### NN 111/2015 (14.10.2015.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2451/2013 od 17. srpnja 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2158

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Antun Palarić, predsjednik Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić i Ivan Matija, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio Munib Hodžić iz Gradačca (Bosna i Hercegovina), kojeg zastupa Davor Galetović, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Galetović i Galetović sa sjedištem u Zagrebu, na sjednici održanoj 17. srpnja 2015. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski građanski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Pn-1125/14 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe, Munibu Hodžiću, Jasenice 97, 76250 Gradačac (Bosna i Hercegovina), određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), u iznosu od 32.300,00 kn.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je 9. rujna 2011. Županijskom sudu u Zagrebu podnio zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku zbog dugotrajnosti postupka koji se u parničnom predmetu broj: Pn-1125/14 (ranije: Pn-2198/03 i Pn-579/93) vodi pred Općinskim građanskim sudom u Zagrebu.

Županijski sud u Zagrebu se rješenjem broj: Gzp-1029/11-6 od 3. siječnja 2013. oglasio stvarno nenadležnim te predmet ustupio Ustavnom sudu na daljnji postupak, pozivom na članak 27. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 150/05., 16/07., 113/08. i 153/09.), budući da je utvrdio kako je spis u povodu revizije dostavljen Vrhovnom sudu Republike Hrvatske.

Zahtjev podnositelja za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku smatra se ustavnom tužbom, podnesenom na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, na temelju navoda ustavne tužbe i uvida u presliku parničnog spisa Općinskog građanskog suda u Zagrebu broj: Pn-1125/14 utvrdio pravno relevantne činjenice za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Parnični postupak pokrenut je pred Općinskim sudom u Zagrebu 4. veljače 1993. tužbom podnositelja (tužitelja) protiv tuženika Croatia osiguranje d.d. Zagreb radi naknade štete (zbog zadobivenih ozljeda i duševnih boli uslijed prometne nezgode koju je pretrpio kao putnik u autobusu). Rješenjem broj: Pn-579/93 od 23. rujna 1994. Općinski sud u Zagrebu oglasio se stvarno nenadležnim i spis ustupio Trgovačkom sudu u Zagrebu.

U razdoblju do 5. studenoga 1997. sud je održao 6 ročišta za glavnu raspravu (2. travnja 1993., 12. rujna 1994., 25. svibnja 1995., 20. rujna 1995., 28. studenoga 1995., 17. siječnja 1996.), na kojima je, između ostalog, proveo dokaz saslušanjem stranaka, naložio je tuženiku da dostavi određenu dokumentaciju, podnositelju da dostavi dokaz o državljanstvu, odredio je provođenje dokaza vještačenjem na okolnost duševnih bolova zbog smanjenja životnih aktivnosti, kao i provođenje knjigovodstveno financijskog vještačenja na okolnost izgubljene zarade i rente. Na ročištu održanom 17. siječnja 1996. Trgovački sud u Zagrebu je donio rješenje o zaključenju glavne rasprave te je donio presudu broj: P-12038/94 kojom je usvojen tužbeni zahtjev podnositelja. Tuženik je 25. lipnja 1996. podnio žalbu.

Visoki trgovački sud Republike Hrvatske donio je presudu broj: Pž-1978/96-2 od 9. rujna 1997. te je djelomično odbio žalbu tuženika i potvrdio presudu Trgovačkog suda u Zagrebu, a djelomično preinačio navedenu presudu te odbio tužbeni zahtjev podnositelja u iznosu od 94.540,00 kuna (dio iznosa za duševne boli zbog smanjenja životne aktivnosti). Nadalje, Visoki trgovački sud ukinuo je presudu Trgovačkog suda u Zagrebu u točki I., III. i V. izreke te je u tom dijelu predmet vraćen na ponovno suđenje (u pogledu iznosa za tuđu pomoć i njegu te u pogledu troškova postupka).

U razdoblju nakon 5. studenoga 1997. u postupku su poduzete sljedeće radnje, relevantne za odlučivanje o pravima i obvezama podnositelja:

Podnositelj je u dijelu kojim mu je odbijen tužbeni zahtjev te ukinuta presuda Trgovačkog suda u Zagrebu podnio reviziju Vrhovnom sudu Republike Hrvatske.

Vrhovni sud Republike Hrvatske donio je presudu i rješenje broj: Rev-102/1998-2 od 27. studenoga 2001., kojom je djelomično prihvatio reviziju podnositelja i preinačio presudu Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske (u pogledu visine nematerijalne štete s osnova duševnih boli zbog smanjenja životnih aktivnosti), a u ostalom dijelu je odbio reviziju podnositelja.

Trgovački sud u Zagrebu donio je rješenje od 10. ožujka 2003. kojim se proglasio stvarno nenadležnim te je predmet ustupio nadležnom Općinskom sudu u Zagrebu.

Pred Općinskim sudom u Zagrebu održano je ročište 20. studenoga 2003., na kojem je podnositelj istaknuo da ostaje kod tužbenog zahtjeva.

Na ročištu održanom 6. svibnja 2004. podnositelj je zatražio rok radi očitovanja na navode tuženika.

Podnositelj je podneskom od 26. svibnja 2004. obavijestio sud da se tuženik nije očitovao na podnositeljev prijedlog nagodbe, da i dalje ostaje kod svog tužbenog zahtjeva te da se zakaže novo ročište.

Na ročištu održanom 4. svibnja 2005. proveden je dokaz saslušanjem vještaka i podnositelja.

Podneskom od 18. svibnja 2005. podnositelj je specificirao tužbeni zahtjev (proširio isti za daljnji iznos po osnovi tuđe pomoći i njege za period od 5. kolovoza 2003. nadalje).

Podnositelj se podneskom od 13. srpnja 2005. očitovao da nema primjedbe na iskaz vještaka te predložio sudu da zakaže ročište.

Podnositelj je podneskom od 10. svibnja 2006. ponovo zatražio od suda zakazivanje ročišta.

Na ročištu održanom 18. listopada 2006. tuženik je predložio zaključenje nagodbe te je podnositelj zatražio rok za očitovanje.

Podneskom od 2. svibnja 2007. podnositelj je obavijestio sud da ne prihvaća nagodbeni prijedlog tuženika te je podneskom od 5. srpnja 2007. zatražio zakazivanje ročišta.

Na ročištu održanom 4. veljače 2008. podnositelj i tuženik predložili su da im sud dodijeli rok radi mirnog rješenja spora.

Podneskom od 31. prosinca 2008. podnositelj je obavijestio sud da spor nije riješen mirnim putem te da sud zakaže ročište.

Općinski građanski sud u Zagrebu je rješenjem od 16. siječnja 2009. zatražio od podnositelja dokaz o prebivalištu te dokaz o iznosu neto zarade osobe koja pruža pomoć i njegu drugim osobama u mjestu prebivališta podnositelja.

Podnescima od 6. veljače 2009. i 17. srpnja 2009. podnositelj je dostavio dokaz o prebivalištu te obavijestio sud da nije u mogućnosti dostaviti dokaz o iznosu neto zarade osobe koja pruža pomoć i njegu drugim osobama u mjestu prebivališta podnositelja te predložio da sud službenim putem zatraži od nadležnih tijela u Bosni i Hercegovini navedeni podatak.

Na ročištu održanom 10. veljače 2010. sud je strankama dodijelio rok od 30 dana radi pokušaja mirnog rješenja spora.

Podnositelj je u podnesku od 21. srpnja 2010. naveo da nije zaprimio prijedlog nagodbe od strane tuženika te je predložio zakazivanje ročišta i nastavak postupka.

Podneskom od 18. listopada 2010. podnositelj je zatražio od suda zakazivanje ročišta.

Općinski građanski sud u Zagrebu zatražio je dopisom (diplomatskim putem) od Ministarstva rada i socijalne politike Bosne i Hercegovine traženi podatak (iznos neto zarade osobe koja pruža pomoć i njegu drugim osobama u mjestu prebivališta podnositelja).

Podneskom od 20. travnja 2011. podnositelj je specificirao tužbeni zahtjev.

Na ročištu održanom 9. svibnja 2011. glavna rasprava je zaključena.

Na ročištu 17. svibnja 2011. sud je donio i objavio presudu broj: PN-2198/03-40 kojom je odbijen u cijelosti tužbeni zahtjev podnositelja.

Podnositelj je podnio žalbu protiv navedene presude 8. lipnja 2011.

Županijski sud u Zagrebu odbio je žalbu podnositelja i potvrdio presudu Općinskog građanskog suda u Zagrebu.

Podnositelj je 13. lipnja 2012. podnio reviziju Vrhovnom sudu Republike Hrvatske protiv presude Županijskog suda u Zagrebu.

Vrhovni sud Republike Hrvatske je rješenjem broj: Rev-x 926/12-2 od 25. rujna 2013. usvojio reviziju podnositelja te ukinuo presude nižestupanjskih sudova i predmet vratio Općinskom građanskom sudu u Zagrebu na ponovno suđenje.

Podneskom od 13. svibnja 2014. podnositelj je specificirao tužbeni zahtjev.

Na ročištu održanom 11. lipnja 2014. proveden je dokaz saslušanjem vještaka te je tuženik pozvan da precizira dokazni prijedlog.

Općinski građanski sud u Zagrebu na temelju prijedloga podnositelja donio je rješenje broj: Pn-1125/14-53 od 14. srpnja 2014., kojim je određeno da će se provesti dokaz financijskim vještačenjem na okolnost visine naknade za tuđu pomoć i njegu u utuženom razdoblju koja je mogla biti pružena podnositelju u Bosni i Hercegovini od strane ustanove koja se bavi tuđom pomoći i njegom.

Na ročištu 15. svibnja 2015. sud je donio rješenje da se radi pokušaja mirnog rješenja spora ročište odgađa i zakazuje za dan 8. srpnja 2015.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Mjerodavno pravo sadržano je u članku 29. stavku 1. Ustava.

Ustavna tužba je osnovana.

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedeće navedenim utvrđenjima.

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak pokrenut je pred Općinskim građanskim sudom u Zagrebu (ranije Općinskim sudom u Zagrebu) 4. veljače 1993.

Duljina postupka uzima se u obzir od 5. studenoga 1997., kad je Zakonom o potvrđivanju stupila na snagu, u odnosu na Republiku Hrvatsku, Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokoli broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, u daljnjem tekstu: Konvencija). Protokol broj 12 na snazi je u odnosu na Republiku Hrvatsku od 1. travnja 2005. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 9/05.), a Protokol broj 13 od 1. srpnja 2003. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, o ukidanju smrtne kazne u svim okolnostima, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 13/03.).

U članku 6. stavku 1. Konvencije jamči se svakome pravo da, radi utvrđivanja njegovih prava i obveza građanske naravi ili u slučaju podizanja optužnice za kazneno djelo protiv njega, zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Ustavni sud utvrđuje da je nakon stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije pa do dana donošenja ove odluke postupak trajao sedamnaest (17) godina, deset (10) mjeseci i dvanaest (12) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

U konkretnom slučaju parnični postupak se najprije vodio pred Općinskim građanskim sudom u Zagrebu (ranije Općinskim sudom u Zagrebu). Rješenjem broj: Pn-579/93 od 23. rujna 1994. Općinski sud u Zagrebu oglasio se stvarno nenadležnim i spis ustupio Trgovačkom sudu u Zagrebu.

Trgovački sud u Zagrebu je, od radnji relevantnih za meritorno odlučivanje o pravima i obvezama podnositelja, održao šest ročišta, zatražio određene podatke, proveo dokaz saslušanjem stranaka, odredio provođenje dokaza vještačenjem na okolnost duševnih bolova zbog smanjenja životnih aktivnosti, kao i provođenje knjigovodstveno financijskog vještačenja na okolnost izgubljene zarade i rente te je na ročištu održanom 17. siječnja 1996. donio rješenje o zaključenju glavne rasprave i presudu broj: P-12038/94 kojom je usvojen tužbeni zahtjev podnositelja.

U povodu žalbe tuženika, Visoki trgovački sud Republike Hrvatske donio je presudu broj: Pž-1978/96-2 od 9. rujna 1997. te je djelomično odbio žalbu tuženika i potvrdio presudu Trgovačkog suda u Zagrebu, a djelomično preinačio navedenu presudu te odbio tužbeni zahtjev podnositelja u iznosu od 94.540,00 kuna (dio iznosa za duševne boli zbog smanjenja životne aktivnosti). Nadalje, Visoki trgovački sud ukinuo je presudu Trgovačkog suda u Zagrebu u točki I., III. i V. izreke te je u tom dijelu predmet vraćen na ponovno suđenje.

Vrhovni sud Republike Hrvatske je, povodom revizije podnositelja, donio presudu i rješenje broj: Rev-102/1998-2 od 27. studenoga 2001., kojom je djelomično prihvatio reviziju podnositelja i preinačio presudu Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske (u pogledu visine nematerijalne štete s osnova duševnih boli zbog smanjenja životnih aktivnosti), a u ostalom dijelu je odbio reviziju podnositelja.

Općinski građanski sud u Zagrebu (odnosno Općinski sud u Zagrebu, kao nadležni sud, nakon što se Trgovački sud u Zagrebu oglasio stvarno nenadležnim) je u ponovnom postupku održao devet (9) ročišta za glavnu raspravu.

Na ročištu 17. svibnja 2011. Općinski građanski sud u Zagrebu je donio i objavio presudu broj: PN-2198/03-40 kojom je odbijen u cijelosti tužbeni zahtjev podnositelja.

Županijski sud u Zagrebu odbio je žalbu podnositelja i potvrdio presudu Općinskog građanskog suda u Zagrebu.

Podnositelj je 13. lipnja 2012. podnio reviziju Vrhovnom sudu Republike Hrvatske protiv presude Županijskog suda u Zagrebu.

Vrhovni sud Republike Hrvatske je rješenjem broj: Rev-x 926/12-2 od 25. rujna 2013. usvojio reviziju podnositelja te ukinuo presude nižestupanjskih sudova i predmet vratio Općinskom građanskom sudu u Zagrebu na ponovno suđenje. Postupak još nije okončan, već se i dalje vodi pred Općinskim građanskim sudom u Zagrebu.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE

(TUŽITELJA U PARNIČNOM POSTUPKU)

Ustavni sud ocjenjuje da podnositelj ustavne tužbe, kao tužitelj u parničnom postupku, nije doprinio duljini postupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju ne radi o osobito složenoj pravnoj stvari.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se postupak u pravno relevantnom razdoblju vodio u trajanju od preko sedamnaest (17) godina te, što ne udovoljava zahtjevu suđenja u razumnom roku.

Imajući u vidu ukupnu duljinu postupka, neučinkovito postupanje sudova te okolnost da podnositelj nije doprinio duljini postupka, kao i da je postupak još uvijek u tijeku, Ustavni sud utvrđuje da je dugim trajanjem sudskog postupka povrijeđeno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donijeta odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Visinu naknade, zbog povrede ustavnog prava na donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2451/2013

Zagreb, 17. srpnja 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća

Antun Palarić, v. r.