## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: 13550/2009-5 od 30. studenoga 2011.

### NN 2/2012 (4.1.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: 13550/2009-5 od 30. studenoga 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

48

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Jasminke Jenjić, predsjednice vijeća, Lidije Rostaš-Beroš i mr. sc. Mirjane Juričić, članica vijeća te sudske savjetnice Višnje Jurjević, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d., Savska cesta 32, Zagreb, kojeg zastupa operativni direktor Siniša Đuranović, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i telekomunikacije, Jurišićeva 13, Zagreb, koju zastupa predsjednik Vijeća Miljenko Krvišek, dipl. ing. el., klasa: UP/I-344-01/09-01/1884, urbroj: 376-04-09-10, od 28. listopada 2009., uz sudjelovanje zainteresirane osobe OT-Optima telekom d.d., kojeg zastupa punomoćnica Morana Čulo Jovičić, Bani 75a, Zagreb, u predmetu pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 30. studenoga 2011.

presudio je

I. Tužba se uvažava.

II. Poništava se rješenje Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-01/09-01/1884, urbroj: 376-04-09-10, od 28. listopada 2009.

III. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama« Republike Hrvatske.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženog tijela usvojen je zahtjev OT-Optima telekom d.d. te se ugovorni odnos o međusobnom povezivanju između tužitelja i OT-Optima telekom d.d. za razdoblje od 1. ožujka 2009. do 31. prosinca 2009. uređuje na način da je tužitelj obvezan OT-Optima telekomu d.d. platiti naknade za terminiranje prometa, naknade za pristup usluga s dodatnom vrijednosti u mreži operatora i naknade za pristup 0800 usluzi u mreži operatora po cijenama koje je plaćao do 1. ožujka 2009. Tužitelj je obvezan da u roku od 15 dana od primitka tog rješenja izda OT-Optima telekomu d.d. odobrenje za preplaćeni iznos sredstava iz točke I. tog rješenja.

Tužitelj osporava zakonitost označenog rješenja iz razloga propisanih člankom 10. stavkom 1. točkama 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92., 77/92.).

Tužitelj tvrdi da mu je tuženo tijelo djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. naložilo promjenu novih cijena međupovezivanja s primjenom od 1. ožujka 2009., što je tužitelj potom ugradio u svoju Standardnu ponudu za usluge međusobnog povezivanja HT-a i operatora i davatelja usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj, slijedom čega je tuženik na istu izdao suglasnost 16. veljače 2009. Postojećim ugovorom o međusobnom povezivanju tužitelj i OT-Optima telekom d.d. ugovorili su primjenu načela reciprociteta pri određivanju cijena međupovezivanja pa je slijedom toga, a primjenjujući djelomično rješenje tuženoga, tužitelj počeo naplaćivati nove cijene, a isto tako je plaćao OT-Optima telekomu d.d. usluge međupovezivanja. Navodi da su to načelo i tužitelj i OT-Optima telekom d.d. primjenjivali u svim dosadašnjim izmjenama tužiteljevih cijena međupovezivanja do kojih je došlo uslijed odluke tuženika, primjerice kod izmjene Standardne ponude od 1. travnja 2006.

Tužitelj navodi da je Odlukom o analizi tržišta završavanja – terminacije poziva u javnu komunikacijsku mrežu koja se pruža na fiksnoj lokaciji od 17. srpnja 2009. tuženi odredio primjenu načela asimetrije pri određivanju cijena terminacije poziva u mrežu operatora sa značajnom tržišnom snagom s početkom primjene od 1. siječnja 2010. Suprotno navedenoj Odluci tuženo tijelo je povodom zahtjeva OT-Optima telekoma d.d. donijelo utuženo rješenje kojim je faktično uvelo primjenu načela asimetrije odredivši da cijene terminacije poziva u mrežu tužitelja trebaju biti različite od cijene terminacije poziva u mrežu OT-Optima telekoma d.d. za razdoblje koje je bilo uređeno ranijim djelomičnim rješenjem. Smatra da je tuženo tijelo osporavanim rješenjem izmijenilo važeći ugovor među strankama i da je povrijeđena Odluka o analizi tržišta.

Slijedom svega izloženog tužitelj smatra da je određivanje primjene asimetrije u cijenama za razdoblje prije 1. siječnja 2010., protivno ne samo Odluci o analizi tržišta, već i načelu pravne sigurnosti pa predlaže da Sud tužbu uvaži i poništi osporavano rješenje.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu osporava sve navode i razloge tužbe. Smatra da je njegova nadležnost za postupanje u predmetnoj stvari nesporna te da je interveniralo u ugovorni odnos između tužitelja i OT-Optima telekoma d.d. samo u mjeri u kojoj je to bilo nužno za pravilno provođenje regulatornih obveza određenih HT-u i sprječavanje narušavanja i ograničavanja tržišnog natjecanja u području elektroničkih komunikacija. Ističe da je predmetno rješenje doneseno radi ispravnog provođenja konačnog djelomičnog rješenja istog tijela od 26. siječnja 2009., a kojemu je svrha bila smanjenje cijena tužitelja, a ne ostalih operatora. Navodi da je nepravilnim izvršenjem tog rješenja, primjenom načela reciprociteta, onemogućeno ostvarivanje njegove svrhe i suprotno je regulatornom cilju promicanja tržišnog natjecanja. Smatra da utuženim rješenjem nije retroaktivno primijenilo načelo asimetrije već je isto u funkciji postizanja održivog i ravnopravnog tržišnog natjecanja u određenom vremenskom razdoblju. Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Zainteresirana osoba u odgovoru na tužbu navodi da je tuženik kao regulatorno tijelo obvezan poduzimati sve primjerene mjere kako bi se, poštujući načelo razmjernosti, ostvarila regulatorna načela i ciljevi od kojih je kao jedno od propisanih i održivo tržišno natjecanje. Navodi da je u svom zahtjevu prema tužitelju jasno sam odredio cijene terminacije poziva, upravo time što je zatraženo da neovisno o cijeni terminacije koja je određena tužitelju s 1. ožujkom 2009., cijena terminacije ostane nepromijenjena. Navodi da je u tom kontekstu i zatražio promjenu odredbe članka 1. Ugovora o međupovezivanju te da se pobijana odluka tuženika odnosi na rješavanje spora između operatora u pogledu međupovezivanja. Navodi da je tvrdnja tužitelja da su cijene terminacije poziva u mreži Optime bile predmet komercijalnog dogovora samo djelomično točna, jer je dogovor bio uvjetovan očitom neravnopravnošću stranaka što je i potvrđeno Analizom tržišta koja je i sastavni dio Odluke od 7. srpnja 2009. Predlaže tužbu odbiti kao neosnovanu.

Tužba je osnovana.

Iz spisa proizlazi da je društvo OT-Optima telekom d.d. podnijelo 13. srpnja 2009. tuženom tijelu zahtjev za rješavanje spora o primjeni ugovora o međusobnom povezivanju sa društvom HT-Hrvatske telekomunikacije. Nakon podnošenja zahtjeva proveden je postupak, izmijenjena su očitovanja stranaka te održana usmena rasprava. Na osnovi utvrđenog u postupku tuženo tijelo je utvrdilo da među strankama postoji važeći ugovor o međusobnom povezivanju sklopljen 12. travnja 2005., koji je regulirao primjenu načela reciprociteta odnosno jednakog naplaćivanja međusobnih usluga u slučaju daljnje izmjene Standardne ponude T-Coma.

Nadalje, utvrđeno je da su djelomičnim rješenjem tuženog tijela, klasa: UP/I-344-01/08-01/03309, urbroj: 376-11-09-8 od 26. siječnja 2009., određene HT-u izmjene Standardne ponude za uslugu međusobnog povezivanja za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži na način da ugrade niže cijene međusobnog povezivanja za usluge koje pruža drugim operatorima, a odnose se na terminiranje, polazni promet, pristup uslugama s dodanom vrijednosti 060 u mreži operatora i pristup 0800 usluzi operatora, s početkom primjene nižih cijena od 1. ožujka 2009.

Tužitelj je nove cijene ugradio u svoju Standardnu ponudu za koju je tuženo tijelo aktom, klasa: UP/I-344-01/08-01/03311, urbroj: 376-11-09-11 od 16. veljače 2009. izdalo prethodnu suglasnost s time što je Standardna ponuda ostala na snazi do okončanja postupka analize mjerodavnih tržišta i određivanja regulatornih obveza u skladu sa Zakonom o elektroničkim komunikacijama.

Međutim, nakon provedenog postupka tuženo tijelo je našlo da je provedba djelomičnog rješenja suprotna svrsi koja se njime htjela postići pa je stoga odlučio kao što je navedeno. Pri tome je tuženi održao na snazi djelomično rješenje od 26. siječnja 2009., uz zadržavanje cijena određenih tim rješenjem, uz konstataciju da asimetrija cijena utvrđena Odlukom od 17. srpnja 2009. nije predmet tog postupka.

Imajući u vidu sadržaj spisa, navode i razloge tužbe, odredbe Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.), odredbe Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 35/05. i 41/08.) sud je ocijenio da je tuženo tijelo na temelju činjenica utvrđenih u postupku izvelo pogrešan zaključak te pogrešno primijenilo materijalni propis, na štetu tužitelja.

Iz spisa nesporno proizlazi da je tuženo tijelo svojim djelomičnim rješenjem od 26. siječnja 2009. reguliralo određene izmjene cijena terminiranja prometa kako je navedeno u točkama I.1.1., 1.2., 1.3. i 1.4. izreke rješenja te je izrijekom u točki II. izreke rješenja utvrdilo da u preostalom dijelu Standardna ponuda za usluge međusobnog povezivanja HT-Hrvatskih telekomunikacija d.d. za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga s dozvolom za pružanje javne govorne usluge u nepokretnoj mreži u Republici Hrvatskoj od 27. kolovoza 2007. ostaje neizmijenjena. Također, u točki III. izreke je naloženo HT-u dostaviti izmijenjenu Standardnu ponudu u skladu s točkom I. izreke rješenja što je nesporno tužitelj načinio i na koju izmjenu je tuženo tijelo dalo prethodnu suglasnost. Stoga je tužitelj postupio u cijelosti po nalozima navedenog djelomičnog rješenja.

Međutim, iz sadržaja obrazloženja osporenog rješenja proizlazi da tuženo tijelo pokušava intervenirati u sadržaj rješenja od 26. siječnja 2009., s obzirom da nije prilikom njegova donošenja imalo na umu sve posljedice koje će ono proizvesti. Tuženo tijelo je očigledno previdjelo ugovornu obvezu stranaka o međusobnom naplaćivanju usluga na osnovi reciprociteta što je bila zakonito i na temelju tada važeće Standardne ponude ugovorena međusobna obveza, prema ugovoru o međusobnom povezivanju iz 2005. godine.

Tuženo tijelo nesporno ima ovlasti poticati tržišno natjecanje, sprječavati zlouporabe, inicirati izmjene odredbi ugovora koje su za pojedinog sudionika tržišta elektroničkih komunikacija nepovoljne, te je taj dio njegovog postupanja u okviru zakona. Međutim, Sud nalazi da je osporenim rješenjem uz istovremeno zadržavanje na snazi konačnog djelomičnog rješenja od 26. siječnja 2009., s obrazloženjem koje je nerazumljivo i proturječno samome sebi i izreci rješenja, povrijeđen zakon na štetu tužitelja. Tužitelj je u cijelosti postupio po nalozima iz djelomičnog rješenja te je eventualna izmjena njegovih obveza mogla biti predmet reguliranja tuženog tijela ali samo od donošenja odgovarajućeg akta pa nadalje, a ne zadiranjem u ranije sklopljene ugovore i to donošenjem rješenja koje je proturječno djelomičnom rješenju od 26. siječnja 2009. Ovakvim postupanjem tuženi je ostavio na snazi dva rješenja različitog sadržaja što unosi zabunu njihovim adresatima.

Dalje, 17. srpnja 2009. donesena je Odluka o utvrđivanju mjerodavnog tržišta u navedenom dijelu odnosa u elektroničkim komunikacijama kojim je uveden način naplate međusobnih usluga po načelu asimetrija, s važenjem od 1. siječnja 2010. pa proizlazi da je tuženi postupio i protivno toj Odluci te se osporavano rješenje ne može ni na koji način prihvatiti pravilnim.

Nadalje, neprihvatljiva je konstatacija rješenja da je naplata međusobnih usluga terminiranja prometa bilo zasnovana na protupravnoj primjeni ugovora. Tužitelj je, ponavlja se, postupao u skladu sa svim važećim aktima i naplaćivao usluge prema tada važećem ugovoru o međusobnom povezivanju, Standardnoj ponudi i rješenju od 26. siječnja 2009. te nije bilo osnove za obvezivanje na povrat plaćenih sredstava. Okolnost što tuženo tijelo nije sagledalo sve posljedice izvršenja rješenja od 26. siječnja 2009. ne može ići na štetu tužitelja te se ne može, a što tuženi nije niti ovlašten, cijeniti ništetnim ugovor osnovom kojeg je naplata obavljana. Naime, prema Zakonu o obveznim odnosima, ništetan je ugovor koji je protivan Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima ili moralu društva, što utvrđuje sud mjerodavan za suđenje u sporovima iz ugovornih odnosa te je tuženo tijelo prešlo granice svojih ovlasti.

Stoga je, s obzirom na povrede zakona na štetu tužitelja, tužba uvažena na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima.

Objava presude temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacija.

Broj: Us-13550/2009-5

Zagrebu 30. studenoga 2011.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

Presuda, NN 2/2012-48