## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3296/2009-5 od 8. veljače 2011.

### NN 35/2012 (23.3.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3296/2009-5 od 8. veljače 2011.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

917

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca tog suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, mr. sc. Marije Kriletić i Dubravke Markt, članica vijeća, te sudske savjetnice Tatjane Ilić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja T-Mobile Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, Ulica grada Vukovara 23, kojeg zastupa rukovoditeljica Radne jedinice za regulatorne poslove Martina Dragičević, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-08-07, od 16. veljače 2009., radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 8. veljače 2012.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela naloženo je tužitelju da do 18. veljače 2009. tuženom tijelu dostavi pročišćeni tekst Standardne ponude pristupa mreži i međusobnog povezivanja T-Mobile Hrvatska d.o.o. za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga ovlaštene za pružanje telekomunikacijskih usluga u Republici Hrvatskoj, s naloženim izmjenama sukladno rješenju tuženog tijela klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-08-5, od 26. siječnja 2009., radi izdavanja suglasnosti. Nadalje, istim rješenjem odbijen je zahtjev tužitelja od 12. veljače 2009. za pokretanje postupka izmjene navedene Standardne ponude.

Tužitelj osporava zakonitost pobijanog rješenja radi pogrešne primjene materijalnog prava, te povrede pravila postupka. U bitnom navodi da je u ovom slučaju trebalo u cjelini primijeniti materijalno pravne odredbe važećeg Zakona o elektroničkim komunikacijama tj. odredbu članka 128. stavka 1. i članka 52. stavka 1. tog Zakona, koje propisuju da se prije pokretanja bilo kakvog postupka od strane tuženog tijela mora provesti postupak analize tržišta na temelju kojeg se mogu odrediti regulatorne obveze operatorima sa značajnom tržišnom snagom. Svrha članka 128. Zakona o elektroničkim komunikacijama je da regulatorne obveze koje su postojale u vrijeme stupanja na snagu ovog Zakona, ostanu na snazi i obvezuju sve dok tuženo tijelo ne završi postupak analize mjerodavnih tržišta. Odlukama tuženog tijela iz 2005. i 2007. tužitelj je proglašen operatorom sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja i pružanja javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama za područje Republike Hrvatske, te je kao posljedica navedenih odluka za tužitelja nastala obveza izrade Standardne ponude. Kako je zadnji tekst Standardne ponude izmijenjen rješenjem tuženog tijela od 30. lipnja 2008. i potvrđen odlukom o davanju suglasnosti tuženog tijela od 21. srpnja 2008., kojom je određeno i trajanje Standardne ponude do 31. prosinca 2008., tužitelj smatra da je time ispunio jednu od svojih regulatornih obveza prije stupanja na snagu Zakona o elektroničkim komunikacijama. Standardna ponuda mogla se izmijeniti tek po završenoj analizi mjerodavnih tržišta, u svezi koje je 2. ožujka 2009. otvorena javna rasprava koja traje do 20. travnja 2009. Stoga je zahtjev tuženog tijela za dostavom Standardne ponude u suprotnosti sa stavkom 2. članka 128. Zakona o elektroničkim komunikacijama, pri čemu treba imati na umu i odredbu članka 134. stavka 1. istog Zakona, prema kojoj je propisano da je danom stupanja na snagu ovog Zakona prestao važiti Zakon o telekomunikacijama. Navodi da mu nije omogućeno upoznavanje i očitovanje na činjenice na kojima je tuženo tijelo temeljilo svoj zahtjev, te da tuženo tijelo nije pravilno primijenilo odredbu članka 7. stavka 12. Pravilnika o pristupu mreži i međusobnom povezivanju jer istu tumači samo kao razlog za primjenu izračuna cijene međusobnog povezivanja koja se temelji na referentnim vrijednostima, dok zanemaruje drugi dio odredbe koja propisuje da tuženo tijelo pri izračunu cijena ovom metodom mora uvažiti stanje na domaćem telekomunikacijskom tržištu i gospodarski interes operatora. Smatra da je tuženo tijelo uvelo praksu paralelne primjene zakona tj. Zakona o telekomunikacijama i Zakona o elektroničkim komunikacijama, što je protivno načelu zakonitosti iz članka 4. Zakona o općem upravnom postupku.

Navodi da je izvršio rješenje i dostavio tekst Standardne ponude izmijenjen u skladu s rješenjem tuženog tijela, a dodatno je tekst Standardne ponude uskladio sa terminologijom Zakona o elektroničkim komunikacijama, te dodao izmjene u tekstu Standardne ponude koje se odnose na naknadu za uspostavu poziva za osnovnu uslugu standardne ponude, te tehničku realizaciju međusobnog povezivanja u svezi prelaska na R4 infrastrukturu. Podnošenjem zahtjeva za izmjenom Standardne ponude tužitelj je postupao sukladno Pravilniku o pristupu i međusobnom povezivanju, dakle u skladu s propisima i dobrom poslovnom praksom. Tuženo tijelo je zahtjev tužitelja odbilo naloživši mu da dostavi Standardnu ponudu koja sadrži samo one izmjene koje su propisane rješenjem tuženog tijela, ali o zahtjevima tužitelja navedenim u podnesku od 11. veljače 2009. nije odlučilo, što je protivno odredbi članka 208. stavka 1. i članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku. Također navodi da je rok od dva dana za izvršenje rješenja potpuno neprimjeren i u suprotnosti s uobičajenom praksom. Slijedom svega iznesenog smatra da je tuženo tijelo povrijedilo odredbe članka 7. i 9. Zakona o općem upravnom postupku tj. načelo materijalne istine, usko povezano sa načelom zakonitosti iz članka 4., te članka 141. Zakona o općem upravnom postupku.

Tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu u cijelosti se protivi navodima tužbe i vrlo iscrpno iznosi razloge zbog kojih smatra da je osporeno rješenje zakonito, te predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba nije osnovana.

Iz podataka spisa predmeta i obrazloženja osporenog rješenja razvidno je da je tuženo tijelo po službenoj dužnosti pokrenulo postupak donošenja standardne ponude pristupa mreži i međusobnog povezivanja, u kojem je donijelo rješenje klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-08-5, od 26. siječnja 2009., kojim je tužitelju odredilo izmjene u standardnoj ponudi, te ga je obvezalo da u roku od 8 dana od primitka tog rješenja dostavi tuženom tijelu standardnu ponudu usklađenu s izmjenama iz točke I. navedenog rješenja, radi izdavanja suglasnosti.

Tužitelj nije udovoljio navedenom nalogu tuženog tijela, već je 12. veljače 2009. dostavio tuženom tijelu standardnu ponudu u kojoj je uz naložene izmjene samoinicijativno ugradio i druge izmjene, zahtijevajući pokretanje postupka izmjene standardne ponude. Stoga je tuženo tijelo osporenim rješenjem ponovo naložilo tužitelju da do 18. veljače 2009. dostavi pročišćeni tekst Standardne ponude s izmjenama sukladno rješenju od 26. siječnja 2009., radi izdavanja suglasnosti, a zahtjev za pokretanje postupka izmjene standardne ponude je odbilo. U obrazloženju osporenog rješenja tuženo tijelo je navelo da je postupanje tužitelja usmjereno na odugovlačenje postupka i nanošenje štete drugim sudionicima na tržištu elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, a da bi usvajanjem zahtjeva tužitelja tuženo tijelo izravno potaknulo diskriminaciju među korisnicima operatora pokretnih mreža, što nije sukladno zakonu.

Prigovor tužitelja glede kratkoće roka u kojem je morao dostaviti izmijenjenu standardnu ponudu Sud nije mogao prihvatiti jer se u ovom slučaju radi o ponovljenom nalogu za dostavom standardne ponude, koji je prvi puta bio utvrđen rješenjem od 26. siječnja 2009. Tužitelj je navedeno rješenje primio 3. veljače 2009., te je imao na raspolaganju rok od osam dana od dana primitka tog rješenja za dostavu standardne ponude, a prema podacima spisa predmeta tužitelj je udovoljio nalog tuženog tijela 18. veljače 2009., dakle u roku od petnaest dana, a ne u roku od dva dana kako je naveo tužitelj.

Nadalje, prigovori tužitelja kojima osporava zakonitost postupka donošenja rješenja od 26. siječnja 2009. nisu od utjecaja u ovom predmetu koji se odnosi na rješenje tuženog tijela od 16. veljače 2009., koje je uslijedilo nakon što tužitelj nije postupio po rješenju od 26. siječnja 2009. Uostalom, Sud je u upravnom sporu koji je tužitelj vodio protiv rješenja od 26. siječnja 2009., ocijenio navedene prigovore, te je presudom poslovni broj: Us-2806/2009-8 od 8. veljače 2012. odbio tužbu tužitelja.

S obzirom na navedeno Sud nalazi da osporenim rješenjem nije povrijeđen Zakon na štetu tužitelja, pa je trebalo stoga na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim telekomunikacijama.

Poslovni broj: Us-3296/2009-5

Zagreb, 8. veljače 2012.

Predsjednica vijeća

Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 35/2012-917