## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1304/2007 od 3. prosinca 2009.

### NN 154/2009 (23.12.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1304/2007 od 3. prosinca 2009.

154 23.12.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:
U-III-1304/2007 od 3. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3817

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Ivan Matija, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku, kojeg su ustavnom tužbom pokrenuli R. C., D. C. i P. C., svi iz J., koje zastupa V. Š., odvjetnica u V., na sjednici održanoj 3. prosinca 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se:

– presuda Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-351/07-3 od 14. veljače 2007. i

– presuda Općinskog suda u Vinkovcima broj: P-1737/02-37 od 16. studenoga 2006.

III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Vinkovcima na ponovni postupak.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-351/07-3 od 14. veljače 2007., kojom je odbijena žalba tužitelja R. C., D. C. i P. C. (podnositelja ustavne tužbe) podnesena protiv presude Općinskog suda u Vinkovcima broj: P-1737/02-37 od 16. studenoga 2006.

Prvostupanjskom presudom odbijen je tužbeni zahtjev podnositelja protiv tuženika M. L. kojim su zahtijevali rušenje i uklanjanje dijela njegove garaže, kojim je zašao na njihovo zemljište, te uspostavu prijašnjeg posjedovnog stanja.

2. Podnositelji smatraju da su im navedenim presudama povrijeđena ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14. stavka 2. i 48. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, kao i članci 3., 5. stavak 2. i 117. Ustava.

Iz navoda ustavne tužbe proizlazi da povrijeđenim smatraju i pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

U ustavnoj tužbi, u bitnome, navode da je tužbeni zahtjev odbijen jer nisu podmirili predujam za vještačenje. Navode da nisu imali sredstava za podmirenje predujma za vještačenje, koji je sud naknadno povisio na, po njihovom mišljenju, previsoki iznos od 7.000,00 kn.

Predlažu ukinuti osporene akte.

3. Prije raspravljanja o ovoj ustavnoj tužbi sudac Ustavnog suda dr. sc. Marko Babić izuzeo se od raspravljanja i glasovanja.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Prema članku 62. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom.

Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama podnositelja povrijeđeno ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Predmet sudskog postupka, koji je prethodio ustavnosudskom, bio je tužbeni zahtjev podnositelja kojim su zahtijevali rušenje i uklanjanje dijela tuženikove garaže, kojim je zašao na njihovo zemljište, te uspostavu prijašnjeg posjedovnog stanja.

Iako je riječ o privatnopravnom predmetu koji nema ustavnopravno značenje, konkretan je sudski postupak iznio na vidjelo pitanje vezano uz obveze suca pri prikupljanju dokaza vještačenjem koje Ustavni sud smatra potrebnim ispitati radi pravne sigurnosti stranaka u sudskim postupcima i zaštite objektivnog pravnog poretka.

Iz spisa proizlazi sljedeće:

– rješenjem broj: P-1737/02 od 16. srpnja 2003., prvostupanjski je sud imenovao Ž. G. vještakom i naložio podnositeljima uplatu predujma za vještačenje u iznosu od 1.798,00 kn;

– podneskom od 22. srpnja 2003. podnositelji dostavljaju uplatnicu na iznos od 1.798,00 kn;

– rješenjem broj: P-1737/02 od 8. lipnja 2004., prvostupanjski je sud stavio izvan snage svoje rješenje od 16. srpnja 2003., imenovao M. P. novim vještakom i naložio podnositeljima uplatu razlike predujma za vještačenje u iznosu od 1.796,00 kn;

– podneskom od 26. svibnja 2006. podnositelji dostavljaju uplatnicu na iznos od 1.796,00 kn;

– dopisom od 30. lipnja 2006. M. P. obavještava sud da zbog proteka vremena predvidivi trošak vještačenja iznosi 7.000,00 kn;

– očitujući se na navedeni dopis vještaka, podnositelji predlažu da razliku predujma podmiri tuženik;

– na ročištu od 16. studenoga 2006. prvostupanjski sud odbija navedeni prijedlog podnositelja i prijedlog za izvođenjem dokaza geodetskim vještačenjem, zaključuje glavnu raspravu i donosi presudu kojom zbog neprovođenja tog dokaza odbija tužbeni zahtjev uz obrazloženje da »kako iz provedenih dokaza nije utvrđeno da li je zaista povrijeđena međa građenjem između susjednih nekretnina, te kako se ista činjenica mogla utvrditi samo provođenjem geodetskog vještačenja za koji tužitelji nisu bili spremni u cijelosti predujmiti njegov trošak, to je sud primjenom pravila o teretu dokazivanja odbio tužitelje s tužbenim zahtjevom, budući tužitelji trebaju dokazivati činjenice koje predstavljaju stvarnu osnovu tužbe, a ako oni to ne učine, primjena pravila o teretu dokazivanja opravdava ocjenu suda da te činjenice nisu dokazane, te je stoga i trebalo učiniti kao u izreci rješenja«.

6. U okolnostima konkretnog slučaja, postavilo se sljedeće ustavnosudsko pitanje:

Predstavlja li neprovođenje (samo zbog toga što je podnositelj odbio po treći puta predujmiti razliku troškova vještačenja) dokaza (ključnog za ishod postupka) postupanje protivno dužnosti suca u prikupljanju dokaza, koja za posljedicu ima povredu prava podnositelja na pravično suđenje?

6.1. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava propisano je:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava, propisanog navedenom ustavnom odredbom, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak – razmatran kao jedinstvena cjelina – bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

6.2. Članak 153. (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03., u daljnjem tekstu: ZPP) glasi:

Kad stranka predloži izvođenje dokaza, dužna je po nalogu suda unaprijed položiti iznos potreban za podmirenje troškova koji će nastati u povodu izvođenja dokaza.

Kad izvođenje dokaza predlože obje stranke, ili kad ga sud odredi po službenoj dužnosti, sud će odrediti da iznos potreban za podmirenje troškova polože obje stranke na jednake dijelove. Ako je sud odredio izvođenje dokaza po službenoj dužnosti, može odrediti da iznos položi samo jedna stranka.

Sud će odustati od izvođenja dokaza ako iznos potreban za podmirenje troškova ne bude položen u roku što ga sud odredi. U tom će slučaju sud, s obzirom na sve okolnosti, po svojem uvjerenju ocijeniti od kakve je važnosti što stranka nije u roku položila iznos potreban za podmirenje troškova.

Ako sud izvede dokaz iako predujam za njegovo izvođenje nije položen, rješenjem će naložiti stranci da u roku od osam dana određenu svotu plati svjedoku ili vještaku. Žalba protiv toga rješenja ne odgađa ovrhu.

Iznimno od odredbe stavka 3. ovog članka, ako sud po službenoj dužnosti odredi izvođenje dokaza radi utvrđivanja činjenica u vezi s primjenom članka 3. stavka 3. ovog zakona, a stranke ne polože određeni iznos, troškovi za izvođenje dokaza isplatit će se iz sredstava suda.

6.3. U ovom su postupku podnositelji dva puta postupili po sudskim rješenjima o uplati predujma za izvođenje dokaza geodetskim vještačenjem. Nakon toga je vještak zatražio dodatni iznos o čemu sud nije donio novo rješenje u smislu članka 153. stavka 1. ZPP-a, niti je vještačenje provedeno, a što bi eventualno moglo opravdati vještakov naknadni zahtjev za razliku predujma u smislu članka 153. stavka 4. ZPP-a.

Činjenica jest da su podnositelji naveli da treći put ne žele platiti dodatni iznos. Međutim, to ne utječe na obvezu prvostupanjskog suda da na temelju Pravilnika o naknadi troškova u sudskim postupcima (»Narodne novine« broj 5/77. i 17/86.) ocijeni osnovanost naknadnog vještakovog zahtjeva, odnosno da donese rješenje u smislu članka 153. stavka 1. ZPP-a. U situaciji kad nije donijeto treće rješenje o uplati (druge) razlike predujma, sud nije smio ignorirati prethodna dva rješenja o izvođenju dokaza vještačenjem, na temelju kojih su podnositelji platili predujam.

Stoga, polazeći od okolnosti konkretnog slučaja, osobito činjenice da je sudac prihvatio i naložio isplatu razlike predujma troškova vještačenja, zatražene po vještaku, bez da je prethodno provjerio i utvrdio postoje li za to objektivni razlozi (je li samo zbog proteka vremena potrebno uplatiti dodatni iznos predujma i dr.), i to bez donošenja posebnog rješenja, Ustavni sud smatra da je takvim postupanjem sudac postupio protivno svojoj dužnosti u prikupljanju dokaza.

Slijedom navedenoga, Ustavni sud utvrđuje da je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje propisano člankom 29. Ustava.

7. Točke I. do III. izreke temelje se na odredbama članaka 73. i 76. stavcima 1. i 2. Ustavnog zakona, a točka IV. izreke na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1304/2007

Zagreb, 3. prosinca 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 154/2009-3817