## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIVs-2819/2007 od 26. studenoga 2008

### NN 148/2008 (19.12.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIVs-2819/2007 od 26. studenoga 2008

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

4085

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnijela N. Č.-Š. iz Z., koju zastupa B. I., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 26. studenoga 2008. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzp-198/07-5 od 31. svibnja 2007. te se predmet vraća Vrhovnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

III. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je donijeti novo rješenje u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od trideset (30) dana, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Na temelju članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnositeljica je 18. srpnja 2007. podnijela ustavnu tužbu protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzp-198/07-5 od 31. svibnja 2007., kojim je odbijen njezin zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Županijskim sudom u Velikoj Gorici pod brojem: Gž-2875/05.

U ustavnoj tužbi podnositeljica navodi da drugostupanjski sud još nije donio odluku povodom žalbe, iako mu je spis dostavljen prije godinu dana, sedam mjeseci i dvanaest dana. Posebno ističe da se u konkretnom slučaju radi o obiteljskom sporu – radi razvoda i uzdržavanja maloljetnog djeteta.

Slijedom navedenog smatra povrijeđenim ustavno pravo iz članka 29. stavka 1. Ustava te predlaže da se naloži Županijskog sudu u Velikoj Gorici donošenje odluke u roku od dva mjeseca, dosuđivanje primjerene naknade te naknadu odvjetniku za sastavljanje ustavne tužbe.

2. ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, na temelju navoda ustavne tužbe, uvida u presliku spisa Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Gzp-198/07, kojemu priliježi preslika spisa Općinskog suda u Velikoj Gorici broj: P2-145/04., utvrdio pravno-relevantne činjenice za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

2.1. PARNIČNI POSTUPAK

Podnositeljica je 30. prosinca 2004. podnijela tužbu Općinskom sudu u Velikoj Gorici radi razvoda braka.

Dopisima od 17. siječnja 2005. sud je pozvao stranke radi dostavljanja potvrde o plaći za proteklih šest mjeseci i potvrde o imovnom stanju.

Nadležni Centar za socijalnu skrb 1. ožujka 2005. dostavio je sudu izvješće o osobnim i materijalnim prilikama stranaka.

Ročišta su održana 1. ožujka 2005., 15. ožujka 2005. i 5. travnja 2005.

Nadležni Centar za socijalu skrb 6. lipnja 2005. dostavio je, na zahtjev suda, novi nalaz i mišljenje.

Nakon održanog ročišta 1. srpnja 2005., zaključena je glavna rasprava.

Presudom od 15. srpnja 2005. razveden je brak stranaka te je odlučio o povjeravanju malodobnog djeteta majci, njegovom uzdržavanju i susretima s ocem. Rješenjem od 15. srpnja 2005. određena je privremena mjera radi osiguranja uzdržavanja malodobnog djeteta.

Protiv presude i rješenja podnositeljica je podnijela žalbu te je predmet 29. studenoga 2005. otpremljen Županijskom sudu u Velikoj Gorici.

Dopisom od 23. studenoga 2006. predmet je vraćen sudu prvog stupnja radi ispravka u pisanju izreke.

Rješenjem od 8. prosinca 2006. (30. prosinca 2006. postalo pravomoćno) ispravljena je prvostupanjska presuda te je predmet 31. siječnja 2007. ponovno dostavljen Županijskom sudu u Velikoj Gorici na daljnje postupanje.

2.2. POSTUPAK ZA ZAŠTITU PRAVA NA SUĐENJE
U RAZUMNOM ROKU (VOĐEN PRED VRHOVNIM SUDOM REPUBLIKE HRVATSKE)

Na temelju odredbe članka 27. stavka 1. Zakona o sudovima, podnositeljica je podnijela Vrhovnom sudu Republike Hrvatske zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku u parničnom predmetu Općinskog suda u Velikoj Gorici broj: P2-145/04.

Odlučujući o zahtjevu, Vrhovni sud Republike Hrvatske odbio ga je kao neosnovan. Vrhovni sud Republike Hrvatske utvrdio je da je predmetni postupak, od podnošenja tužbe Općinskom sudu u Velikoj Gorici do donošenja njegove odluke o zahtjevu, trajao ukupno dvije (2) godine i pet (5) mjeseci. Prema ocjeni Vrhovnog suda Republike Hrvatske, u konkretnom slučaju duljina trajanja razmatranog postupka ne može se smatrati prekoračenjem razumnog roka i povredom prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava. U obrazloženju, Vrhovni sud Republike Hrvatske, između ostalog, naveo je da »je došlo do izvjesne neaktivnosti u radu drugostupanjskog suda, koje je djelomično opravdano, jer je bilo rukovođeno potrebnom ispravljanja prvostupanjske presude, pri čemu treba dodati da je rok od 30 dana u kojem je drugostupanjski sud bio dužan donijeti svoju odluku instruktivne naravi.«.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

Mjerodavno pravo sadržano je u odredbama članka 4. stavka 1. i članka 27. stavaka 1. i 2. Zakona o sudovima te u odredbama članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

Navedene odredbe glase:

Članak 4.

(1) Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)

III. ZAŠTITA PRAVA NA SUĐENJE U RAZUMNOM ROKU

Članak 27.

(1) Stranka u sudskom postupku koja smatra da nadležni sud nije odlučio u razumnom roku o njezinom pravu ili obvezi ili o sumnji ili optužbi za kažnjivo djelo, može neposredno višem sudu uputiti zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

(2) Ako se zahtjev odnosi na postupak koji je u tijeku pred Visokim trgovačkim sudom Republike Hrvatske, Visokim prekršajnim sudom Republike Hrvatske ili Upravnim sudom Republike Hrvatske, o zahtjevu će odlučiti Vrhovni sud Republike Hrvatske.

Članak 62.

(1) Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti (...) kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).

Ustavna tužba je osnovana.

4. Ustavni sud razmatrao je osnovanost ustavne tužbe s aspekta članka 29. stavka 1. Ustava.

Sadržaj ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositeljici osigurao pravično suđenje.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. U konkretnom slučaju, Ustavni sud treba ispitati je li način na koji je Vrhovni sud Republike Hrvatske tumačio i primijenio mjerodavne odredbe Zakona o sudovima u skladu s Ustavom zajamčenim pravom na suđenje u razumnom roku, na način kako ga tumači Ustavni sud.

4.2. Ustavni sud prvo primjećuje da je u konkretnom slučaju Vrhovni sud Republike Hrvatske, pri utvrđivanju pravnorelevantnog razdoblja, pravilno uzeo je u obzir ukupno trajanje spornog postupka od podnošenja tužbe do donošenja rješenja o zahtjevu za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku.

Ustavni sud, nadalje, primjećuje da je pri ocjeni da u spornom postupku podnositeljici, unatoč »izvjesnoj neaktivnosti«, nije povrijeđeno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, Vrhovni sud Republike Hrvatske polazio je od činjenice da postupak traje dvije godine i pet mjeseci.

Međutim, Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine trajanja postupka mora ocijeniti u svjetlu okolnosti svakog pojedinog predmeta i to primjenom svih sljedećih kriterija: složenosti predmeta, ponašanja podnositelja i nadležnih sudova te važnosti za podnositelja onoga o čemu se u postupku odlučuje. Pri utvrđivanju postojanja eventualne povrede prava na suđenje u razumnom roku potrebno je ocijeniti svaki kriterij posebno te zatim sve zajedno.

Iz činjenica, utvrđenih u obrazloženju osporenog rješenja, proizlazi da je sud prvog stupnja bio aktivan u radu jer je u vrlo kratkom roku donio meritornu odluku.

Međutim, do znatnog zastoja u postupku došlo je prilikom vraćanja predmeta prvostupanjskom sudu radi ispravka pogreške u izreci, nakon čega se »spis vratio« žalbenom sudu nakon više od godinu dana.

Napominje se da je Europski sud za ljudska prava u više svojih presuda izrijekom utvrdio da povreda prava na suđenje u razumnom roku postoji samo ako je država ugovornica odgovorna za ta odugovlačenja, to jest ako su odugovlačenja uzrokovala državna tijela (v., primjerice, presude Europskog suda u predmetima Monnet protiv Francuske od 27. listopada 1993. te Šoć protiv Hrvatske od 9. svibnja 2003.).

Iz navedenog proizlazi da se u postupku, koji je, zbog odlučivanja o pravima i obvezama majke i oca prema mld. djetetu, po svojoj naravi hitan postupak, nije postupalo učinkovito.

Stoga, Ustavni sud ne može prihvatiti stajalište Vrhovnog suda Republike Hrvatske da se u konkretnom slučaju duljina trajanja postupka ne može smatrati prekoračenjem razumnog roka.

Slijedom navedenog, Ustavni sud, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, utvrđuje da je podnositeljici osporenim rješenjem povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

5. Slijedom navedenog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke, a na temelju odredaba članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točki III. izreke.

6. Objava odluke (točka IV. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

7. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme rješenja u roku od osam (8) dana od dana njegove otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki III. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIVs-2819/2007

Zagreb, 26. studenoga 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 148/2008-4085