## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1248/2002 od 11. studenoga 2004.

### NN 164/2004 (26.11.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1248/2002 od 11. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2892

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­či­va­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski,
Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlu­čujući
o ustavnoj tužbi M. B. iz Z., kojeg zastupa B. S., odvjetnik iz Z., na sjednici
održanoj 11. studenoga 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Pn-6776/03 (ranije: Pn-5251/94) u najkraćem mogućem roku,
ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst) podnositelju ustavne tužbe
M. B. iz Z., P. 42a, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava
iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 4.400,00 kuna.

IV.
Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna
u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu
financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je 3. lipnja 2002. godine podnio ustavnu tužbu temeljem odredbe
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02. – propro­čišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon)
smatrajući da mu je nedonošenjem odluke u razumnom roku u predmetu koji vodi
pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod brojem: Pn-6776/03 (ranije: Pn-5251/94)
povrijeđeno njegovo ustavno pravo zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, na temelju navoda ustavne tužbe, očitovanja Općinskog suda u
Zagrebu od 3. lipnja 2004. godine te uvida u presliku spisa Općinskog suda u
Zagrebu broj: Pn-6776/03, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne
za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava:

– dana 20. srpnja 1994. podnositelj je Općinskom sudu
u Zagrebu podnio tužbu protiv Grada Zagreba radi naknade nematerijalne štete,
koja je prema navodima tužbe nastala uslijed eksplozije bombe u kafiću »C.« 26.
lipnja 1994. godine;

– ročišta za glavnu raspravu održana su 1. prosinca
1994. i 28. ožujka 1995. godine;

– dana 20. lipnja 1995. nastupilo je mirovanje
postupka;

– na glavnoj raspravi 13. listopada 1995. saslušan je
podnositelj;

– dopisima od 17. ožujka 1999. i 19. svibnja 1999.
godine sud je zatražio od Županijskog suda u Zagrebu spis broj: K-136/94 radi
uvida;

– dana 4. siječnja 2000. godine sud je donio rješenje
kojim utvrđuje prekid postupka temeljem članka 2. Zakona o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.);

– protiv tog rješenja žalbu je podnio tuženik koja je
rješenjem Županijskog suda u Zagrebu, broj: Gž-839/00-2 od 22. siječnja 2002.
odbijena kao neosnovana;

– do dana podnošenja ustavne tužbe, 3. lipnja 2002. godine,
postupak je i dalje bio u prekidu;

– dana 11. prosinca 2003. godine sud je donio
rješenje kojim se nastavlja postupak a vodi se pod brojem: Pn-6776/03;

– dopisom od 6. veljače 2004. godine ponovo je od
Županijskog suda u Zagrebu zatražen spis broj: K-136/94 (dopisom od 1. ožujka
2004. Županijski sud u Zagrebu izvijestio je da se spis nakon donesene
nepravomoćne presude, povodom žalbe nalazi na odlučivanju kod Vrhovnog suda
Republike Hrvatske).

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.
Mjerodavno pravo sadržano je u odredbi članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske i odredbama članka 63. Ustavnog zakona.

3.1.
Općinski sud u Zagrebu donio je rješenje o prekidu postupka ocijenivši da
podnositelj tužbom od 20. srpnja 1994. godine zahtijeva od tuženika naknadu
štete temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj
53/91., 73/91. i 3/94.), koji je glasio:

»Članak
180.

Za
štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem
imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih
demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su
organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«

Zakonom
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 53/91., 73/91. i 3/94.)
članak 180. briše se.«

Članak
2.

Postupci
za naknadu štete pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima,
prekidaju se.

Postupci
iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis
kojim će se urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«

Zakonom
o dopunama Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je
stupio na snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje
se Vlada Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a.
stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o
izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) podnese radi
donošenja najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.«

3.2.
Hrvatski sabor, na sjednici održanoj dana 14. srpnja 2003. godine, donio je
Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31.
srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

»Članak
10.

Sudski
postupci radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, br. 7/96.) nastavit će se po
odredbama ovoga Zakona.«

Iz
navedenog slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen
prekid postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o
odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih
demonstracija, odnosno da je navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta
vrsta postupaka mora prekinuti, pa su oni bili prekinuti tijekom razdoblja od
sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadeset pet (25) dana.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja joj prileži, Ustavni sud je utvrdio
da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u smislu
odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnositelj
ustavne tužbe pokrenuo je parnični postupak radi naknade štete pred Općinskim
sudom u Zagrebu dana 20. srpnja 1994. godine. Ustavna tužba podnijeta je 3.
lipnja 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokretanja parničnog
postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo ukupno sedam (7) godina,
deset (10) mjeseci i četrnaest (14) dana.

Ustavni
sud je ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na
razumnu duljinu trajanja sudskog postupka, u konkretnom slučaju, smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997., to jest od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine \_ Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. –
pročišćeni tekst, 8/99.-ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju
Konvencije) do 3. lipnja 2002., to jest do dana podnošenja ustavne tužbe
podnositelja, što ukupno iznosi četiri (4) godine, šest (6) mjeseci i dvadeset
devet (29) dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Analizirajući
postupanje nadležnog suda u pravno relevantnom razdoblju, Ustavni sud je
utvrdio da je Općinski sud u Zagrebu od radnji relevantnih za meritorno
odlučivanje o pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku zatražio na
uvid spis Županijskog suda u Zagrebu, te donio rješenje kojim utvrđuje prekid
postupka. O žalbi podnijetoj protiv tog rješenja meritorno je odlučio
Županijski sud u Zagrebu. Prije tog razdoblja Općinski sud održao je tri ročišta
za glavnu raspravu te proveo dokaz saslušanjem podnositelja. Nakon podnošenja
ustavne tužbe i donijetog rješenja kojim se postupak nastavlja sud je ponovo
zatražio kazneni spis Županijskog suda u Zagrebu na uvid.

Razmatrajući postupanje Općinskog suda u razmatranom
razdoblju Ustavni sud je utvrdio sljedeće razdoblje potpune neaktivnosti suda:

– od 5. studenog 1997. do 17. ožujka 1999. godine,
što iznosi jednu (1) godinu, četiri (4) mjeseca i dvanaest (12) dana.

Ustavni sud je utvrdio razdoblje potpune neaktivnosti
suda i prije 5. studenoga 1997. godine, a koje je trajalo od 13. listopada
1995. do 5. studenoga 1997. godine, dakle dvije (2) godine i dvadeset tri (23)
dana.

U prosudbi osnovanosti ustavne tužbe, Ustavni sud je
u vezi s postupanjem nadležnog suda, bitnim cijenio i sljedeće:

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Općinski sud u Zagrebu donio je rješenje o prekidu
postupka sukladno odredbi članka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima,
ocijenivši da podnositelj tužbom od 20. srpnja 1994. godine zahtijeva od tuženika
naknadu štete temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima.

Taj Zakonom određeni prekid postupka, do donošenja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima radnje
usmjerene na rješavanje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda,
nije pridonio duljini sudskog postupka.

4.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni
sud utvrđuje da se radi o složenijem sudskom predmetu u kojem je potrebno
utvrditi određena složena pravna pitanja koja se tiču odgovornosti za štetu
nastalu eksplozijom bombe, kao i opseg štete koju je podnositelj pretrpio.
Pritom je potrebno pribaviti spis drugog suda te provesti odgovarajuća vješta­čenja.

4.5.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U svezi
s pitanjem postojanja pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63.
stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud
smatra da se tako određenim prekidom postupka može povrijediti člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u razumnom roku. Takvo stajalište
Sud je zauzeo o odluci broj: U-IIIA-829/2002 od 24. ožujka 2004., objavljenoj u
»Narodnim novinama«, broj 44/04.

Ustavni
sud utvrđuje da je u konkretnom slučaju, takvim zakonom određenim prekidom
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja
da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama, kao i pravo na pristup sudu, koje je dio prava na
sud, također zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom
ljudskom pravu na pravično suđenje.

5. Slijedom utvrđenja Suda, opisanih u točki 4.
obrazloženja ove odluke, posebice u svezi s postupanjem nadležnog suda,
utvrđenim razdobljem potpune neaktivnosti suda, te utjecajem zakonom određenog
prekida postupka na povredu ustavnog prava, Ustavni sud ocjenjuje da u
konkretnom slučaju, unatoč navedenim objektivnim okolnostima (složenosti
postupka) ne postoje prihvatljivi razlozi koji bi opravdali trajanje parničnog
postupka radi naknade štete gotovo osam godina. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da
je nerazumno dugim trajanjem sudskog postupka radi naknade štete, koji se vodi
pred Općinskim sudom u Zagrebu, pod brojem: Pn-6776/03 (ranije Pn-5251/94)
povrijeđeno ustavno pravo podnositelja zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Iz tih razloga je, na temelju odredbi članka 63.
stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na
donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud, u pravilu, određuje za
razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu mogućnost uvažavanja
nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997.
godine, što ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63.
stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz
istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici
Hrvatskoj.

U
konkretnom slučaju Sud je utvrdio da, za razdoblje u kojem je povreda
nastupila, podnositelju pripada pravo na primjerenu naknadu u iznosu od
4.400,00 kn.

Iznos
naknade, koju je podnositelj zahtijevao u ustavnoj tužbi, u dijelu koji prelazi
utvrđenu svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio neprimjerenim.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-1248/2002
Zagreb, 11. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Željko Potočnjak**, v. r.

Odluka, NN 164/2004-2892