### NN 103/2025 (17.7.2025.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2302/2024 od 16. travnja 2025.

Ustavni sud Republike Hrvatske

1432

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Miroslav Šumanović, predsjednik Vijeća, te suci Mato Arlović, Sanja Bezbradica Jelavić, Biljana Kostadinov, Maša Marochini Zrinski i Rajko Mlinarić, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Kristian Turkalj iz Zagreba, kojeg zastupa Luka Mađerić, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Barišić i Barišić d.o.o. u Zagrebu, na sjednici održanoj 16. travnja 2025. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Upravni sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem UsI-1113/2025 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe Kristianu Turkalju iz Zagreba, Brune Bušića 34, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.) u iznosu od 2.295,00 eura.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Kristian Turkalj iz Zagreba (u daljnjem tekstu: podnositelj), kojeg zastupa Luka Mađerić, odvjetnik u Odvjetničkom društvu Barišić i Barišić d.o.o. u Zagrebu, podnio je 21. svibnja 2024. ustavnu tužbu zbog duljine upravnog postupka i upravnog spora, smatrajući da mu je povrijeđeno ustavno pravo na donošenje odluke u razumnom roku, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Podnositelj predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu, naloži nadležnom tijelu donošenje odluke u što kraćem roku te da mu odredi primjerenu naknadu.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske klasa: UP/I-112-02/16-01/02 te je u njega izvršen uvid.

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

3. Podnositelj je rješenjem Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske rješenjem klasa: UP/I-112-02/15-01/16, urbroj: 537-05-01-15-01 od 13. studenoga 2015. raspoređen na službeničko radno mjesto položaja I. vrste – voditelj službe u Sektoru za provedbu programa i projekata Hrvata izvan Republike Hrvatske, Službi za gospodarsku suradnju, na neodređeno vrijeme.

Protiv tog rješenja podnositelj je 17. prosinca 2015. podnio žalbu Odboru za državnu službu.

Podnositelj je 16. ožujka 2016. podnio tužbu Upravnom sudu u Zagrebu zbog šutnje administracije odnosno nedonošenja odluke o žalbi, a koju tužbu je Upravni sud u Zagrebu usvojio i naložio Odboru za državnu službu donošenje odluke o žalbi.

Odbor za državnu službu donio je rješenje klasa: UP/II-112-07/16-01/68, urbroj: 566-01/7-16-5 od 7. srpnja 2016., a kojim je poništio prvostupanjsko rješenje od 13. studenoga 2015., te je Državnom uredu vratio predmet na ponovno rješavanje.

Državni ured za Hrvate izvan Republike Hrvatske donio je rješenje klasa: UP/I-112-02/16-01/02, urbroj: 537-05-01/1-16-01 od 23. kolovoza 2016. kojim je podnositelj raspoređen na službeničko radno mjesto položaja I. vrste – voditelj službe u Sektoru za provedbu programa i projekata Hrvata izvan Republike Hrvatske.

Podnositelj je 13. rujna 2016. podnio zahtjev za povrat u prijašnje stanje jer je zbog bolesti propustio rok za žalbu protiv rješenja od 23. kolovoza 2016., kao i samu žalbu protiv rješenja od 23. kolovoza 2016.

Državni ured za Hrvate izvan Republike Hrvatske donio je rješenje klasa: UP/I-112-02/16-01/02, urbroj: 537-05-01-16-03 od 22. rujna 2016. kojim je odbijen zahtjev podnositelja za povrat u prijašnje stanje kao neosnovan, a protiv kojeg rješenja je podnositelj podnio žalbu.

Odbor za državnu službu donio je rješenje klasa: UP/II-112-07/16-01/2517, urbroj: 566-01/11-18-3 od 16. siječnja 2018. kojim je odbio žalbu podnositelja izjavljenu protiv rješenja Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske od 22. rujna 2016.

Podnositelj je 20. veljače 2018. podnio Upravnom sudu upravnu tužbu protiv rješenja Odbora za državnu službu od 16. siječnja 2018. kojim je odbijena žalba podnositelja protiv rješenja Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske koji je odbio zahtjev podnositelja za povrat u prijašnje stanje.

Upravni sud u Zagrebu donio je presudu broj: Usl-656/2020 od 27. listopada 2021. kojom je poništeno rješenje Odbora za državnu službu od 21. siječnja 2020. te je navedena presuda povodom žalbe Odbora za državnu službu potvrđena 15. prosinca 2022. presudom Visokog upravnog suda broj: Usž-532/2022.

Odbor za državnu službu donio je rješenje klasa: UP/II-112-07/20-01/120, urbroj: 566-01/11-23-2 od 22. veljače 2023. kojim je poništio rješenje Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske od 22. rujna 2016. i dopustio povrat u prijašnje stanje te odbio žalbu podnositelja izjavljenu protiv rješenja Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske od 23. kolovoza 2016.

Podnositelj je 2. travnja 2023. podnio upravnu tužbu Upravnom sudu u Zagrebu protiv rješenja Odbora za državnu službu od 22. veljače 2023.

Upravni sud u Zagrebu donio je presudu broj: UsI-1250/2023-14 od 12. ožujka 2024. kojom je usvojen tužbeni zahtjev na način da je poništena točka II. rješenja Odbora za državnu službu od 22. veljače 2023., kao i rješenje Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske od 23. kolovoza 2016. te je predmet vratio na ponovni postupak.

Tuženik je u odnosu na točku III. navedene presude podnio žalbu (povodom odluke o trošku postupka).

Visoki upravni sud je presudom od 17. srpnja 2024. odbio žalbu tuženika i potvrdio točku III. prvostupanjske presude od 12. ožujka 2024.

Drugostupanjsko upravno tijelo podnijelo je 15. listopada 2024. upit prvostupanjskom tijelu vezan uz podnositeljevu žalbu zbog šutnje uprave, a na što je odgovor poslan kao dopis od 25. listopada 2024.

Drugostupanjsko tijelo donijelo je rješenje od 13. prosinca 2024. kojim se obustavlja postupak po žalbi podnositelja zbog nedonošenja rješenja u ponovnom postupku jer više ne postoje pretpostavke za vođenje postupka.

U ponovljenom postupku prvostupanjsko tijelo donijelo je novo rješenje o rasporedu na radno mjesto od 12. prosinca 2024., protiv kojeg je podnositelj podnio žalbu.

Podnositelj je 16. prosinca 2024. pokrenuo upravni spor zbog šutnje uprave.

Drugostupanjsko tijelo donijelo je rješenje klasa: UP/II-112-07/25-01/70, urbroj: 566-01/11-25-2 od 17. veljače 2025., kojim je žalba podnositelja odbijena kao neosnovana.

Podnositelj je protiv rješenja drugostupanjskog tijela od 17. veljače 2025. pokrenuo upravni spor, koji se u trenutku odlučivanja Ustavnog suda o ovoj ustavnoj tužbi, vodi pred Upravnim sudom u Zagrebu pod brojem UsI-1113/2025 i u njemu još nije donesena odluka.

III. MJERODAVNO PRAVO

4. U rješenju broj: U-IIIVs-3669/2006 i dr. od 2. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 34/10.) Ustavni sud opisao je razvoj pravne zaštite ustavnog prava na suđenje u razumnom roku od trenutka njegovog uvođenja u hrvatski pravni sustav, stupanjem na snagu Promjene Ustava Republike Hrvatske 9. studenoga 2000. (»Narodne novine« broj 113/00.), do stupanja na snagu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 153/09.).

U rješenju broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) Ustavni sud opisao je i daljnji razvoj tog mehanizma pravne zaštite sve do 14. ožujka 2013. kada je stupio na snagu Zakon o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13). U glavi VI. tog zakona pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisan je novi, drugačiji model zaštite prava na suđenje u razumnom roku u odnosu na onaj koji je bio na snazi u ranijem zakonodavnom razdoblju.

ZoSud/13 do danas je izmijenjen nekoliko puta:

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 33/15.)

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 82/15.)

– Uredbom o dopuni Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 82/16.)

– Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 67/18.).

Odredbe koje se odnose na zaštitu prava na suđenje u razumnom roku (članci 63. – 70. ZoSuda/13) nisu mijenjane.

4.1. Pregled pravnih sredstava za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku od 2002. do 2013. godine (stupanja na snagu ZoSud-a/13) Ustavni sud dao je u odluci broj: U-IIIA-1031/2014 od 27. travnja 2016. (»Narodne novine« broj 50/16.).

IV. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

5. U odluci broj: U-IIIA-4885/2005 od 20. lipnja 2007. (»Narodne novine« broj 67/07.) Ustavni sud izrazio je sljedeće stajalište:

»Od prethodne pravne situacije treba razlikovati onu kod koje na nerazumnu duljinu odlučivanja o pravima, obvezama ili pravnim interesima stranaka u upravnim i upravnosudskim postupcima utječe činjenica što Upravni sud Republike Hrvatske i više puta vraća upravnu stvar na ponovni upravni postupak, najčešće zbog nepotpuno ili pogrešno utvrđenih činjenica. Takva upravna i upravnosudska praksa ukazuju na bitne nedostatke u sustavu postupovnog upravnog prava u Republici Hrvatskoj.

Budući da ni žalba ni tužba zbog šutnje administracije nisu namijenjene za ispravljanje tih nedostataka niti se tim pravnim sredstvima oni mogu ispraviti, Ustavni sud zaključuje da pravna sredstva namijenjena zaštiti protiv šutnje administracije sama po sebi ne predstavljaju djelotvorno domaće pravno sredstvo za navedene situacije.

Stoga Ustavni sud utvrđuje da u situacijama opetovanog ponavljanja upravnih postupaka zbog poništavanja upravnih akata i vraćanja predmeta na ponovni upravni postupak od strane Upravnog suda Republike Hrvatske ima razumnog opravdanja sagledavati ukupno trajanje upravnih i upravnosudskih postupaka zajedno, i na toj osnovi prosuđivati eventualnu povredu podnositeljevog ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i konvencijskog prava zajamčenog člankom 6. stavkom 1. Konvencije.«

6. U konkretnom slučaju podnositelj je 17. prosinca 2015. podnio žalbu Odboru za državnu službu protiv rješenja Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske rješenjem klasa: UP/I-112-02/15-01/16, urbroj: 537-05-01-15-01 od 13. studenoga 2015. raspoređen na službeničko radno mjesto položaja I. vrste – voditelj službe u Sektoru za provedbu programa i projekata Hrvata izvan Republike Hrvatske, Službi za gospodarsku suradnju.

Podnositelj je u dva navrata podnosio tužbu zbog šutnje uprave. Postupak se nekoliko puta vraćao na ponovno odlučivanje. Protiv drugostupanjskog upravnog rješenja od 17. veljače 2025. podnositelj je ponovno pokrenuo upravni spor koji je još u tijeku.

6.1. Uvažavajući činjenicu da je u konkretnom slučaju došlo do poništavanja upravnog akta i vraćanja predmeta na ponovni postupak te da je podnositelj koristio sredstvo za ubrzavanje upravnog postupka (žalba zbog šutnje uprave), te da je postupak (spor) u ovoj pravnoj stvari još uvijek u tijeku, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

V. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

7. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i nadležnih tijela, te važnost predmeta postupka za podnositelja.

1) Duljina upravnog i sudskog postupka

8. U skladu s praksom Ustavnog suda (stajališta izražena u odluci broj: U-IIIA-4885/2005) potrebno je sagledati ukupno trajanje upravnog i upravnosudskog postupka zajedno.

Razmatrano razdoblje započelo je 17. prosinca 2015. kada je podnositelj podnio žalbu Odboru za državnu službu protiv rješenja Državnog ureda za Hrvate izvan domovine od 13. studenoga 2015. kojim je raspoređen na službeničko radno mjesto položaja I. vrste jer je tada nastao »spor« u smislu članka 29. stavka 1. Ustava. Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovoj pravnoj stvari od podnošenja žalbe u upravnom postupku do donošenja ove odluke traje ukupno devet (9) godina i četiri (4) mjeseca.

2) Složenost upravnog predmeta

9. Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju nije riječ o složenijem predmetu. Riječ je o rasporedu na radno mjesto u državnoj službi.

3) Postupanje nadležnog upravnog tijela i upravnih sudova

10. Iako se postupak u razmatranom razdoblju vodio dva puta pred nadležnim upravnim tijelima i upravnim sudovima zbog vraćanja predmeta na ponovni postupak, Ustavni sud utvrđuje da se isti nije vodio sukladno načelu učinkovitosti.

Naime, postupak se pred nadležnim upravnim tijelima i upravnim sudovima prvi put vodio tri (3) godine, četiri (4) mjeseca i petnaest (15) dana, drugi put dvije (2) godine, jedanaest (11) mjeseci i dvanaest (12) dana te se u trenutku odlučivanja o ustavnoj tužbi podnositelja i dalje vodi kod Upravnog suda u Zagrebu.

10.1. Ustavni sud primjećuje da se postupak najprije vodio pred upravnim tijelima od 2015. do 2018. (u ožujku 2016. podnositelj je podnio i tužbu zbog šutnje uprave), nakon toga pred upravnim sudom od 2018. do 2021. Visoki upravni sud je 2022. predmet vratio na ponovno odlučivanje, nakon čega su upravna tijela do veljače 2025. donijela odluke. Predmet se ponovno nalazi pred upravnim sudom jer je podnositelj protiv drugostupanjske odluke upravnog tijela pokrenuo upravni spor. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe i pitanje smislenosti vraćanja na radno mjesto, s obzirom na duljinu trajanja postupka (u trenutku odlučivanja pred Ustavnim sudom postupak se vodi više od devet godina i još nije okončan).

4) Ponašanje podnositelja ustavne tužbe

11. Ustavni sud ocjenjuje da podnositelj nije pridonio duljini trajanja postupka.

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

12. Ustavni sud utvrđuje da je postupak (upravni i sudski) u razmatranom razdoblju trajao više od devet (9) godina. Imajući u vidu duljinu trajanja postupka koji je dijelom uzrokovan vraćanjem predmeta na ponovni postupak, da nije riječ o složenijoj pravnoj stvari i da se radi o predmetu koji je od osobite važnosti za podnositelja (raspored na radno mjesto), a osobito jer postupak nije okončan, Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

1) Izreka odluke i nalog Upravnom sudu u Zagrebu

13. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

14. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Ustavni sud utvrđuje visinu naknade, zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

15. Objava ove odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka V. izreke).

Broj: U-IIIA-2302/2024
 Zagreb, 16. travnja 2025.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
 Miroslav Šumanović, v. r.