## Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću

### NN 150/2005 (21.12.2005.), Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću

# HRVATSKI SABOR

**2900**

Na temelju članka 88. Ustava Republike Hrvatske,
donosim

## ODLUKU

### O PROGLAŠENJU ZAKONA O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNOM SUDBENOM VIJEĆU

Proglašavam Zakon o izmjenama i dopunama Zakona
o Držav­nom sudbenom vijeću,
kojega je Hrvatski sabor donio na sjednici 29. studenoga 2005. godine.

Broj: 01-081-05/3529/2

Zagreb, 15. prosinca 2005.

Predsjednik

Republike Hrvatske

**Stjepan Mesić**, v.
r.

## ZAKON

### O IZMJENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNOM SUDBENOM VIJEĆU

Članak 1.

U Zakonu o Državnom sudbenom vijeću (»Narodne
novine«, br. 58/93., 49/99., 31/00., 107/00., 129/00.
i 59/05.) članak 3. mijenja se i glasi:

»(1) U postupku izbora članova Vijeća Odbor za
pravosuđe Hrvatskoga sabora zatražit će od predsjednika Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, predsjednika Hrvatske odvjetničke komore i dekana pravnih fakulteta
pokretanje postupka kandidiranja za članove Vijeća.

(2) Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske
zatražit će od sudova da predlože kandidate iz reda sudaca. Na temelju
prikupljenih prijedloga Opća sjednica Vrhovnog suda Republike Hrvatske uz
sudjelovanje po dva predstavnika Visokoga prekršajnog suda Republike Hrvatske,
Visokoga trgovačkog suda Republike Hrvatske, Upravnog suda Republike Hrvatske,
te po jednog predstavnika svakoga županijskog suda utvrđuje kandidate i svoj
prijedlog upućuje Odboru za pravosuđe Hrvatskoga sabora.

(3) Prijedlog kandidata iz reda sudaca mora
osigurati zastupljenost kandidata iz sudova različite vrste.

(4) Kandidate iz reda odvjetnika utvrđuje na
temelju prikupljenih prijedloga Skupština Hrvatske odvjetničke komore, a
kandidate iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti sjednica dekana
pravnih fakulteta i upućuje ih Odboru za pravosuđe Hrvatskoga sabora.

(5) Za svako mjesto u Vijeću ovlašteni
predlagatelj iz stavka 2. i 4. ovoga članka mora predložiti najmanje tri
kandidata.

(6) Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora
zatražit će i od ministra pravosuđa predlaganje osoba za koje smatra da mogu
biti kandidati za člana Vijeća.

(7) Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora
predložit će Hrvatskom saboru sve predložene kandidate koji ispunjavaju uvjete
za imenovanje.«

Članak 2.

Članak 9. mijenja se i glasi:

»(1) Članu prestaje dužnost u Vijeću po sili
zakona danom kad mu prestane dužnost koju je obavljao u vrijeme kada je izabran
za predsjednika ili člana Vijeća.

(2) Ne smatra se prestankom dužnosti ako član
Vijeća bude imenovan za suca u drugi sud.

(3) Član vijeća bit će razriješen dužnosti prije
isteka vremena na koje je izabran zbog neurednog obavljanja dužnosti
predsjednika ili člana Vijeća.

(4) Član Vijeća bit će razriješen dužnosti prije
isteka vremena na koje je izabran:

– ako to sam zatraži,

– ako bude imenovan predsjednikom suda, danom
stupanja na dužnost,

– ako bude osuđen na kaznu zatvora,

– ako trajno izgubi sposobnost obavljati svoju
dužnost,

– ako izgubi hrvatsko državljanstvo.

(5) Prijedlog za razrješenje dužnosti člana
Vijeća prije isteka vremena na koje je izabran može podnijeti opća sjednica
Vrhovnog suda Republike Hrvatske uz sudjelovanje po dva predstavnika Visokoga
prekršajnog suda Republike Hrvatske, Visokoga trgovačkog suda Republike
Hrvatske, Upravnog suda Republike Hrvatske, te po jednog predstavnika svakoga
županijskog suda, Skupština Hrvatske odvjetničke komore i sjednica dekana
pravnih fakulteta, svaki u pogledu članova Vijeća koje su predložili u postupku
utvrđivanja kandidata za članove Vijeća.

(6) Postojanje razloga za razrješenje člana
Vijeća prije isteka vremena na koje je izabran utvrđuje Odbor za pravosuđe
Hrvatskoga sabora, a razrješuje ih Hrvatski sabor.«

Članak 3.

Članak 17. mijenja se i glasi:

»(1) Po proteku roka iz članka 16. stavka 3.
ovoga Zakona ministar pravosuđa zatražit će mišljenje o svim kandidatima za
suce od nadležnoga sudačkog vijeća. Uz poziv na davanje mišljenja, ministar će
sudačkom vijeću dostaviti prijave s dokazima i podacima koje su kandidati
priložili i druge podatke o kandidatima kojima Ministarstvo pravosuđa
raspolaže.

(2) U postupku davanja mišljenja, sudačko vijeće
može zatražiti i podatke o kandidatima za suce:

– od predsjednika suda u kojem je obnašao
dužnost ili od predsjednika neposredno višeg suda, ako je kandidat već obnašao
dužnost suca, sudskog savjetnika ili sudačkog vježbenika,

– od drugih tijela koja mogu dati podatke
relevantne za ispunjavanje općih i posebnih uvjeta za imenovanje suca
odgovarajućeg suda, ako kandidat nije obnašao dužnost u pravosuđu,

– od Pravosudne akademije, je li sudac predavač
ili je sudjelovao kao polaznik u stručnom usavršavanju.

(3) Ako su za kandidata već bile dane ocjene
obnašanja dužnosti sudačko će ih vijeće uzeti u obzir pri izradi mišljenja, a
ako njima ne raspolaže pribavit će ih od nadležnoga sudačkog vijeća ili
Ministarstva pravosuđa.«

Članak 4.

Iza članka 17. dodaje se članak 17.a koji glasi:

»Članak 17.a

(1) Mišljenje sudačkog vijeća o kandidatima za
suca izrađuje se u pisanom obliku i sadrži obrazloženje o ispunjavanju općih i
posebnih uvjeta za imenovanje suca.

(2) Sudačko vijeće je dužno svoje mišljenje dostaviti
najkasnije u roku od 60 dana. Ako mišljenje ne bude dostavljeno, ministar
pravosuđa u daljnjem roku od 8 dana zatražit će dostavu mišljenja.

(3) Ako ni u daljnjem roku od 15 dana mišljenje
ne bude dostavljeno, ministar pravosuđa podnijet će Vijeću listu svih prijavljenjih kandidata za suce s podacima kojima
raspolože. Vijeće u postupku imenovanja može o kandidatima samo zatražiti
podatke iz stavka 2. ovoga članka od odgovarajućih tijela i organizacija.

(4) Ministar pravosuđa podnijet će Vijeću listu
svih prijavljenih kandidata s time da će posebno izvijestiti Vijeće koji
kandidati ispunjavaju uvjete za imenovanje s mišljenjem sudačkog vijeća. Uz
listu kandidata dostavit će mu se i prijave kandidata sa svim podacima
prikupljenima u postupku davanja mišljenja.

(5) Vijeće može tražiti od nadležnoga sudačkog
vijeća dopunu mišljenja o kandidatima.«

Članak 5.

Članak 18. mijenja se i glasi:

»(1) U postupku imenovanja i razrješenja suca,
Vijeće će pribaviti mišljenje od Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora.

(2) U postupku imenovanje sudaca Vijeće će
pribaviti mišljenje od Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora samo za kandidate
koji ispunjavaju uvjete za suca.

(3) Pri donošenju odluke o imenovanju suca
Vijeće će uzeti u obzir mišljenje sudačkog vijeća i mišljenje Odbora za
pravosuđe Hrvatskoga sabora.

(4) Prigodom donošenja odluke o imenovanju
sudaca Vijeće će uzeti u obzir i odredbu članka 74. stavka 7. i 8. Zakona o
sudovima.

(5) Odluka Vijeća s pisanim obrazloženjem
dostavlja se svim kandidatima u roku od 15 dana od dana objavljivanja
imenovanja.

(6) Odluka o imenovanju objavljuje se u
»Narodnim novinama«.

(7) Sudac je dužan stupiti na dužnost u roku
koji odredi Vijeće, a najkasnije u roku od šest mjeseci od dana imenovanja.

(8) Ako sudac ne stupi na dužnost u roku iz
stavka 7. ovoga članka smatrat će se da nije ni imenovan.«

Članak 6.

Članak 18.a mijenja se i glasi:

»(1) Vijeće na zahtjev ministra pravosuđa,
predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, sudačkog vijeća suda u kojem
sudac obnaša sudačku dužnost, predsjednika suda ili predsjednika neposredno
višeg suda ili po službenoj dužnosti pokreće postupak radi poništenja odluke o
imenovanju.

(2) Vijeće će poništiti odluku o imenovanju ako
utvrdi:

– da imenovani sudac nije ispunjavao uvjete za
imenovanje,

– da je odluka utemeljena na neistinitim
podacima i dokazima,

– da sudac bez opravdanog razloga nije niti u
roku od šest mjeseci nakon imenovanja položio prisegu,

– da je do imenovanja došlo uslijed kaznenog
djela kandidata utvrđenog pravomoćnom odlukom suda o postojanju kaznenog djela
i kaznene odgovornosti.«

Članak 7.

Iza članka 19. dodaje se članak 19.a koji glasi:

»Članak 19.a

(1) Sucu prestaje sudačka dužnost ako ga u
skladu s Ustavom i ovim Zakonom te dužnosti razriješi Vijeće.

(2) Žalba Ustavnom sudu Republike Hrvatske ne
odgađa izvršenje rješenja.«

Članak 8.

Članak 20. mijenja se i glasi:

»(1) Sudac odgovara za počinjena stegovna djela.

(2) Stegovna djela jesu:

1. zlouporaba položaja ili prekoračenja službene
ovlasti,

2. neuredno obnašanje sudačke dužnosti,

3. obnašanje službe, poslova ili djelatnosti
nespojivih sa sudačkom dužnošću,

4. izazivanje poremećaja u radu suda koji znatno
utječu na djelovanje sudbene vlasti,

5. povreda službene tajne u svezi s obnašanjem
sudačke dužnosti,

6. nanošenje štete ugledu suda ili sudačke
dužnosti na drugi način.

(3) Stegovni postupak za stegovno djelo iz
stavka 2. točke 2. ovoga članka pokrenut će se osobito:

1. ako sudac bez opravdanog razloga ne izrađuje
i ne otprema sudske odluke,

2. ako je sudačko vijeće ocijenilo rad suca
negativnom ocjenom,

3. ako je bez opravdanog razloga broj odluka
koje je sudac donio u jednogodišnjem razdoblju bitno ispod prosjeka u Republici
Hrvatskoj.«

Članak 9.

Iza članka 21. dodaje se članak 21.a koji glasi:

»Članak 21.a

Sudac kojemu je Državno sudbeno vijeće izreklo
stegovnu kaznu ukora ne smije biti imenovan u viši sud prije proteka roka od
dvije godine od dana pravomoćnosti odluke kojom je kazna izrečena, a ako je
izrečena novčana kazna ne smije biti imenovan u viši sud prije proteka roka od
tri godine od dana pravomoćnosti odluke kojom je kazna izrečena.«

Članak 10.

U članku 22. stavku 1. riječ: »dvije« zamjenjuje
se riječju: »tri«.

Članak 11.

Članak 23. mijenja se i glasi:

»(1) Tijela stegovnog postupka su Vijeće i
Stegovno vijeće.

(2) Stegovno vijeće provodi postupak i predlaže
Vijeću odluku.

(3) Stegovno vijeće provodi stegovni postupak,
utvrđuje činjenice i sačinjava prijedlog odluke. Stegovno vijeće čine predsjednik
i dva člana.

(4) Stegovno vijeće imenuje Državno sudbeno
vijeće.

(5) Dva člana Stegovnog vijeća uvijek moraju
biti suci. Članovi Stegovnog vijeća među sobom biraju predsjednika vijeća.
Predsjednik vijeća mora biti najmanje sudac istog stupnja kao i sudac protiv
kojega se vodi stegovni postupak.

(6) Na temelju provedenog postupka Stegovno
vijeće sačinjava prijedlog odluke s obrazloženjem koje se podnosi Vijeću.

(7) Predsjednik Stegovnog vijeća usmeno izlaže
tijek postupka, izvedene dokaze i utvrđene činjenice i obrazlaže prijedlog
stegovne kazne. Sjednici vijeća prisustvuje sudac protiv kojega je pokrenut
stegovni postupak, njegov branitelj i podnositelj zahtjeva.

(8) Vijeće donosi odluku o stegovnoj
odgovornosti pri čemu nije vezano uz prijedlog Stegovnog vijeća.

(9) Ako se stegovni postupak vodi protiv člana
Vijeća, taj je član izuzet od odlučivanja u stegovnom postupku.«

Članak 12.

Članak 25. mijenja se i glasi:

»(1) Stegovni postupak pokreće se podnošenjem
zahtjeva za provođenje stegovnog postupka.

(2) Zahtjev za provođenje stegovnog postupka
podnosi se u pisanom obliku i sadrži osobne podatke o sucu čija se stegovna
odgovornost traži, činjenični i pravni opis stegovnog djela, prijedlog za
izricanje određene stegovne kazne te obrazloženje iz kojega proizlazi
osnovanost sumnje.

(3) Odmah nakon primitka zahtjeva Vijeće će
odrediti Stegovno vijeće radi provođenja stegovnog postupka.

(4) Tijekom stegovnog postupka Stegovno vijeće
može odrediti da određene izvide obavi član Stegovnog vijeća kojeg ono ovlasti.«

Članak 13.

Članak 26. briše se.

Članak 14.

U članku 27. stavku 1. u drugoj rečenici iza
riječi: »izmijeniti ili dopuniti zahtjev« dodaje se riječ: »Stegovno«.

Članak 15.

Članak 28. mijenja se i glasi:

»(1) U postupku odlučivanja o stegovnoj odgovornosti
sucu protiv kojega se postupak vodi mora se pružiti mogućnost da iznese svoju
obranu osobno, u pisanom obliku, ili po branitelju kojega izabere.

(2) Odluka kojom se utvrđuje da je sudac stegovno
odgovoran i kojom mu se izriče stegovna kazna može se odnositi samo na stegovno
djelo i osobu koju je podnositelj zahtjeva označio u svom zahtjevu.

(3) Odluka mora biti izrađena i otpremljena
strankama u roku od 15 dana nakon njezina donošenja.«

Članak 16.

Članak 31. mijenja se i glasi:

»(1) Sudac će biti udaljen od dužnosti:

– ako je protiv njega pokrenut kazneni postupak
zbog kaznenog djela za koje je predviđena kazna zatvora od pet godina ili teža
kazna, ili dok se nalazi u pritvoru,

– zbog osude za kazneno djelo koje ga čini
nedostojnim obavljanja sudačke dužnosti ili

– zbog počinjenoga teškoga stegovnog djela.

(2) Sudac može biti udaljen od dužnosti:

– ako je protiv njega pokrenut kazneni postupak
zbog kaznenog djela za koje je predviđena kazna zatvora do pet godina,

– ako obavlja službu, posao ili aktivnost koji
su nespojivi s obavljanjem sudačke dužnosti,

– ako je ovlašteni predlagatelj u zahtjevu za
pokretanje stegovnog postupka predložio izricanje stegovne kazne razrješenja od
dužnosti.

(3) Zahtjev za udaljenje od dužnosti Vijeću
podnosi predsjednik suda u kojem sudac obnaša sudačku dužnost, predsjednik
neposredno višeg suda, nadležno sudačko vijeće ili predsjednik Vrhovnog suda
Republike Hrvatske.

(4) Odluku o udaljenju od dužnosti u slučaju iz
stavka 1. ovoga članka donosi predsjednik suda, a u slučajevima iz stavka 2.
ovoga članka odluku donosi Vijeće bez odgode.

Članak 17.

Iza članka 31. dodaje se članak 31.a i 31.b, a
koji glase:

»Članak 31.a

(1) Odluka o privremenom udaljenju mora biti u
pisanom obliku i s obrazloženjem.

(2) Protiv odluke o privremenom udaljenju žalba
nije dopuštena.

Članak 31.b

(1) Privremeno udaljenje od obavljanja dužnosti
određuje se na rok od tri mjeseca, po proteku toga roka može ga Vijeće iz oprav­danih razloga, na jednak način produljiti za daljnja
tri mjeseca. Privremeno udaljenje može trajati do pravomoćnog okončanja
stegovnog postupka, koji u tom slučaju Vijeće mora provesti u roku od godinu
dana.

(2) Za vrijeme privremenog udaljenja od dužnosti
sudac ima pravo na jednu polovinu plaće.

(3) U slučaju oslobađajuće odluke u stegovnom
postupku odluka o privremenom udaljenju prestaje po sili zakona danom
pravomoćnosti odluke Vijeća. U tom slučaju ili u slučaju da je izrečena
stegovna mjera novčane kazne ili ukora, sudac ima pravo na isplatu razlike
neisplaćene plaće za vrijeme trajanja posljedica odluke o udaljenju od
obavljanja dužnosti.«

Članak 18.

Članak 32. mijenja se i glasi:

»(1) Vijeće će razriješiti suca:

1. ako to sam zatraži,

2. ako trajno izgubi sposobnost obnašanja svoje
dužnosti,

3. ako bude osuđen za kazneno djelo koje ga čini
nedostojnim obavljanja sudačke dužnosti,

4. ako u skladu sa zakonom, zbog počinjenoga
teškoga stegovnog djela, tako odluči Vijeće,

5. kad navrši sedamdeset godina.

(2) Ako sudac sam zatraži razrješenje, prijedlog
za pokretanje postupka za razrješenje podnosi Vijeću predsjednik suda u kojem
taj sudac obnaša dužnost.

(3) Ako sudac trajno izgubi sposobnost obnašanja
sudačke dužnosti, ili je osuđen za kazneno djelo koje ga čini nedostojnim za
obnašanje sudačke dužnosti, ili kad navrši sedamdeset godina, prijedlog Vijeću
za pokretanje postupka za razrješenje podnosi predsjednik suda, predsjednik
neposredno višeg suda, ili nadležno sudačko vijeće.

(4) Ministar pravosuđa ili predsjednik Vrhovnog
suda Republike Hrvatske mogu prijedlog za pokretanje postupka za razrješenje iz
stavka 3. ovoga članka podnijeti za svakog suca.«

Članak 19.

U članku 34. stavak 1. mijenja se i glasi:

»(1) Kad Vijeće odluči pokrenuti postupak,
Stegovno vijeće ili sud kojega Vijeće ovlasti provodi i osigurava dokaze.«

Članak 20.

(1) Postupci imenovanja i razrješenja sudaca,
kao i stegovni postupci započeti prije stupanja na snagu ovoga Zakona dovršit
će se po propisima koji su bili na snazi do stupanja na snagu ovoga Zakona.

(2) Imenovanje i razrješenje sudaca po odredbama
ovoga Zakona provest će se u onim slučajevima kada je oglas za popunu
slobodnoga sudačkog mjesta objavljen ili zahtjev za razrješenje suca podnesen
nakon stupanja na snagu ovoga Zakona.

Članak 21.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana
objave u »Narodnim novinama«.

Klasa: 700-01/05-01/01

Zagreb, 29. studenoga 2005.

HRVATSKI SABOR

Predsjednik

Hrvatskoga sabora

**Vladimir Šeks**, v.
r.

Zakon, NN 150/2005-2900