) te posljedično Zakona o elektroničkim komunikacijama. U odnosu na sporni datum obveze plaćanja za vrijeme tri godine unatrag, zainteresirana osoba smatra da nije moguće takav zahtjev tužitelja ostvariti u okviru Zakona o elektroničkim komunikacijama niti podredno Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09.). Prvenstveno iz razloga jer nije u nadležnosti tuženog tijela, a u sporno vrijeme nije bio stupio na snagu Zakon o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.), a niti je tadašnji mjerodavni propis poznavao navedene institute i ovakva ovlaštenja tuženog tijela. Takvo utvrđenje bi izlazilo iz okvira koja se povjeravaju javnopravnim tijelima u okviru rješavanja primjenom Pravila o upravnom postupku, te bi ih tjeralo da nagađaju vremenski nastanak mogućeg pravnog osnova. Drži važnim to da se tužitelj kao operator niti ne može legitimirati kao infrastrukturni operator u konkretnom slučaju za predmetnu trasu tijekom cijelog vremena za koje traži utvrđenje plaćanja naknade, što i sam navodi pa je neopravdano tražiti utvrđivanje takvog statusa unatrag. Jedina sigurna vremenska točka od kada treba vršiti plaćanja jest onaj kojim je naložena međusobna regulacija ugovornih odnosa u svezi pristupa elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi, a to može biti jedino 24. ožujka 2010., čime se prema detaljnom i sadržajnom obrazloženju pobijanog rješenja zainteresirana osoba slaže.

Predlaže stoga Sudu da tužbu odbije kao neosnovanu.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu navodi da je postupilo sukladno članku 12. stavku 5. i članku 20. Zakona o elektroničkim komunikacijama iz kojih proizlazi nadležnost za postupanje u skladu s kojima rješava sporove između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika. U odnosu na navode tužitelja navodi da je zainteresirana osoba do 24. ožujka 2010. kada je i donesena odluka Vijeća HAKOM-a, klasa: 344-01/09-01/1465, urbroj: 376-10/ZM-10-14) imao sklopljen ugovor sa Zagrebačkim holdingom d.o.o., pa su promašene tvrdnje da se zainteresirana osoba prije uvlačenja svojih kabela na predmetnoj trasi prethodno trebala obratiti tuženom tijelu kao infrastrukturnom operatoru obzirom da je tek spomenutom odlukom od 24. ožujka 2010. utvrđeno da tužitelj ima status infrastrukturnog operatora na predmetnoj trasi čime je nesporna njegova aktivna legitimacija za podnošenje zahtjeva, a u daljnjem tijeku dokaznog postupka je nesporno utvrđeno da zainteresirana osoba koristi izgrađenu kabelsku kanalizaciju na predmetnoj trasi bez sklopljenog ugovora što je i potvrdila svojim podnescima, a do tada je sukladno pozitivnim propisima zainteresirana osoba imala regulirane odnose sa Zagrebačkim holdingom d.o.o. kao infrastrukturnim operatorom. Slijedom toga, a obzirom na dužnost poticanja zakonitog zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme od strane tuženog tijela, a što podrazumijeva obvezu zainteresirane osobe da prilikom korištenja kabelske kanalizacije ima sklopljene ugovore sa infrastrukturnim operatorom odlučeno je kao u spornoj točki I.b, d. i e. izreke rješenja.

Nadalje tuženo tijelo smatra pogrešnim pozivanje u tužbi na krivu pravnu osnovu postupanja obzirom na članak 30. stavak 14. jer se nije u ovom sporu uopće pozvalo na taj članak već obzirom na okolnosti spora na odredbe članka 12. stavak 5., članak 20., te članak 30. stavak 1. i 10. Zakona. Stoga smatra da tužitelj izvodi krivi zaključak prema kojem je spor između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika moguć tek nakon sklapanja ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme. Tuženo tijelo iznosi shvaćanje prema kojem je »spor odnos između stranaka u kojem one o postojanju nekog prava ili pravnog odnosa imaju različito stajalište« prema Općem pravnom rječniku, Vidaković Mukić, »Narodne novine« 2006., str. 1086. Naglašava da je osporenim rješenjem kao pravna ovlast za postupanje u konkretnom predmetu naveden članak 20. pa nije jasna intencija tužitelja zbog čega se poziva na odredbu članka 30. stavak 14. Zakona. Napominje da je rješenje doneseno sukladno odredbama novog pravilnika koji je stupio na snagu 14. srpnja 2010., obzirom da je spor pokrenut 20. srpnja 2010., pa drži nejasnim i pogrešnim tvrdnje o nepravilnoj primjeni pozitivnih propisa. Ni u kojem dijelu ne potiče niti legalizira nezakonito ponašanje zainteresirane osobe kako je to navedeno u tužbi, a tužitelj neutemeljeno određivanje datuma početka trajanja ugovora dovodi u odnos sa oštećenjem Državnog proračuna Republike Hrvatske, jer treba uzeti u obzir da je zainteresirana osoba u dobroj vjeri do 24. ožujka 2010. plaćala naknadu za korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme Zagrebačkom holdingu d.o.o. Pojašnjava da je regulatorno tijelo koje mora postupati temeljem svojih zakonskih ovlasti (obveza) kako je u postupku i učinjeno. Prigovor o nepravilno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju ne sadržava nikakve nove temelje već samo paušalno ukazuje na činjenicu neopravdanog mijenjanja i brisanja odredaba ugovora koji se odnosi na početak ugovorne obveze. Pri tome upućuje da je potrebno pri rješavanju upravnog spora uzeti u obzir položaj tuženog tijela kao nacionalnog regulatornog tijela koje je dužno rješavati sporove na način da sprječava narušavanje tržišnog natjecanja na području elektroničkih komunikacija te potiče djelotvorno ulaganje u infrastrukturu. Pri tome napominje da tužitelj očito zaboravlja na činjenicu da svako uvlačenje kombinacija cijevi u slobodan prostor (koji u suprotnom nema nikakvu ekonomsku isplativost) povećava vrijednost njegove elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, pa suprotno tužiteljevim tvrdnjama, smatra da je upravo tužitelj taj koji zlorabi svoj nadmoćni položaj na tržištu postavljanjem gotovo nemogućih uvjeta znatno slabijim konkurentima na tržištu koji u konačnici i dovodi do situacija da operatori i korisnici ne pristanu, niti žele pristati na potpisivanje ugovora pod tužiteljevim dvojbenim uvjetima.

Smatrajući osporeno rješenje zakonitim predlaže Sudu da tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Osporeno rješenje donijeto je povodom zahtjeva trgovačkog društva B.Net Hrvatska d.o.o., zainteresirane osobe u ovom upravnom sporu kojim je zatražila od tuženog tijela da odlukom odredi nesporne odredbe ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme kojim se definiraju uvjeti i postupci za pristup i zajedničko korištenje na trasi Zagreb-južna strana ulice Grada Vukovara kao i sporne odredbe ugovora o kojima zainteresirana osoba i tužitelj trgovačko društvo Hrvatski Telekom d.d. kao infrastrukturni operator nisu postigli dogovor.

Odredbom članka 30. stavka 14. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da u slučaju spora između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika u vezi sa sklopljenim ugovorom o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme ili plaćanjem naknade za takav pristup i zajedničko korištenjem, Agencija provodi postupak rješavanja spora u skladu s odredbama članka 20. ovog Zakona, vodeći pri tom računa o odgovarajućim uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja iz stavka 2. ovog članka.

Prema članku 20. u slučaju spora između dvaju ili više operatora elektroničkih komunikacijskih mreža i/ili usluga u vezi s obvezama iz ovog Zakona, Agencija mora, na zahtjev bilo koje od stranaka u sporu, donijeti konačnu odluku o rješenju spora u najkraće mogućem roku, a najkasnije u roku od četiri mjeseca od dana pokretanja postupka rješavanja spora. Rok rješavanja spora može se produljiti samo u iznimnim okolnostima. Sve stranke u sporu moraju u potpunosti surađivati sa Agencijom u svrhu rješavanja spora, a u postupku Agencija donosi odluke kojima se ostvaruju regulatorna načela i ciljevi iz članka 5. ovog Zakona. Svaka obveza, koju Agencija određuje operatoru u svrhu rješenja spora, mora se temeljiti na odredbama ovog Zakona. Odluke Agencije o rješavanju spora moraju biti podredno obrazložene, te se dostavljaju svim strankama u sporu i objavljuju u skladu s odredbama članka 14. ovog Zakona, vodeći pri tom računa o tajnosti poslovnih podataka. Postupak rješavanja spora iz ovog članka ne isključuje pravo bilo koje stranke u sporu na pokretanje sudskog postupka pred nadležnim sudom.

Prema stavku 2. članka 30. infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu na temelju sklopljenog ugovora, pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja, utvrđeni Pravilnikom iz stavka 12. ovog članka. Način i uvjeti iz navedenog stavka uređeni su Pravilnikom o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme (»Narodne novine«, broj 154/08. i 94/10., dalje u tekstu: Pravilnik). U ovom slučaju spor između tužitelja i zainteresirane osobe nastao je nakon donošenja odluke vijeća HAKOM-a od 24. ožujka 2010. u odnosu na datum primjene budućeg ugovora te pojedinih odredbi ugovora, kojom je utvrđeno da je tužitelj aktivno legitimiran kao infrastrukturni operator na spornoj trasi Zagreb-južna strana ulice Grada Vukovara od Kruga do I. Lučića, a do donošenja te odluke zainteresirana osoba je imala sklopljen ugovor sa Zagrebačkim holdingom d.o.o. Obzirom na tu činjenicu Sud ocjenjuje da je tuženo tijelo osnovano odredilo da se danom početka korištenja dijela elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme treba smatrati 24. ožujka 2010., pri čemu nije prihvatilo zahtjev zainteresirane osobe da taj datum bude 23. svibnja 2010., a također i zahtjev tužitelja da se dan početka odredi 24. ožujka 2007.

Tuženo tijelo je prema ocjeni Suda sukladno navedenim odredbama Zakona donijelo pravilnu odluku o danu početka korištenja komunikacijske infrastrukture koja je predmetom ovog spora iz razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja.

Na taj način tuženo tijelo je postupilo sukladno ovlastima u rješavanju odnosa između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika vodeći računa o poticanju zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme sukladno članku 30. stavak 1., a u svezi s člankom 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama. Slijedom iznijetog Sud tužiteljeve tužbene navode u kojima tvrdi da je pri određivanju datuma početka korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme trebalo odrediti raniji datum, kada je zainteresirana osoba stvarno i počela koristiti komunikacijsku infrastrukturu, ocjenjuje neosnovanim. Sud je ocijenio da osporenim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, već je tuženo tijelo pri donošenju poštivalo zakonske odredbe, te donijelo odluku na osnovi potpuno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu Zakona, pri čemu je iznijelo razloge koji upućuju na pravilnost donijete odluke.

Stoga je tužbu valjalo odbiti temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) koja se primjenjuje sukladno odredbi članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.) odbiti kao neosnovanu.

Objava ove presude temelji se na članku 14. stavku 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-13022/2010-6

Zagreb, 12. travnja 2012.

Predsjednica vijeća

Mirjana Čačić, v. r.

Presuda, NN 76/2012-1781