## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-487/2001 od 31. listopada 2001.

### NN 100/2001 (14.11.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-487/2001 od 31. listopada 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1672

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću petorice za odlu­či­va­­­­­nje
o ustavnim tužbama, u sastavu: sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Jurica
Malčić, Ivan Matija, Že­­­­­ljko Potoč­­­­­njak i Milan Vuković, članovi
Vijeća, odlučujući u postupku u povodu ustavne tužbe K. S., D. B. i B. U., svi
iz V. (u da­­­­­lj­­­­­njem tekstu: podnosite­­­­­lji), koje zastupa Lj. K.-S.,
odvjetnica iz V., na sjednici Vijeća održanoj 31. listopada 2001. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– rješe­­­­­nje Županijskog suda u B., broj: Gž-2327/00-2 od 18. siječ­­­­­nja
2001. godine,

– rješe­­­­­nje Općinskog suda u V., broj: P-459/00-3 od 31. listopada
2000. godine i predmet se vraća Općinskom sudu u V. na ponovni postupak.

```
Obrazlože­­­­­nje
```

1. Ustavnom tužbom podnosite­­­­­lji osporavaju rješe­­­­­nje Op­ćin­skog
suda u V., broj: P-459/00-3 od 31. listopada 2000. go­di­ne i rješe­­­­­nje
Županijskog suda u B., broj: Gž-2327/00-2 od 18. siječ­­­­­nja 2001. godine.

Rješe­­­­­njem prvostupa­­­­­njskog
suda odbačena je tužba pod­no­site­­­­­lja ustavne tužbe protiv tuženika,
Zanatske štedno kreditne zadruge V., radi ponište­­­­­nja ugovora o kreditu od
30. siječ­­­­­nja 1997. godine, a iz razloga jer je riječ o presuđenoj stvari.
Iz obra­zlo­že­­­­­nja osporenog prvostupa­­­­­njskog rješe­­­­­nja proizlazi
da je taj sud uvidom u spis toga suda, broj: P-400/97, utvrdio da je 15.
listopada 1997. godine, donijeta presuda zbog izostanka, a kojom se podnosite­­­­­ljima
ustavne tužbe (tuženicima u navedenoj parnici) nalaže da solidarno isplate
tužite­­­­­lju (Zanatskoj štedno kreditnoj zadruzi V.) iznos određen u tužbenom
zahtjevu, a koji se tužbeni zahtjev teme­­­­­ljio na ugovoru o kreditu od 30.
siječ­­­­­nja 1997. godine.

Županijski sud u B., rješe­­­­­njem
broj: Gž-2327/00-2 od 18. siječ­­­­­nja 2001. godine, odbio je kao neosnovanu
žalbu podnosite­­­­­lja i potvrdio prvostupa­­­­­njsko rješe­­­­­nje o odbačaju
tužbe.

2. Podnosite­­­­­lji smatraju
da im je osporenim odlukama po­vrijeđeno ustavno pravo iz članka 29. Ustava
Republike Hrvatske, a prema kojoj odredbi svatko ima pravo da zakonom ustanov­­­­­ljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o ­­­­­nje­govim
pravima i obvezama. Prema ­­­­­njihovu miš­­­­­lje­­­­­nju, do povrede
navedenog ustavnog prava došlo je iz razloga što su osporene odluke sudovi
donijeli na teme­­­­­lju pogrešne primjene odredbi Zakona o parničnom postuku
(»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99, u da­­­­­lj­­­­­njem tekstu:
ZPP). Smatraju da je odbaciva­­­­­njem tužbe i neulaže­­­­­njem u rasprav­­­­­lja­­­­­nje
i dokaziva­­­­­nje, prvo­stu­pa­­­­­njski sud izvršio bitnu povredu odredaba
parničnog postupka. Ističu da u konkretnom slučaju ne može biti riječ o
presuđenoj stvari jer, prema ­­­­­njihovu miš­­­­­lje­­­­­nju, postoji samo
identitet parnič­nih stranaka, a nema identiteta zahtjeva i či­­­­­njeničnih
osnova. Stoga, predlažu usvaja­­­­­nje ustavne tužbe i ukida­­­­­nje
osporavanih odluka.

3. Podnosite­­­­­lji ustavne tužbe podnijeli su Općinskom sudu u V.
tužbu kojom traže da se ugovor o kreditu, broj: 108, zak­­­­­ljučen s tuženikom
dana 30. siječ­­­­­nja 1997. godine, utvrdi ništavim, a iz razloga jer ima obi­­­­­lježja
zelenaškog ugovora (ugovorena je ugovorna kamata u iznosu od 72% i zatezne
kamate u iznosu od 84%). Kako je tužena u odgovoru na tužbu istakla prigovor
presu­đene stvari, to je prvostupa­­­­­njski sud tijekom pripremnog ročišta
proveo dokazni postupak, te utvrdio da se u tom predmetu radi o presuđenoj
stvari, te je primjenom odredbe članka 288. stavka 2. ZPP-a rješe­­­­­njem
odbacio tužbu podnosite­­­­­lja.

Prema odredbi članka 288. ZPP-a na pripremnom ročištu najprije se
rasprav­­­­­lja o pita­­­­­njima koja se odnose na smet­­­­­nje za da­­­­­lj­­­­­nji
tijek postupka, bilo da je predsjednik vijeća nakon ispitiva­­­­­nja tužbe
odgodio rješava­­­­­nje tih pita­­­­­nja, bilo da su ona pokrenuta u odgovoru
na tužbu ili na pripremnom ročištu. O tim se pita­­­­­njima mogu na pripremnom
ročištu izvoditi dokazi kad je to potrebno (stavak 1.). Prema stavku 2. istog
članka predsjednik vijeća, osim rješe­­­­­nja koje je ovlašten donositi nakon
prethodnog ispitiva­­­­­nja tužbe, na pripremnom ročištu donosi i rješe­­­­­nje
o odbaciva­­­­­nju tužbe ako utvrdi da o tužbenom zahtjevu već teče parnica, da
je stvar prvomoćno presuđena, da je o predmetu spora sklop­­­­­ljena sudska
nagodba ili da ne postoji pravni interes tužite­­­­­lja za podnoše­­­­­nje
tužbe za utvrđe­­­­­nje.

Očitujući se na žalbene
navode podnosite­­­­­lja ustavne tužbe, drugostupa­­­­­njski sud odbio je žalbu
podnosite­­­­­lja kao neosnovanu, našavši da je prvostupa­­­­­njski sud
pravilno primijenio odredbe ZPP-a, kao i odredbe materijalnog prava. Prema
stajalištu drugostupa­­­­­njskog suda u konkretnom slučaju, pravilno prvostupa­­­­­njski
sud utvrđuje da se radi o pravomoćno presuđenoj stvari, jer utvrđuje da postoji
i subjektivni i objektivni identitet spora, a to stoga što se o objektivnom
identitetu spora može govoriti ne samo onda kada se radi o dva tužbena zahtjeva
identičnog sadržaja, već i onda kada su dva zahtjeva sadržajno kontradiktorna,
pa osnovanost jednog zahtjeva isk­­­­­ljučuje mogućnost osnovanosti drugog
zahtjeva.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Suglasno odredbi članka 128. alineje 4. Ustava, Ustavni sud Republike
Hrvatske ovlašten je štititi ustavne slobode i prava čovjeka i građanina.
Odredbom članka 59. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99, u da­­­­­lj­­­­­njem tekstu: Ustavni zakon),
svaka fizička i pravna osoba može po iscrp­­­­­ljiva­­­­­nju dopuštenog pravnog
puta, podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da joj je odlukom sudbene,
upravne vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđeno jedno od
­­­­­njenih Ustavom utvrđenih sloboda i prava čovjeka i građanina.

5. Odredbom članka 70. Ustavnog zakona propisano je da će Ustavni sud,
ako utvrdi da su ustavna prava ili slobode podnosite­­­­­lja ustavne tužbe
povrijeđeni osporenim aktom, ukinuti osporeni akt i predmet vratiti nadležnom
tijelu na ponovni postupak.

6. Analizom navoda ustavne tužbe, osporenih rješidaba, utvrđno je da su
osporene odluke donesene suprotno odredbama ZPP-a, te je takvim nezakonitim
odlukama podnosite­­­­­ljima ustavne tužbe povrijeđeno ustavno pravo da zakonom
ustanov­­­­­ljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči  o ­­­­­nje­govim pravima i
obvezama sada zajamčeno člankm 29. Ustava (»Narodne novine«, broj
41/2001-pročišćeni tekst i 55/2001-ispravak), a u vrijeme donoše­­­­­nja
osporavanih rješe­­­­­nja člankom 134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 8/98) u svezi s primjenom članka 6. Konvencije za zaštitu ­­­­­ljudskih
prava i teme­­­­­ljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori, broj
18/97).

7. Naime, u konkretnom slučaju nije bilo mjesta primjeni odredbe članka
288. ZPP-a. To stoga jer su podnesenom tužbom podnosite­­­­­lji od suda tražili
da, nakon provedenog postupka, donese odluku kojom će utvrditi da je ugovor o
kreditu, broj: 108 zak­­­­­ljučen s tuženikom dana 30. siječ­­­­­nja 1997.
godine, u potpunosti ništav, a iz razloga jer ima obi­­­­­lježja lihvarskog
ugovora.

Dakle, tužbenim zahtjevom podnosite­­­­­lji su tražili od suda *utvrđe­­­­­nje*
da je ugovor o kreditu ništav, odnosno da određeni prav­ni odnos ne postoji
(deklaratorna tužba).

Naime, prema odredbi članka 187. ZPP-a tužite­­­­­lj može u tužbi
tražiti da sud samo utvrdi postoja­­­­­nje odnosno nepostoja­­­­­nje kakva
prava ili pravnog odnosa, ili istinitost ili neistinitost kakve isprave (stavak
1.). Sukladno stavku 2. istog članka takva se tužba može podići kad je to
posebnim propisima predviđeno, kad tužite­­­­­lj ima pravni interes da se
utvrdi postoja­­­­­nje odnosno nepostoja­­­­­nje kakva prava ili pravnog odnosa
ili istinitost odnosno neistinitost kakve isprave prije dospjelosti zahtjeva za
činidbu iz tog odnosa, ili kad tužite­­­­­lj ima kakav drugi pravni interes za
podiza­­­­­nje takve tužbe (deklaratorna tužba).

U svezi s tim potrebno je uzeti u obzir odredbu članka 189. ZPP-a kojom
se propisuje kada se može podnijeti protutužba. Tako je odredbom stavka 1. toga
članka propisano da tuženik može do zak­­­­­ljuče­­­­­nja glavne rasprave pred
sudom podnijeti kod istog suda protutužbu, ako je zahtjev protutužbe u vezi s
tužbenim zahtjevom, ili ako se ti zahtjevi mogu prebiti, ili ako se protutužbom
traži utvrđe­­­­­nje kakva prava ili pravnog odnosa o čijem postoja­­­­­nju ili
nepostoja­­­­­nju ovisi u cijelosti ili djelomično odluka o tužbenom zahtjevu.

8. Odredbom članka 194.
stavka 3. ZPP-a propisano je da dok parnica teče, ne može se u pogledu *istog
zahtjeva* pokrenuti nova parnica među istim strankama, a ako bude pokrenuta,
sud će takvu tužbu odbaciti.

Međutim, u postupku koji je
okončan pravomoćnom presudom zbog izostanka, a na koju se pozivaju prvostupa­­­­­njski
i drugostupa­­­­­njski sud, tužite­­­­­lj je tužbenim zahtjevom od suda tražio
da naloži tuženiku izvrše­­­­­nje obveze, a što je u konkretnom slučaju značilo
isplatu određenog novčanog iznosa. Navedeni zahtjev predstav­­­­­lja
kondemnatorni zahtjev.

Či­­­­­njenica da je među istim strankama vođen parnični postupak u
kojem je usvojen tužbeni zahtjev na izvrše­­­­­nje određene činidbe, teme­­­­­ljem
određenog pravnog odnosa, ne znači da je pravomoćno i utvrđeno da taj pravni
odnos postoji i da je pravno va­­­­­ljan.

9. Stoga niti u konkretnom slučaju, pravomoćna kondemnatorna presuda na
či­­­­­nje­­­­­nje ne podrazumijeva ujedno i va­­­­­ljanost pravne osnove iz
koje činidbe proizlaze, budući da va­­­­­ljanost prav­ne osnove nije niti bila
predmet prethodnog sudskog postupka u kojem je donesena presuda zbog izostanka.

10. Slijedom navedenog, a kako
se u konkretnom slučaju ne radi o objektivno identičnim tužbenim zahtjevima,
nisu niti postojale člankom 288. ZPP-a, propisane pretpostavke za odbaciva­­­­­nje
tužbe na utvrđe­­­­­nje ništavosti ugovora o kreditu, a koju su podnijeli
podnosite­­­­­lji ustavne tužbe. Odbaciva­­­­­njem tužbe, te na taj način otkla­­­­­nja­­­­­njem
mogućnosti vođe­­­­­nja parničnog postupka pred tim sudom, podnosite­­­­­lji su
onemogućeni u ­­­­­njihovom ustavnom pravu da zakonom ustanov­­­­­ljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o ­­­­­nje­govim
pravima i obvezama, a koje se pravo jamči odredbom članka 29. Ustava.

11. Slijedom iznijetog, teme­­­­­ljem odredaba članka 69. i 72. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-487/2001
Zagreb, 31. listopada 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 100/2001-1672