## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-768/1997 od 15. srpnja 1998.

### NN 99/1998 (22.7.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-768/1997 od 15. srpnja 1998.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan
Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući povodom ustavne tužbe poduzeća
»T.« Grafička djelatnost d.d. iz R., radi zaštite ustavnih prava, na sjednici
održanoj dana 15. srpnja 1998. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

- presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5623/1994-7 od
14. ožujka 1996. godine;

- rješenje Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske uprave
Republike Hrvatske, klasa: UP/II-413-04/94-01/91, ur. broj: 513-02-02/1-94-2
od 27. srpnja 1994. godine;

- rješenje Carinske uprave Republike Hrvatske, Carinarnice R., klasa:
UP/I-413-04/94-01/356, ur. broj: 513-02-45-01/9-94-4 od 16. lipnja 1994.
godine.

II. Predmet se vraća Carinskoj upravi Republike Hrvatske, Carinarnici
R. na ponovno rješavanje.

III. Ova odluka će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Tiskarsko poduzeće »T.« iz R. podnijelo je ovom Sudu pravodobnu i dopuštenu
ustavnu tužbu povodom presude Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-5623/1994-7
od 14. ožujka 1996. godine, kojom je odbijena njegova tužba u upravnom
sporu protiv rješenja Ministarstva financija Republike Hrvatske, Carinske
uprave Republike Hrvatske, klasa: UP/II-413-04/94-01/91, ur. broj: 513-02-02/1-94-2
od 27. srpnja 1994. godine. Ovim je rješenjem odbijena žalba podnositelja
izjavljena protiv prvostupanjskog rješenja Carinarnice R., klasa: UP/I-413-04/94-01/356,
ur. broj: 513-02-45-01/9-94-4 od 16. lipnja 1994. godine.

Prvostupanjskim je rješenjem odbijen zahtjev podnositelja ustavne tužbe
za oslobođenje od plaćanja carine i drugih uvoznih pristojbi za uvezenu
robu namijenjenu tiskarskoj djelatnosti (tiskarskih strojeva i pribora).
Zahtjev je podnesen nadležnom tijelu pozivom na odredbu članka 59. Carinskog
zakona (»Narodne novine«, broj 53A/91, 33/92, 26/93, 60/93, 89/93 i 106/93),
te na odredbe međunarodnog Sporazuma o uvozu predmeta prosvjetnog, znanstvenog
i kulturnog karaktera (»Službeni vjesnik«, broj 18/52; Notifikacija o sukcesiji
od 8. listopada 1991. godine, »Narodne novine«, broj 4/94; nastavno: Sporazum),
Protokola uz taj Sporazum (»Službeni list SFRJ«, broj 7/81; Notifikacija
o sukcesiji kao naprijed) i Prilog »H« Protokola (kao sastavni dio Protokola),
koje se odnose na povlašteni uvoz materijala i strojeva namijenjenih izradi
knjiga, publikacija i dokumenata, a koji glasi: MATERIJAL I STROJEVI KOJI
SLUŽE ZA IZRADU KNJIGA, PUBLIKACIJA I DOKUMENATA.

I.) Materijal koji služi za izradu knjiga, publikacija i dokumenata
(papirna kaša, papir za preradu, novinski papir i drugi papir koji služi
za tiskanje, tiskarske boje i ljepilo itd.);

II.) Strojevi za obradu papirne kaše, papira i strojevi za tiskanje
i koričenje, pod uvjetom da se strojevi odgovarajuće tehničke vrijednosti
u tom trenutku ne proizvode u zemlji uvoznici.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da je odbijanje njegovog zahtjeva neutemeljeno,
jer je udovoljio svim propisanim uvjetima za oslobođenje od plaćanja carine.
Tvrdi da se u konkretnom slučaju radi o pogrešnom tumačenju odredaba Sporazuma
i to tumačenju koje potječe iz internih uputa za rad Carinske uprave dvojbene
pravne prirode, kojima je na taj način dana veća pravna snaga od pravne
snage zakona, pa i od pravne snage međunarodnih ugovora, koji su prema
odredbi članka 134. Ustava Republike Hrvatske dio unutarnjeg pravnog poretka
i po pravnoj snazi iznad zakona.

Nadalje, podnositelj navodi da je u konkretnom slučaju uvezena roba
pogrešno podvedena pod one vrste roba koje su obuhvaćene Prilogom »D« Protokola
uz Sporazum (instrumenti i aparati namijenjeni znanstvenim i obrazovnim
ustanovama) i koje uživaju povlasticu obzirom na svojstvo korisnika, koje
svojstvo podnositelj nesporno nema. Međutim, na tiskarske strojeve i materijal
odnosi se Prilog »H« Protokola uz Sporazum, a povlašteni uvoz ovih roba
temelji se na sadržaju i namjeni budućih tiskovina (prosvjetni, znanstveni
i kulturni sadržaji), na što se uvoznik obvezuje posebnom izjavom, dok
carinska tijela prema zakonu imaju mogućnost naknadne kontrole.

Stoga podnositelj drži da je ovakvim odlukama upravnih tijela, kao i
Upravnog suda Republike Hrvatske učinjena povreda najviših ustavnih vrednota
- vladavine prava (članak 3. Ustava) i suglasnosti zakona s Ustavom i ostalih
propisa s Ustavom i zakonom (članak 5. Ustava), te ustavnog prava na utemeljenost
pojedinačnih upravnih akata na zakonu i sudske kontrole zakonitosti upravnih
akata (članak 19. Ustava), pa predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje
osporavane presude, podredno - svih osporavanih odluka.

Ustavna tužba je osnovana.

Naime, analizom osporavanih odluka, cjelokupne dokumentacije u spisu
predmeta, propisa koji reguliraju predmetno pravno područje, te navoda
i razloga ustavne tužbe, utvrđeno je slijedeće:

Prvostupanjska odluka temelji se na činjenici da podnositelj nije svom
zahtjevu priložio potvrdu tadašnjeg Ministarstva prosvjete i kulture (u
istom rješenju na str. 2. kaže se Ministarstva znanosti), čije se prilaganje,
između ostalog, navodi kao obveza podnositelja zahtjeva u Uputama Ministarstva
financija, Carinske uprave Republike Hrvatske, te se prvostupanjsko tijelo
isključivo na te Upute i poziva. Takva potvrda bi vjerojatno trebala poslužiti
u svrhu dokazivanja namjene budućih tiskovina (jer je svojstvo podnositelja
nedvojbeno i kao takvo ne ulazi u djelokrug navedenih Ministarstava). Međutim,
objektivno, namjenu tiskovina ne može se unaprijed na vjerodostojan način
potvrditi, pa je stoga logično i u skladu s odredbama Sporazuma da se u
tu svrhu od podnositelja traži izjava kojom preuzima obvezu glede namjene
svojih proizvoda, te dokaz okolnosti da se istovrsni strojevi u datom momentu
ne proizvode u zemlji (potvrdom Hrvatske gospodarske komore). Navedene
uvjete podnositelj je, kako je iz dokumentacije vidljivo, u cijelosti ispunio.
Valja pri tom napomenuti da iz dokumentacije također proizlazi da je povlašteni
uvoz ranijeg kontingenta iste i slične robe od strane istog upravnog tijela
podnositelju odobren, a da pri tom od njega nije zatraženo da dokaže svoje
svojstvo, već da učini vjerojatnim odnosno dokaže upravo činjenice koje
su prema Sporazumu relevantne, a to su namjena tiskovina i nemogućnost
nabave odgovarajućih strojeva od domaćeg proizvođača.

Nadalje, obrazloženja drugostupanjske odluke, kao i odluke Upravnog
suda Republike Hrvatske sadrže načelno razgraničenje skupina roba obuhvaćenih
Sporazumom, koje je u potpunosti sukladno tekstu Sporazuma. Razlikuju se,
naime, vrste roba koje su oslobođene carinjenja po samoj vrsti, zatim one
koje su namijenjene određenoj kategoriji korisnika i one koje se uvoze
u određene svrhe. Donositelji osporavanih odluka, međutim, nedosljedno
ovakvoj kategorizaciji, potvrđuju prvostupanjsku odluku, navodeći da je
u konkretnom slučaju roba namijenjena tiskarskoj djelatnosti, a korisnik
nema svojstvo prosvjetne, znanstvene ili kulturne ustanove, pa stoga ne
ispunjava propisane uvjete povlaštenog uvoza.

Opisano je stajalište neutemeljeno stoga što Prilog »H« Protokola uz
Sporazum, koji se nedvojbeno odnosi upravo na predmetnu vrstu robe, kao
jedini uvjet povlaštenog uvoza predviđa nepostojanje proizvodnje odgovarajuće
vrste strojeva u zemlji. Svojstvo korisnika na način kako to svojstvo tumače
ove odluke, dakle, imajući u vidu svojstva uvoznika kao korisnika uvezene
robe, u tom se Prilogu uopće ne spominje. Prednje je i logično, budući
da je kod primjene ovih odredaba ta okolnost posve neodlučna, već je bitno
svojstvo korisnika uvoznikovih proizvoda (što se može izraziti i kao svrha
uvoza), dakle, svojstvo krajnjeg korisnika. Jedino ovakvo tumačenje daje
odgovor na pitanje zbog čega su predmeti koji primarno nemaju znanstveni,
prosvjetni niti kulturni karakter uopće uvršteni u Sporazum koji se odnosi
na povlašteni uvoz predmeta koji takav karakter (primarno) imaju. Potrebno
je, dakle, da uvoznik udovolji minimalnom kriteriju, odnosno jednom općem
uvjetu kako bi uopće došlo do primjene Sporazuma, a to postiže na način
da učini vjerojatnim da će krajnji korisnik njegovih proizvoda, obzirom
na njihov karakter, biti netko tko ima određeno svojstvo, odnosno da se
roba uvozi upravo s tom svrhom.

Slijedom navedenog utvrđeno je da osporavane odluke nemaju temelja u
međunarodnom Sporazumu niti u Zakonu, pa su zbog toga povrijeđene ustavne
vrednote i prava na koje podnositelj ukazuje.

Obzirom na to, a na osnovi odredaba članaka 59., 60. i 62. Poslovnika
Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 29/94) i članka
30. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 13/91), donesena je odluka kao u izreci.

Odluka o objavi (točka III. izreke) temelji se na odredbi članka 20.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj: U-III-768/1997
Zagreb, 15. srpnja 1998.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 99/1998-1374