## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-624/2003. od 28. siječnja 2004.

### NN 15/2004 (4.2.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-624/2003. od 28. siječnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

460

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi J. Š. iz Z., na sjednici
održanoj dana 28. siječnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zaboku dužan je donijeti presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom,
pod brojem: P-873/02, u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6)
mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositeljici
ustavne tužbe J. Š. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog
prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 6.000,00 (šest tisuća) kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna,
u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositeljice
Ministarstvu financija Republike Hrvatske, za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustav­ni zakon), podnijela je dana 21. veljače 2003. godine
ustav­nu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže
da Ustavni sud odredi rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred Općinskim
sudom u Zaboku, pod brojem: P-873/02, te da odredi primjerenu naknadu
podnositeljici zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava, koju
je počinio Općinski sud u Zaboku ne odlučivši o pravima i obvezama
podnositeljice u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zaboku, broj: P-873/02,
utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– tužbu
Općinskom sudu u Zaboku podnositeljica je podnijela 31. prosinca 1984. godine,
a radi utvrđenja bračne tečevine,

– po tužbi
podnositeljice dana 6. ožujka 1990. godine donesena je prvostupanjska presuda,
broj: P-1/85, kojom je usvojen tužbeni zahtjev podnositeljice ustavne tužbe, a
koja presuda je potvrđena presudom Okružnog suda u Zagrebu, broj: Gž-8341/90-2
od 27. studenoga 1990. godine,

– rješavajući
o zahtjevu za zaštitu zakonitosti, Vrhovni sud Republike Hrvatske, prihvatio je
zahtjev Javnog tužilaštva Republike Hrvatske, te je rješenjem, broj:
Gzz-18/1991-2 od 2. srpnja 1991. godine, ukinuo prvostupanjsku i
drugostupanjsku presudu u dijelu kojem je tužiteljica (podnositeljica ustavne
tužbe) utvrđena suvlasnikom dijela kuće u Šibeniku, te je u tom dijelu predmet
vraćen prvostupanjskom sudu na ponovni postupak,

– rješenje
Vrhovnog suda dostavljeno je strankama 3. travnja 1992. godine, te je za 21.
travnja 1992. godine zakazana glavna rasprava na koju stranke nisu pristupile
jer dostava poziva nije bila uredna,

–
sljedeća glavna rasprava održana je 25. veljače 1998. godine, međutim na nju
nije pristupio uredno pozvan punomoćnik podnositeljice ustavne tužbe, kao niti
punomoćnik tuženika,

– na
raspravu zakazanu za 2. ožujka 1999. godine nije pristupila podnositeljica
ustavne tužbe, jer se je dostava poziva vratila s napomenom da je nepoznata na
navedenoj adresi,

– 3. ožujka
1999. sud je zatražio od PU primorsko-goranske točnu adresu podnositeljice
ustavne tužbe, koja je dostavljena sudu 29. ožujka 1999. godine,

– na
raspravi održanoj 24. studenoga 1999. godine na prijedlog podnositeljice
ustavne tužbe, a održanoj u odsutnosti tuženika, sud donosi rješenje o provođenju
građevinskog vješta­čenja u predmetu i to zamolbenim putem od Općinskog suda u Šibeniku,

– Općinski
sud u Šibeniku dana 6. srpnja 2000. godine obavještava Općinski sud u Zaboku da
podnositeljica nije uplatila predujam za troškove očevida i građevinskog vještačenja,

– na ročištu
13. lipnja 2001. godine zaključena je glavna rasprava i donesena presuda, broj:
P-150/92 od 13. lipnja 2001. godine, koja je dostavljena podnositeljici ustavne
tužbe 19. siječnja 2002. godine, a tuženiku 18. siječnja 2002. godine,

–
povodom žalbe tuženika Županijski sud u Zlataru donio je 26. lipnja 2002. godine
rješenje, broj: Gž-519/02-2 kojim je ukinuta presuda Općinskog suda u Zaboku,

–
drugostupanjsko rješenje dostavljeno je prvostupanjskom sudu 20. prosinca 2002.
godine, a strankama u postupku 30. siječnja 2003. godine,

– nakon
toga Općinski sud u Zaboku zakazao je ročište za 28. veljače 2003. godine, na
koje nije pristupio tuženik i na kojem je doneseno rješenje da će se provesti
građevinsko vještačenje.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZABOKU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zaboku da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Zamjenica predsjednika Općinskog suda u Zaboku dana
15. svibnja 2003. godine dostavila je ovom Sudu očitovanje na navode ustavne tužbe.
Uz očitovanje Sudu je dostavljen i preslik spisa, broj: P-873/02. U očitovanju
je navedeno da je točan navod podnositeljice ustavne tužbe da se postupak u
konkretnoj pravnoj stvari vodi od 1985. godine. Međutim, prema mišljenju tog
suda razlog dugotrajnosti postupka nije neefikasan rad suda jer je iz preslik
spisa vidljivo da su u predmetu donesene dvije presude, prva pod poslovnim
brojem: P-1/85 dana 6. ožujka 1990. godine i druga pod poslovnim brojem:
P-150/92 dana 13. lipnja 2001. godine. Također, ističe se da je iz predmeta
spisa vidljivo da je u navedenoj parnici u dva navrata bilo određeno mirovanje
postupka zbog nedolaska stranaka na glavnu raspravu. Slijedom navedenog nalazi
da su navodi podnositeljice ustavne tužbe neosnovani.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Mjerodavno pravo u ovom sudskom postupku sadržano je u odredbama članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske i članku 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositeljice i uvida u spis Općinskog suda
u Zaboku, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 31. prosinca 1984. godine podnošenjem tužbe
podnositeljice ustavne tužbe protiv tuženika radi utvrđenja bračne tečevine.
Ustavna tužba podnijeta je dana 21. veljače 2003. godine, a do tog dana sudski
postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu
traje ukupno osamnaest (18) godina, jedan (1) mjesec i dvadesetjedan (21) dan.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine« –
Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u
daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine. Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s
aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 21. veljače 2003. godine (to jest, do dana
podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, tri (3) mjeseca i šesnaest
(16) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud u
Zaboku od radnji koje su relevantne za odlučivanje o pravima i obvezama
stranaka u tom postupku, održao četiri ročišta za glavnu raspravu, odredio
provođenje građevinskog vještačenja zamolbenim putem, zatražio točnu adresu
stanovanja podnositeljice ustavne tužbe, te donio presudu kojom je odlučio o
podnositeljičinu zahtjevu.

Prvostupanjska
presuda donesena 13. lipnja 2001. godine, ukinuta je rješenjem Županijskog suda
u Zlataru, broj: Gž-519/02-2 od 26. lipnja 2002. godine, te je predmet vraćen
na ponovni postupak. Parnični postupak nije okončan pravomoćnom odlukom, kojom
je riješeno o podnositeljičinim pravima ili obvezama niti nakon 18 godina.
Nakon 1997. godine, odnosno unutar pravno relevantnog razdoblja za ocjenu
razumnog roka glede trajanja postupka, sud nije postupao učinkovito niti je
postupak dovršio.

U parničnom
postupku pokrenutom tužbom 31. prosinca 1984. godine, nakon više od pet godina
vođenja postupka u kojem razdoblju su određena i dva mirovanja postupka u
ukupnom trajanju od sedam (7) mjeseci, donesena je u ožujku 1990. godine
prvostupanjska presuda, koja je ukinuta rješenjem Vrhovnog suda 2. srpnja 1991.
godine. Od travnja 1992. godine do veljače 1998. godine, nije održano niti
jedno ročište. Nakon toga je od četiri održana ročišta tužiteljica (podnositeljica
ustavne tužbe) bila nazočna na dva ročišta, dok tuženik nije bio nazočan niti
jednom ročištu. Nadalje, određeno građevinsko vještačenje nije obav­ljeno, da
bi nakon toga sud zaključio glavnu raspravu i donio presudu 13. lipnja 2001.
godine, a dostavio je podnositeljici ustav­ne tužbe nakon šest mjeseci, 19.
siječnja 2002. godine. Ta je presuda ukinuta iz razloga jer činjenično stanje
nije potpuno i pravilno utvrđeno.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE                (TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica
ustavne tužbe, kao tužiteljica u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog
suda, u više je navrata izostala s ročišta, nije izvještavala sud o promjeni
adrese stanovanja, te je i odbila uplatiti predujam za troškove očevida i građevinskog
vještačenja. Međutim, mišljenje je Ustavnog suda, da unatoč činjenici da je
navedenim radnjama podnositeljica otežavala rad sudova, isto nije razlog
dugotrajnosti postupka, jer su sudovi imali procesne ovlasti za sprječavanje
takvog ponašanja podnositeljice ustavne tužbe i ubrzanje postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U
konkretnom predmetu radi se o složenoj sudskoj stvari jer je riječ o postupku
diobe bračne tečevine, u kojem postupku je zahtjevno utvrđenje činjenica važnih
za razrješenje spora, koje je iziskivalo saslušanje većeg broja svjedoka, kao i
prikupljanje određenih podataka i provođenje vještačenja zamolbenim putem. Međutim,
razlog složenosti postupka, kao i činjenica da je tijekom postupka donijeto pet
sudskih odluka, ne opravdava dužinu trajanja tog postupka. Ustavni sud nalazi
da je u konkretnom slučaju razlog dugotrajnosti postupka neučinkovitost presu­đivanja,
uslijed čega je predmet dva puta vraćen prvostupanjskom su­du na ponovni
postupak. Dakle, radi se o neučinkovitosti prvostupanjskog suda.

6.
Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je nerazumno dugim nepostupanjem
Općinskog suda u Zaboku povrijeđe­no ustavno pravo podnositeljice da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njezinim
pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske.

7.
Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, te posebno neučinkovitost
suda prvog stupnja, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona,
donijeta je odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke, čime se na
najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samoga sudskog postupka.

8.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama
III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu
naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku
Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz
iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti
suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima
svakoga pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

Na visinu naknade u konkretnom slučaju utjecale su
okolnosti i na strani sudova i na strani podnositeljice ustavne tužbe. Naime,
postupak traje preko 18 godina, što je nesporno dugo. No, kako je
podnositeljica otežavala svojim postupanjem tijek postupka, smatramo da je određeni
iznos u skladu s okolnostima konkretnog postupka.

9. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-624/2003
Zagreb, 28. siječnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 15/2004-460