## Izvješće o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj (sažetak)

### NN 88/1998 (26.6.1998.), Izvješće o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj (sažetak)

# **DRŽAVNA UPRAVA ZA ZAŠTITU PRIRODE I OKOLIŠA**

Zastupnički dom Hrvatskoga državnog sabora, na 31. sjednici, 22. svibnja
1998. godine prihvatio je Izvješće o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj
te na temelju članka 22, Zakona o zaštiti okoliša ("Narodne novine"82/94),
Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša objavljuje:

## **IZVJEŠĆE**

### **O STANJU OKOLIŠA U REPUBLICI HRVATSKOJ**(sažetak)

IZVJEŠĆIVANJE O OKOLIŠU U REPUBLICI HRVATSKOJ

**Povijest suvremenog izvješćivanja o stanju okoliša u Hrvatskoj:**
Sedamdesetih godina u Hrvatskoj jača misao o ugroženosti okoliša i potrebi
njegove djelotvornije zaštite. Uz zaštitu prirode i zaštitu spomenika kulture
naglašava se potreba zaštite okoliša od ljudskog djelovanja. Ranija izvješća
o realizaciji Programa zaštite i unapređenja okoline i prostornog uređenja
u Hrvatskoj poznatiji pod skraćenicom EKOBLOK izrađeni su i doneseni za
1983., 1984., 1985./86. i 1987. godinu. Ta su izvješća početak sveobuhvatnog
izvješćivanja o stanju okoliša. S godišnjih presjeka stanja u vezi s nekoliko
prioritetnih pitanja zaštite okoliša skupljenih u Ekobloku, prešlo se na
cjelovitiji oblik izvješćivanja. Prihvaćanjem prvog cjelovitijeg izvješća
izrađenog 1987. godine u skladu sa suvremenim primjerima drugih država
u obliku posebne publikacije koja je i javno objavljena, prihvaćen je i
novi način izvješćivanja o okolišu. Sljedeće izvješće priređeno je 1989.-1990.
u obliku sličnom prethodnom, ali u razdoblju krupnih demokratskih promjena
nije doneseno. U 1992. godini priređen je, za Drugu konferenciju o okolišu
i razvoju, koja je održana u Rio de Janeiru, Izvještaj o okolišu i razvoju
koji je objavljen na hrvatskom i engleskom jeziku. Od tada do danas bilo
je više djelomičnih izvješća o stanju određenih dijelova okoliša, gospodarenju
dobrima ili tvarima bitnim za okoliš, o stanju okoliša u određenom dijelu
Hrvatske, prikazivanju odgovarajućih pokazatelja dogovorenih u okviru međunarodne
suradnje i sl., ali cjelovito izvješće o okolišu nije izrađeno.

**Izrada Izvješća o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj:** Izvješće
o stanju okoliša je dokument propisan Zakonom o zaštiti okoliša, ("Narodne
novine"82/94), a izrađuje ga Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša.
Kao takvo, izvješće mora sadržavati: podatke o stanju okoliša u državi
(pokazatelji stanja okoliša), podatke o utjecaju pojedinih zahvata na okoliš,
o svim nepovoljnim utjecajima na okoliš (pokazatelji pritisaka na okoliš),
analizu ostvarivanja Strategije i Programa zaštite okoliša (kada budu izrađeni),
procjenu izrade novih ili izmjene i dopune postojećih dokumenata, ocjenu
provedenih mjera i njihove učinkovitosti, ocjenu provedenog nadzora, podatke
o izrečenim kaznama, korištenju financijskih sredstava za zaštitu prirode
i okoliša (pokazatelji odgovora na pritiske) te druge važne podatke za
zaštitu prirode i okoliša. Dosadašnja Izvješća o stanju okoliša iznose
pregled stanja prirodnih dobara, problema u okolišu i poduzetih aktivnosti
kao odgovora na te probleme. Analiza, usporedba i procjena stanja nisu
bili u potpunosti mogući jer su raspoloživi podaci o stanju i pritiscima
na okoliš bili prostorno i vremenski neujednačeni te različitih razina
pouzdanosti i točnosti. Stoga je, usporedo s izradom Izvješća, započet
rad na utemeljenju standardiziranog sustava izvješćivanja o okolišu. Takav
se sustav mora zasnivati na mogućnosti crpljenja trenutno važećih podataka
o okolišu te stoga zahtijeva utemeljenje informatiziranog sustava izvješćivanja
o okolišu kao dijelu informacijskog sustava zaštite okoliša. Pripremljeno
Izvješće usklađeno je s međunarodnom matricom pokazatelja i okvirom izvješćivanja
o stanju okoliša kako bi se pojednostavila i ubrzala međunarodna razmjena
informacija te razmjena unutar Republike Hrvatske. S obzirom da se oslanja
na postojeće, neujednačene baze podataka, analiza stanja okoliša nije potpuna
i ujednačena već ukazuje na procjepe među pokazateljima kao i na vrste
podataka koji nedostaju. To stvara potrebu za dodatnim razvojem i doradom
pokazatelja stanja okoliša. Ovo izvješće pripremljeno je prema metodologiji
pritisak-stanje-odgovor te je podijeljeno u tri skupine poglavlja: Stanje
okoliša, koje je raščlanjeno na četiri osnovne sastavnice: atmosferu, pedosferu,
hidrosferu i biosferu. Unutar tih cjelina svaka od sastavnica obrađena
je po obrascu stanje-pritisci-odgovori društva na pritiske i stanje. Opći
pritisci na okoliš koji su podijeljeni na dvije skupine izabranih pokazatelja
pritisaka: društvene (stanovništvo i domaćinstva) i gospodarske (energija,
industrija, otpad, gospodarenje kemijskim proizvodima, promet, turizam
i rekreacija, slatkovodno ribarstvo i akvakultura, neželjeni događaji s
posljedicama po okoliš te rat i okoliš). U ovom dijelu Izvješća dan je
prikaz osnovnih pritisaka koje ljudske aktivnosti imaju po okoliš kao temeljno
razvojno dobro Hrvatske. Posljednja skupina poglavlja jesu odgovori društva
s poduzetim mjerama očuvanja okoliša koji prikazuju osnovne odgovore na
pritiske i stanje okoliša kako ih je u proteklom razdoblju poduzimala Republike
Hrvatska, poglavito Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša. Uz institucionalni
ustroj i razvoj zakonodavstva, inspekcijski nadzor zaštite okoliša, informatizaciju
i znanost, mekane gospodarske instrumente (znak zaštite okoliša), državnu
nagradu zaštite okoliša, posebna je pozornost posvećena ulaganju u buduće
naraštaje, a posebice putem odgoja i obrazovanje te sveobuhvatnim uključivanjem
javnosti i nevladinih organizacija u zaštitu okoliša u Hrvatskoj. Posebno
poglavlje obrađuje sve intenzivnije međunarodno financiranje zaštite okoliša
u Hrvatskoj. Iako je pripremljeno Izvješće vrlo obiman dokument, daleko
je od toga da se može smatrati potpuno uobličenim.

I. STANJE OKOLIŠA

**Atmosfera**

**Zrak:** Prioritet djelovanja u provođenju zaštite i poboljšanja
kakvoće zraka u Hrvatskoj u cilju očuvanja zdravlja ljudi, biljnog i životinjskog
svijeta, kulturne i materijalne vrijednosti je smanjenje lokalnih onečišćenja
zraka. Prvo treba rješavati problem onečišćenja česticama i sumpor-dioksidom.
Potom na listi prioriteta dolazi smanjenje onečišćenja iz prometa i specifičnih
industrijskih postrojenja. Današnja kakvoća zraka u naseljima uglavnom
je I kategorije - čist ili neznatno onečišćen zrak (nisu prekoračene preporučene
vrijednosti kakvoće zraka - PV) i II kategorije - umjereno onečišćen zrak
(prekoračene su PV a nisu prekoračene granične vrijednosti kakvoće zraka).
Najlošija je kakvoća zraka, odnosno III kategorija - prekomjerno onečišćen
zrak (prekoračene su granične vrijednosti kakvoće zraka) u Zagrebu, Rijeci,
Splitu i Kutini. Za sljedećih deset do petnaest godina trebalo bi postići
I kategoriju kakvoće zraka u svim naseljima. Sljedeći je prioritetan problem
zaštita šumskog ekosustava od "kiselih plinova"SO2, NOx i NH3. Taj problem
treba rješavati na međunarodnoj razini u okviru Konvencije o dalekosežnom
onečišćenju zraka preko državnih granica budući da Hrvatska više "uvozi"
nego "izvozi"onečišćenja. U rješavanju je tog problema moguće da će za
pojedine županije biti potrebno propisati kvote emisije. Problem regionalnog
značenja je i onečišćenje ozonom, naročito u obalnom području Hrvatske.
Da bi se moglo postavljati zahtjeve na međunarodnoj razini, potrebno je
što prije osigurati podatke o stanju i osjetljivosti ekosustava Hrvatske,
posebno Gorskog Kotara kao njegovog najugroženijeg i najosjetljivijeg dijela.

**Ozonski omotač:** Rješavanje problema globalnog oštećenja ozonskog
omotača treba biti usklađeno s doprinosom Hrvatske onečišćenju plinovima
koji razlažu stratosferski ozon. Ispunjenje obveza Hrvatske prema Montrealskom
protokolu koji se odnosi na ozonski omotač ne bi trebalo predstavljati
problem jer je Hrvatska tek uvoznik a ne proizvođač tvari koje oštećuju
ozonski omotač. Ukupna je potrošnja tvari koje oštećuju ozonski omotač
u Hrvatskoj u 1995. godini iznosila 0,09 kg po stanovniku što je znatno
manje od 0,3 kg/stanovniku koliko troše stanovnici razvijenih zemalja.
Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša, nadležna za provedbu Montrealskog
protokola, u suradnji s Nacionalnim programskim tijelom i uz stručnu i
financijsku potporu UNEP-a, izradila je u 1996. godini Nacionalni program
za postupno ukidanje tvari koje oštećuju ozonski omotač.

**Klimatske promjene:** S gledišta emisije CO2, plina čiji doprinos
pojavi učinka staklenika i klimatskog zatopljavanja prelazi 55%, nije moguće
smanjenje emisije već bi trebalo računati s povećanjem emisije za 50 %
u odnosu na 1990. godinu (5,1 t/stanovnku), što će još uvijek biti za 20%
manje od današnje prosječne emisije u Europi. U kreiranju politike zaštite
globalne klime značajno je da je 1990. godine Hrvatska među trećinom zemalja
s najmanjom emisijom. Nakon smanjenja emisije u razdoblju od 1990. (24
milijuna tona) do 1995. godine (15,6 milijuna tona) pozicija je još poboljšana.
Navedeno ukazuje da u Hrvatskoj nisu nužne najstrožije norme emisije. Za
ostale stakleničke plinove CH4 i N2O postoje tehničke mogućnosti za njihovo
smanjenje u Hrvatskoj.

**Očuvanje kakvoće atmosfere:** Načelo primjene najboljih raspoloživih
mjera koje ne iziskuju pretjerane troškove, prihvaćen na razini zemalja
Europske unije, prihvatljiv je i za Hrvatsku. Pri tome, s obzirom da u
Hrvatskoj nema mnogo velikih izvora onečišćenja zraka, rješenje se može
tražiti sporazumno s pojedinim izvorima, omogućavajući da sami izvori predlože
najpovoljnije mjere zaštite po načelu djelotvornost-trošak. Veći su izvori
emisije rafinerije, termoelektrane, organokemijska industrija i cementare.
Od ukupno 24 identificiranih velikih izvora u okviru INA-e nalazi se 8
izvora, u okviru HEP-a 6 izvora, a cementna industrija daje 5 izvora.

Zakon o zaštiti zraka ("Narodne novine"48/95) je osnovni propis za
provedbu politike zaštite i poboljšanja kakvoće zraka u Republici Hrvatskoj.
Zakonom o zaštiti zraka određuju se mjere, način organiziranja i provođenja
zaštite i poboljšanja kakvoće zraka, kao dijela okoliša, kao općeg dobra
koji ima osobitu zaštitu Republike Hrvatske. Svrha zaštite i poboljšanja
kakvoće zraka je očuvati zdravlje ljudi, biljni i životinjski svijet, kulturne
i materijalne vrijednosti, postići najbolju moguću kakvoću zraka, spriječiti
ili barem smanjivati onečišćavanja koja utječu na promjenu klime i uspostaviti,
održavati i unaprjeđivati cjeloviti sustav upravljanja kakvoćom zraka na
teritoriju države.

Kao osnova za strategiju zaštite i poboljšanja kakvoće zraka te provođenje
mjera zaštite i poboljšanja kakvoće zraka služe podaci praćenja i utvrđivanja
kakvoće zraka i izvora emisije. U tu svrhu Zakonom se propisuje uspostavljanje:
državne mreže za praćenje kakvoće zraka pozadinskog onečišćenja, regionalnog
i prekograničnog daljinskog prijenosa te mjerenja u okviru međunarodnih
obveza države, mjerenja kakvoće zraka u zaštićenim područjima i mjerenja
kakvoće zraka u urbanim opterećenim područjima; područne mreže za praćenje
kakvoće zraka u naseljenim i industrijskim područjima te mjerenja posebne
namjene radi provjere utjecaja na okoliš nekog izvora emisije ili u slučaju
osnovane sumnje ili pritužbi građana da je došlo do prekomjernog onečišćavanja
zraka. Kako se djelotvorno suzbijanje onečišćavanja zraka može postići
samo djelovanjem na izvore emisija, propisuje se obveza prijavljivanja
izvora onečišćavanja, kao i svake njegove promjene i rekonstrukcije, županijskom
uredu i uredu Grada Zagreba nadležnom za prostorno uređenje, stambeno-komunalne
poslove, graditeljstvo, zaštitu okoliša, redovito praćenje emisija i dostavljanje
podataka nadležnim županijskim uredima i uredu Grada Zagreba koji vode
registar izvora emisija s podacima o prostornom smještaju, kapacitetu te
vrsti i količini emisija. Na temelju tih podataka vodi se katastar emisija.
Polazeći od ovlaštenja propisanog u Zakonu o zaštiti zraka, u studenom
1996. godine, donijeta je Uredba o preporučenim i graničnim vrijednostima
kakvoće zraka ("Narodne novine"48/95). Uredbom se propisuju preporučene
i granične vrijednosti kakvoće zraka, koje se koriste kao osnova za: ocjenu
kakvoće zraka, svrstavanje područja u kategorije prema stupnju onečišćenosti
zraka te upravljanje kakvoćom zraka.

Republika Hrvatska stranka je sljedećih međunarodnih ugovora: Bečke
konvencije o zaštiti ozonskog omotača (od 1991.), Montrealskog protokola
o tvarima koje oštećuju ozonski omotač (od 1991.), Londonske Dopune Montrealskog
protokola o tvarima koje oštećuju ozonski omotač, Kopenhagenske Izmjene
Montrealskog protokola o tvarima koje oštećuju ozonski omotač, Konvencije
o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka (od 1991.), Protokola konvencije
o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka, o dugoročnom financiranju
programa suradnje za praćenje i procjenu dalekosežnog prekograničnog prijenosa
onečišćujućih tvari u zraku u Europi (EMEP Protokol, od 1991.), Okvirne
konvencije Ujedinjenih naroda o promjeni klime (od 1992).

**Pedosfera**

**Tlo:** Sve površine tala sposobne za poljoprivrednu proizvodnju
raspoređene su prema plodnosti u osam bonitetnih klasa i dvije potklase
u svakoj klasi, a slijedom svojstava tla, klime, reljefa i određenih ostalih
mjesta za poljoprivrednu i šumsku proizvodnju (Pravilnik o bonitiranju
zemljišta). Poljoprivredna tla Hrvatske možemo podijeliti po njihovoj kakvoći
u šest skupina, prema kojima u I skupinu spadaju najpovoljnija poljoprivredna
tla. Poljoprivredna proizvodnja može utjecati na tlo na razne načine. Dostupni
podaci ukazuju na pretpostavku da poljoprivreda u Republici Hrvatskoj do
sada nije bila ozbiljan onečišćivač tala i okoliša, barem ne u prosjeku.
To se vjerojatno može zahvaliti činjenici da biljnu proizvodnju u nas označava
razmjerno niska razina uporabe sredstava za zaštitu bilja i mineralnih
gnojiva u privatnom sektoru (25% od zapadnoeuropskog prosjeka), dok je
razina njihovih korištenja na površinama bivših društvenih agrokombinata
bila slična onoj u razvijenom svijetu.

Procjena kakvoće šumskih tala utvrđena je bodovanjem trajnih svojstava
njihove plodnosti: mehanički sastav, struktura, propusnost za vodu, dubina
te sadržaj humusa i hraniva. Na osnovi toga, šumska tla Hrvatske su iznad
prosječnog boniteta. Na približno 85% hrvatskih šumskih površina, ona imaju
visok proizvodni potencijal. Čest i utjecajan uzrok oštećenja šumskih tala
u mediteranskom prostoru su šumski požari. Tijekom 1996. godine ukupno
je registrirano 3.129 požara na otvorenom prostoru s ukupnom spaljenom
površinom od 28.955 ha. U odnosu na prethodnu godinu, broj požara je povećan
za 1.307, odnosno 71,2%, a ukupna spaljena površina veća je za 19.879 ha,
odnosno 21,9%. Ukupno 990 požara odnosi se na požare šuma i šumskih tala,
a spaljena je površina od 15.350 ha. Na priobalnom području (obalni, priobalni
i otočni dio) bilo je 448 požara odnosno 45,2%, sa spaljenim površinama
od 4.812 ha odnosno 31,3% od ukupne spaljene površine. Istraživanja i provjereno
iskustvo pokazuju da požar umanjuje plodnost tla (pad organskih tvari,
prekid biološkog kruženja elemenata i drugo), a povećava njegovu podložnost
eroziji. Sva tla nisu jednako osjetljiva na ta oštećenja. Sustavno praćenje
promjena kakvoće tala kao posljedice požara u Hrvatskoj tek treba utemeljiti.

Erozija je proces kojim se dio čestica tla pod utjecajem prirodnih sila
- vode i vjetra, odvaja od svoje mase, premješta na manju ili veću udaljenost.
Preko 90% površine tala naše države izloženo je eroziji različitog intenziteta,
od čega je na 1,3 milijuna hektara golog krasa erozija već dosegla geološku
podlogu. Najteža je situacija u središnjem i priobalnom području Istre,
zbog povećane erodibilnosti tamošnjih tala i flišnih naslaga, s količinama
od 100 do 200 t erodiranog materijala po ha godišnje. Slično je u delti
i priobalju Neretve, gdje dospijevaju veće količine zemljišnog materijala
iz susjedne Bosne i Hercegovine.

Zaštita tla do sada je provedena mjerama zaštite okoliša koje su rezultat
procjene utjecaja na okoliš objekata i zahvata za koje je rađena Studija
utjecaja na okoliš. To je regulirano Zakonom o prostornom uređenju ("Narodne
novine"30/94) i Uredbom o procjeni utjecaja na okoliš ("Narodne novine"
34/97, 57/96). Pročišćeni tekst Zakona o poljoprivrednom zemljištu ("Narodne
novine"54/94) sadrži poglavlje o zaštiti tla odnosno zaštiti poljoprivrednog
zemljišta, gdje je propisana zaštita poljoprivrednog zemljišta od prenamjene
i štetnih tvari, korištenje poljoprivrednog zemljišta sa ciljem održavanja
sposobnosti za poljoprivrednu proizvodnju, propisivanje agrotehničkih mjera
po potrebi promjene namjene poljoprivrednog zemljišta i naknada za raspolaganje
poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države i naknada nadzora koje provodi
državna poljoprivredna inspekcija, zaštita zemljišta od štetnih tvari,
korištenje zemljišta u nepoljoprivredne svrhe, mjere zaštite od požara,
održavanje kultura za zaštitu od erozije te korištenje kredita. Pravilnik
o zaštiti poljoprivrednog zemljišta od onečišćenja štetnim tvarima ("Narodne
novine"15/92) određuje koje se tvari smatraju štetnim za poljoprivredno
tlo, određuje dozvoljene količine štetnih tvari u tlu, mjere za sprečavanje
onečišćenja i kontrolu onečišćavanja tla s ciljem da se poljoprivredno
tlo zaštiti od kemijske i biološke degradacije te održi u stanju koje ga
čini povoljnim staništem za proizvodnju zdravstveno ispravne hrane.

Poradi očuvanja tala Hrvatske kao osnovnog nacionalnog dobra, potrebno
je uspostaviti sustav kojim bi se prikupile precizne informacije o stanju
tala i utjecaju prirodnih čimbenika i ljudskih aktivnosti na tlo, kao i
o procesima oštećenja i onečišćenja tala. Stoga je Državna uprava za zaštitu
prirode i okoliša pokrenula izradu Stanišne baze podataka države Hrvatske,
koja je glavni preduvjet za uspješni završetak znanstvene inventarizacije
tala - Osnovne pedološke karte Republike Hrvatske. Uz priručnik Tloznanstvo
u zaštiti okoliša, svorena je osnova za znanstveno utemeljeno planiranje
i donošenje odluka o održivom korištenju tala. Također je potrebno u idućem
razdoblju: provesti inventarizaciju stanja oštećenosti tala Hrvatske, razraditi
sustav trajnog motrenja tala Hrvatske te osmisliti informacijski sustav
za tla Hrvatske.

**Kras:** Kras je sklop površinskih i podzemnih pojava razvijenih
djelovanjem fizičkih i kemijskih čimbenika prirodnih počela, pretežito
vode, na karbonatni dio zemljine kore, koji se najčešće javlja u obliku
taložnih stijena vapnenca i dolomita. Karbonatne stijene u kojima se razvio
kras prekrivaju u Republici Hrvatskoj površinu od 29.356 km2, odnosno 52%
njene kopnene površine, što predstavlja najznačajniju prirodnu podlogu
hrvatskog okoliša. S obzirom na dominantni tip reljefa, Hrvatska predstavlja
zemlju klasičnog krasa, odnosno Hrvatska je "*locus typicus*"za kras.
Područje hrvatskog krasa, iako jedinstvene geološke podloge, hidrološkog
i hidrogeološkog modela stvaranja, u svojim podcjelinama krije vrlo raznolike
krajobrazne rijetkosti, za koje je proces vrednovanja i zaštite rezultirao
zakonskom i fizičkom zaštitom mnoštva lokaliteta hrvatskog krasa. Ukupno
je na području hrvatskog krasa zaštićeno 185 objekata, što iznosi 58% od
ukupne zaštićene površine Republike Hrvatske. Iako su prirodna dobra relativno
skromna, biološka raznolikost kraških ekosustava je izrazita i posljedica
je lokalnih svojstava izdvojenih ekotopa, čije se kategorije kreću od visokoplaninskih,
preko morskih i vodenih do speleoloških. Posebno su zanimljiva staništa
kraškog podzemlja, gdje je otkrivena i značajna skupina hrvatskih endema.

Na području krasa živi 1.941.213 stanovnika (40,6% hrvatske populacije,
popis iz 1991.) . Prosječna gustoća iznosi 63 stanovnika/km2. Međutim,
ti podaci danas ne odražavaju stvarno stanje, jer je u razdoblju od 1991.
do 1995. godine, područje tijekom Domovinskog rata napustilo oko 390.000
prognanika i izbjeglica. Gospodarstvo na području krasa pokazuje, ovisno
o zemljopisnom položaju, veliku gransku raznolikost. Na području krasa
se ostvaruje približno 92% hrvatskog turističkog prihoda i to poglavito
od sezonskog (ljetnog) turizma na jadranskoj obali i otocima. Krajobrazne
osobitosti krasa daju mnogo drugih turističkih mogućnosti, od čega s obzirom
na posebnost područja, kao primjer treba spomenuti zasad nedovoljno razvijen
speleološki turizam.

Uz mjere zaštite uobičajene u cjelokupnoj prirodi, zaštita krasa se
zasniva još i na zaštiti njegovih posebnosti. Osnova je zaštite krasa stvaranje
svijesti o krhkosti njegovih ekosustava te poznavanje i striktno poštivanje
svih prirodnih procesa koji su djelovali ili djeluju u njegovu stvaranju
i funkcioniranju. Kritični elementi kraških ekosustava su fitocenoze i
vode, tako da je osnova zaštite krasa zaštita kraških fitocenoza i površinskih,
a posebno podzemnih voda. To podrazumijeva čuvanje, njegu i proširivanje
ploha autohtonog raslinja, zbog održavanja osnovnog procesa okršavanja
te sprečavanja erozije tla. Pri akcijama pošumljavanja treba se savjetovati
s botaničarima, kako bi se sadile autohtone, a ne brzorastuće biljne vrste.
Zaštita vode u krasu mora se provoditi na kompletnoj kraškoj plohi, a izrazito
intenzivno u blizini hidroloških objekata ili u zonama iznad podzemnih
tokova. Takve lokalitete i speleološke pojave treba fizički štititi postavljanjem
odgovarajućih prepreka, kao što su vrata na ulazima speleoloških objekata
ili rampe na odvojcima u šumske ceste, kako bi se spriječilo odlaganje
otpada. Ponore i ponorske zone treba štititi od stvaranja naplavina i mogućnosti
začepljenja, a posebne zaštitne mjere treba provoditi pri hidrotehničkim
zahvatima. Uređivanje speleoloških pojava treba biti načinjeno isključivo
temeljem poznavanja njihove ekološke elastičnosti, kako bi doseg zahvata
bio u području prihvatljivosti. Općenito, najbolji način zaštite prirodnih,
a posebno kraških ekosustava je poduzimanje zahvata u prirodi koje nam
ona sama dozvoli tijekom mjerenja svojstava pojedinih lokaliteta odnosno
studiozno provedenog postupka procjene utjecaja na okoliš planiranog zahvata.

**Hidrosfera**

**Vode na kopnu:** Prema Zakonu o vodama ("Narodne novine"br. 107/95),
područje Republike Hrvatske je podijeljeno na četiri vodna i jedno slivno
područje. Slivno područje Dunava na području Republike Hrvatske, sada ima
veliki gospodarski značaj. Istodobno, bitne zalihe vode nalaze se na urbano,
industrijski i uopće gospodarski najrazvijenijim i najopterećenijim područjima
(tzv. vruće točke). Pri tom se, s obzirom na raspoloživa dobra, geofizički
položaj i političko ustrojstvo Republike Hrvatske može očekivati dalji
intenzivni razvoj industrije, prometa i poljoprivrede, a za to je potrebno,
između ostalog, osigurati i neophodne dodatne količine vode.

Zaštita kakvoće voda u slivnom području Jadranskog mora ima posebno
značenje jer se sliv (i svi izvori) nalaze u kraškom području s vrlo složenim
hidrogeološkim odnosima i vrlo velikim površinama zona utjecaja na kakvoću
voda izvorišta. Najveće količine otpadnih voda u Jadranskom slivu stvaraju
se u području Splita, a zatim Zadra, Rijeke i Šibenika. Pročišćavanje otpadnih
voda ovih naselja i industrije ima osobito značenje glede zaštite kakvoće
voda i mora i glede razvoja turizma kao najvažnije gospodarske aktivnosti.

Temeljem procjene sveukupnih količina voda, može se zaključiti da područje
države ima dovoljne količine potencijalnih izvora pitke vode. Zakonski
je regulirana i strategija zaštite ležišta, izvorišta i priljevnih područja
izvorišta. Pročišćavanje - kondicioniranje pitke vode predviđa se samo
u slučaju tehničko-ekonomske nemogućnosti provođenja zakonom predviđenih
pasivnih i aktivnih mjera zaštite izvorišta vode za piće.

Državna uprava za vode, koja je nadležna za zaštitu voda, izradila je
veći broj vodnogospodarskih dokumenata, kojima se određuju osnovni strateški
pravci zaštite površinskih i podzemnih voda od onečišćavanja. Uz donesene
propise, za uspješnu provedbu zaštite voda bitna je izrada planova za zaštitu
voda na razini lokalne samouprave i uprave, kao i utvrđivanje onečišćivača
i sustavno praćenje kakvoće voda na svim vodotocima, a isto tako i na međudržavnim
vodotocima. Iz dosadašnjih iskustava pokazalo se, da se radi efikasnijeg
i racionalnijeg rješavanja problematike zaštite voda i obalnog mora od
onečišćavanja s kopna, radi održavanja postojećeg stanja kakvoće voda,
nameće kao nužno kontinuirano osiguranje nadzora nad djelatnostima, koje
bi mogle izazvati povećana odnosno nepredviđena onečišćenja površinskih
i podzemnih voda.

Osnovni ciljevi zaštite voda i obalnog mora utvrđeni su Planom za zaštitu
voda i mora, kojim su određene mjere koje bi trebale: sačuvati vode koje
su još čiste; sanirati ili ukloniti onečišćenja zbog kojih dolazi do ugrožavanja
ili onečišćavanja vode za piće na postojećim ili planiranim izvorištima;
očuvati kakvoću voda i mora u propisanim kategorijama, provođenjem i održavanjem
mjera zaštite, te efikasnijom kontrolom rada izgrađenih objekata i uređaja
za pročišćavanje onečišćenih voda; zaustaviti trend pogoršanja kakvoće
podzemnih i površinskih voda i voda obalnog mora tamo gdje je ona ozbiljnije
narušena, poboljšati izgradnju potrebnih uređaja za pročišćavanje onečišćenih
voda, bilo da se radi o središnjim uređajima za pročišćavanje otpadnih
voda gradova ili većih industrijskih objekata, te gospodarskim razvojem
predviđati "čiste tehnologije", kojima bi se bitno smanjilo ulaganje i
izgradnja uređaja, odnosno ostvariti skladan i postojan razvoj u kojem
neracionalno korištenje dobara neće dovesti do pogoršanja kakvoće vode,
a time do ozbiljnog narušavanja zdravlja ljudi i ekosustava. Da bi se to
sve moglo ostvariti, Državna uprava za vode i Hrvatske vode predvidjele
su znatna financijska sredstva, a ista bi se osigurala naknadama za zaštitu
voda, kreditima domaćih i inozemnih banaka, te u Državnom proračunu.

Zaštita od štetnog djelovanja voda regulirana je Državnim planom za
obranu od poplava, a postoje i osnovice za financiranje izgradnje i održavanje
sustava i objekata prema Zakonu o financiranju vodnog gospodarstva vodni
doprinos ("Narodne novine"107/95). Procjenjuje se da je do sada završeno
oko 60% potrebnog sustava obrana od poplave, uz napomenu da se samo izgradnjom
objekata ne rješava problem obrane od poplava, već se u taj problem uklapa
održavanje izgrađenog, usavršavanje i održavanje hidrometeorološko-vodnogospodarskog
sustava dojave i simuliranja stanja vodnog režima po slivovima, te usuglašavanje
s zahtjevima i strategijama države.

**More:** Svi oblici iskorištavanja prirodnih bogatstava mora mogu
na različite načine izazvati narušavanje njegove ekološke ravnoteže. Mnogobrojne
aktivnosti koje se odvijaju na moru i obali Jadranskog mora dovode do njegova
stalnog ali i iznenadnoga onečišćenja. Stalna onečišćavanja mora potječu
iz različitih izvora: komunalnih otpadnih voda i otpadnih voda iz turističkih
objekata, zauljenih voda i ostalih opasnih i štetnih tvari s brodova koji
plove Jadranskim morem, nafte i njenih derivata kod prekrcaja na naftnim
terminalima, istrošenih ulja i goriva od manjih plovila i brodica (športskih,
turističkih). Do iznenadnih onečišćenja mora dolazi uglavnom zbog nesreća
na industrijskim objektima u priobalnom pojasu te plovidbenim nezgodama
brodova, kao i zbog prirodnih pojava neuobičajenog intenziteta (alge, meduze
i sl.).

Dugogodišnjim istraživanjima, stalnim nadzorom onečišćenja i praćenjem
stupnja onečišćenosti Jadranskog mora u okviru Programa promatranja i istraživanja
onečišćenja Sredozemlja (MED POL, UNEP/MAP) od 1975. godine do danas utvrđeni
su prioritetni pravci zaštite Jadranskog mora. Prva faza istraživanja i
praćenja završila je 1980. te je 1982. godine izrađen hrvatski Nacionalni
program praćenja stanja onečišćenja Jadranskog mora koji, u različitim
vremenskim intervalima djeluje sve do danas. Programom je ustanovljeno
da se dugogodišnje aktivnosti moraju nastaviti, a trebaju obuhvatiti: istraživanja
osnovnih procesa i mehanizama biokemijskog ciklusa prirodnih tvari, pojedinih
onečišćivača, kao i međusobnog djelovanja svih čimbenika u moru; razvoj,
interkalibraciju i standardizaciju analitičkih postupaka kod određivanja
koncentracije onečišćenja u moru, sedimentu i živoj tvari; stalno praćenje
prirodnih osobina i procesa Jadranskog mora (glede procjene kapaciteta
postojećeg opterećenja i planiranih promjena); rad na procjeni sadašnjeg
ulaza otpadnih tvari iz priobalnih država (putem međunarodnog pomorskog
prometa, od atmosferskog transporta i upotrebljenih agrotehničkih mjera);
izradu procjene utjecaja onečišćenja i mogućih promjena zbog havarija,
izgradnje novih izvora onečišćenja, povećanja turističkog i pomorskog prometa
te smanjenja dosadašnjeg upuštanja otpadnih voda (rekonstrukcijom i izgradnjom
novih kanalizacijskih sustava, odnosno pravilnim tretiranjem otpadnih industrijskih
i urbanih voda). Temeljem toga izrađene su ili će biti izrađene preporuke
za: standarde za sadržaj pojedinih onečišćivača u morskoj vodi i morskim
organizmima koji se koriste za ljudsku ili životinjsku ishranu; standarde
mora u marinama, lukama; sanaciju i unapređenje okoliša u pojedinim županijama;
prikupljanje podataka koji bi poslužili kao osnova za međudržavni dogovor
(između: Italije, Slovenije i Hrvatske) u interesu boljeg korištenja i
unapređenja kakvoće Jadranskog mora (npr. uvođenje sustava odvojene plovidbe
na Jadranu); daljnje normativno djelovanje koje mora poštovati stvarne
mogućnosti i ograničenja (kao npr. kod sustava obavješćivanja o svim promjenama
na pomorskom dobru, plovidba Jadranskim morem i sl.); prikupljanje podataka
o postojećim instalacijama na morskom dnu i podmorju, a glede formiranja
baze podataka - "pomorskog katastra"

U okviru temeljnih zakonskih propisa kao što su Pomorski zakonik ("Narodne
novine"17/94, 74/94, 43/96), Zakon o zaštiti okoliša ("Narodne novine"
82/94) Zakon o vodama ("Narodne novine"107/95) i Zakon o morskom ribarstvu
("Narodne novine"74/94, 57/96), a temeljem dosadašnjeg praćenja stanja
te dobivenih podataka, doneseni su sljedeći standardi: za standarde za
otpadne vode koje ulaze u more i kategorizaciju voda Uredba o klasifikaciji
voda ("Narodne novine"15/81, 53/90, 107/95), Uredba o kategorizaciji vodotoka
("Narodne novine"15/81, 53/90, 107/95), Uredba o standardima kakvoće mora
na morskim plažama ("Narodne novine"33/96); za iznenadna onečišćenja mora
Plan intervencija kod iznenadnih onečišćenja Jadranskog mora u Republici
Hrvatskoj ("Narodne novine"8/97), Pravilnik o načinu obavljanja prijevoza
opasnih tvari u pomorskom prometu ("Narodne novine"79/96), Pravilnik o
rukovanju opasnim tvarima, uvjetima i načinu ukrcavanja i iskrcavanja opasnih
tvari, rasutog i ostalog tereta u lukama, te načinu sprečavanja širenja
isteklih ulja u lukama ("Narodne novine"108/95); za sigurnost plovidbe
Pravilnik o obavljanju meteorološke službe na pomorskim brodovima ("Narodne
novine"96/96), Pravilnik o izbjegavanju sudara na moru ("Narodne novine"
17/96); za zaštitu bioloških dobara Pravilnik o granicama u ribolovnom
moru Republike Hrvatske ("Narodne novine"46/96), Naredba o vrsti i količini
ribolovnih alata i opreme koja se smije upotrebljavati u gospodarskom ribolovu
na moru, Naredba o zaštiti riba i drugih morskih organizama.

**Biosfera**

**Biološka raznolikost:** Cjelovito očuvanje kakvoće okoliša i očuvanje
prirodnih zajednica osigurava se Zakonom o zaštiti okoliša. Među ciljevima
zaštite okoliša u ostvarivanju održivog razvitka je i trajno očuvanje izvornosti
biološke raznolikosti prirodnih zajednica i očuvanje ekološke stabilnosti.
Zakon o zaštiti prirode ("Narodne novine"30/94, 72/94) temeljni je zakon
u Hrvatskoj koji regulira problematiku očuvanja biološke i krajobrazne
raznolikosti.

*In-situ* očuvanje biološke raznolikosti znači očuvanje vrsta i
ekoloških sustava u njihovom prirodnom okruženju, a u slučaju udomaćenih
ili kultiviranih vrsta, u okruženju u kojemu su razvili svoja specifična
svojstva. Temeljna metoda *in-situ* očuvanja biološke raznolikosti
je utemeljenje zaštićenih dijelova prirode. Temeljem Zakona o zaštiti prirode,
danas je u Hrvatskoj ovakvom zaštitom obuhvaćeno oko 7,5% državne površine.
Ovaj Zakon određuje osam kategorija prostorne zaštite (nacionalni park,
park prirode, strogi rezervat, posebni rezervat, spomenik prirode, zaštićeni
krajolik, park-šuma i spomenik parkovne arhitekture). Najveći dio zaštićene
površine odnosi se na parkove prirode (oko tri četvrtine) i nacionalne
parkove (oko jedne šestine), prostrana područja od nacionalne i međunarodne
vrijednosti, čija je zaštita u nadležnosti države. Od ostalih kategorija,
čije je upravljanje u nadležnosti županija, strože mjere zaštite biološke
raznolikosti određene su naročito za stroge i posebne rezervate. Struktura
nacionalnih parkova i parkova prirode dobro ilustrira bogatstvo i raznolikost
hrvatske prirode. Tri nacionalna parka nalaze se na otocima (Kornati, Brijuni
i Mljet), uključujući i pripadajuće more, dva ilustriraju zanimljivosti
naše kraške hidrografije i morfologije (Plitvička jezera i Krka), a dva
su tipično planinski prostori sa zanimljivom vegetacijom i reljefom (Risnjak
i Paklenica). Među parkovima prirode tri su planinska (Velebit, Biokovo
i Medvednica), jedan je otočni (Telašćica), a dva su predstavnici biološkog
bogatstva naših nizinsko-plavnih područja (Kopački rit i Lonjsko polje).
Plitvička jezera su uvrštena u UNESCO-vu Listu svjetske prirodne baštine.
Velebit je na popisu rezervata biosfere (UNESCO-v znanstveni program "Čovjek
i biosfera"- MaB), a četiri su područja na popisu Ramsarske konvencije
(Kopački rit, Lonjsko polje, Delta Neretve i Crna Mlaka). Gospodarenje
nacionalnim parkovima i parkovima prirode temelji se na prostornim planovima.
Za nacionalne su parkove prostorni planovi doneseni, u tijeku su već i
njihove revizije, a izrada prostornih planova za parkove prirode tek slijedi.
Slično je stanje i s javnim ustanovama za upravljanje parkovima prirode,
koje su za sada osnovane tek za Telašćicu, Lonjsko polje i Kopački rit,
dok ih svi nacionalni parkovi već imaju. Za ostale kategorije zaštićenih
dijelova prirode, s obzirom na činjenicu da to nisu velika područja, ne
predviđa se izrada posebnih prostornih planova, nego samo mjere zaštite
koje donose županijska poglavarstva uz suglasnost državnog upravnog tijela
nadležnog za zaštitu prirode. Ovim prostorima upravljaju javne ustanove
koje osnivaju županijske skupštine (trenutno ustrojene u Istarskoj županiji,
Splitsko-dalmatinskoj i Koprivničko-križevačkoj županiji). Uz 7 nacionalnih
parkova i 6 parkova prirode, utemeljena su 2 stroga rezervata, 69 posebnih
rezervata, 72 spomenika prirode, 28 zaštićenih krajolika, 23 parka-šume
te 114 spomenika parkovne arhitekture.

Osim zaštićenih područja, pojedine biljne i životinjske vrste također
se štite Zakonom o zaštiti prirode. To su prvenstveno vrste koje su ugrožene
ili rijetke u Hrvatskoj, ali i neke druge vrste, npr. one koje su ugrožene
na međunarodnoj razini pa nas na njihovu zaštitu obvezuju različite međunarodne
konvencije. Prema Zakonu o zaštiti prirode, zaštićene vrste je zabranjeno
ubijati, hvatati, ozljeđivati, držati u sužanjastvu, kupovati, prodavati,
izvoziti ili uvoziti iz inozemstva te oštećivati njihova staništa. Osim
toga, temeljem ovoga Zakona zaštićene su sve divlje životinje u nacionalnim
parkovima, strogim i posebnim rezervatima, kao i cjelokupna špiljska fauna.
Od preostalih životinjskih vrsta, zaštita onih koje su zanimljive za gospodarsko
korištenje, obuhvaćena je drugim zakonima, kao što su Zakon o lovu ("Narodne
novine"10/94, 22/94,5/95, 25/96), Zakon o slatkovodnom ribarstvu ("Narodne
novine"34/89, 19/90, 26/93) i Zakon o morskom ribarstvu ("Narodne novine"
74/94, 57/96). Gospodarsko korištenje ostalih nezaštićenih vrsta regulira
se izdavanjem posebnih dopuštenja za sakupljanje iz prirode koje izdaje
tijelo državne uprave nadležno za zaštitu prirode temeljem Zakona o zaštiti
prirode. To se prvenstveno odnosi na sakupljanje puževa i zelenih žaba
te u manjoj mjeri nekih drugih životinja. Zaštićena je velika većina zavičajnih
sisavaca, s izuzetkom tzv. "problematičnih"vrsta i lovnih vrsta. Zaštićene
su sve hrvatske gnjezdarice, kao i sve ostale europske vrste ptica, osim
lovnih vrsta te velikog vranca na ribnjacima i čvorka na poljoprivrednim
površinama. Od gmazova, koje sve više ugrožava trgovina tzv. kućnim ljubimcima,
zaštićene su sve zavičajne vrste izuzev poskoka i riđovke, a od vodozemaca
također sve vrste izuzev tri vrste zelene žabe. Revizija zaštite ostalih
životinjskih skupina je u toku, iako s većinom preostalih skupina ima dosta
problema zbog nedostataka znanstvenih podataka i vrlo slabe istraženosti
naše faune. Od biljnih vrsta zaštićene su za sada samo 44, ali u tijeku
je izrada pravilnika kojim će se zaštititi sve vrste upisane u hrvatsku
Crvenu listu. Osim zakonskog zaštićivanja pojedinih vrsta i prostora (koji
u najvećem broju zemalja čini tek nekoliko postotaka ukupne površine),
važno je u sve ljudske djelatnosti ugrađivati mjere zaštite biološke raznolikosti.
Zaštita staništa na prostorima koji se gospodarski koriste unapređuje se
provođenjem određenih smjernica zaštite prirode od strane poljoprivrednih,
šumarskih, vodoprivrednih, prostorno planerskih i drugih službi. Zakonom
o šumama ("Narodne novine"92/90, 76/93) uređeno je postupanje sa šumama
i šumskim zemljištem. Plaćanje naknade za korištenje općekorisnih funkcija
šuma u visini od 0,07%, koje je propisano odredbama zakona za sve gospodarske
subjekte u Republici Hrvatskoj, koje su na primjeren način riješile pitanje
naknade, pridonijelo je rješavanju ovog pitanja na način kako su to riješile
i druge europske zemlje. Pravilnikom o uređivanju šuma ("Narodne novine"
11/97) općekorisne funkcije šuma dio su uređajnog zapisnika šumskogospodarske
osnove. U tijeku je izbor metode za vrednovanje općekorisnih funkcija šuma.
Isto se tako potiče očuvanje, a po mogućnosti i obnavljanje ili čak stvaranje
novih malih raznolikih biotopa koji su od lokalne vrijednosti pa se njihova
zaštita provodi prvenstveno na općinskoj razini. Ovakvi biotopi čine mrežu
koja što je gušća i povezanija, osigurava veću stabilnost i ekološku ravnotežu
sveukupne biološke raznolikosti.

U svezi sa zaštitom baštinjenih vrsta kultiviranih biljaka i pasmina
udomaćenih životinja, potrebno je poticati poduzimanje mjera kojima bi
se osigurala njihova zaštita. Odredbama Zakona o novčanim poticajima u
poljoprivredi i ribarstvu osigurava se određena pomoć uzgajivačima pojedinih
pasmina (npr. istarskog goveda i turopoljske svinje). Uzgajivači pojedinih
pasmina udomaćenih životinja udružuju se u saveze uzgajivača te na taj
način pokušavaju ostvariti zaštitne programe.

Mjere *ex-situ* očuvanje dijelova biološke raznolikosti izvan njihovih
prirodnih staništa naročito su važne za vrlo rijetke i ugrožene vrste kojima
u prirodi prijeti izumiranje te je njih ili njihove gene važno sačuvati
ili ih čak razmnožiti radi ponovnog napučivanja u prirodna staništa. Biljne
gene moguće je čuvati u obliku sjemenja ili kulture tkiva, a životinjske
u tzv. genskim knjižnicama, gdje se pospremaju duboko zamrznuti genomi.
Drugi je način držanje i uzgoj određenih biljnih i životinjskih vrsta.
U Hrvatskoj se ovakav biljni materijal čuva pretežito u botaničkim vrtovima,
a u organizaciji Agronomskog fakulteta u Zagrebu u tijeku je projekt osnivanja
Hrvatske banke biljnih gena. Zoološki vrtovi imaju važnu ulogu u *ex-situ*
očuvanju rijetkih životinjskih vrsta. Zagrebački zoološki vrt nedavno je
uključen u Europski program za ugrožene vrste (EEP), koji koordinira uzgoj
određenih ugroženih vrsta u pojedinim zoološkim vrtovima uz pomoć Međunarodnog
informacijskog sustava za vrste (ISIS). Iako se za sada radi o dvije nezavičajne
vrste: sniježni leopard i grivasti vuk, uključivanje u ovaj projekt značajno
je za zaštitu biološke raznolikosti na svjetskoj razini.

II. OPĆI PRITISCI NA OKOLIŠ

**Stanovništvo:** Stanovništvo ima značajan utjecaj na društveno-gospodarski
razvoj, a time posebice na stanje okoliša. Najznačajniji učinak na okoliš
imaju broj stanovnika te njihova prostorna raspodjela. Brojem stanovnika
Hrvatska pripada srednje gusto naseljenim zemljama, što uz stalan pad prirodnog
prirasta ima za ishod smanjen pritisak na okoliš. Prostorni raspored stanovništva
uspoređen s površinom zemlje ukazuje na povećanu naseljenost kontinentalnog
(panonskog) dijela Hrvatske zbog čega je u tom dijelu pritisak na okoliš
povećan, za razliku od gorsko-planinskog dijela Hrvatske, čija je naseljenost
ispodprosječna. Stoga je okoliš u gorskom dijelu očuvan u najprirodnijem
obliku.

**Domaćinstva:** Domaćinstvo je obiteljska ili druga zajednica osoba
koje zajedno stanuju i zajednički troše prihode za podmirivanje osnovnih
životnih potreba, uključujući tu i potrošnju prirodnih dobara i energije
te proizvodnju otpadnih voda i otpada. Stoga, domaćinstvo predstavlja jedinicu
pritiska na okoliš.

**Proizvodnja i potrošnja energije:** Promatrajući proizvodnju i
potrošnju primarne energije te uvažavajući konstantne nagomilane probleme
u energetici, a koji su većim dijelom posljedica dugotrajnog nepostojanja
osmišljenog pristupa ovoj gospodarskoj djelatnosti, nije izgledno njihovo
žurno rješavanje. Potreba za gradnjom novih energetskih objekata mora biti
prepoznatljiva u strategiji razvitka energetike, strategiji prostornog
uređenja, a posebice u strategiji zaštite okoliša Republike Hrvatske. Rješavanje
energetskih problema mora zadovoljiti sljedeće osnovne elemente: izbjegavanje
gubitaka energije što manjom pretvorbom jednih oblika energije u drugi,
proizvodnja električne energije prema tržišnim kriterijima, korištenje
najvrednijeg primarnog izvora energije - plina - izravno kod krajnjih potrošača.
Radi razrješavanja energetske politike, Vlada Republike Hrvatske je u veljači
1997. godine donijela Odluku o pokretanju nacionalnih energetskih programa
energetske efikasnosti i korištenja obnovljivih izvora energije.

**Industrija:** Za industriju, kao skup raznorodnih proizvodnih djelatnosti,
svojstvena je brojnost različitih vrsta pritisaka na okoliš. Ti su pritisci
posljedica protoka velikih količina tvari i energije kroz industrijske
procese i njihovoj djelomičnoj pretvorbi u korisne proizvode. Pokazatelji
pritisaka na okoliš iz industrije od 1990. do 1994. godine imaju općenito
silazan trend. Vidljivo je to po općem gospodarskom pokazatelju - BDP.
Uzrok je tome prethodno ratno i sada prijelazno razdoblje u kojem se Hrvatska
nalazi. Unutar pojedinih industrijskih djelatnosti razvidni su, međutim,
različiti trendovi pokazatelja pritisaka na okoliš. U nekim industrijskim
granama bilježi se porast proizvodnje (iako je još uvijek ispod razine
iz 1990. godine) i povećanje pritisaka na okoliš, dok su druge suočene
s daljnjim padom proizvodnje. Odgovori kojima industrija u Hrvatskoj u
sadašnjem trenutku, s obzirom na zatečeno stanje, može doprinijeti smanjenju
pritisaka na okoliš jesu primjena određene zaštitne opreme (pročišćavanje
voda i plinova, primjereno zbrinjavanje tehnološkog otpada) i postupnim
uvođenjem za okoliš prihvatljivog industrijskog ponašanja ("čišće"proizvodnje).
Dugoročno, to bi se trebalo postići potpunim prihvaćanjem sustava "čišće"
proizvodnje, kao i odgovarajućom proizvodnom orijentacijom.

**Komunalni otpad:** Odnos prema zbrinjavanju otpada jedno je od
mjerila kojim se može prosuđivati ne samo o civilizacijskoj razini već
i gospodarskoj razvijenosti nekog društva. Komunalni otpad čini samo jedan
dio u cjelovitoj strategiji bavljenja otpadom, čije zbrinjavanje posljednjih
godina postaje prioritet u Hrvatskoj. Jedini je put rješavanja ovog problema
izgradnja cjelovitog sustava gospodarenja otpadom. Pretpostavka za takav
sustav koji obuhvaća niz specijaliziranih organizacija za skupljanje i
obradu otpada, objekte za prihvat, oporabu i odlaganje je i potpuno zakonsko
uređenje tog područja. Kako ne postoje podaci o godišnjim količinama nastalog
otpada kao ni podaci o otpadu koji je nastao tijekom radnog vijeka pojedinih
komunalnih poduzeća, utvrđivanje količina i vrsta komunalnog otpada koje
nastaju na području Republike Hrvatske prioritetan je zadatak. Izrada liste
najvećih onečišćivača - odlagališta, također, predstavlja prioritet. Strategija
u postupanju s komunalnim otpadom treba težiti tome da se više lokalnih
samouprava i uprava udružuje u rješavanju problema njegovog zbrinjavanja.

**Tehnološki otpad:** Procjene količina do sada proizvedenog i odloženog
tehnološkog otpada nisu u dovoljnoj mjeri pouzdane zbog potpunog ili djelomičnog
nedostatka podataka. Ništa bolja situacija nije ni sa proizvodnjom iza
koje ostaje otpad. Podaci koji se prikupljaju anketiranjem i intervjuiranjem
proizvođača također su nepouzdani jer proizvođači nastoje umanjiti ili
prikriti podatke o otpadu kako bi izbjegli moguće materijalne obveze. Ovaj
problem riješit će tek uspostava odgovarajućeg informatičkog sustava i
stroga primjena Pravilnika o katastru emisija u okoliš ("Narodne novine"
36/96) kojim je propisana izričita obveza redovnog dostavljanja podataka
o otpadu. Osim točnih podataka o količini, vrsti i mjestima nastanka tehnološkog
otpada, potrebno je provoditi mjere kojima se potiče ispravno postupanje
s tim otpadom. Donesena je Uredba o postupanju s opasnim otpadom ("Narodne
novine"32/98) kojom su regulirana pitanja postupanja i zbrinjavanja opasnog
otpada. Primjena ovog propisa treba osigurati sigurno postupanje s opasnim
otpadom.

**Gospodarenje kemijskim proizvodima:** Gospodarenje kemijskim proizvodima
u Republici Hrvatskoj, do uspostave hrvatske države provodilo se u okviru
bivšeg gospodarskog sustava, često na štetu Hrvatske, što je rezultiralo
zaostajanjem razvoja potrebne infrastrukture i nizom problema vezanih uz
ovo područje zaštite okoliša. Iz tog razdoblja naslijeđen je sektorski
pristup u upravljanju pojedinim kategorijama kemikalija, dijelovima životnog
kruga (proizvodnja, prijevoz, promet, uporaba, odlaganje) te u provedbi
mjera zaštite zdravlja i života čovjeka, imovine, kulturne i prirodne baštine
te općenito okoliša. Obilježje ovakvog pristupa je loša komunikacija i
suradnja između svih odgovornih partnera u provođenju gospodarenja kemikalijama
i rješavanje problema kemijske sigurnosti na kraju životnog kruga kemikalije
umjesto na njegovom početku. Posljedica ovakvog pristupa zamjena je jednog
problema drugim te nerazumno trošenje novčanih, materijalnih i kadrovskih
kapaciteta. Uspostavom samostalne države Hrvatske stvoreni su preduvjeti
za unapređenje i jačanje zakonske, administrativne, institucionalne i tehničke
infrastrukture ukupnog gospodarstva, unutar kojih su stvoreni uvjeti za
unapređenje i jačanje ukupne infrastrukture za gospodarenje kemijskim proizvodima
na načelima održivog razvitka. Osnovni zadaci u svezi sa sigurnim gospodarenjem
kemikalijama određeni su odlukom Vlade Republike Hrvatske o osnivanju Povjerenstva
za sigurno gospodarenje kemikalijama, čiji je zadatak unapređenje i jačanje
sustava za sigurno gospodarenje kemikalijama, izrada programa mjera za
smanjenje kemijskih rizika, unapređenje rada na procjeni rizika, usklađenje
klasifikacije, pakiranja i označavanja kemikalija, unapređenje rada na
mjerama za sprečavanje ilegalne trgovine otrovima i drugim opasnim kemikalijama
te razmjena informacija i ostale aktivnosti u svezi s sigurnim gospodarenjem
kemikalijama. Osnovni cilj pri tome je ojačati i trajno unapređivati zakonsku,
institucionalnu i tehničku infrastrukturu za provedbu sigurnog gospodarenja
kemikalijama, objedinjujući interese i ciljeve, aktivnosti i programe djelovanja
svih partnera koji odlučuju o sigurnom gospodarenju kemijskim proizvodima,
u skladu s novim potrebama Hrvatske i njenim međunarodnim obvezama.

**Promet:** Mjerama gospodarske politike osigurat će se orijentacija
za brži razvitak onih prometnih sredstava koja manje onečišćuju okoliš.
Jedan je od općih strateških ciljeva razvoja prometa osiguranje da obnovljeni
i novoizgrađeni prometni sustavi poštuju najviše kriterije zaštite prostora
i okoliša. To znači smanjenje negativnog djelovanja prometa na okoliš i
ljudsko zdravlje, promicanjem mjera za postizanje obrazaca prometa što
su kompatibilni s održivim razvitkom. Zakonskim mjerama i inspekcijskim
nadzorom poduzimaju se stroge mjere, osobito u prijevozu opasnih tvari.
Na obveznim i preventivnim tehničkim pregledima pooštrena je kontrola ispušnih
plinova po standardima prihvaćenim u razvijenom svijetu. U pojedinim prometnim
granama predviđaju se, u idućem razdoblju, sljedeća razvojna opredjeljena
koja će pridonijeti učinkovitijoj zaštiti okoliša: razvoj kombiniranog
prometa željeznica/cestovno vozilo, suvremeno opremanje kontejnerskih terminala
za prekrcaj tereta, poboljšanje infrastrukture riječnih vodenih puteva
i pripadajućih luka, uvođenje u cestovni promet motornih vozila primjerenijih
okolišu, moderniziranje opreme jadranskih luka i jače uvođenje priobalnih
brodova, nadogradnja i modernizacija željezničke mreže sa svrhom što boljeg
povezivanja Europe, posebice srednje Europe i podunavskih regija s morskim
lukama na Jadranu, izgradnja dodatne infrastrukture rječnih vodenih puteva
te opremanje, gradnja i rekonstrukcija brodova upisanih na području Republike
Hrvatske u skladu s propisima zaštite mora od onečišćenja.

**Turizam i rekreacija:** Turistički prostor Hrvatske habitus je
prirodnih i društvenih aktivnosti koje ga uz Austriju, Španjolsku, Francusku
i Italiju ravnopravno svrstavaju u red najatraktivnijih prirodnih područja
Europe. štoviše, u nekim elementima atraktivnosti i prema položaju, jadranska
obala Hrvatske objektivno ima određene komparativne prednosti. To se u
prvom redu odnosi na blizinu srednjoeuropske i istočnoeuropske potražnje,
duljinu i razvedenost obale s mnogobrojnim otocima, krajobrazno ambijentalne
raznolikosti kao vizualno-estetskom komponentom atraktivnosti, pripadnost
dvama klimatskim pojasevima, očuvanost okoliša pretežnog dijela Hrvatske
a posebice obale i otoka. Dosadašnje korištenje dobara u turističke svrhe
bilo je neprimjereno takvim prostornim, prirodnim i društvenim preduvjetima,
a na većem dijelu obale i neracionalno.

**Slatkovodno ribarstvo i akvakultura:** Ribarstvo i akvakultura
kao gospodarske grane kojima je cilj uzgoj i izlov vodenih organizama imaju
velik utjecaj na okoliš, posebice na vodene ekosustave. U svrhu uzgoja
riba stvoreni su specifični vodeni ekosustavi, ribnjaci. U smislu zaštite
okoliša, ribnjaci su vodeni ekosustavi s izrazitim antropogenim utjecajima
koji se očituju kroz intenzivni energetski unos, bilo da se radi o dodavanju
gotove hrane, bilo o stimuliranju prirodne proizvodnje hrane. Pritisci
se očituju u promjenama fizikalno-kemijskih svojstava vode, količini kisika,
promjenama u životnim zajednicama i ubrzanoj eutrofikaciji, kako ribnjačkih
ekosustava, tako i otvorenih vodotokova koji primaju ribnjačke vode. Posebno
je značajna pozitivna uloga ribnjaka u očuvanju biološke raznolikosti.
Provedenim melioracijama nestao je veći dio prirodnih močvarnih ekosustava,
pa ribnjaci predstavljaju nadomjestke tih biološki izuzetno vrijednih ekosustava.

**Neželjeni događaji s posljedicama po okoliš:** Neželjeni događaj
je svaka pojava koja se dogodi izvan ljudskog nadzora, a koja za posljedicu
ima štetu po okoliš, čovjeka ili njegova dobra. Po uzroku mogu biti prirodni
ili izazvani ljudskom djelatnošću. Tijekom 1995. godine zabilježeno je
10 neželjenih događaja s ispuštanjem opasnih tvari u okoliš. Djelovanjem
nadležnih službi obavljena je sanacija tih događaja te nema trajnih posljedica
po okoliš. Jedino su šumski požari ostavili negativan utjecaj na okoliš
jer opožarena površina iznosi 9.076 ha, a šteta je procijenjena na 113.000.000
kuna. Posebice je šteta izražena u priobalnom, kraškom području.

**Rat i okoliš:** Stanje okoliša poslije Domovinskog rata treba biti
predmetom intenzivnog motrenja i nadzora jer je, zbog višegodišnje nedostupnosti
28% nacionalnog područja, na tome prostoru načinjeno mnogo štete koju treba
uporno otkrivati. Prioritetna je zadaća države što prije očistiti područja
ratnih operacija od eksplozivnih sredstava, jer je to uvijet za povrat
gospodarstva u te krajeve te preduvjet za prikupljanje podataka o potpunom
stanju okoliša Republike Hrvatske.

III. ODGOVORI DRUŠTVA

**Institucionalni ustroj zaštite okoliša:** Zaštita okoliša nesumnjivo
je jedna od najzahtjevnijih i najsloženijih aktivnosti koja zadire u sve
dijelove organizacije ljudskog društva. To se posebice odnosi na međudjelovanje
zaštite okoliša i primjerenog razvoja društva koje danas, suvremenim rječnikom
nazivamo održivi razvitak. Stoga je učinkovito institucionalno ustrojavanje
sustava zaštite okoliša na razini državne uprave te lokalne samouprave
i uprave od iznimne važnosti za Republiku Hrvatsku. Državna uprava za zaštitu
prirode i okoliša nadležna je za zaštitu okoliša, odnosno prirode kao značajnog
dijela okoliša Republike Hrvatske. Ustrojena je Zakonom o ustrojstvu i
djelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija iz 1994, godine
odnosno i Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i djelokrugu
ministarstava i državnih upravnih organizacija ("Narodne novine"131/97.
Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša u nadležnosti ima poslove izrade
propisa, obavljanje upravnog nadzora, upravne i stručne poslove iz područja
zaštite okoliša, a koji se odnose na opću politiku zaštite okoliša u ostvarivanju
uvjeta za održivi razvitak; zaštitu zraka, tla, voda, mora, biljnog i životinjskog
svijeta u ukupnosti uzajamnog djelovanja; predlaganje, promicanje i praćenje
mjera za unapređenje zaštite okoliša; osiguravanje provedbe katastra onečišćavanja
(monitoring); vođenje informacijskog sustava zaštite okoliša; utvrđivanje
mjera i uvjeta zaštite okoliša; postupanje s otpadom; pripremu prijedloga
i standarda zaštite okoliša; inspekcijske poslove zaštite okoliša; poticanje
odgoja i obrazovanja te istraživanja u svezi sa zaštitom okoliša; istraživanje,
proučavanje, praćenje evidentiranje, dokumentiranje i promicanje prirodne
baštine; središnju informacijsko-dokumentacijsku službu; utvrđivanje svojstava
zaštićenih dijelova prirode te njihovo vrednovanje; vođenje središnjih
upisnika zaštićenih dijelova prirode; propisivanje mjerila za utvrđivanje
programa javnih potreba u području zaštite prirode Republike Hrvatske;
skrb, usklađivanje i vođenje nadzora nad financiranjem programa zaštite
prirode; ocjenjivanje uvjeta za rad pravnih i fizičkih osoba na poslovima
zaštite prirode; osiguravanje uvjeta za obrazovanje i usavršavanje stručnih
djelatnika u djelatnostima zaštite prirode; provedbu nadzora prometa, uvoza
i izvoza zaštićenih dijelova prirode; utvrđivanje uvjeta za korištenje
i namjenu zaštićenih dijelova prirode te upravljanje zaštićenim dijelovima
prirode sukladno propisima; utvrđivanje posebnih uvjeta građenja za zaštitu
dijelova prirodne baštine; obavljanje inspekcijskih poslova zaštite prirode
i drugih poslova koji su joj stavljeni u nadležnost.

U Državnoj upravi za zaštitu prirode i okoliša zaposleno 58 fakultetski
obrazovanih službenika. U županijama, ustrojeni su uredi za prostorno uređenje,
stambeno-komunalne poslove, graditeljstvo i zaštitu okoliša. Uz ostale
poslove za koje su uredi nadležni, o ukupnoj zaštiti okoliša na razini
županija trenutačno skrbi jedan do dva službenika od kojih je jedan stručni
suradnik, a drugi inspektor zaštite okoliša. Čvrsto ustrojbeno povezivanje
državne i lokalne samouprave i uprave, posebice u dijelu koji se tiče inspekcijskog
nadzora, ali i ostalih upravnih poslova od bitne je važnosti za učinkovitu
provedbu zaštite okoliša na samoupravnoj razini.

**Zakonodavstvo u zaštiti okoliša:** Očuvanje prirode i okoliša jedna
je od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. Republika
Hrvatska suvereno raspolaže svojim prirodnim bogatstvima, u skladu sa svojom
politikom zaštite okoliša, brinući se da aktivnosti što ih poduzima u granicama
svoje jurisdikcije ili kontrole ne utječu štetno na okoliš u drugim zemljama,
kako to slijedi prema obvezama iz brojnih međunarodnih ugovora iz područja
zaštite okoliša kojih je Hrvatska stranka. Ustavne odredbe o pravu na zdrav
život i zdrav okoliš, kojima se osigurava poboljšavanje kakvoće življenja
za dobrobit sadašnjih i budućih generacija, značajne su i za učvršćenje
ljudskih prava u Hrvatskoj.

U Deklaraciji o zaštiti okoliša u Republici Hrvatskoj, koju je Sabor
Republike Hrvatske donio 1992. godine, sadržano je čvrsto opredjeljenje
za izgradnju pravnog sustava sukladno međunarodnim ugovorima i standardima
europske i svjetske zajednice kojima će se u potpunosti osigurati trajna,
sustavna i učinkovita zaštita okoliša. Zakonom o zaštiti okoliša utvrđena
su obvezna polazišta u zaštiti okoliša na temelju opće prihvaćenih načela
i načela međunarodnog prava: institut odgovornosti za onečišćavanje okoliša,
provođenje upravnog i inspekcijskog nadzora, obveza izrade strategije i
izvješća o stanju okoliša, uvođenje katastra onečišćavanja, informacijskog
sustava, praćenje stanja okoliša, osiguravanja javnosti podataka o stanju
okoliša i sudjelovanje javnosti te poticajne mjere u zaštiti okoliša Zakonom
o zaštiti zraka i Zakonom o otpadu, te brojnim podzakonskim propisima utvrđena
je obveza obavještavanja javnosti, pitanja informacija o stanju okoliša,
javnog uvida u tijeku postupka procjene utjecaja na okoliš.Također, donošenjem
drugih zakona kojima se uređuju pitanja u odnosu na druge sastavnice okoliša,
a koje su pripremila i izradila druga nadležna ministarstva i državne uprave,
osigurala su potpuniju zaštitu pojedinih sastavnica okoliša.

Republika Hrvatska stranka je većeg broja međunarodnih ugovora iz područja
zaštite okoliša. Provodeći te ugovore Hrvatska djeluje sustavno, planski
i koordinirano u razvoju međunarodnog prava zaštite okoliša.

**Provođenje inspekcijskog nadzora:** Državna uprava za zaštitu prirode
i okoliša, obavlja poslove inspekcije zaštite okoliša u drugom stupnju.
U odjelu za inspekcijske poslove pored načelnika odjela, inspekcijski nadzor
nad provedbom Zakona i drugih propisa iz područja zaštite okoliša, obavljaju
dva viša inspektora i dva inspektora.

U županijama i Gradu Zagrebu u okviru ureda za prostorno uređenje, stambeno-komunalne
poslove, graditeljstvo i zaštitu okoliša, poslove obavljaju županijski
inspektori zaštite okoliša. Zagrebačka županija i Grad Zagreb nisu uz sva
nastojanja još uvijek imenovali županijske inspektore zaštite okoliša.
Inspektor u županijskom uredu obavlja poslove inspekcijskog nadzora glede
primjene standarda zaštite okoliša, provođenje monitoringa, provođenje
mjerenja emisija i imisija, provođenje mjera zaštite okoliša, vođenje očevidnika
i sl. Inspektor u Državnoj upravi za zaštitu prirode i okoliša pored navedenog,
nadzire provedbu ratificiranih međunarodnih ugovora iz područja zaštite
okoliša, rješava u drugom stupnju o žalbama protiv rješenja inspekcije
u prvom stupnju te predlaže mjere za unapređenje zaštite okoliša, usklađuje
i daje smjernice za rad i provođenje određenih propisa i mjera zaštite
okoliša.

U Državnoj upravi za vode, Odjel državne vodopravne inspekcije obavlja
poslove u svezi s provođenjem inspekcijskog nadzora prema odredbama Zakona
o vodama ("Narodne novine"107/95) i Zakona o financiranju vodnog gospodarstva
("Narodne novine"107/95). Državna vodopravna inspekcija nadzire rad županijskih
vodopravnih inspekcija, utvrđuje smjernice za njihov rad i poduzima druge
mjere za unapređenje njihove organizacije rada. Županijske vodopravne inspekcije
nadziru primjenu odredaba zakona i podzakonskih propisa te provođenje drugih
mjera u području upravljanja vodama. Vodopravni inspektori temeljem članka
45. Zakona o financiranju vodnog gospodarstva ("Narodne novine"107/95)
obavljaju i nadzor nad provedbom zakona i podzakonskih propisa te obavljaju
nadzor u svezi s obračunom vodopravnih naknada, i naknada za zaštitu voda.
Potrebito je uložiti još više napora da se županijske vodopravne inspekcije
ustroje u potrebnom opsegu kako bi se omogućilo cjelovitije provođenje
nadzora u županijama.

**Informacijski sustav zaštite okoliša:** Informacijski sustav zaštite
okoliša temelji se na utvrđrnim ciljevima u svrhu uspostave podataka u
svezi sa zaštitom okoliša. S tim u svezi informacijski sustav mora osigurati
povezanost i način uspostave podataka u svezi s: praćenjem stanja okoliša,
programima zaštite okoliša, usklađivanjem s prostornim planovima, standardima
kakvoće, katastrima onečišćenja, procjenama utjecaja na okoliš, evidencijama
o okolišu, planovima interventnih mjera.

Vlada Republike Hrvatske prihvatila je 1994. godine prijedlog Programa
razvitka informacijske infrastrukture za gospodarenje prostorom i okolišem
Republike Hrvatske. Program je obuhvaćao tri sastavnice gospodarenja prostorom
i okolišem (projekti uređenja prostora, projekti korištenja prostora i
okoliša, projekti zaštite okoliša) i nekoliko pripadajućih općih projekata.
Kako bi se omogućila što bolja koordinacija Programa i zbog velikog broja
projekata koji bi sačinjavali njegov konačni prijedlog, projekti zaštite
okoliša izdvojeni su u poseban program - Program razvitka informacijske
infrastrukture za gospodarenje okolišem Republike Hrvatske, koji će se
povezivati i usklađivati s preostalim projektima na odgovarajući način.
Pojedini projekti Programa koje je predložila Državna uprava za zaštitu
prirode i okoliša već su u fazi pripreme ili izrade (Katastar emisija u
okoliš, Plan intervencija kod iznenadnih onečišćenja Jadrana). Neki projekti,
koji nisu prepoznati kao infrastrukturni, ali su važni za uspostavu cjelovitog
informacijskog sustava zaštite okoliša i zaštitu okoliša u cjelini također
su u fazi provedbe (mjerenje kakvoće mora na morskim plažama).

**Znanost:** Na popisu 13 područja istraživanja utvrđenih u Nacionalnom
znanstveno-istraživačkom programu za razdoblje od 1996. do 1998. godine,
zaštita okoliša i istraživanje Jadranskog mora i drugih prirodnih bogatstava
navedeni su kao istraživački prioriteti od nacionalnog značaja. Istraživački
rad vezan za ove prioritete u načelu je usmjeren prema zaštiti prirodnih
bogatstava Hrvatske, prvenstveno Jadranskog mora i njegovih obalnih područja
te prema onečišćenju vode i zraka, istraživanjima ekosustava i biološke
raznolikosti. Sa stajališta sve veće uloge koju znanost mora imati u tretiranju
pitanja okoliša i razvitka, neophodno je razvijati znanstvene kapacitete
i jačati ih, kako bi im se omogućilo da u potpunosti sudjeluju u stvaranju
i primjeni rezultata znanstvenih istraživanja koji se odnose na okoliš
i razvitak. Uloga i doprinos znanosti od prvorazrednog su značenja u promicanju
potrebe očuvanja okoliša i podržavanja održivog razvitka, bez obzira na
to je li riječ o specifično ekološkim istraživanjima ili pak o prepoznavanju
ekološke dimenzije u ostvarivanju istraživanja ili razvoja, bez obzira
na područje primjene.

**Znak zaštite okoliša:** Znak zaštite okoliša jedan je od tzv. mekanih
instrumenata u politici zaštite okoliša, i to izravno usmjeren na tržište.
Dodjela znaka zaštite okoliša utemeljena je radi poticanja razvoja novih
(npr. niskootpadnih) tehnologija, proizvodnje i potrošnje proizvoda manje
štetnih za okoliš, smanjenja onečišćenja okoliša i racionalnijeg gospodarenja
sirovinama i energijom čime se očituje pozitivan odnos nekog proizvoda
prema okolišu u svim fazama tzv. životnog kruga proizvoda. Uvjeti kojima
se mora udovoljiti da bi se dobio znak zaštite okoliša Republike Hrvatske
određeni su Pravilnikom o znaku zaštite okoliša ("Narodne novine"64/96)
te specifičnim kriterijima za pojedine skupine proizvoda. Specifični kriteriji
izrađuju se za određene skupine proizvoda. U skladu s tim znak zaštite
okoliša mogu dobiti samo oni proizvodi koji su glede zaštite okoliša podobniji
od drugih proizvoda iste ili slične namjene. Svi kriteriji za dodjelu vrijede
samo za određeno razdoblje. Komisija pregledava postojeće kriterije za
svaku skupinu proizvoda prije isteka određenog roka za korištenje znaka
zaštite okoliša i odlučuje jesu li kriteriji za dodjelu zastarjeli ili
se rok može produljiti bez njihove izmjene. Tako se stalno uvažava načelo
"najboljeg mogućeg tehničkog rješenja", odnosno prati se razvoj tehnologije,
a i alternativnih proizvoda. Trenutno 14 proizvoda nosi Znak zaštite okoliša.

**Priznanja i nagrade za dostignuća na području zaštite okoliša:**
Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša, od 1993. godine, prigodom
Svjetskog dana zaštite okoliša dodjeljuje državna priznanja i nagrade za
dostignuća na području zaštite okoliša i to za: ostvarivanje preventive
od onečišćenja okoliša, najpovoljnija rješenja u proizvodnim postupcima
u odnosu na okoliš, razvoj sustava i edukaciju o zaštiti okoliša u odgojno-obrazovnom
procesu, doprinos pojedinca razvoju i unapređivanju zaštite okoliša ili
za doprinos u međunarodnoj suradnji u zaštiti okoliša, doprinose stručnih
i drugih društava, udruga i nevladinih organizacija za razvoj i unapređivanje
zaštite okoliša. Postupak dodjele nagrada i priznanja reguliran je Pravilnikom
o priznanjima i nagradama za dostignuća na području zaštite okoliša ("Narodne
novine"17/96). Priznanja i nagrade važan su poticajni instrument zaštite
okoliša preuzet iz zakonodavstva Europske unije i mogu se dodijeliti ako
dostignuće za koje se dodjeljuje ne proizlazi samo iz profesionalnih i
zakonskih obveza već je rezultat dodatnog rada i zalaganja fizičke i pravne
osobe na području zaštite okoliša. Odluku o podjeli priznanja i nagrada
donosi Komisija za dodjelu priznanja i nagrada, koju čine predstavnici
pojedinih ministarstava i drugih tijela državne uprave, predstavnici nevladinih
udruga s područja zaštite okoliša te predstavnici sredstava javnog priopćavanja.

**Odgoj i obrazovanje za okoliš:** Odgoj i obrazovanje za okoliš
jedna je od najvažnijih obrazovnih koncepcija devedesetih godina, koja
ima cilj razvijati svijest i razumijevanje problema okoliša, što vodi k
odgovornim pojedinačnim i skupnim akcijama, zatim pojačati kritičko razmišljanje,
rješavanje problema, te vještinu odlučivanja. Odgoj i obrazovanje za okoliš
započinje već u predškolsko doba nadograđujući se u osnovnoj i srednjoj
školi. U nastavne planove i programe u Hrvatskoj (kao i u drugim zemljama)
u nekoliko posljednjih desetljeća ugrađivani su sadržaji vezani uz sve
naglašeniju krizu okoliša, odnosno nužno obrazovanje za okoliš. Nema nastavnog
predmeta u okviru kojeg je obuhvaćena cjelokupna problematika okoliša,
ali ni nastavnog predmeta u okviru kojeg se ne bi mogla razvijati svijest
učenika o potrebi zaštite okoliša. Odgoj i obrazovanje za okoliš u osnovnim
i srednjim školama morali bi biti zastupljeni u svim nastavnim sadržajima
(načelo zaštite okoliša). Međutim, nastavni su sadržaji propisani okvirno,
pa o znanju, sklonostima, entuzijazmu i motiviranosti nastavnika često
ovisi kako će se ti sadržaji ostvariti. Za potrebe provođenja suvremenog
i učinkovitog odgoja i obrazovanja za okoliš nužna je odgovarajuća osposobljenost
nastavnika, kao i primjereni udžbenici, priručnici te drugi materijali
i izvori znanja. Prvi hrvatski sabor o odgoju i obrazovanju za okoliš,
u organizaciji Ministarstva prosvjete i športa i Državne uprave za zaštitu
prirode i okoliša, prepoznao je navedene potrebe i istaknuo, u zaključcima,
nužnost provođenja edukacije nastavnika, izrade edukacijskih materijala
te pripreme organizacijskih i programskih pretpostavki za unapređivanje
odgoja i obrazovanja za okoliš u hrvatskim odgojno-obrazovnim ustanovama.
U svezi s tim osnovano je Povjerenstvo za odgoj i obrazovanje za okoliš,
s ciljem provođenja navedenih zaključaka. Uspoređujući koncepciju i pristup
u projektu unapređivanja odgoja i obrazovanja za okoliš s materijalima
i informacijama dobivenim od UNESCO-a, IUCN-a, Vijeća Europe te iz drugih
europskih zemalja, može se ocijeniti da se uspješno slijede najsuvremenija
svjetska stremljenja.

**Pristup informacijama o okolišu i sudjelovanje javnosti:** Nedostatak
svijesti o međusobnoj povezanosti ljudskih djelatnosti i okoliša ponekad
je posljedica netočne ili nedostatne obaviještenosti javnosti. U tu svrhu
treba trajno razvijati mehanizme kojima bi se postigla lakša razmjena informacija
između tijela koja donose odluke i javnosti, a koji bi se primjenjivali
na različitim razinama, kako bi se omogućilo sudjelovanje svih činitelja
zainteresiranih za razvojne procese. Posebice je važno omogućiti pristup
svim potrebnim informacijama o pitanjima okoliša i razvitka, uključujući
informacije o proizvodima i aktivnostima koje imaju, ili će vjerojatno
imati značajan utjecaj na okoliš te informacije o mjerama zaštite okoliša.
Zakonom o zaštiti okoliša utvrđeno je da se osnovni ciljevi zaštite okoliša,
između ostalog, postižu i obavješćivanjem javnosti o stanju okoliša i njezinim
sudjelovanjem u zaštiti okoliša. Pri provođenju zaštite okoliša potrebno
je poštivati načelo javnosti i sudjelovanja, prema kojem "...građani imaju
pravo na pravodobno obavješćivanje o onečišćavanju okoliša, o poduzetim
mjerama i s tim u svezi i na slobodan pristup podacima o stanju okoliša…".
Zakonom o zaštiti okoliša propisana je obveza javnosti podataka o okolišu,
a kaznenim odredbama propisana je novčana kazna za nepravovremeno obavješćivanje
javnosti o onečišćavanju okoliša. U tijeku je izrada Konvencije o pristupu
obavijestima o okolišu i sudjelovanju javnosti u odlučivanju o okolišu.
Republika Hrvatska aktivno sudjeluje u pripremi ove Konvencije u kojoj
je naglašena važnost slobodnog pristupa javnosti podacima o okolišu, s
odgovarajućim uključivanjem nevladinih udruga.

Radi što bolje obaviještenosti javnosti o pitanjima okoliša i njegove
zaštite, Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša izdaje mjesečno glasilo
"Okoliš", a prvi je broj tiskan u lipnju 1991. godine, prigodom Svjetskog
dana zaštite okoliša. "Okoliš"je informativni list koji omogućuje građanima
i stručnoj javnosti uvid u rad i poslove koje obavlja Državna uprava za
zaštitu prirode i okoliša kao što su: izrada propisa, međunarodna suradnja,
poduzimanje mjera, problematika i način rješavanja pojedinih pitanja, suradnja
sa suradničkim institucijama te promocija u očuvanju prirode i okoliša.
Glasilo "Okoliš"pruža osnovne informacije u svezi s događajima u području
zaštite okoliša i prostornog uređenja kod nas i u svijetu. Glasilo je preraslo
u informativni časopis kojeg besplatno prima preko 4.000 primatelja u zemlji
i inozemstvu.

"Hrvatska vodoprivreda"kao mjesečnik Hrvatskih voda redovito izlazi
od srpnja 1992. godine. Započela je izlaziti s nakladom od 2.500 primjeraka
i na 28 stranica, da bi ubrzo bio znatno povećan broj stranica kojih je
u prosjeku sedamdesetak, a naklada je 3.300 primjeraka. Do sada je izašao
61 broj mjesečnika uz dva tematska broja i poseban broj vezan uz obilježavanje
početka djelovanja Hrvatskih voda kao pravnog slijednika Vuke. Osnovna
značajka mjesečnika je raznovrsnost priloga. Uz redovno informiranje djelatnika
u vodnom gospodarstvu o svemu što se događa u osnovnim djelatnostima Hrvatskih
voda objavljeni su brojni prinosi naših znanstvenika s raznih aspekata.
Informira se i o radu Državne uprave za vode, međunarodnoj suradnji i zakonodavnoj
djelatnosti.

"Hrvatske vode"je časopis koji objavljuje znanstvene i stručne radove,
priopćenja sa znanstvenih skupova, stručne članke i prikaze, kao i druge
obavijesti o svim disciplinama koje se bave vodama. Cilj časopisa je promocija
i širenje novih znanstvenih i stručnih spoznaja kako iz teorijskih tako
i iz praktičnih disciplina, prvenstveno hidrologije, hidraulike, hidromehanike,
ekologije akvatičnih ekosustava, vodnogospodarskih objekata i sustava (posebice
višenamjenski). Prvi broj "Hrvatskih voda"izišao je polovicom 1993. godine.

**Nevladine udruge iz područja zaštite okoliša:** Za razliku od drugih
zemalja srednje i istočne Europe, na području Republike Hrvatske postoji
duga tradicija djelovanja nevladinih udruga. Vrlo jake inicijative za zaštitu
okoliša i prostora očitovale su se u Hrvatskoj već početkom ovog stoljeća
putem akcije za zaštitu prirodnih i kulturnih vrijednosti, kao npr: inicijativa
za proglašenje Plitvičkih jezera nacionalnim parkom, proglašenje Paklenice
nacionalnim parkom. Počevši od kasnih osamdesetih godina, zainteresiranost
javnosti i građana za okoliš u Republici Hrvatskoj sve je izraženija. Razvoj
svijesti građana o zaštiti okoliša vidljiv je i u sve češćem udruživanju
građana u brizi za okoliš na različitim razinama i s ciljem rješavanja
općih kao i određenih konkretnih problema. Poslije demokratskih promjena
u Hrvatskoj domoljubno orijentirani zaljubljenici prirode osnivaju nove
nevladine udruge od kojih je na prvom mjestu Pokret prijatelja prirode
"Lijepa naša", danas brojčano i strukovno najjača nevladina udruga koja
djeluje diljem Hrvatske, organizirana u grane, ogranke, klubove i kolektivne
članove (planinarska, lovačka i mnoga druga društva). Procjenjuje se da
u Hrvatskoj danas ima od 150 do 200 nevladinih udruga koje se bave zaštitom
okoliša, od kojih je trećina u Zagrebu. Kao i u većini drugih zemalja srednje
i istočne Europe, hrvatske nevladine udruge uglavnom djeluju na lokalnoj
razini, nemaju stalno zaposleno osoblje, niti ured te imaju problema s
okupljanjem članstva. Financijsko je stanje nevladinih udruga uglavnom
vrlo slabo. Nevladinim udrugama koje se bave zaštitom okoliša nedostaju
financijska sredstva za provođenje i najmanjih zadaća. Većina ih ima godišnji
proračun manji od 32 700,00 kuna. Mogućnost osiguravanja sredstava poduzimanjem
aktivnosti kao što su organiziranje seminara, prodaja biltena, i sl., nedostatna
je pa nevladine udruge ovise o vanjskim izvorima financiranja, bilo domaćim
ili inozemnim. Način suradnje nevladinih udruga s drugim tijelima državne
uprave odvija se u većini slučajeva povremenim kontaktima. Suradnja s jedinicama
lokalne samouprave i uprave često je vrlo dobra. Donošenjem Zakona o udrugama
("Narodne novine"70/97), bitno je olakšan rad nevladinih udruga.

Suradnja Državne uprave za zaštitu prirode i okoliša i nevladinih udruga
odvija se kroz razne oblike. Propisi, stručni materijali i drugi dokumenti
izrađeni u Državnoj upravi za zaštitu prirode i okoliša raspravljaju se
na skupovima stručnjaka i predstavnika nevladinih udruga. U pripemi i izradi
dokumenata u okviru stručnih suradničkih timova, sudjeluju i predstavnici
nevladinih udruga. Državna uprava za zaštitu prirode i okoliša surađuje
i pomaže i u konkretnim aktivnostima; obilježavanju Dana planeta Zemlje,
izdavanju knjiga kao što su: Agenda 21-Program za promjenu, Dvije minute
za zeleniji planet, Ratna razaranja u Hrvatskoj, te davanju preporuka i
financijske pomoći članovima nevladinih udruga za sudjelovanje na seminarima
i davanju potpore u provođenju određenih projekata i sl.

**Međunarodno financiranje zaštite okoliša:** U razdoblju od 1992.
do 1996. godine niz međunarodnih institucija financiralo je projekte, programe
i razne druge aktivnosti vezane za zaštitu okoliša povratnim odnosno nepovratnim
sredstvima. Iznos nepovratnih sredstava raste od 1992., najveći je 1995.,
da bi se smanjio 1996. godine. Takva tendencija dotoka sredstava vrijedi
za državne institucije, institute i fakultete, dok za nevladine udruge
dotok ima uzlazni karakter i u 1996. godini. Republika Hrvatska sudjeluje
u regionalnom Programu zaštite okoliša Dunavskog slivnog područja, i to
u onom dijelu koji je financiran sredstvima GEF-a, u ukupnom iznosu od
12.690.000 USD u razdoblju od 1992. do 1996. Program se financira i sredstvima
PHARE programa, ali su za sada ta sredstva nedostupna za Hrvatsku. Pored
nepovratnih sredstava zaštita je okoliša financirana i sredstvima zajmova
Svjetske banke i Europske banke za obnovu i razvoj. Uz projekte vezane
izravno za zaštitu okoliša, zajmovima se financira hrvatsko gospodarstvo,
odnosno poljoprivreda s gledišta održivog razvitka. Povratna sredstva (zajmovi)
značajniju će ulogu imati tek u idućim godinama.

Klasa: 351-01/97-01/185
Ur.broj: 542-02-GK/KP-98-25
Zagreb, 18. lipnja 1998.

Ostalo, NN 88/1998-1206