### NN 9/2021 (3.2.2021.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-182/2017 i dr. od 15. prosinca 2020.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

188

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Ingrid Antičević Marinović, Mato Arlović, Snježana Bagić, Branko Brkić, Mario Jelušić, Lovorka Kušan, Josip Leko, Davorin Mlakar, Goran Selanec i Miroslav Šumanović, u postupku koji su ustavnim tužbama pokrenuli A. A. iz A., te maloljetni D. D. i C. C., zastupani po zakonskom zastupniku A. A., na sjednici održanoj 15. prosinca 2020. donio je

ODLUKU

I. Ustavne tužbe podnositelja A. A. podnesene 11. siječnja 2017., 13. srpnja 2017., 11. ožujka 2019., 19. ožujka 2019., 7. svibnja 2019., 16. prosinca 2019. i 19. lipnja 2020. djelomično se usvajaju u odnosu na prigovor zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

II. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem Revd-3600/2020 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od dva (2) mjeseca, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.) podnositelju A. A. iz A., R. D., određuje se primjerena naknada zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava u iznosu od 9.000,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa i uprave Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. U preostalom dijelu ustavne tužbe podnositelja A. A. podnesene 11. siječnja 2017., 11. ožujka 2019., 16. prosinca 2019. (izuzev prigovora iz članka 12. Konvencije) i 19. lipnja 2020. se odbijaju.

VI. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

i

RJEŠENJE

I. Ustavna tužba podnositelja A. A. podnesena 16. prosinca 2019. odbacuje se u odnosu na prigovor povrede prava na brak (članak 12. Konvencije).

II. Ustavne tužbe podnositelja A. A. podnesene 13. srpnja 2017., 19. ožujka 2019. i 7. svibnja 2019., odbacuju se, osim u dijelu u kojem su podnesene zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku iz članka 29. stavka 1. Ustava.

III. Ustavne tužbe maloljetnih C. C. i D. D. podnesene 11. siječnja 2017., 13. srpnja 2017., 11. ožujka 2019., 19. ožujka 2019., 7. svibnja 2019. i 19. lipnja 2020. se odbacuju.

IV. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje odluke

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. A. A. iz A. (u daljnjem tekstu: podnositelj) podnio je više ustavnih tužbi u povodu kojih se pred Ustavnim sudom vode sljedeći predmeti:

– predmet broj: U-IIIA-182/2017 – ustavna tužba od 11. siječnja 2017. podnesena radi zaštite prava na suđenje u razumnom roku zbog dugotrajnosti postupka koji se vodio pred Općinskim sudom u Z. pod brojem P2-77/15;

– predmet broj: U-IIIB-3148/2017 – ustavna tužba od 13. srpnja 2017. koju je podnositelj na temelju ovlaštenja iz članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) prije iscrpljenog pravnog puta podnio u povodu rješenja Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-72 od 6. lipnja 2017. kojim je privremeno odlučeno o susretima i druženjima podnositelja s maloljetnom djecom C. i D. D. U ustavnoj tužbi podnositelj ujedno prigovara dugotrajnosti parničnog postupka koji se pred Općinskim sudom vodio pod brojem P2-77/15;

– predmet broj: U-III-1128/2019 – ustavna tužba od 11. ožujka 2019. podnesena u povodu rješenja Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-113/19-2 od 5. veljače 2019., kojim je odbijena žalba podnositelja i potvrđeno prvostupanjsko rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-126 od 10. prosinca 2018., a kojim je rješenjem odlučeno o prijedlogu podnositelja o načinu ostvarivanja osobnih odnosa s maloljetnom djecom za vrijeme zimskog odmora 2018./2019. godine. Podnositelj je u toj ustavnoj tužbi ujedno prigovarao dugotrajnosti postupka koji se pred Općinskim sudom vodio pod brojem P2-77/15;

– predmet broj: U-IIIB-1270/2019 – ustavna tužba od 19. ožujka 2019. koju je podnositelj, na temelju ovlaštenja iz članka 63. Ustavnog zakona, a prije iscrpljenog pravnog puta, podnio u povodu rješenja Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019. kojim je odbijen njegov prijedlog za određivanje nove privremene mjere o načinu ostvarivanja osobnih odnosa s maloljetnom djecom. U ustavnoj tužbi podnositelj je ujedno prigovarao dugotrajnosti postupka koji se pred Općinskim sudom vodio pod brojem P2-77/15;

– predmet broj: U-IIIB-2018/2019 – ustavna tužba od 7. svibnja 2019. koju je podnositelj, na temelju ovlaštenja iz članka 63. Ustavnog zakona, prije iscrpljenog pravnog puta, podnio u povodu presude Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15 od 8. travnja 2019. kojom je razveden brak podnositelja i B. B., te je odlučeno o roditeljskoj skrbi i održavanju osobnih odnosa podnositelja i maloljetne djece. U ustavnoj tužbi podnositelj je ujedno prigovarao dugotrajnosti postupka koji se pred Općinskim sudom vodio pod brojem P2-77/15;

– predmet broj: U-IIIA-5087/2019 – ustavna tužba od 16. prosinca 2019. radi zaštite prava na suđenje u razumnom roku u predmetu koji se pred Općinskim sudom vodio pod brojem P2-77/15;

– predmet broj: U-III-2680/2020 – ustavna tužba od 19. lipnja 2020. podnesena u povodu rješenja Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-3 od 17. ožujka 2020., kojim je potvrđeno prvostupanjsko rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019. kojim je odbijen prijedlog podnositelja za određivanje privremene mjere. Ustavnom tužbom podnositelj je ujedno prigovarao dugotrajnosti vođenja predmetnog parničnog postupka.

1.1. Ustavna tužba od 19. lipnja 2020. ujedno je podnesena i u povodu presude Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-2 od 17. ožujka 2020. (kojom je potvrđena prvostupanjska presuda Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15 od 8. travnja 2019.).

Budući da je podnositelj protiv presude Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-2 od 17. ožujka 2020. istovremeno s ustavnom tužbom podnio i prijedlog za dopuštenje revizije, dopisom Ustavnog suda od 6. listopada 2020. podnositelj je obaviješten da će Ustavni sud zastati s postupanjem po ustavnoj tužbi u povodu osporene presude, u odnosu na koju će ustavnosudski postupak biti nastavljen nakon što Vrhovni sud Republike Hrvatske odluči o prijedlogu za dopuštenje revizije.

1.2. S obzirom na to da podnositelj pojedine istovjetne prigovore ističe u više ustavnih tužbi te da je zbog činjenične i pravne povezanosti predmeta bilo potrebno parnični postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku razmotriti kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud smatrao je svrsishodnim o svim ustavnim tužbama iz točke 1. obrazloženja odluke, odlučiti jednom odlukom i rješenjem.

1.3. Podnositelj u ustavnim tužbama navodi da su mu osporenim odlukama, kao i dugotrajnim vođenjem postupka, povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14., 16., 18., 26, 29. stavkom 1. i 63. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), člancima 6. stavkom 1., 8., 13. i 14. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija), člankom 1. Protokola broj 12 uz Konvenciju, člankom 9. Konvencije o pravima djeteta Opće skupštine Ujedinjenih naroda od 20. studenoga 1989. (»Službeni list SFRJ – Međunarodni ugovori« broj 15/90., preuzete u pravni poredak Republike Hrvatske na temelju Odluke o objavljivanju mnogostranih međunarodnih ugovora kojih je Republika Hrvatska stranka na temelju notifikacije o sukcesiji, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 12/93.).

1.4. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljena je preslika spisa Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Podnositelj A. A. i B. B. sklopili su brak 24. rujna 2011. Za vrijeme trajanja braka rođeno je dvoje zajedničke djece, i to maloljetni C. C. (rođen 29. travnja 2012.) i maloljetna D. D. (rođena 9. listopada 2014.).

Faktična bračna zajednica prekinuta je 26. kolovoza 2014., nakon čega djeca žive s majkom B. B.

3. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: R1O-648/14 od 17. studenoga 2014. donesena je privremena mjera kojom je određeno da će maloljetni sin stranaka A. A. živjeti s majkom, te su određeni susreti i druženja maloljetnog C. C. s podnositeljem (u prostorima Obiteljskog centra jednom tjedno po dva sata u prisutnosti majke i pod stručnim nadzorom).

3.1. Tim rješenjem od 17. studenoga 2014. nije bila obuhvaćena maloljetna D.D., međutim iz izvješća nadležnog Centra za socijalnu skrb Z., Podružnice T. (u daljnjem tekstu: CZSS) proizlazi da je prilikom odvijanja susreta i druženja podnositelja s maloljetnim C.C. bila prisutna i maloljetna D.D.

3.2. U stručnom mišljenju CZSS-a od 26. ožujka 2015. navedeno je:

»...Obzirom na činjenicu rođenja drugog djeteta supružnika A., odnosno uzimajući u obzir da prilikom pokretanja spomenutog postupka mlt. dijete nije bilo obuhvaćeno sudskim postupkom obzirom na neimanje osobne dokumentacije, usmenim putem dogovoreno je viđanje, u navedenom terminu, oca i mlt. D. Od spomenutog, supružnici A. praćeni su mjerom Nadzora nad izvršavanjem roditeljske skrbi, u dijelu odvijanja susreta i druženja oca s mlt. djecom. Susreti i druženja održavaju se redovito i protječu uredno.«

3.3. U izvješću CZSS-a od 10. lipnja 2015. navedeno je:

»Iz zaprimljenih Izvješća o provođenju mjere proizlazi da se susreti oca sa mlt. C. redovito održavaju, pri čemu majka na susrete uvijek dovodi i njihovu mlt. kćerku D. (iako ona nije obuhvaćena privremenom mjerom)...«

4. Općinskom sudu u Z. B. B. podnijela je 19. siječnja 2015. tužbu za razvod braka, uz koju je podnijela i prijedlog za određivanje privremene mjere kojom bi se do pravomoćnog okončanja postupka uredilo s kim će živjeti maloljetna D.D., njezini susreti i druženja s podnositeljem, te podnositeljeva obveza uzdržavanja maloljetne djece.

4.1. Podnositelj je tužbu s pozivom na davanje odgovora na tužbu zaprimio 30. siječnja 2015., nakon čega je podnio odgovor na tužbu, uz koji je predložio donijeti privremenu mjeru kojom bi se odredilo da maloljetna djeca žive s njim te da se odrede njihovi susreti i druženja s majkom, i njezina obveza uzdržavanja.

4.2. Prvostupanjski sud je od nadležnog CZSS-a 25. svibnja 2015. zatražio mišljenje i prijedlog o skrbi i kontaktima djece s ocem, što je CZSS prvostupanjskom sudu dostavio 16. lipnja 2015., predloživši da maloljetna djeca i nadalje ostanu živjeti s majkom, a da se s ocem oboje susreću na način kako je to određeno postojećim sudskim rješenjem – privremenom mjerom od 17. studenoga 2014. (t. 3. obrazloženja ove odluke i rješenja).

5. Pred prvostupanjskim sudom održano je 20. siječnja 2016. ročište na kojem je doneseno rješenje kojim je određeno da će maloljetna kći stranaka D. D. živjeti s majkom, te je određeno da to rješenje ostaje na snazi do okončanja postupka za razvod braka ili do drukčije odluke suda. Ujedno je određena privremena mjera radi uzdržavanja, kojom je naloženo podnositelju doprinositi za uzdržavanje maloljetne djece. Stranke su se odrekle prava na žalbu te su navedena rješenja postala pravomoćna i ovršna istoga dana.

5.1. Prvostupanjski sud je, nadalje, rješenjem broj: P2-77/15-20 od 20. siječnja 2016., odredio način održavanja susreta i druženja podnositelja i maloljetne D. D. (jednom tjedno po dva sata u prostoru obiteljskog centra, u prisutnosti majke djece i vanjske suradnice koju će imenovati CZSS).

5.2. Protiv tog rješenja podnositelj je podnio žalbu 4. ožujka 2016., smatrajući da je susrete i druženja s maloljetnom D. trebalo odrediti u češćim vremenskim intervalima.

6. U daljnjem tijeku postupka, 13. travnja 2016. održano je ročište pred prvostupanjskim sudom na kojem su predstavnici CZSS-a dostavili dopunu izvješća o provođenju susreta i druženja podnositelja s maloljetnom djecom, u skladu s kojim su predložili izmijeniti način održavanja susreta podnositelja s djecom (na način da se susreti prošire na dva puta tjedno uz stručni nadzor, bez prisustva majke – umjesto dotadašnjeg jednom tjedno uz stručni nadzor i prisutnost majke).

6.1. Podneskom od 21. travnja 2016. podnositelj je požurio odlučivanje suda i predložio donošenje nove privremene mjere u pogledu susreta i druženja s djecom (proširenjem susreta i druženja).

7. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-29 od 6. svibnja 2016. (ispravljenim rješenjem od 25. svibnja 2016.) određeni su susreti i druženja podnositelja s maloljetnom djecom, u skladu s prijedlogom CZSS-a od 13. travnja 2016. (dva puta tjedno po dva sata, uz stručni nadzor, a bez prisustva majke). Istim je rješenjem ujedno određeno da se tijekom ljeta (2016. godine) susreti maloljetne djece s ocem neće održavati tijekom godišnjeg odmora majke koja će ga koristiti u dva navrata po 14 dana, s minimalnim razmakom od dva tjedna.

7.1. Podnositelj je 30. svibnja 2016. podnio žalbu protiv navedenih rješenja od 6. i 25. svibnja 2016. U žalbi je prigovarao dijelu rješenja kojim je određeno da se susreti i druženja s djecom i dalje odvijaju uz stručni nadzor, te se žalio i na odluku o neodržavanju susreta s djecom tijekom godišnjeg odmora majke.

8. Podnositelj je podneskom od 20. svibnja 2016. obavijestio sud da 11. svibnja 2016. nisu održani susreti s djecom, a podneskom od 30. svibnja 2016. obavijestio je sud da ni 24. ni 25. svibnja 2016. nisu održani susreti s maloljetnom djecom, prema posljednjem rješenju od 6. svibnja 2016. (ispravljenog rješenjem od 25. svibnja 2016.)

8.1. Na ročištu održanom 8. lipnja 2016. punomoćnica tužiteljice navela je da se prema privremenoj mjeri od 6. svibnja 2016., ispravljenoj rješenjem od 25. svibnja 2016., prvi susret podnositelja s djecom održao 7. lipnja 2016.

Na istom ročištu predstavnica CZSS-a navela je »... da je spletom okolnosti došlo do toga da se prvi susret bez majke održao jučer. CZSS je mišljenja da se radi o prelaznom periodu u kojem je potrebno pratiti reakciju djece i uvoditi postupno samostalna druženja djece i oca i da je potrebno nešto vremena kako bi se djela družila s ocem prvo bez majke (uz praćenje reakcije)... », te »... da je jednom susret bio odgođen radi spriječenosti voditeljice s kojom CZSS ostvaruje dobru suradnju a djeca su s njom upoznata te je ova spriječenost uvažena a procjena je bila da zbog djece dobro da ista nastavi nadzor dok će CZSS posredovati radi nadoknade termina.«

9. Županijski sud u Z. odbio je rješenjem broj: Gž Ob-889/16-2 od 25. srpnja 2016. žalbu podnositelja i potvrdio je rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15 od 20. siječnja 2016. (vidi t. 5.1. i 5.2. obrazloženja ove odluke i rješenja) jer je ocijenjeno da je prvostupanjski sud, polazeći od pravilno utvrđenih odlučnih činjenica pravilno primijenio materijalno pravo kada je susrete i druženja podnositelja s maloljetnom D. D. odredio u prostoru istog Obiteljskog centra, na isti način i u isto vrijeme kako su određeni susreti podnositelja sa starijim djetetom C. C.

10. Županijski sud u Z. odbio je rješenjem broj: Gž Ob-889/16-3 od 25. srpnja 2016. žalbu podnositelja i potvrdio je rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15 od 6. svibnja 2016., ispravljeno rješenjem istoga suda broj: P2-77/15-32 od 25. svibnja 2016. (vidi t. 7. i 7.1.obrazloženja ove odluke i rješenja), ocijenivši da su dinamika i način održavanja susreta u pobijanom rješenju određeni na dobrobit djece.

11. Nadležni CZSS je 20. rujna 2016. prvostupanjskom sudu dostavio dopunu izvješća o provođenju nadzora nad ostvarivanjem osobnih odnosa podnositelja s maloljetnom djecom, u kojem je procijenjeno da su stečeni uvjeti da podnositelj samostalno provodi susrete i druženja s maloljetnom djecom, odnosno da daljnji nadzor nad ostvarivanjem osobnih odnosa podnositelja s djecom nije potreban. (Predloženo je odrediti susrete i druženja utorkom i četvrtkom od 15 do 19 sati i nedjeljom od 10 do 19 sati).

12. U daljnjem tijeku postupka pred prvostupanjskim sudom održana su ročišta 18. svibnja 2017. i 23. svibnja 2017. te je 19. svibnja 2017. i 2. lipnja 2017. CZSS dostavio prvostupanjskom sudu nova izvješća o provođenju nadzora nad ostvarivanjem osobnih odnosa podnositelja s maloljetnom djecom, ostajući pri ranijem prijedlogu da se ukine nadzor nad susretima i druženjima podnositelja s maloljetnom djecom, kao i da se poveća opseg njihovog susreta.

13. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-72 od 6. lipnja 2017. određeno je održavanje susreta i druženja podnositelja s maloljetnom djecom, proširenjem susreta podnositelja s djecom u odnosu na prethodno rješenje od 6. svibnja 2016., ispravljeno rješenjem od 25. svibnja 2016. (utorkom i četvrtkom od 16 do 20 sati, osim drugi utorak u mjesecu dok je na snazi privremeno rješenje suda kojim su određeni susreti bake i djede po ocu, te svaku drugu nedjelju od 10 do 19 sati, na način da otac preuzima djecu tijekom tjedna u vrtiću, a vikendom kod majke, i vraća ih majci). Istim je rješenjem određeno da se tijekom ljeta (2017. godine) za vrijeme godišnjeg odmora majke susreti djece s podnositeljem neće održavati.

13.1. Protiv navedenog rješenja podnio je žalbu 27. lipnja 2017. CZSS-u, te 4. srpnja 2017. podnositelj putem punomoćnika, a 6. srpnja 2017. podnositelj osobno. Podnositelj je osporavao rješenje smatrajući da je ono nedovoljno određeno i nedorečeno, prigovarao je terminu u kojem su određeni susreti i druženja s djecom te je isticao da mu je određivanjem obveze preuzimanja djece i njihovog vraćanja majci nametnut nerazmjerni trošak prijevoza djece.

13.2. Županijski sud u S. uvažio je rješenjem broj: Gž Ob-487/17-4 od 13. prosinca 2017. podnesene žalbe CZSS-a i podnositelja, ukinuo je rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-72 od 6. lipnja 2017. te je predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovo odlučivanje.

14. U nastavku postupka, 20. veljače 2018. i 5. ožujka 2018. održana su ročišta pred prvostupanjskim sudom. Na ročištu održanom 20. veljače 2018. Centar za socijalnu skrb predao je novi prijedlog za privremeno uređenje kontakta oca i maloljetne djece – daljnje proširenje susreta i duženja podnositelja s djecom.

15. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-90 od 7. ožujka 2018., ispravljeno rješenjem od 23. ožujka 2018., donesena je privremena mjera kojom su određeni susreti i druženja podnositelja s maloljetnom djecom – u skladu s prijedlogom i mišljenjem CZSS-a od 20. veljače 2018. (utorkom i četvrtkom od 15 do 20 sati i svaki drugi vikend – od subote u 10 sati do nedjelje u 19 sati).

15.1. Protiv tog rješenja tužiteljica je podnijela žalbu, koja je rješenjem Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-534/18-2 od 11. svibnja 2018. odbijena kao neosnovana.

16. Prvostupanjski sud odredio je rješenjima od 4. i 25. svibnja 2018. provođenje dokaza multidisciplinarnim vještačenjem (psihijatrijsko-psihologijskim) radi utvrđivanja roditeljskih kapaciteta, a sve u svrhu donošenja odluke s kojim će roditeljem maloljetna zajednička djeca stranaka stanovati te o načinu i vremenu održavanja kontakata djece s drugim roditeljem, radi utvrđivanja njihovog najboljeg interesa.

16.1. Vještaci su 2. srpnja 2018. dostavili prvostupanjskom sudu zatraženi nalaz i mišljenje, koje je strankama uručeno na ročištu održanom 9. srpnja 2018.

16.2. U nalazu i mišljenju navedeni su sljedeći zaključci:

»(...) 2. Vještaci ocjenjuju roditeljske kapacitete oba roditelja visoke, kada je u pitanju sam odnos prema djeci (svi oblici skrbi i odgoja). Ono u čemu su kapaciteti oba roditelja reducirani jest u postojanju njihovog međusobnog konflikta, a što djeca izravno vide u naglašeno manjkavoj i neadekvatnoj komunikaciji.

3. Unatoč dugotrajnom roditeljskom konfliktu vještaci savjetuju šire, nego uobičajeno za takve prilike, određivanje bivanja djece s ocem (u slučaju da bude odlučeno da djeca žive s majkom), prije svega zbog velike uspješnosti oca u ostvarivanju roditeljske uloge.«

17. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-108 od 9. srpnja 2018. donesena je privremena mjera kojom su određeni susreti i druženja podnositelja s maloljetnom djecom za vrijeme korištenja ljetnog odmora 2018. godine, i koje je u povodu podnesene žalbe tužiteljice potvrđeno rješenjem Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-1021/18-2 od 1. listopada 2018.

18. Prvostupanjski sud pozvao je rješenjem od 10. srpnja 2018. nadležni CZSS da dostavi izvješće te mišljenje i prijedlog o ostvarivanju roditeljske skrbi i osobnih odnosa s maloljetnom djecom s obzirom na zaprimljeni nalaz i mišljenje vještaka od 2. srpnja 2018., čemu je CZSS udovoljio te je zatraženo, uz izvješće o provođenju mjera stručne pomoći i potpore u ostvarivanju skrbi o maloljetnoj djeci za razdoblje do srpnja 2018., dostavio prvostupanjskom sudu 8. kolovoza 2018.

CZSS je daljnje izvješće za kolovoz 2018. kao i završno izvješće o provođenju mjere stručne pomoći i potpore roditeljima dostavio prvostupanjskom sudu 3. listopada 2018.

19. Podnositelj se podneskom od 20. studenoga 2018. očitovao na dotadašnji tijek postupka, provedeno vještačenje i izvješće CZSS-a, predložio je provesti dokaz saslušanjem vještaka na okolnost »važnosti roditeljske komunikacije kako i na koji način ista utječe na dobrobit djece i roditeljskih kompetencija«.

20. Podneskom od 20. studenoga 2018. podnositelj je ujedno podnio prijedlog za određivanje nove privremene mjere glede susreta i druženja s djecom (umjesto prethodnog pravomoćnog rješenja od 7. ožujka 2018., ispravljeno rješenjem od 23. ožujka 2018.) i to daljnjim proširenjem određenog načina susreta i druženja. Ujedno je predložio da se privremenom mjerom odredi način ostvarenja osobnih odnosa tijekom zimskog odmora (predlažući da s djecom provede dio zimskog odmora od 24. do 31. prosinca 2018., te opet od 7. do 14. siječnja 2019.)

20.1. Prvostupanjski sud pozvao je rješenjem od 23. studenoga 2018. CZSS da se očituje i dostavi mišljenje i prijedlog o postavljenom zahtjevu podnositelja.

20.2. Na ročištu održanom 10. prosinca 2018. CZSS dostavio je zatraženo mišljenje, smatrajući da daljnja produkcija privremenih mjera u parničnom postupku nije svrhovita.

21. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-126 od 10. prosinca 2018. donesena je privremena mjera kojom su određeni susreti i druženja podnositelja s maloljetnom djecom za vrijeme korištenja zimskog odmora 2018./2019., i to djelomičnim prihvaćanjem prijedloga podnositelja u pogledu zimskog odmora, dok u cijelosti nije prihvaćen prijedlog podnositelja za određivanje nove privremene mjere o susretima i druženjima s djecom izvan zimskog odmora.

U obrazloženju rješenja navedeno je:

»Prema čl. 295 ObZ-a sud je zatražio stručno mišljenje CZSS T. koji je podneskom predanim na ročištu 10.12.2018. godine iznio mišljenje i prijedlog o konačnom načinu uređenja sadržaja roditeljske skrbi između stranaka te naveo kako stručni tim ne nalazi svrhovitom daljnju produkciju privremenih mjera izrečenih strankama budući je isto nužno praćeno prolongiranjem osjećaja neizvjesnosti u obitelji uslijed neokončavanja postupka, te je predložio donošenje meritorne odluke.

Sud djelomično prihvaća mišljenje stručnog tima CZSS kako daljnje privremene mjere u ovom postupku nisu svrhovite osim načina provođenja predstojećih zimskih praznika. Izvjesno je kako na ročištu 10.12.2018. godine glavna rasprava nije mogla biti zaključena samo uslijed činjenice da je tuženik pred zaključenje glavne rasprave osporio visinu uzdržavanja koju je tužiteljica tražila za svako dijete te je potrebno nadopuniti dokazni postupak u smislu utvrđenja primanja stranaka, stvarne mogućnosti njihove zarade te utvrditi stvarne potrebe djece. S druge strane, upravo je tuženik isti iznos uzdržavanja tražio za djecu po prijedlogu da sud donese odluku kojom će biti određeno da djeca žive s njim, iz čega je jasno kako upravo traženi iznos i tuženik smatra stvarnim potrebama djece.

Prema trenutnom činjeničnom stanju, sud smatra kako je u najboljem interesu mldb. djece stranaka uređenje susreta i druženja oca i djece tijekom predstojećeg zimskog odmora i to kako bi se zaštitio njihov relativno stabilan kontinuitet življenja smirenog i neopterećenog djetinjstva. Naime, sud ne smatra da je u interesu mldb. djece stalno donošenje privremenih mjera i neprestana promjena načina života djece i to imajući u vidu prvenstveno njihovu nisku kronološku dob i dosadašnji način života koji je opterećen kontinuiranim nezadovoljstvima roditelja (u većoj mjeri oca) te odnosnom dinamikom karakteriziranom stalnim ljutnjama.

Imajući u vidu činjenicu da otac samostalno s mldb. C. dulje vrijeme nije proveo božićne blagdane, dok s mldb. D. nikad, sud je odlučio da će tijekom zimskog odmora ove 2018/2019 godine isti provesti s djecom prvi tjedan zimskog odmora, a majka drugi tjedan samostalno pri čemu se u tjednu kada djeca provode rečeni dio zimskog odmora s jednim od roditelja susreti i druženja s drugim roditeljem neće održavati, osim putem telefona kako je to navedeno u izreci rješenja.

Određeni način održavanja telefonskog kontakta s drugim roditeljem sud smatra u interesu djece koja će na taj način biti svjesna da i roditelji međusobno komuniciraju te da i u vremenu koje provode s jednim roditeljem mogu ostvariti kontakt s drugim u telefonskom pozivu prema njihovom dnevnom rasporedu, a kako je već ranije u postupku bilo određeno za vrijeme trajanja rješenja o privremenoj mjeri o načinu susreta i druženja oca i djece za vrijeme trajanja ljetnog odmora.

(...)

Pri određivanju trajanja privremene mjere sud je imao u vidu činjenicu da je oboje djece vrtićke dobi te da se određeno vrijeme trajanja zimskog odmora ne mora preklapati sa školskim praznicima, dok niti jedan od roditelja nije izrazio namjeru putovanja s djecom (skijanje)«.

21.1. Protiv dijela rješenja kojim nije prihvaćen prijedlog podnositelja da djeca borave s njim za vrijeme trajanja zimskog odmora i od 7. do 14. siječnja 2019. (pored određenog razdoblja od 24. do 30. prosinca 2018.), kao niti prijedlog za određivanje nove privremene mjere kojim bi se daljnje proširili susreti i druženja izvan razdoblja zimskog odmora, podnositelj je podnio žalbu 31. prosinca 2018., a pobijano rješenje i žalba podnositelja otpremljeni su 29. siječnja 2019. radi odlučivanja Županijskom sudu u Z.

21.2. Županijski sud u Z. odbio je rješenjem broj: Gž Ob-113/19-2 od 5. veljače 2019. žalbu podnositelja i potvrdio rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-126 od 10. prosinca 2018., prihvativši u cijelosti argumentaciju prvostupanjskog suda u pogledu utvrđenog činjeničnog stanja i primjene materijalnog prava.

22. Podnositelj je 5. veljače 2019. podnio prvostupanjskom sudu daljnji prijedlog za donošenje privremene mjere, navodeći da mu je rješenjem Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje odobreno korištenje prava na roditeljski dopust za maloljetnu D. D. od 15. ožujka do 15. travnja 2019., zbog čega je predložio donijeti privremenu mjeru kojom bi se odredilo da maloljetna djeca kod njega borave od 15. ožujka do 15. travnja 2019., te od 29. kolovoza do 30. rujna 2019., u kojem razdoblju maloljetna D. ne bi pohađala vrtić, te da se odrede susreti i druženja djece s majkom u tom razdoblju, kao i njezina obveza plaćanja uzdržavanja.

22.1. Ročište pred prvostupanjskim sudom održano je 25. veljače 2019., na kojem je CZSS predao očitovanje o prijedlogu podnositelja od 5. veljače, te je na istom ročištu ujedno zaključena glavna rasprava.

22.2. Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019. odbijen je prijedlog podnositelja od 5. veljače 2019. za određivanje privremene mjere. Mjerodavni dio obrazloženja rješenja glasi:

»Iz očitovanja nadležnog CZSS T. proizlazi da prethodno mišljenje i prijedlog CZSS od 03.08.2018. godine predstavlja rezultat dugotrajnijeg bavljenja obitelji te pažljivog razmatranja na koji bi način trebalo urediti sporne sadržaje kako bi se u život djece unijelo više reda i stabilnosti – a u okolnostima u kojima se roditelji o spornim momentima roditeljske skrbi nisu ni na koji način u mogućnosti dogovoriti. I dalje ustraju kod iznesenog prijedloga dok pokušaj tuženika da neuobičajeno kreativnom metodom (time što je ishodio rješenje HZZO-a o korištenju roditeljskog dopusta za mit. D.) opstruira takvo razmišljanje, te da modificira tijekom sudskog postupka, ne predstavlja prema mišljenju CZSS ništa drugo nego još jedan potez putem kojeg se u nastojanje za smirenjem odnosa stranaka vezano uz temu ostvarivanja roditeljske skrbi i nadalje unosi faktor sporenja, neizvjesnosti i nereda.

Radi se također o zahtjevu kojim tuženik i dalje daje do znanja kako ne prihvaća prijedloge CZSS, nastavlja funkcionirati na način da svoja bivanja sa mlt. djecom pokušava približiti modalitetu ravnopravne roditeljske skrbi, te je uočljivo da se ne radi naprosto i jedino o zaprimljenom rješenju HZZO-a koje je dobiveno za mlt. D., te za razdoblje od 15.03. do 15.04. 2019., već isto otac automatski i bez posebnih obrazloženja nadograđuje i proširuje, uključivši u svoj zahtjev također i mlt. C., kao i termin od 29.08. do 30.09.2019. CZSS navodi i kako se rješenje HZZO ne može bez rezerve uzeti kao dokument koji u ovom postupku pravno obvezuje i to iz razloga što je isto izradio pravnik koji zacijelo nije bio upoznat sa detaljima ovog postupka i narušenim odnosima roditelja, kao i činjenici da djeca žive s majkom a da postupak u kojem za razrješavaju sporovi roditelja na okolnost uređenja roditeljske skrbi još uvijek traje. Zaključno navode kako zahtjevu za donošenjem predložene privremene mjere ne pružaju podršku.

Sud u potpunosti prihvaća mišljenja stručnog tima CZSS i ne nalazi svrhovitom daljnju produkciju privremenih mjera izrečenih strankama budući je isto nužno praćeno prolongiranjem osjećaja neizvjesnosti u obitelji. Unatoč neprestanim brojnim dokaznim prijedlozima tuženika, stalnim podnescima kojima traži donošenje privremenih mjera kojim bi se svaki čas putem suda uređivao način njegova susreta i druženja s djecom tijekom korištenja godišnjih odmora, slobodnih dana a sada i korištenja roditeljskog dopusta za kćer staru 4 godine (koje je rješenje ishodio bez bilo kakve najave i dogovora s majkom djece) sud ne smatra da bi usvajanje takvog prijedloga bilo u interesu djece, naprotiv. Prema trenutnom činjeničnom stanju u kojem je glavna rasprava nakon višegodišnjeg trajanja postupka konačno zaključena, sud smatra kako je u najboljem interesu mldb. djece stranaka zaštita njihovog relativno stabilan kontinuitet življenja smirenog i neopterećenog djetinjstva. Naime, sud ponavlja svoje navode iz ranije privremene mjere kako ne smatra da je u interesu mldb. djece stalno donošenje privremenih mjera i neprestana promjena načina života djece i to imajući u vidu prvenstveno njihovu nisku kronološku dob i dosadašnji način života koji je opterećen kontinuiranim nezadovoljstvima roditelja (u većoj mjeri oca) te odnosnom dinamikom karakteriziranom stalnim ljutnjama.

Posebno zabrinjava činjenica kako je tuženik u prijedlogu privremene mjere tražio i da djeca s njim provedu rujan 2019. godine (razdoblje od 29.08.2019. do 30.09.2019.) iako mora biti svjestan da će u tom vremenu mlt. C. krenuti u prvi razred osnovne škole dok o mjestu upisa roditelji nisu (a izvjesno je da i neće moći) postići suglasnost. Naime, tuženik cijelo vrijeme trajanja postupka ističe kako ga ekonomski iscrpljuju troškovi dolaska po djecu u Z. te vožnja do R. gdje stanuje pa nije jasno kako će u rujnu dijete voziti u školu ukoliko će se dječak upisati u školu u blizinu mjesta stanovanja i zašto smatra da bi svakodnevna kilometarska vožnja u tom mjesecu bila u interesu njegovog sina.

Tvrdnje tuženika da će korištenjem roditeljskog dopusta za kćer koja je rođena u listopadu 2014. godine osnažiti njihovu emocionalnu povezanost sud ne smatra osnovanim budući su djeca sada uključena u dječji vrtić i odgojno-obrazovni program koji je za mlt. C. i obavezan jer se radi o predškolskom djetetu (pa bi ga tuženik svakoga dana trebao iz R. voziti u vrtić u Z.), djeca su socijalizirana među svojim vršnjacima i odgajateljima, redovno pohađaju engleski jezik i aktivnosti u sklopu vrtića te sud smatra ovakav kontinuitet u odrastanju ako ne nužan onda svakako potreban da bi se mlt. C. i mlt. D. zaštitilo od neprestanih promjena načina svakodnevnog života, koje su uzrokovane postupanjem tuženika.«

22.3. Protiv tog je rješenja podnositelj podnio žalbu 19. ožujka 2019.

23. Nakon toga je presudom Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-148 od 8. travnja 2019. razveden brak zaključen između stranaka (točka I izreke presude). Određeno je da će zajednička djeca stranaka živjeti s majkom (točka II izreke), da će majka ostvarivati djelomično samostalnu roditeljsku skrb nad zajedničkom maloljetnom djecom, a da će zajednički zastupati djecu samo u odlukama o njihovim bitnim osobnim pravima (točka III izreke). Presudom su nadalje određeni susreti i druženja podnositelja s maloljetnom djecom (točka IV izreke), te je naloženo podnositelju plaćati uzdržavanje za maloljetnu djecu (točka V izreke). Daljnji zahtjev tužiteljice za plaćanje uzdržavanja u iznosu većem od dosuđenog odbijen je (točka VI izreke), naloženo je tužiteljici obavještavati podnositelja o bitnim pitanjima oko zajedničke djece (točka VII izreke), te je naloženo podnositelju naknaditi tužiteljici parnični trošak (točka VIII izreke).

23.1. Podnositelj je 23. travnja 2019. podnio žalbu protiv prvostupanjske presude, navodeći da je pobija pod točkama II – VIII izreke.

24. Županijski sud u Z. odbio je rješenjem broj: Gž Ob-719/19-3 od 17. ožujka 2020. žalbu podnositelja kao neosnovanu i potvrdio rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019. (iz točke 21. ove odluke i rješenja), ocijenivši da podnositelj žalbenim navodima nije doveo u sumnju pravilnost pobijanog rješenja te da je sud prvog stupnja pravilno i uz valjane razloge odbio prijedlog za donošenje privremene mjere, ističući da su odnosi stranaka već regulirani ranijim privremenim mjerama na način koji je sud smatrao primjerenim rezultatima dokaznog postupka.

25. Županijski sud u Z. istovremeno je presudom broj: Gž Ob-719/19-2 od 17. ožujka 2020. odbio žalbu podnositelja i potvrdio prvostupanjsku presudu Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-148 od 8. travnja 2019. pod točkama II, III, IV, V i VIII izreke.

26. Podnositelj A. A. podnio je prvostupanjskom sudu 19. lipnja 2020. prijedlog za ponavljanje pravomoćno dovršenog parničnog postupka, kao i prijedlog za dopuštenje revizije protiv drugostupanjske presude Županijskog suda u Z.

Prvostupanjski sud je rješenjem od 1. rujna 2019. pozvao podnositelja A. A. da dostavi dopunu prijedloga za ponavljanje postupka.

Pred prvostupanjskim sudom je 7. listopada 2020. održano ročište radi odlučivanja o prijedlogu podnositelja za ponavljanje postupka. Rješenjem prvostupanjskog suda od istoga dana prijedlog za ponavljanje postupka odbačen je. To je rješenje postalo pravomoćno 6. studenoga 2020. nakon čega je spis predmeta s prijedlogom za dopuštenje revizije 23. studenoga 2020. dostavljen Vrhovnom sudu.

26.1. U povodu prijedloga za dopuštenje revizije pred Vrhovnim sudom vodi se postupak pod brojem Revd-3600/2020.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

27. Podnositelj A. A. u svim podnesenim ustavnim tužbama (iz t. 1. obrazloženja ove odluke i rješenja) prigovara dugotrajnosti vođenja predmetnog parničnog postupka radi razvoda braka, ističući da mu je povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

27.1. Pored navedenog, u ustavnim tužbama od 11. siječnja 2017. i 16. prosinca 2019. podnositelj navodi da mu je zbog duljine trajanja parničnog postupka i neažurnim donošenjem odluka neopravdano uskraćena roditeljska skrb za maloljetnu djecu, ukazujući time na povredu prava zajamčenih člankom 35. Ustava i člankom 8. Konvencije.

U ustavnoj tužbi od 11. siječnja 2017. posebno naglašava da je privremena mjera kojom su određeni osobni odnosi – susreti i druženja s maloljetnom D. D. (od 20. siječnja 2016.) donesena tek godinu dana nakon podnošenja tužbe i prijedloga za donošenjem te privremene mjere. Nadalje ističe i da je u izreci rješenja – privremenoj mjeri od 6. svibnja 2018. kojom su uređeni susreti i druženja podnositelja s djecom – određeno da se ta mjera odnosi na maloljetnu D. D., a izostavljeno je navesti da se odnosi i na maloljetnog C. C., te tvrdi da se do donošenja rješenja o ispravku (25. svibnja 2018.) zbog takve pogreške suda nisu provodili susreti i druženja podnositelja s djecom.

27.2. U ustavnoj tužbi od 11. ožujka 2019. podnesenoj u povodu rješenja Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-113/19-2 od 5. veljače 2019., kojim je potvrđeno rješenje o privremenoj mjeri Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-126 od 10. prosinca 2018., a kojim nije u cijelosti prihvaćen prijedlog podnositelja u pogledu načina ostvarenja osobnih odnosa s maloljetnom djecom za vrijeme korištenja zimskog odmora 2018./2019., kao niti njegov prijedlog za donošenje nove privremene mjere o načinu susreta i druženja s djecom izvan zimskog odmora, podnositelj (pored prigovora iz t. 27. obrazloženja ove odluke i rješenja) ističe da su sudovi tim rješenjima nepravilno i pogrešno primijenili mjerodavno materijalno pravo.

27.3. U ustavnoj tužbi podnesenoj 19. lipnja 2020. u povodu rješenja Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-3 od 17. ožujka 2020., kojim je potvrđeno rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019., a kojima nije prihvaćen prijedlog podnositelja za donošenje nove privremene mjere o ostvarenju osobnih odnosa podnositelja s maloljetnom djecom (za vrijeme korištenja roditeljskog dopusta) podnositelj ističe da ta rješenja ne sadrže ustavnopravno prihvatljive razloge o odlučnim činjenicama i argumentima podnositelja, da ne postoje valjani razlozi koji bi opravdavali neprihvaćanje zahtjeva, da odluka nije utemeljena na činjenicama predmeta, odnosno da nisu utvrđene sve odlučne činjenice za donošenje odluke (nije uzeto u obzir mišljenje vještaka, niti je vještak saslušan).

Podnositelj ujedno ističe da je osporenom odlukom diskriminiran u odnosu na drugog roditelja – majku koja je mogla koristiti roditeljski dopust.

27.4. Podnositelj je predložio usvojiti ustavne tužbe, ukinuti osporene odluke i dosuditi mu primjerenu naknadu zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

28. Polazeći od navoda i razloga ustavne tužbe, Ustavni sud razmotrio je prigovore podnositelja s aspekta povrede prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavka 1. Konvencije, te prava na poštovanje i zaštitu obiteljskog života zajamčenog člankom 35. Ustava te člankom 8. Konvencije.

Mjerodavni članci Ustava glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«

»Članak 35.

Svakom se jamči štovanje i pravna zaštita njegova osobnog i obiteljskog života (...)«

Mjerodavni članci Konvencije glase:

»Članak 6.

PRAVO NA POŠTENO SUĐENJE

1. Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi... svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. (...)«

»Članak 8.

PRAVO NA POŠTOVANJE PRIVATNOG I OBITELJSKOG ŽIVOTA

1. Svatko ima pravo na poštovanje svoga privatnog i obiteljskog života (...)

2. Javna vlast se neće miješati u ostvarivanje tog prava, osim u skladu sa zakonom i ako je u demokratskom društvu nužno radi interesa državne sigurnosti, javnog reda i mira, ili gospodarske dobrobiti zemlje, te radi sprječavanja nereda ili zločina, radi zaštite zdravlja ili morala ili radi zaštite prava i sloboda drugih.«

28.1. Za ovaj ustavnosudski postupak mjerodavan je i članak 3. Konvencije o pravima djeteta koji glasi:

»Članak 3.

1. U svim akcijama koje se odnose na djecu, bilo da ih poduzimaju javne ili privatne ustanove socijalne skrbi, sudovi, državna uprava ili zakonodavna tijela, najbolji interes djeteta mora imati prednost.

2. Države stranke se obvezuju da će odgovarajućim zakonodavnim i upravnim mjerama osigurati takvu zaštitu i skrb djeteta kakva mu je prijeko potrebna za njegovu dobrobit, uzimajući u obzir prava i dužnosti njegovih roditelja, zakonskih skrbnika ili drugih osoba koje su za nj pravno odgovorne.«

A. Pravo na suđenje u razumnom roku
 (članak 29. stavak 1. Ustava)

29. Podnositelj A. A. u svim podnesenim ustavnim tužbama (iz t. 1. obrazloženja ove odluke i rješenja) prigovara dugotrajnosti vođenja parničnog postupka radi razvoda braka, ističući da mu je time povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

a) Dopuštenost ustavne tužbe

30. Sukladno stajalištu Ustavnog suda iz rješenja broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.), jedna od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku je ta da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

30.1. U konkretnom slučaju, podnositelj je koristio pravna sredstva koja su mu bila na raspolaganju na temelju članka 64. Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.), a to su zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku i zahtjev za isplatu primjerene naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Rješenjem Općinskog suda u Z. broj: Su-Gup I-217/17 od 9. siječnja 2018. utvrđen je osnovanim zahtjev podnositelja za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku te je sutkinji zaduženoj za postupanje u parničnom postupku koji se pred Općinskim sudom u Z. vodio pod brojem P2-77/15 određen rok od 12 mjeseci za donošenje meritorne odluke.

Budući da meritorna odluka u tom predmetu nije donesena u roku određenom rješenjem Općinskog suda u Z. broj: Su-Gup I-217/17 od 9. siječnja 2018. (do 9. siječnja 2019.), daljnji zahtjev podnositelja za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku utvrđen je osnovanim rješenjem Županijskog suda u Z. broj: Gzp II-5/19-6 od 5. srpnja 2019. te je podnositelju određena naknada od 2.000,00 kuna. To je rješenje potvrđeno rješenjem Vrhovnog suda broj: Gžzp II-45/19-3 od 24. listopada 2019.

30.2. Slijedom navedenog, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba zbog povrede ustavnog prava na razumnu duljinu postupka u konkretnom slučaju dopuštena, zbog čega će se razmotriti njezina osnovanost.

b) Osnovanost ustavne tužbe

31. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima:

– složenost predmeta,

– ponašanje podnositelja i nadležnih tijela, te

– važnost predmeta postupka za podnositelja.

31.1. U konkretnom slučaju Ustavni sud razmatrao je postupanje nadležnih sudova i podnositelja od dana dostave tužbe podnositelju do dana donošenja ove odluke (u daljnjem tekstu: razmatrano razdoblje).

Ustavni sud utvrđuje da predmetni parnični postupak u razmatranom razdoblju traje ukupno pet (5) godina, deset (10) mjeseci i petnaest (15) dana.

Naime, podnositelj je tužbu u predmetnom parničnom postupku, s pozivom na davanje odgovora na tužbu, zaprimio 30. siječnja 2015. U trenutku odlučivanja o ustavnim tužbama parnični postupak pravomoćno je dovršen donošenjem presude Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-2 od 17. ožujka 2020. te je u tijeku odlučivanje o prijedlogu podnositelja za dopuštenje revizije protiv pravomoćne presude pred Vrhovnim sudom.

31.2. Ocjenjujući složenost sudskog predmeta, Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju radi o obiteljskom sporu u kojem se odlučivalo o roditeljskoj skrbi i ostvarenju osobnih odnosa stranaka s maloljetnom djecom (čije je rješavanje hitne naravi), kao i da je odlučivanje o brojnim prijedlozima za donošenje privremenih mjera tijekom postupka, konzultiranje nadležnog CZSS-a koji je provodio nadzor nad roditeljskom skrbi, pribavljanje njihovih izvješća, mišljenja i prijedloga te provođenje multidisciplinarnog vještačenja, utjecalo na trajanje i složenost parničnog postupka.

31.3. Ispitujući postupanje nadležnih sudova, Ustavni sud primjećuje da je prvostupanjski sud, nakon podnošenja tužbe, zatražio 25. svibnja 2015. od nadležnog CZSS-a mišljenje i prijedlog o skrbi i kontaktima djece s podnositeljem, što je CZSS prvostupanjskom sudu dostavio 16. lipnja 2015.

Nakon toga uslijedilo je razdoblje višemjesečne neaktivnosti prvostupanjskog suda do 20. siječnja 2016. (godinu dana nakon podnošenja tužbe) kada je održano prvo ročište za glavnu raspravu i kada je donesena privremena mjera o susretima i druženjima podnositelja s maloljetnim djetetom u odnosu na koje odlukom suda do tada nisu bili uređeni osobni odnosi s podnositeljem.

U daljnjem tijeku postupka pred prvostupanjskim sudom, do donošenja prvostupanjske presude (u travnju 2019.) održano je osam ročišta, provedeno je multidisciplinarno vještačenje te je prvostupanjski sud odlučio o sedam prijedloga podnositelja za donošenje privremenih mjera. Sudskim odlukama o svakom pojedinom prijedlogu za donošenje privremene mjere prethodilo je mišljenje i prijedlog nadležnog CZSS-a, kao i očitovanje protivne strane, te je protiv šest rješenja podnositelj podnosio žalbe.

31.4. Ocjenjujući ponašanje podnositelja ustavne tužbe, Ustavni sud smatra da se podnošenje brojnih prijedloga za donošenje privremenih mjera o ostvarenju osobnih odnosa s maloljetnom djecom, koji su zasigurno utjecali na složenost i trajanje parničnog postupka ne može uzeti na štetu podnositelju – kao njegov doprinos duljini trajanja parničnog postupka.

Naime, podnositelj je tijekom parničnog postupka prijedlozima za donošenje privremenih mjera o ostvarenju osobnih odnosa s maloljetnom djecom (o kojima je odlučeno prvostupanjskim rješenjima od 6. svibnja 2016., 6. lipnja 2017., 7. ožujka 2018., 9. srpnja 2018., 10. prosinca 2018.) predlagao izmjenu ranije donesenih mjera daljnjim proširenjem određenog načina i vremena susreta i druženja s djecom (i to na temelju mišljenja i prijedloga nadležnog CZSS-a prethodno danih prvostupanjskom sudu), kao i uređenje osobnih odnosa koji nisu bili određeni prethodnim mjerama – za ljetni i zimski odmor, a koji su prijedlozi bili većinom ili djelomično osnovani.

Nadalje, niti u odnosu na prijedlog od 5. veljače 2019. ne može se smatrati da je njegovim podnošenjem pridonio duljini trajanja parničnog postupka, s obzirom na to da je glavna rasprava zaključena 25. veljače 2019.

31.5. Stoga, imajući u vidu ukupno trajanje postupka u razmatranom razdoblju, vodeći računa o njegovoj složenosti i postupanju sudova, te uzimajući u obzir da se radi o sporu čije je rješavanje hitne naravi, kao i važnosti predmeta za podnositelja, Ustavni sud ocjenjuje da je povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, koje pravo je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

B. Pravo na poštovanje i zaštitu obiteljskog života
 (članak 35. Ustava i članak 8. Konvencije)

a) Načelna stajališta

32. Ustavni sud ističe da uživanje roditelja i djeteta u međusobnom društvu predstavlja temeljni element »obiteljskog života« zaštićenog člankom 35. Ustava, odnosno člankom 8. Konvencije.

32.1. Iako je osnovni cilj članka 35. Ustava, kao i članka 8. Konvencije, zaštititi pojedinca od proizvoljnog miješanja javnih vlasti, uz to postoje i pozitivne obveze nerazdvojive od djelotvornog poštovanja privatnog života. U oba je konteksta potrebno uzeti u obzir pravičnu ravnotežu koju treba uspostaviti između suprotstavljenih interesa pojedinca i zajednice u cjelini, a u oba konteksta država uživa određenu slobodu procjene.

32.2. U odnosu na obvezu države da provede pozitivne mjere, članak 35. Ustava i članak 8. Konvencije sadrže pravo roditelja da se poduzmu koraci koji će ih ponovno spojiti sa njihovom djecom te obvezu nacionalnih vlasti da olakšaju takva ponovna spajanja.

To se primjenjuje i na predmete u kojima dolazi do sporova između roditelja i/ili članova djetetove obitelji o kontaktima s djecom (vidi, na primjer, predmete Europskog suda za ljudska prava /u daljnjem tekstu: ESLJP/ Gluhaković protiv Hrvatske, br. 21188/09, § 56., presuda od 12. travnja 2011. i Ribić protiv Hrvatske, br. 27148/12, § 89., presuda od 2. travnja 2015.).

32.3. Kada odlučuju o tome kako će se odrediti način i vrijeme susreta i druženja drugog roditelja (s kojim maloljetna djeca ne nastavljaju živjeti) i djece, nadležni sudovi moraju voditi računa o postizanju ravnoteže između interesa djeteta i roditelja, s time da se pri tome posebna važnost mora dati najboljem interesu djeteta, koji ovisno o njegovoj prirodi i ozbiljnosti može nadjačati interes roditelja (vidi, predmet ESLJP-a Sahin protiv Njemačke, br. 30943/96, § 65. – 66., presuda od 8. srpnja 2003.).

32.4. Iako ni članak 8. Konvencije ni članak 35. Ustava ne sadrže izričite postupovne zahtjeve, postupak donošenja odluka kojima dolazi do miješanja u pravo na obiteljski život pojedinca mora biti pravičan i kao takav mora osigurati dužno poštovanje interesa zaštićenih člankom 35. Ustava i 8. Konvencije.

32.5. Također, u predmetima vezanima za odnos osobe s njezinim djetetom postoji obveza primjene iznimne marnosti postupanja s obzirom na opasnost da s prolaskom vremena može doći do de facto odlučivanja o pojedinom pitanju. Učinkovito poštovanje obiteljskog života zahtijeva da se o budućim odnosima između roditelja i djeteta odlučuje isključivo s obzirom na sve relevantne okolnosti, a ne samo s obzirom na protek vremena (vidi predmet ESLJP-a Diamante i Pelliccioni protiv San Marina, br. 32250/08, § 177., presuda od 27. rujna 2011.). Neučinkovito, a posebice zakašnjelo vođenje postupka za određivanje susreta i druženja može dovesti do povrede pozitivne obveze na temelju članka 8. Konvencije jer postupovno kašnjenje može voditi do de facto odlučivanja o predmetnom pitanju.

b) Primjena načelnih stajališta na konkretan slučaj

33. U konkretnom slučaju podnositelj A. A., ustavnim tužbama od 11. ožujka 2019. i 19. lipnja 2020., osporava odluke sudova kojima nisu prihvaćeni njegovi prijedlozi za izmjenu do tada određenog načina susreta i druženja s maloljetnom djecom, i to:

– rješenje Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-113/19-2 od 5. veljače 2019., kojim je potvrđeno rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-126 od 10. prosinca 2018. – kojim nije u cijelosti prihvaćen prijedlog podnositelja od 20. studenoga 2018. u pogledu načina ostvarenja osobnih odnosa s maloljetnom djecom za vrijeme korištenja zimskog odmora, te za donošenje nove privremene mjere o načinu susreta i druženja s maloljetnom djecom izvan zimskog odmora (kojom bi se izmijenio način susreta i druženja određen rješenjem od 7. ožujka 2018.),

– rješenje Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-3 od 17. ožujka 2020., kojim je potvrđeno rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019. – kojim nije prihvaćen prijedlog podnositelja od 5. veljače 2019. za donošenje nove privremene mjere o ostvarenju osobnih odnosa podnositelja s maloljetnom djecom (za vrijeme korištenja roditeljskog dopusta).

33.1. Ustavni sud prije svega primjećuje da su tijekom brakorazvodne parnice koja se vodila nakon prestanka bračne zajednice između podnositelja i tužiteljice, a tijekom koje su djeca nastavila živjeti s majkom (maloljetna D. rođena je nakon prestanka bračne zajednice), susreti i duženja podnositelja s maloljetnom djecom uređivani sudskim odlukama više puta donošenjem privremenih mjera.

Na početku su kontakti, do 6. svibnja 2016., bili određeni jednom tjedno po dva sata u prostorijama Obiteljskog centra u prisutnosti majke i pod stručnim nadzorom. Rješenjem od 6. svibnja 2016. kontakti su bili određeni dva puta tjedno po dva sata u prostorijama Obiteljskog centra uz stručni nadzor, bez prisustva majke. Rješenjem od 7. ožujka 2018. kontakti podnositelja s djecom bili su određeni dva puta tjedno po pet sati te svaki drugi vikend – od subote u 10 sati do nedjelje u 19 sati, na neodređenom mjestu i bez stručnog nadzora. Pored toga su rješenjem od 9. srpnja 2018. bili uređeni kontakti za vrijeme korištenja ljetnog odmora 2018. godine.

33.2. U osporenom rješenju, kojim nije prihvaćen prijedlog podnositelja od 20. studenoga 2018. (vidi t. 20. obrazloženja ove odluke i rješenja) za daljnjim proširenjem kontakata sudovi su ocijenili da daljnje donošenje privremenih mjera u parničnom postupku nije svrhovito (osim glede načina provođenja predstojećih zimskih praznika) te da neprestana promjena načina života djece nije u interesu maloljetne djece, posebice s obzirom na njihovu nisku kronološku dob i dotadašnji način života opterećen kontinuiranim nezadovoljstvima roditelja (vidi t. 21. obrazloženja ove odluke i rješenja).

33.3. I u odnosu na prijedlog podnositelja od 5. veljače 2019. (vidi t. 22. obrazloženja ove odluke i rješenja) sudovi su ocijenili da daljnja produkcija privremenih mjera izrečenih strankama nije svrhovita jer su iste nužno praćene prolongiranjem osjećaja neizvjesnosti u obitelji, te da je prema trenutnom činjeničnom stanju (u vrijeme odlučivanja o prijedlogu podnositelja – 25. veljače 2019. – glavna rasprava bila je zaključena nakon višegodišnjeg trajanja postupka) u najboljem interesu maloljetne djece zaštita njihovog relativno stabilnog kontinuiteta življenja smirenog i neopterećenog djetinjstva bez neprestanih promjena načina svakodnevnog života (vidi t. 22.2. obrazloženja ove odluke i rješenja).

33.3. Unatoč prigovorima podnositelja kojima ističe da sudovi nisu temeljito pristupili ocjeni podnesenih prijedloga, iz obrazloženja osporenih rješenja (t. 21. i 22.2. obrazloženja ove odluke i rješenja) proizlazi da su sudovi dali dostatne i opravdane razloge i objašnjenje zašto nije bilo moguće prihvatiti prijedloge podnositelja za donošenje daljnjih privremenih mjera. Sudovi su pri svojoj ocjeni sagledali sve osobite okolnosti konkretnog slučaja te su se u donošenju osporenih odluka, poštujući pri tome i pravo podnositelja na susrete i druženja s djecom, vodili načelom najboljeg interesa maloljetne djece stranaka.

34. Podnositelj nadalje u ustavnim tužbama od 11. siječnja 2017. i 16. prosinca 2019. navodi da mu je zbog duljine trajanja parničnog postupka i neažurnim donošenjem odluka neopravdano uskraćena roditeljska skrb za maloljetnu djecu. Tako ističe da je privremena mjera kojom su određeni osobni odnosi – susreti i druženja s maloljetnom D. D. (od 20. siječnja 2016.) donesena tek godinu dana nakon podnošenja tužbe i prijedloga za donošenjem te privremene mjere. Nadalje ističe i da je u rješenju – privremenoj mjeri od 6. svibnja 2018. – kojom su uređeni susreti i druženja podnositelja s djecom izostavljeno jedno dijete (u izreci rješenja od 6. svibnja 2016. navedena je samo kći D. D., a ne i sin C. C.), pa da se do donošenja rješenja o ispravku (25. svibnja 2018.) zbog takve pogreške suda nisu provodili susreti i druženja podnositelja s djecom.

34.1. U odnosu na navedene prigovore, Ustavni sud primjećuje da unatoč tome što parnični sud doista godinu dana od podnošenja tužbe nije odlučio o prijedlozima stranaka (t. 4. i 4.1. obrazloženja ove odluke i rješenja) i uredio načine ostvarenja susreta i druženja podnositelja s maloljetnom D. D., iz stanja predmeta proizlazi da je podnositelj u tom razdoblju ostvarivao kontakte s kćeri u jednakom opsegu kao i sa sinom – s obzirom na to da je majka na susrete podnositelja sa sinom C. C. (prema privremenoj mjeri od 17. studenoga 2014.) dovodila i kćer D. D. (vidi t. 3.1. i 3.2. obrazloženja ove odluke i rješenja).

34.2. U odnosu na daljnje prigovore kojima podnositelj ističe da se zbog pogreške suda u pisanju rješenja od 6. svibnja 2016. do donošenja rješenja o ispravku 25. svibnja 2016. nisu provodili susreti i druženja s djecom, Ustavni sud ocjenjuje da čak i pod pretpostavkom da je upravo to postupanje – greška suda dovela do neodržavanja susreta s djecom, da se radi o kraćem razdoblju koje nije bilo takvo da bi dovelo do povrede pozitivnih obveza u zaštiti prava zajamčenih člankom 35. Ustava, kao i člankom 8. Konvencije, a u smislu stajališta navedenih u t. 32.5. obrazloženja ove odluke i rješenja.

34.3. Također, iako je prethodno ocijenjeno (t. 31.5. obrazloženja ove odluke i rješenja) da je predmetni parnični postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku trajao nerazumno dugo (što je rezultiralo povredom članka 29. stavka 1. Ustava), Ustavni sud ocjenjuje kako isto nije dovelo do povrede prava podnositelja na redovne susrete s djecom. Ustavni sud ističe da pravo podnositelja da viđa djecu nikada redovnim sudovima nije bilo sporno, da su u svim stadijima postupka sudovi, kao i nadležni CZSS i sudski vještaci, bili suglasni da podnositelj treba uživati to pravo, što je podnositelj i činio te da je redovno (izuzev prethodno navedenih kraćih razdoblja) održavao susrete i kontakte s djecom.

35. Iz svih navedenih razloga, Ustavni sud nalazi da osporenim odlukama i trajanjem parničnog postupka nije došlo do povrede prava podnositelja zajamčenih člankom 35. Ustava odnosno člankom 8. Konvencije.

C. Ostali prigovori

36. Podnositelj u ustavnoj tužbi od 19. lipnja 2020., podnesenoj u povodu odluke (rješenja Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-113/19-2 od 5. veljače 2019., kojim je potvrđeno rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-126 od 10. prosinca 2018.) kojom nije prihvaćen njegov prijedlog od 5. veljače 2019. za donošenje privremene mjere o boravku maloljetne djece kod njega u razdoblju u kojem mu je odobreno korištenje roditeljskog dopusta za maloljetnu D. D., ističe da je diskriminiran u odnosu na drugog roditelja – majku koja je mogla koristiti roditeljski dopust za djecu.

36.1. U odnosu na navedeno, podnositelju valja odgovoriti kako čak i pod pretpostavkom da ti prigovori ulaze u doseg članka 14. Ustava odnosno članka 14. Konvencije i članka 1. Protokola 12 uz Konvenciju, u situaciji kada su sudovi, vodeći se najboljim interesom djeteta te sagledavši sve osobite okolnosti konkretnog slučaja, svoju odluku razumno i dostatno opravdali (vidi t. 22.2. i 33.3. obrazloženja ove odluke i rješenja), Ustavni sud ne nalazi da osporena odluka (u kojoj je najbolji interes djeteta prevagnuo nad interesom podnositelja) predstavlja diskriminatorno postupanje prema podnositelju.

D. Zaključak

37. Iz svih navedenih razloga, zbog utvrđene povrede prava podnositelja A. A. na suđenje u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, na temelju članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke odluke, dok je sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona donesena odluka kao u točkama III. i IV. izreke odluke.

37.1. Visinu naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, Ustavni sud utvrdio je uzimajući u obzir sve okolnosti predmeta uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj, te vodeći računa da je podnositelju zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku u postupku pred redovnim sudovima već određena isplata primjerene naknade od 2.000,00 kn.

37.2. Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona određuje se da je predsjednik Vrhovnog suda dužan dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumu donošenja i otpreme odluke u roku od osam (8) dana od dana njezine otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

38. Budući da su preostali prigovori podnositelja iz ustavnih tužbi podnesenih 11. siječnja 2017., 11. ožujka 2019., 16. prosinca 2019. (izuzev prigovora iz članka 12. Konvencije o kojem je odlučeno pod točkom I. izreke rješenja) i 19. lipnja 2020. ocijenjeni neosnovanima, to je u odnosu na te prigovore donesena odluka kao pod točkom V. izreke odluke, na temelju članka 75. Ustavnog zakona.

39. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona (točka VI. izreke odluke).

Obrazloženje rješenja

40. Podnositelj A. A. u ustavnoj tužbi od 16. prosinca 2019. ističe i da zbog duljine trajanja brakorazvodne parnice gotovo pet godina nije imao mogućnost osnivanja nove bračne zajednice, čime iznosi prigovor povrede prava na brak zajamčenog člankom 12. Konvencije.

40.1. U odnosu na taj prigovor Ustavni sud primjećuje da je Općinski sud u Z. 8. travnja 2019. donio prvostupanjsku presudu kojom je razveden brak stranaka i kojom je istovremeno odlučeno i o pitanjima roditeljske skrbi, susretima i druženjima djece s podnositeljem i obvezi uzdržavanja djece, a da podnositelj žalbom od 23. travnja 2019. (vidi t. 23. i 23.1. obrazloženja ove odluke i rješenja) nije osporavao tu presudu u dijelu u kojem je odlučeno da se brak razvodi. Stoga je prvostupanjska presuda u dijelu u kojem je razveden brak stranaka (pod točkom I. izreke prvostupanjske presude) postala pravomoćna protekom roka za žalbu – u svibnju 2019., te je od nastupa pravomoćnosti podnositelj mogao sklopiti novi brak.

40.2. Člankom 64. Ustavnog zakona propisano je:

»Članak 64.

Ustavna se tužba može podnijeti u roku od 30 dana računajući od dana primitka odluke.«

Člankom 72. Ustavnog zakona propisano je:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu... ako je ustavna tužba nepravodobna...«

40.3. Budući da je podnositelj predmetni prigovor, da zbog dugotrajnosti parničnog postupka nije mogao sklopiti novi brak, prvi put istaknuo u ustavnoj tužbi podnesenoj 16. prosinca 2019., to je taj prigovor istaknut protekom roka od 30 dana iz članka 64. Ustavnog zakona od kada mu je dostavljena presuda kojom je pravomoćno odlučeno o razvodu braka. Stoga je Ustavni sud, pod točkom I. izreke rješenja, takav nepravodoban prigovor odbacio na temelju članka 72. u vezi s člankom 64. Ustavnog zakona.

41. Podnositelj A. A. je ustavne tužbe od 13. srpnja 2017., 19. ožujka 2019. i 7. svibnja 2019. podnio u povodu prvostupanjskih rješenja / privremenih mjera o načinu ostvarenja osobnih odnosa s djecom (rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-72 od 6. lipnja 2017. i rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019.), te prvostupanjske presude donesene u predmetnom parničnom postupku (presuda Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15 od 8. travnja 2019.).

41.1. Podnositelj je te ustavne tužbe, smatrajući da su mu osporenim prvostupanjskim (nepravomoćnim) rješenjima i presudom grubo povrijeđena ustavna prava, podnio na temelju ovlaštenja iz članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona – prije iscrpljivanja dopuštenog pravnog puta.

41.2. U ustavnosudskom postupku utvrđeno je:

– da je rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-72 od 6. lipnja 2017., u povodu žalbe podnositelja, ukinuto rješenjem Županijskog suda u S. broj: Gž Ob-487/17-4 od 13. prosinca 2017., nakon čega je predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovo odlučivanje,

– da je rješenje Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15-143 od 25. veljače 2019. potvrđeno rješenjem Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-3 od 17. ožujka 2020.,

– da je presuda Općinskog suda u Z. broj: P2-77/15 od 8. travnja 2019. potvrđena presudom Županijskog suda u Z. broj: Gž Ob-719/19-2 od 17. ožujka 2020.

41.3. Člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona propisano je:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju... kad se osporenim pojedinačnim aktom grubo vrijeđaju ustavna prava, a potpuno je razvidno da bi nepokretanjem ustavnosudskog postupka za podnositelja ustavne tužbe mogle nastati teške i nepopravljive posljedice.

(...)«

Člankom 32. Ustavnog zakona propisao je:

»Članak 32.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti... ustavnu tužbu... u drugim slučajevima kad ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.«

41.4. Budući da je nadležni drugostupanjski sud donio odluke u povodu žalbi podnesenih protiv prvostupanjskih rješenja i presude osporenih ustavnim tužbama od 13. srpnja 2017., 19. ožujka 2019. i 7. svibnja 2019., Ustavni sud utvrđuje da su prestale postojati pretpostavke za odlučivanje o biti stvari u povodu tih ustavnih tužbi podnositelja A. A., izuzev dijela u kojem je podnositelj A. A. tim ustavnim tužbama prigovarao duljini postupka, odnosno povredi prava na suđenje u razumnom roku (o kojim je prigovorima odlučeno pod točkama I. – IV. izreke odluke).

41.5. Iz navedenih je razloga na temelju članka 32. Ustavnog zakona riješeno kao pod točkom II. izreke rješenja.

42. Ustavne tužbe od 11. siječnja 2017., 13. srpnja 2017., 11. ožujka 2019., 19. ožujka 2019., 7. svibnja 2019., 16. kolovoza 2019. i 27. rujna 2019. podnositelj A. A. ujedno je podnio i u ime svoje maloljetne djece – C. C. i D. D.

42.1. Budući da se tim ustavnim tužbama osporavaju odluke kao i postupanje suda u postupku radi razvoda braka između podnositelja A. A. i B. B., te da taj postupak uključuje odlučivanje o pravima i interesima njihove maloljetne djece (glede kojih prava i interesa postoji spor i sukob interesa između njihovih roditelja – zakonskih zastupnika), rješenjem Centra za socijalnu skrb Z., Podružnice T., klasa: UP/I-552-02/20-07/13, ur.broj: 534-122-12-06-20-6 od 15. srpnja 2020., maloljetnima C. C. i D. D. – radi zaštite njihovih prava i interesa, na temelju članka 240. Obiteljskog zakona (»Narodne novine« broj 103/15. i 98/19.), imenovana je posebna skrbnica iz Centra za posebno skrbništvo.

42.2. Posebna skrbnica je dopisima od 7. rujna 2020. obavijestila Ustavni sud da s obzirom na cjelokupnu obiteljsku situaciju i donesene odluke redovnih sudova nije u interesu maloljetne djece dati odobrenje za podnošenje ustavnih tužbi koje je u njihovo ime podnio otac A. A.

42.3. Člankom 72. Ustavnog zakona propisano je:

»Članak 72.

Ustavni sud će rješenjem odbaciti ustavnu tužbu... ako je ustavna tužba nedopuštena. Tužba je nedopuštena... ako je tužbu podnijela osoba koja nije ovlaštena za njezino podnošenje...«

42.4. S obzirom na to da posebna skrbnica, koja na temelju članka 240. stavka 2. točke 1. Obiteljskog zakona u postupku pred Ustavnim sudom zastupa maloljetne C. C. i D. D., nije dala odobrenje za ustavne tužbe podnesene u njihovo ime, to je na temelju članka 72. Ustavnog zakona riješeno kao pod točkom III. izreke rješenja.

43. Odluka o objavi temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona (točka IV. izreke rješenja).

|  |  |
| --- | --- |
| Broj: | U-IIIA-182/2017 |
|  | U-IIIB-3148/2017 |
|  | U-III-1128/2019 |
|  | U-IIIB-1270/2019 |
|  | U-IIIB-2018/2019 |
|  | U-IIIA-5087/2019 |
|  | U-III-2680/2020 |
| Zagreb, 15. prosinca 2020. | |

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.