## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2140/2006 od 16. travnja 2008.

### NN 53/2008 (9.5.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2140/2006 od 16. travnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1851**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko
Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Jasna Omejec i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo M. P. iz V., kojeg zastupa
odvjetnik V. O. iz V., na sjednici održanoj 16. travnja 2008. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukidaju se:
– presuda Županijskog suda u Vukovaru, broj: Gž-2024/06-2 od 22. svibnja 2006.
godine i
– presuda Općinskog suda u Vukovaru, broj: P-46/02 od 24. ožujka 2006. godine.
III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Vukovaru na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Pravodobna i dopuštena ustavna tužba podnijeta je protiv presude Županijskog
suda u Vukovaru, broj: Gž-2024/06-2 od 22. svibnja 2006. godine, kojom je
odbijena podnositeljeva (tuženik u parničnom postupku radi isplate) žalba, te je
potvrđena presuda Općinskog suda u Vukovaru, broj: P-46/02 od 24. ožujka 2006.
godine.
Prvostupanjskom presudom održano je na snazi rješenje o ovrsi Općinskog suda u
Vukovaru, broj: Ovr-1740/01 od 30. studenoga 2001. godine, te je podnositelju
ustavne tužbe naloženo da tužitelju, »T.« d.o.o. iz V., isplati iznos od
3.287,20 kuna, s pripadajućim zakonskim zateznim kamatama, kao i naknadi
tužitelju parnične troškove.
2. Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 14. i 26. Ustava Republike Hrvatske, kao i ustavna odredba
članka 5. Ustava.
U ustavnoj tužbi podnositelj navodi da su osporene odluke utemeljene na
protuzakonitim propisima, te da sud drugog stupnja nije odgovorio na njegove
žalbene navode. Smatra odlučivanje žalbenog suda arbitrarnim, a osporene odluke
utemeljene na pogrešno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju i pogrešno
primijenjenom materijalnom pravu.
Od Ustavnog suda traži usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

*Ustavna tužba je osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu
(regionalnu) samoupravu.
4. Ustavni sud je ocjenjivao ustavnu tužbu s aspekta odredbe članaka 14. stavka
2. Ustava kao mjerodavne odredbe, dok odredba članka 26. Ustava nije mjerodavna
u konkretnom slučaju, a odredba članka 5. Ustava ne sadrži ljudska prava i
temeljne slobode zajamčene Ustavom, koje bi Ustavni sud štitio u ustavnosudskom
postupku pokrenutom ustavnom tužbom.
U parničnom postupku nespornim je utvrđeno da se stan, koji podnositelj koristi,
nalazi u neobnovljenoj stambenoj zgradi, koja je bila oštećena uslijed ratnih
razaranja, te da podnositelj nije plaćao tužitelju naknadu za utuženo razdoblje
od 1. ožujka 1999. godine do 30. studenoga 2001. godine. Nadalje, da je tužitelj
Zaključkom Gradskog poglavarstva Grada Vukovara od 25. lipnja 1998. godine
(»Službeni vjesnik Vukovarsko-srijemske županije«, broj 8/98. i 6/99., u
nastavku: Zaključak) postavljen za prinudnog upravitelja svih obnovljenih
stanova na području Grada Vukovara, te je on zadužen za održavanje zajedničkih
dijelova zgrade i uređaja u graditeljskom i funkcionalnom stanju, uz obvezu
vršenja hitnih i nužnih popravaka. Tim Zaključkom utvrđena je obveza stanara na
plaćanje troškova za održavanje zajedničkih dijelova zgrada. Izmjenama tog
Zaključka od 13. svibnja 1999. određuje se da je tužitelj dužan održavati i
neobnovljeni stambeni fond, radi održavanja zajedničkih dijelova i uređaja
zgrada.
Prvostupanjski sud je utvrdio da je potraživanje tužitelja prema podnositelju u
cijelosti osnovano i da je podnositelj obvezan plaćati sredstva zajedničke
pričuve za održavanje zajedničkih dijelova i uređaja zgrade u kojoj se nalazi
stan koji koristi.
Drugostupanjski sud je odbio podnositeljevu žalbu, ocijenivši da je
prvostupanjski sud potpuno i pravilno utvrdio činjenično stanje, te pravilno
primijenio materijalno pravo obrazloživši koncesijsko pravo tužitelja proizašlo
iz dokumentacije gradskog Poglavarstva, posebno iz Zaključka. Žalbene razloge
podnositelja ocijenio je neosnovanima.
S ustavnopravnog gledišta temeljna odrednica plaćanja i formiranja zajedničke
pričuve jest postojanje prava vlasništva na posebnim dijelovima zgrade
(stanovima i poslovnim prostorima) i suvlasništva na zgradi.
U slučajevima kada posebni dijelovi zgrade nisu u vlasništvu fizičkih osoba jer
još nije izvršena prodaja prema Zakonu o prodaji stanova na kojima postoji
stanarsko pravo, odnosno kada je dio stanova i nadalje na korištenju ranijih
nositelja stanarskog prava (sada zaštićenih najmoprimaca), ne postoji zakonsko
utemeljenje za naplatu troškova koji inače ulaze u sastav zajedničke pričuve
(sredstva za pokrivanje troškova održavanja i poboljšavanja zajedničkih dijelova
zgrade – stubišta, fasade, krova, podruma, dizala i sl.).
U konkretnom slučaju radi se upravo o slučaju u kome stan nije prodan po
odredbama Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, već je
podnositelj raniji nositelj stanarskog prava na stanu. U takvoj situaciji
zajedničku pričuvu treba plaćati vlasnik stana, odnosno pravna osoba koja je
sljednik davatelja stana na korištenje podnositelju (to može biti Grad Vukovar,
Republika Hrvatska ili neka druga pravna osoba – trgovačko društvo). Ovo
stajalište Ustavni sud je izrazio u odluci broj: U-III-2691/07 od 20. veljače
2008. godine.
Zbog navedenoga je, prema ocjeni Ustavnog suda, podnositelju povrijeđeno ustavno
pravo zajamčeno odredbom članka 14. stavka 2. Ustava, jer je u konkretnom
slučaju pravni propis pogrešno protumačen i primijenjen pri donošenju osporenih
presuda. Time je došlo do ustavnopravno neprihvatljivog tumačenja mjerodavnih
zakonskih odredbi, te je podnositelju povrijeđeno pravo na jednakost pred
zakonom.
5. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama I. do III. izreke, dok se točka IV. izreke temelji na odredbama članka
29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2140/2006
Zagreb, 16. travnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Aldo Radolović**, v. r.

Odluka, NN 53/2008-1851
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)