## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3618/2008 od 20. siječnja 2011.

### NN 14/2011 (1.2.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3618/2008 od 20. siječnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

283

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Davor Krapac, Ivan Matija i Duška Šarin, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula E. M. iz I., koju zastupa L. V., odvjetnica u M., na sjednici održanoj 20. siječnja 2011. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Rijeci (u daljnjem tekstu: Županijski sud) broj: Gž-1134/05-2 od 14. svibnja 2008., kojom je djelomično uvažena žalba tužitelja P. K. K. i preinačena je presuda Općinskog suda u Opatiji broj: P-607/03-28 od 30. studenoga 2004. u dijelu točke I. i II. izreke i presuđeno je da je podnositeljica dužna tužitelju isplatiti iznos od 64.013,28 kuna sa zakonskim zateznim kamatama.

Prvostupanjskom presudom odbijen je tužbeni zahtjev tužitelja kojim je od podnositeljice tražio isplatu iznosa od 134.431,57 kuna sa zakonskim zateznim kamatama kao i naknadu troška parničnog postupka, te mu je naložena isplata troška parničnog postupka u iznosu od 22.875,00 kuna.

2. Podnositeljica smatra da su joj osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

U bitnome, navodi da u konkretnom slučaju nije niti došlo do sklapanja ugovora, već je samo sklopljen predugovor kojim su stranke preuzele obvezu da kasnije, do 4. srpnja 2003., sklope glavni ugovor zbog čega nije bilo moguće tražiti suglasnost nadležnog Ministarstva pravosuđa.

Također, smatra da kako joj je prilikom sklapanja predugovora isplaćeno 8.500,00 EUR, onda bi novčana obveza morala glasiti na isti iznos izražen u eurima, a ne u kunama kako je to tražio tužitelj.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporene presude te povrat predmeta Županijskom sudu na ponovni postupak.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Opatiji broj: P-607/08.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku, pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. U obrazloženju svoje presude Županijski sud navodi sljedeće:

»(...)

Sadržaj predugovora o kupoprodaji nekretnina sklopljenog 30. svibnja 2003. g., u okviru kojeg je ugovorena kupoprodaja određenih nekretnina, kupoprodajna cijena, način isplate kupoprodajne cijene kao i način predaje u posjed, uz obvezu sklapanja glavnog ugovora, potvrđuje da se radi o ugovoru koji sadržava sve bitne sastojke glavnog ugovora, što ukazuje da se takav predugovor može smatrati glavnim ugovorom.

Sadržaj prethodno citiranih zakonskih odredbi, odnosno čl. 103. st. 1. i 109. st. 1. ZOO-a, regulira da je ništav onaj ugovor koji je sklopljen suprotno prisilnim propisima Republike Hrvatske, time da na ništavost ugovora sud pazi po službenoj dužnosti.

Sadržaj čl. 357. st. 1. ZV-a, regulirao je da ako je za stjecanje prava vlasništva nekretnine potrebna suglasnost nadležnog ministra da tada pravni posao kojemu je cilj stjecanje prava vlasništva ne proizvodi pravni učinak bez suglasnosti nadležnog ministra. Sada važeća citirana zakonska odredba (čl. 357. st. 1. ZV-a) regulira da ako je za stjecanje prava vlasništva nekretnine potrebna suglasnost nadležnog ministra pravosuđa Republike Hrvatske, da je tada pravni posao kojemu je cilj stjecanje toga prava vlasništva ništetan bez suglasnosti nadležnog ministra.

Nesporna je činjenica da je tužitelj strani državljanin (državljanin Republike Mađarske) te da isti ne raspolaže potrebnom suglasnošću nadležnog ministra u okviru prethodno citirane zakonske odredbe. Takva činjenična situacija ukazuje da se radi o ništavom ugovoru jer strani državljanin ne može stjecati pravo vlasništva nekretnine na teritoriju Republike Hrvatske bez suglasnosti nadležnog ministra.

Budući da je sklopljeni ugovor ništav, odnosno isti ne proizvodi nikakav pravni učinak, takva pravna situacija ukazuje na nemogućnost primjene zakonskih odredbi koje se odnose na kaparu, odnosno čl. 80. st. 2. ZOO-a.

Posljedice ništavosti ugovora je da svaka ugovorna strana drugoj strani vrati sve ono što je primila po osnovi takvog ugovora (ovo prema čl. 104. st. 1. ZOO-a). Budući da je tužitelj tuženoj isplatio iznos od 8.000,00 EUR na dan sklapanja navedenog ugovora (30. svibnja 2003. g.) to je tužena u okviru prethodno citiranih zakonskih odredbi dužna tužitelju vratiti ovaj iznos, koji u kunskoj protuvrijednosti predstavlja iznos od 64.013,28 kn uz zateznu kamatu od dana izvršene isplate, time da se obveza plaćanja kamate temelji na čl. 277. st. 1. ZOO i Uredbe o visini stope zatezne kamate (NN 72/02, 153/04), kao i čl. 29. st. 1. i 2. ZOO (35/05) te eskontne stope HNB (NN 1/08). Budući da je na opisani način prvostupanjski sud odbijanjem tužbenog zahtjeva tužitelja u cijelosti pogrešno primijenio materijalno pravo, to je djelomično uvažavajući žalbu tužitelja bilo potrebno prvostupanjsku presudu preinačiti, primjenom prethodno citiranih zakonskih odredbi, uz daljnju primjenu čl. 373. toč. 3. ZPP-a.

(...)«

6. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud utvrdio je da osporenom presudom podnositeljici u konkretnom slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.

Pravna stajališta, navedena u osporenoj presudi nadležnog suda, zasnivaju se na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni sud, polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom postupku, obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za koja je nedvojbeno da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog materijalnog prava.

7. U ustavnoj tužbi podnositeljica je istaknula i povredu ustavnog prava na pravično suđenje zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno je pravo na pravično suđenje. Sadržaj tog ustavnog prava ograničen je na jamstva pravičnog suđenja, pa Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositeljici osiguravao pravično suđenje.

Ustavni sud utvrdio je da su osporene odluke donijela zakonom ustanovljena tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti u pravilno i zakonito provedenom postupku. Podnositeljici je bilo omogućeno sudjelovati u postupku, izjašnjavati se i predlagati dokaze u odnosu na odlučujuće činjenice kao i uložiti pravne lijekove.

Nadalje, razmatrajući obrazloženje osporene presude Županijskog suda, kao i primijenjeno postupovno pravo, Ustavni sud utvrdio je da je osporena presuda donesena sukladno mjerodavnim odredbama postupovnog prava Republike Hrvatske te da takvom, na zakonu utemeljenom presudom, podnositeljici nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje. Županijski sud je ujedno obrazložio svoja stajališta, koja nisu posljedica proizvoljnog tumačenja niti protivna ustaljenoj praksi.

Slijedom navedenog, sagledavajući postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je isti vođen na način koji podnositeljici osigurava pravično suđenje.

8. Iz navedenih razloga, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

9. Odluka o objavi temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3618/2008

Zagreb, 20. siječnja 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 14/2011-283