## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj od U-IIIA-1022/2002 od 7. srpnja 2004.

### NN 113/2004 (16.8.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj od U-IIIA-1022/2002 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2175

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi E. L. i D. L., oboje iz Z., koje zastupa B. S., odvjetnik iz
Z., na sjednici održanoj 7. srpnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom, pod brojem: Pn-10859/97 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od
deset (10) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove
odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nomsudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst) podnositeljima
ustavne tužbe određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz
članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 –
pročišćeni tekst) i to:

– E. L.
iz Z. u iznosu od 5.050,00 kuna,

– D. L.
iz Z. u iznosu od 5.050,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelji ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnijeli su dana 9. svibnja 2002.
godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlažu
da Ustavni sud odredi rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred
Općinskim sudom u Zagrebu, pod poslovnim brojem: Pn-10859/97 te da im odredi
primjerenu naknadu zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava,
koju je počinio Općinski sud u Zagrebu, ne odlučivši o pravima i obvezama
podnositelja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u presliku spisa Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Pn-10859/97 utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– dana
14. lipnja 1991. godine tužitelj V. L. iz Z. podnio je tužbu protiv »C. o.«
d.d., Z. radi naknade štete koju je pretrpio u prometnoj nezgodi dana 20.
studenoga 1990. godine. Predmet se vodio pod brojem: Pn-2966/91. Uz tužbu,
podnositelj je sudu dostavio izvještaj Policijske stanice za sigurnost prometa
od 20. studenoga 1990. godine, skicu lica mjesta, medicinsku dokumentaciju, te
je podnio i prijedlog za oslobođenje od plaćanja sudskih pristojbi;

– 24. ožujka
1992. godine, tuženi je dostavio odgovor na tužbu;

– na
ročištu koje je održano 25. ožujka 1992. godine određeno je provođenje
medicinskog vještačenja;

– na
ročištu koje je održano 16. ožujka 1993. godine određeno je provođenje
prometnog vještačenja;

– na
ročištu od 8. lipnja 1994. godine donijeto je rješenje kojim se određuje
provođenje vještačenja po vještaku za uho, grlo, nos;

– 17.
siječnja 1995. godine održano je ročište na kojem je riješeno pozvati sudske
vještake kako bi dali iskaz u svezi prigovora tužene;

– na
ročištu od 15. ožujka 1995. godine saslušan je sudski vješ­tak dr. J. R. i tužitelj;

– 17.
svibnja 1995. godine riješeno je da se radi davanja iskaza pozove sudski
vještak dr. J. Š.;

–
ročište zakazano za dan 20. lipnja 1995. godine odgođeno je na prijedlog tužene;

– na
ročištu od 25. srpnja 1995. godine riješeno je zatražiti podatke od KBC R.;

– 1.
prosinca 1995. godine održano je ročište na kojem je zaključena glavna
rasprava;

– 18. ožujka
1996. godine izrađen je pisani otpravak presude, broj: Pn-2966/91;

– 2.
travnja 1996. godine tužena je podnijela žalbu na presudu;

– 23.
travnja 1996. godine tužitelj je dostavio odgovor na žalbu;

– 14.
lipnja 1996. godine spis predmeta upućen je Županijskom sudu u Zagrebu;

– 28.
listopada 1997. godine Županijski sud u Zagrebu rješenjem, broj: Gž-4019/96
ukinuo je presudu Općinskog suda u Zagrebu, broj: Pn-2966/91 i predmet vratio
na ponovno suđenje;

–
predmet se nastavio voditi pod brojem: Pn-10859/97, a na ročištu od 18.
siječnja 1999. godine određeno je izvođenje dokaza na koje je uputio Županijski
sud u Zagrebu svojim ukidnim rješenjem;

– 25. ožujka
1999. godine određeno je provođenje rekonstrukcije;

– 2.
travnja 1999. godine punomoćnik tužitelja izvijestio je sud da je tužitelj umro
i da parnicu preuzimaju nasljednici;

– uz
podnesak od 9. listopada 1999. godine punomoćnik tužitelja dostavio je rješenje
o nasljeđivanju Općinskog suda u Zagrebu, broj: O-1287/99 od 30. ožujka 1999.
godine;

–
ročište zakazano za 6. travnja 2001. godine odgođeno je radi dostave daljnjih
dokaznih prijedloga;

– na
ročištu od 15. ožujka 2002. godine određeno je saslušanje podnositelja kao tužitelja
i svjedoka Ante Tikvića;

– 9.
svibnja 2002. godine podnositelji su podnijeli ustavnu tužbu;

– 24.
lipnja 2004. godine, provjerom u parničnom kancelu Općinskog suda u Zagrebu
utvrđeno je da u ovoj pravnoj stvari nije donijeta presuda suda prvog stupnja.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Dopisom,
broj: 23 Su-1065/02 od 10. srpnja 2002. godine, Općinski sud u Zagrebu dostavio
je očitovanje uređujućeg suca u kojem je navedena kronologija postupanja u
predmetu i dostavljena je preslika spisa predmeta, broj: Pn-10859/97.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je
sljedeće:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbom
članka 63. Ustavnog zakona propisano je sljedeće:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke
u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog
pojedinog slučaja.

Razmatranjem
navoda ustavne tužbe i uvida u spis Općin­skog suda u Zagrebu, broj:
Pn-10859/97 Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak započeo je dana 14. lipnja 1991. godine, podnošenjem tužbe radi
naknade štete Općinskom sudu u Zagrebu protiv tuženika »C. o.« d.d., Z. Ustavna
tužba podnijeta je dana 9. svibnja 2002. godine, a do tog dana sudski postupak
nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu traje ukupno
deset (10) godina, jedanaest (11) mjeseci i pet (5) dana.

Tijekom
tog razdoblja prvostupanjski sud donio je presudu, broj: Pn-2966/91, koja je
ukinuta rješenjem Županijskog suda u Zagrebu, broj: Gž-4019/96 od 28. listopada
1997. godine.

Nakon
što je predmet vraćen na ponovno suđenje vodi se pod brojem: Pn-10859/97, a u
predmetu su održana tri ročišta (od 18. siječnja 1999. godine, 6. travnja 2001.
godine i 15. ožujka 2002. godine).

Zakon o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 –
pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju
Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike
Hrvatske. Dio unutarnjeg prav­nog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i
odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno
suđenje« koja, između ostaloga, propisuje sljedeće:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj
od 9. studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na
članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike
Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 9. svibnja
2002. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi
četiri (4) godine, šest (6) mjeseci i četiri (4) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, potpuna
neaktivnost Općinskog suda u Zagrebu trajala od 5. studenoga 1997. godine do
18. siječnja 1999. godine, dakle jednu (1) godinu, dva (2) mjeseca i trinaest
(13) dana, te u razdoblju od 18. siječnja 1999. godine do 6. travnja 2001.
godine, što ukupno iznosi dvije (2) godine, dva (2) mjeseca i devetnaest (19)
dana.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelji
ustavne tužbe, kao nasljednici pok. tužitelja, koji su parnicu preuzeli nakon
njegove smrti 13. siječnja 1999. godine, prema utvrđenju Ustavnog suda, svojim
ponašanjem nisu pridonijeli duljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadašnji
tijek sudskog postupka ukazuje da se u konkretnom slučaju radi o relativno složenoj
sudskoj stvari, jer je radi utvrđivanja osnovanosti tužbe i visine tužbenog
zahtjeva potrebno provesti sudska vještačenja po ovlaštenim sudskim vještacima
medicinske i prometne struke.

Polazeći
od činjenica utvrđenih pod točkom 2. ove odluke, Ustavni sud je utvrdio da je
navedena sudska vještačenja sud provodio u postupku koji se vodio, pod brojem:
Pn-2966/91, a da je postupanje suda u predmetu, broj: Pn-10859/97 od donošenja
rješenja Županijskog suda u Zagrebu, broj: Gž-4019/96 od 28. listopada 1997.
godine, osim što je obilježeno razdobljima potpune neaktivnosti suda također i
neučinkovito. Stoga je Ustavni sud utvrdio da okolnosti koje ukazuju na složenost
sudskog postupka nisu okolnosti koje bi u dosadašnjem tijeku postupka opravdale
dugotrajnost postupanja u konkretnom predmetu.

6. Slijedom izloženog,Ustavni sud ocjenjuje
da je nerazumno dugim trajanjem, u ponovljenom sudskom postupku pred sudom
prvog stupnja, povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod
točkama I. i II. izreke odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao pod točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja. U konkretnom
predmetu Ustav­ni sud nije utvrdio postojanje osobitih okolnosti koje bi
opravdavale određivanje primjerene naknade podnositeljima za razdoblje prije 5.
studenoga 1997. godine.

9.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-1022/2002
Zagreb, 7. srpnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 113/2004-2175