## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1899/2010-4 od 23. veljače 2011.

### NN 60/2011 (1.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-1899/2010-4 od 23. veljače 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1340

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca mr. sc. Marije Kriletić kao predsjednice vijeća, Borisa Markovića i Smiljana Mikuša kao članova vijeća, te sudske savjetnice Tatjane Ilić kao zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT – Hrvatske telekomunikacije d.d. Zagreb, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP/I-344-08/09-01/94, urbroj: 376-04-09-03 od 15. siječnja 2010. godine, radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 23. veljače 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela utvrđeno je da tužitelj nije postupio po odluci vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije (klasa: 344-01/09-01/1080, urbroj: 376-11-09-01) od 17. srpnja 2009. godine (Odluka) u pogledu izvršavanje regulatorne obveze pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže iz članka 61. Zakona o elektroničkim komunikacijama, obveze transparentnosti iz članka 58. Zakona o elektroničkim komunikacijama, obveze nadzora cijene i vođenja troškovnog računovodstva iz članka 62. Zakona o elektroničkim komunikacijama, navedenim u dokumentu »Analiza tržišta veleprodajnog (fizičkog) pristupa mrežnoj infrastrukturi (uključujući dijeljeni ili potpuni izdvojeni pristup) na fiksnoj lokaciji« koji je sastavni dio navedene odluke (točka 1. izreke rješenja), dok je točkom 2. izreke rješenja naloženo tužitelju da odmah po primitku rješenja ukloni nepravilnosti u obavljenoj Standardnoj ponudi tužitelja za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji od 1. listopada 2009. godine na način da u istoj, a s pravnim učinkom od 1. listopada 2009. godine izvrši ispravke navedene u točkama 2.a) do 2.f) izreke rješenja, te je tužitelj točkom 3. izreke rješenje obvezan najkasnije u roku od 3 dana od primitka ovog rješenja objaviti Standardnu ponudu za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji s otklonjenim nepravilnostima utvrđenim u točci 2. ovog rješenja, te o učinjenom bez odgode obavijestiti nadzornika pismenim putem, dok je točkom 4. izreke rješenja odlučeno da u slučaju nepostupanja po rješenju, nadzornik će izreći odgovornoj osobi tužitelja upravnu mjeru izraženu u novčanom iznosu u visini do dvadeseterostruke prosječne plaće u Republici Hrvatskoj u proteklom tromjesečju, a svaka sljedeća upravna mjera izriče se u dvostrukom iznosu.

Tužitelj pobijani akt osporava iz svih razloga navedenih u članku 10. stavku 1. točci 1. i 3. Zakona o upravnim sporovima. Drži da ne postoji valjana pravna osnova za nametanje obveze izmjena postojeće Standardne ponude na način kako je naloženo osporenim rješenjem jer odredbe propisa na kojima tuženik temelji svoje rješenje, odnosno na koje se poziva u njegovu obrazloženju, ne daju mu pravo da rješava o pitanjima na način kako je to riješeno u dispozitivu predmetnog rješenja, pa je tuženik time prekoračio svoje zakonom utvrđene ovlasti. Samovoljno proširivanje ovlaštenja od strane tuženog tijela nije u skladu s postulatima pravne države koji nalažu da regulatorna politika mora biti odgovorna i zakonita. Regulatorne obveze predstavljaju zadiranje u poslovanje sudionika na tržištu elektroničkih komunikacija kao i ograničavanje njihovih ustavom zagarantiranih prava na poduzetničku i tržišnu slobodu, pa je nužno da ovlaštenje regulatornog tijela bude izričito propisano zakonom. Ističe da tuženik nije ovlašten donositi upravne akte koji imaju retroaktivno djelovanje, pa je donošenjem rješenja s takvim djelovanjem prekoračio svoje zakonom utvrđene ovlasti, te naložio ispunjenje obveze koja nema pravnog uporišta, što rješenje čini nezakonitim. Pored navedenog smatra da mu je trebala biti pružena mogućnost da se izjasni o činjenicama i okolnostima koje su bile od važnosti za donošenje rješenja, poglavito radi zaštite njegovih prava i interesa, ali i radi donošenja pravilne i zakonite odluke. Načelo saslušanja stranke kao jedno od temeljnih načela upravnog postupka, povrijeđeno je time što nije obaviješten o razlozima zbog kojih tuženik ne smatra njegove navode iz dopisa od 30. prosinca 2009. godine vjerodostojnim, te što mu nije bilo omogućeno da u nastavku postupka iste potkrijepi odgovarajućim dokazima. Smatra da je tuženo tijelo u konkretnom slučaju u potpunosti propustilo objasniti iz kojih je činjeničnih razloga riješilo upravnu stvar upravo onako kako je to određeno u dispozitivu, slijedom čega pobijano rješenje sadrži nedostatke zbog kojih se ne može ispitati, te je povrijeđena odredbe članka 209. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku. Ističe da je u postupku nepravilno i nepotpuno utvrđeno činjenično stanje jer je tuženo tijelo propustilo odrediti način i uvjete pod kojima će se radovi izvesti, kao i predvidjeti tko će za izvedene radove i posljedice koje iz toga mogu nastati, snositi odgovornost. Naime, kao vlasnik objekata u kojima se nalaze kolokacijski prostori, snosi odgovornost za poštivanje pozitivnih propisa koji reguliraju građenje, kao i ugradnju opreme, te objekte, pa stoga nije u mogućnosti dopustiti ugradnju opreme u vlastitim objektima bez vršenja prethodne provjere kako bi se moglo utvrditi da li tehničko rješenje za izvođenje radova zadovoljava relevantne zakonske odredbe, kako bi se osiguralo poštivanje sigurnosnih mjera i normi kao i internih propisa vezanih za najavu i odvijanje radova u njegovim objektima. Predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostalo je kod razloga navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, navodi razloge zbog kojih smatra da je isto zakonito, te ističe da tužitelj nije bio ovlašten u ovom postupku osporavati sadržaj određenih mu regulatornih obveza, uključujući i obvezu pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže (članak 61. ZEK-a) jer je tu mogućnost imao u odnosu na odluku od 17. srpnja 2009. godine, te svi razlozi koje je tužitelj naveo mogu biti predmet zasebnog upravnog postupka izmjene standardne ponude, a nikako opravdanje i razlog za nepostupanje po obvezama propisanim konačnom odlukom od 17. srpnja 2009. godine. Smatra da je činjenično stanje podrobno i pravilno utvrđeno i na temelju tako utvrđenog činjeničnog stanja izvedeni su ispravni zaključci na kojima se temelji osporeno rješenje. Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Prema ocjeni ovoga Suda osporeno rješenje doneseno je na temelju pravilno i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja, te uz pravilnu primjenu materijalnog prava, a Sud nje našao niti povrede odredaba pravila postupka, pa istim nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Prema odredbi članka 113. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08, dalje: ZEK) stručni nadzor nad primjenom ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, kojima je uređeno obavljanje djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga na tržištu, ostvarivanje regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom, adresiranje i numeriranje, uporaba i kontrola radiofrekvencijskog spektra, gradnja, postavljanje, održavanje i korištenje elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, radijskih postaja i RiTT opreme, mjerenje i ispitivanje u svrhu utvrđivanja uzroka smetanja, te poduzimanja mjera za njihovo uklanjanje, obavlja Agencija.

Stavkom 2. istog članka Zakona propisano je da poslove stručnog nadzora iz stavka 1. ovoga članka provode nadzornici elektroničkih komunikacija (u daljnjem tekstu: nadzornici), koji su ovlašteni radnici stručne službe Agencije.

Prema odredbi članka 114. stavka 1. točke 17. ZEK-a u obavljanju stručnog nadzora nadzornik je ovlašten narediti uklanjanje drugih utvrđenih nepravilnosti, nedostataka ili propusta u primjeni ovoga Zakona i propisa donesenih na temelju ovoga Zakona.

Stavkom 6. istog članka Zakona propisano je da ako nadzornik u obavljanju stručnog nadzora utvrdi povredu odredaba ovoga Zakona ili propisa donesenih na temelju ovoga Zakona, obvezan je donijeti rješenje ili poduzeti druge propisane mjere iz stavka 1. ovoga članka najkasnije u roku od 30 dana od dana završetka stručnog nadzora s utvrđenim činjenicama presudnim za donošenje rješenja. Nedonošenja rješenja u tom roku ne isključuje obvezu njegova donošenja.

Prema podacima u spisu predmeta proizlazi da je u svrhu utvrđivanja izvršavanja regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom, to jest tužitelja određen u dokumentu tuženog tijela »Analiza tržišta veleprodajnog (fizičkog) pristupa mrežnoj infrastrukturi (uključujući dijeljeni ili potpuni izdvojeni pristup) na fiksnoj lokaciji« koji je i sastavni dio odluke tuženog od 17. srpnja 2009. godine započet dana 16. prosinca 2009. godine stručni nadzor po službenoj dužnosti sukladno nadležnosti koja proizlazi iz članka 12. stavka 1. točke 13, te članka 113. stavka 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama i propisa donesenih na temelju istog. Nakon uvida u objavljenu Standardnu ponudu u postupku stručnog nadzora zatraženo je od tužitelja očitovanje o pojedinim dijelovima standardne ponude u kojima je nadzornik utvrdio da tužitelj nije pravilno primijenio svoje regulatorne obveze, te se od tužitelja tražilo očitovanje o uočenim nepravilnostima u svrhu utvrđivanja postupa li tužitelju u skladu s odlukom u svezi izvršavanja regulatornih obveza i to obveza pristupa i korištenja posebnih dijelova mreže iz članka 61. ZEK-a, obveze transparentnosti iz članka 58. ZEK-a i obveze nadzora cijena i vođenja troškovnog računovodstva iz članka 62. ZEK-a, pa je tužitelj dostavio očitovanje na spomenute nepravilnosti. Nadalje proizlazi da je u postupku stručnog nadzora utvrđeno da tužitelj nije izvršio navedene regulatorne obveze.

S obzirom na to da tužitelj nije postupio po odluci tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine pravilno je nadzornik utvrdio nepostupanje tužitelja po navedenoj odluci, te je u točci 2.a) do 2.f) izreke osporenog rješenja naložio tužitelju uklanjanje nepravilnosti u objavljenoj Standardnoj ponudi tužitelja za uslugu izdvojenog pristupa lokalnoj petlji od 1. listopada 2009. godine i precizno naveo koje ispravke je tužitelj dužan poduzeti.

Utvrđeno činjenično stanje u provedenom postupku tužitelj svojim tužbenim navodima nije doveo u sumnju pa je i po ocjeni ovoga Suda pravilno postupilo tuženo tijelo kada je tužitelju dalo naloge kao u izreci osporenog rješenja.

Tuženo tijelo pravilno navodi u obrazloženju osporenog rješenja da donošenjem istoga tužitelju nisu određene nikakve nove obveze već su iste određene konačnom odlukom tuženog tijela od 17. srpnja 2009. godine, a provedeni stručni nadzor predstavlja zakonsku mjeru koju tuženo tijelo kao regulatorno tijelo može poduzeti u svrhu kontrole provedbe postupanja po donesenim odlukama iz svoje nadležnosti, a koje su od bitnog značaja na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga.

Glede prigovora tužitelja da su povrijeđene odredbe članka 8. i članka 143. stavka 3. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91 i 103/96-Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske) jer mu nije omogućeno izjašnjavanje o relevantnim činjenicama i okolnostima, te zaštita njegovih prava i interesa nije osnovan, jer je tužitelju u postupku stručnog nadzora pružena mogućnost iznošenja očitovanja i svih dokaza što proizlazi iz toga da je 16. prosinca 2009. godine tuženo tijelo zatražilo od tužitelja dostavu očitovanja u svrhu utvrđivanja je li postupio po odluci od 17. srpnja 2009. godine, pa je tužitelj najprije 28. prosinca 2009. godine zatražio odgodu roka, te je 30. prosinca 2009. godine dostavio svoje pismeno očitovanje uz koje nije priložio nikakve dokaze niti je tražio izvođenje dokaza.

S obzirom na sve navedeno Sud nalazi da prigovori tužitelja u tužbi nisu odlučni niti su od utjecaja na zakonitost osporenog rješenja, pa je trebalo na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu kao neosnovanu odbiti.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama.

Broj: Us-1899/2010-4

Zagreb, 23. veljače 2011.

Predsjednica vijeća
mr. sc. Marija Kriletić, v. r.

Presuda, NN 60/2011-1340