## Zakon o kaznenom postupku

### NN 110/1997 (21.10.1997.), Zakon o kaznenom postupku

# **ZASTUPNIČKI DOM SABORA REPUBLIKE HRVATSKE**

Na osnovi članka 89. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## **ODLUKU**

### **O PROGLAŠENJU ZAKONA O KAZNENOM POSTUPKU**

Proglašavam Zakon o kaznenom postupku, koji je donio Zastupnički dom Sabora Republike
Hrvatske na sjednici 26. rujna 1997.

Broj: 081-97-1570/1

Zagreb, 3. listopada 1997.

Predsjednik

Republike Hrvatske

dr. Franjo Tuđman, v.r.

# **ZAKON O KAZNENOM POSTUPKU**

### DIO PRVI

### OPĆE ODREDBE

Glava I.

## **UVODNE ODREDBE**

Članak 1.

(1) Ovaj Zakon utvrđuje pravila kojima se osigurava da nitko nedužan
ne bude osuđen, a da se počinitelju kaznenog djela izrekne kazna ili druga
mjera uz uvjete koje predviđa zakon i na temelju zakonito provedenog postupka
pred nadležnim sudom.

(2) Prije donošenja pravomoćne presude okrivljenik može biti ograničen
u svojoj slobodi i drugim pravima samo uz uvjete koje određuje ovaj Zakon.

Članak 2.

(1) Kazneni se postupak može pokrenuti i provesti samo na zahtjev ovlaštenog
tužitelja. Za određena kaznena djela propisana zakonom državni odvjetnik
će pokrenuti kazneni postupak samo na prijedlog oštećenika.

(2) Za djela za koja se progoni po službenoj dužnosti ovlašteni tužitelj
jest državni odvjetnik, a za djela za koja se progoni po privatnoj tužbi
ovlašteni tužitelj jest privatni tužitelj.

(3) Ako Zakon drukčije ne propisuje, državni odvjetnik je dužan poduzeti
kazneni progon ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila
kazneno djelo za koje se progoni po službenoj dužnosti i nema zakonskih
smetnji za progon te osobe.

(4) Ako državni odvjetnik ustanovi da nema osnova za pokretanje ili
provođenje kaznenog postupka, na njegovo mjesto može stupiti oštećenik
kao tužitelj uz uvjete određene ovim Zakonom.

Članak 3.

(1) Svatko je nedužan i nitko ga ne može smatrati krivim za kazneno
djelo dok mu se pravomoćnom sudskom presudom ne utvrdi krivnja.

(2) Dvojbu glede postojanja činjenica koje tvore obilježja kaznenog
djela ili o kojima ovisi primjena neke odredbe kaznenog zakonodavstva sud
rješava presudom na način koji je povoljniji za okrivljenika.

Članak 4.

(1) Okrivljenik mora već na prvom ispitivanju biti obaviješten o djelu
za koje se tereti i o osnovama optužbe.

(2) Okrivljeniku se mora omogućiti da se očituje o svim činjenicama
i dokazima koji ga terete i da iznese sve činjenice i dokaze koji mu idu
u korist.

(3) Okrivljenik nije dužan iznijeti svoju obranu niti odgovarati na
pitanja. Zabranjeno je i kažnjivo od okrivljenika ili druge osobe koja
sudjeluje u postupku iznuđivati priznanje ili kakvu drugu izjavu.

Članak 5.

(1) Okrivljenik se ima pravo braniti sam ili uz stručnu pomoć branitelja
kojega će sam izabrati iz reda odvjetnika. Ako okrivljenik sam ne uzme
branitelja, okrivljeniku će se radi osiguranja obrane postaviti branitelj
kad je to određeno ovim Zakonom.

(2) Pod uvjetima koje određuje ovaj Zakon okrivljeniku koji ne može
podmiriti troškove pa zbog toga ne može uzeti branitelja, postavit će se,
na njegov zahtjev, branitelj na teret proračunskih sredstava.

(3) Sud ili drugo državno tijelo koje sudjeluje u kaznenom postupku
dužni su već na prvom ispitivanju okrivljenika poučiti o pravu na branitelja
i svezi s braniteljem.

(4) Okrivljeniku se mora osigurati dovoljno vremena i mogućnosti za
pripremu obrane.

Članak 6.

(1) Osoba uhićena pod sumnjom da je počinila kazneno djelo mora biti
odmah upoznata o razlozima uhićenja te poučena da nije dužna iskazivati,
da ima pravo na stručnu pomoć branitelja kojeg može sama izabrati te da
će nadležno tijelo na njezin zahtjev o uhićenju izvjestiti njezinu obitelj
ili drugu osobu koju je ona odredila.

(2) Pod uhićenjem se smatra svaka mjera ili radnja koja uključuje prisilno
zadržavanje neke osobe pod sumnjom da je učinila kazneno djelo.

Članak 7.

(1) U kaznenom postupku u uporabi je hrvatski jezik i latinično pismo,
ako za uporabu u pojedinim područjima sudova nije zakonom uveden i drugi
jezik ili pismo.

(2) Stranke, svjedoci i ostali sudionici u postupku imaju pravo služiti
se svojim jezikom. Ako se radnja u postupku ne vodi na jeziku te osobe,
osigurat će se usmeno prevođenje onoga što ona odnosno drugi iznosi te
isprava i drugoga pisanoga dokaznog materijala. Prevođenje obavlja tumač.

(3) O pravu na prevođenje poučit će se osoba iz stavka 2. ovoga članka,
koja se može odreći toga prava ako zna jezik na kojem se vodi postupak.
U zapisniku će se zabilježiti da je dana pouka i izjava sudionika.

(4) Pozive i odluke upućuje sud na hrvatskom jeziku i latiničnom pismu.
Na hrvatskom jeziku i latiničnom pismu dostavljaju se sudu tužbe, žalbe
i drugi podnesci. Ako je na pojedinom sudskom području u službenu uporabu
zakonom uveden i drugi jezik ili pismo, podnesci se mogu sudu dostavljati
i na tome jeziku ili pismu. Nakon početka glavne rasprave podnositelj podneska
ne može bez dopuštenja suda opozvati svoju odluku o jeziku kojim će se
u postupku služiti.

(5) Uhićeniku, okrivljeniku koji je u pritvoru kao i osobi na izdržavanju
kazne dostavit će se prijevod poziva, odluka i podnesaka na jeziku kojim
se služi u postupku.

(6) Pritvoreni stranac može na glavnoj raspravi dostavljati sudu podneske
na svom jeziku, a prije i nakon toga samo pod uvjetom uzajamnosti.

Članak 8.

(1) Sud i državna tijela koja sudjeluju u kaznenom postupku s jednakom
pažnjom ispituju i utvrđuju činjenice koje terete okrivljenika i koje mu
idu u korist.

(2) Pravo suda i državnih tijela koja sudjeluju u kaznenom postupku
da ocjenjuju postojanje ili nepostojanje činjenica nije vezano ni ograničeno
posebnim formalnim dokaznim pravilima.

Članak 9.

(1) Sudske se odluke ne mogu utemeljiti na dokazima pribavljenim na
nezakonit način (nezakoniti dokazi).

(2) Nezakoniti jesu oni dokazi koji su pribavljeni kršenjem Ustavom,
zakonom ili međunarodnim pravom zajamčenih prava obrane, prava na dostojanstvo,
ugled i čast te prava na nepovredivost osobnog i obiteljskog života kao
i oni dokazi koji su pribavljeni povredom odredaba kaznenog postupka i
koji su izričito predviđeni ovim Zakonom te drugi dokazi za koje se iz
njih saznalo.

Članak 10.

(1) Okrivljenik ima pravo da u najkraćem roku bude izveden pred sud
te oslobođen optužbe ili osuđen u skladu sa zakonom. Trajanje pritvora
mora biti svedeno na najkraće nužno vrijeme.

(2) Sud je dužan postupak provesti bez odugovlačenja i onemogućiti svaku
zlouporabu prava što pripadaju sudionicima u postupku.

Članak 11.

(1) Nitko ne može biti ponovno suđen za djelo za koje je već bio suđen
i za koje je donesena pravomoćna sudska odluka.

(2) Ne može se ponoviti kazneni postupak protiv osobe koja je oslobođena
pravomoćnom presudom.

Članak 12.

Osoba koja je neopravdano osuđena za kazneno djelo ili je neosnovano
uhićena ima pravo na svekoliku rehabilitaciju, pravo na naknadu štete iz
sredstava državnog proračuna te druga prava utvrđena zakonom.

Članak 13.

Okrivljenika ili drugu osobu koja sudjeluje u postupku, a iz neznanja
bi mogla propustiti kakvu radnju ili se zbog toga ne bi koristila svojim
pravima, sud će poučiti o pravima koja joj prema ovom Zakonu pripadaju
i o posljedicama propuštanja radnje.

Članak 14.

Kad je propisano da pokretanje kaznenog postupka ima za posljedicu ograničenje
određenih prava, te posljedice, ako zakonom nije drukčije određeno, nastupaju
pravomoćnošću optužnice, a za kaznena djela za koja je propisana kao glavna
kazna novčana kazna ili zatvor do tri godine - od dana kad je donesena
osuđujuća presuda, bez obzira na to je li postala pravomoćna.

Članak 15.

(1) Ako primjena kaznenog zakona zavisi od prethodnog rješenja kakva
pravnog pitanja za čije je rješenje nadležan sud u kojem drugom postupku
ili kakvo drugo državno tijelo, kazneni sud može sam riješiti i to pitanje
prema odredbama koje važe za dokazivanje u kaznenom postupku. Rješenje
toga pravnog pitanja od strane kaznenog suda ima učinak samo za kazneni
predmet o kojem taj sud raspravlja.

(2) Ako je o takvu prethodnom pitanju već donio odluku sud u kojem drugom
postupku ili drugo državno tijelo, takva odluka ne veže kazneni sud što
se tiče ocjene je li počinjeno određeno kazneno djelo.

Glava II.

**NADLEŽNOST SUDOVA**

*1. Stvarna nadležnost i sastav suda*

Članak 16.

(1) U kaznenim predmetima sude općinski sudovi, županijski sudovi i
Vrhovni sud Republike Hrvatske.

(2) Ti sudovi sude u granicama svoje stvarne i mjesne nadležnosti za
sva kaznena djela i svim osobama ako zakonom nije drukčije propisano.

Članak 17.

(1) Općinski sudovi su nadležni:

1) suditi u prvom stupnju za kaznena djela:

a) za koja je zakonom propisana kao glavna kazna novčana kazna ili kazna
zatvora do deset godina,

b) za koja je posebnim zakonom određena nadležnost općinskog suda,

2) poduzimati hitne radnje u prethodnom kaznenom postupku povodom kaznenih
djela počinjenih na području općinskog suda samo ako postoji bojazan da
istražni sudac neće moći pravodobno poduzeti te radnje,

3) u postupcima iz točke 1. ovoga stavka rješavati o prigovorima protiv
optužnice i zahtjevima predsjednika vijeća iz članka 282. ovoga Zakona.

4) obavljati druge poslove povjerene im zakonom.

(2) Zakonom se može propisati da u određenoj vrsti predmeta iz nadležnosti
dvaju ili više općinskih sudova s područja istoga županijskog suda rješava
jedan od tih općinskih sudova, s obzirom na uvjete rada i opseg poslova.

Članak 18.

(1) Općinski sudovi sude u vijećima sastavljenim od jednog suca i dva
suca porotnika.

(2) Za kaznena djela za koja je propisana kao glavna kazna novčana kazna
ili kazna zatvora do tri godine sudi sudac općinskog suda kao pojedinac.

(3) U vijeću sastavljenom od tri suca općinski sudovi donose odluke
izvan glavne rasprave.

(4) Predsjednik općinskog suda i predsjednik vijeća općinskog suda odlučuju
u slučajevima predviđenim u ovom Zakonu.

Članak 19.

Županijski sudovi su nadležni:

1) suditi u prvom stupnju:

a) za kaznena djela za koja je zakonom propisana kazna zatvora preko
deset godina ili dugotrajni zatvor,

b) za kaznena djela iz članka 92., članka 125., članka 151., članka
188. stavka 1. i članka 338. stavka 4. Kaznenog zakona i druga kaznena
djela za koja je posebnim zakonom propisana nadležnost županijskog suda,

2) odlučivati o žalbama protiv odluka općinskih sudova donesenih u prvom
stupnju,

3) provoditi u prethodnom kaznenom postupku istragu i poduzimati druge
radnje, rješavati povodom neslaganja državnog odvjetnika i istražnog suca
o žalbama stranaka protiv rješenja istražnog suca te o prigovorima protiv
optužnice, odnosno zahtjevima predsjednika vijeća iz članka 282. ovoga
Zakona,

4) odlučivati u postupku izvršenja kazni zatvora prema posebnim propisima,

5) provoditi postupak za izručenje okrivljenih i osuđenih osoba, ako
zakonom nije propisana nadležnost Vrhovnog suda Republike Hrvatske,

6) obavljati poslove međunarodne pravne pomoći u kaznenim stvarima uključivši
i priznanje i izvršenje strane kaznene presude,

7) rješavati o sukobu mjesne nadležnosti općinskih sudova sa svoga područja,

8) obavljati i druge poslove koji su propisani zakonom.

Članak 20.

(1) Županijski sudovi sude u prvom stupnju u vijećima sastavljenim od
jednog suca i dva suca porotnika, u vijećima od dva suca i tri suca porotnika
za kaznena djela za koja je propisana kazna zatvora od petnaest godina,
a u vijećima sastavljenima od tri suca i četiri suca porotnika za kaznena
djela za koja se može izreći kazna dugotrajnog zatvora.

(2) U vijeću sastavljenom od tri suca županijski sudovi sude u drugom
stupnju i donose odluke izvan glavne rasprave.

(3) Kad županijski sud sudi u drugom stupnju na raspravi, vijeće županijskog
suda sastavljeno je od dva suca i tri suca porotnika.

(4) Radnje u istrazi obavlja sudac županijskog suda (istražni sudac).

(5) Odluke u postupku izvršenja zatvorskih kazni (članak 19. točka 4.)
donosi sudac pojedinac (sudac izvršenja). U vijeću sastavljenom od tri
suca, županijski će sudovi odlučivati u drugom stupnju povodom žalbi na
prvostupanjske odluke suca izvršenja (članak 19. točka 4.).

(6) Predsjednik županijskog suda i predsjednik vijeća županijskog suda
odlučuju u slučajevima predviđenim u ovom Zakonu.

Članak 21.

Vrhovni sud Republike Hrvatske nadležan je:

1) odlučivati u drugom stupnju o žalbama protiv odluka županijskih sudova,

2) odlučivati u trećem stupnju o žalbama protiv presuda donesenih u
drugom stupnju u slučajevima propisanim ovim Zakonom (članak 394.),

3) odlučivati o izvanrednim pravnim lijekovima u slučajevima propisanim
ovim Zakonom,

4) obavljati i druge poslove propisane zakonom.

Članak 22.

(1) Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučuje u vijećima sastavljenim
od tri suca. U vijećima sastavljenim od pet sudaca odlučuje kad sudi za
kaznena djela za koja je propisana kazna zatvora od petnaest godina, a
u vijećima od sedam sudaca za djela za koja se po zakonu može izreći kazna
dugotrajnog zatvora.

(2) Kada sudi na raspravi u drugom stupnju, vijeće Vrhovnog suda Republike
Hrvatske sastavljeno je od dva suca i tri suca porotnika kada sudi za kaznena
djela za koja je u zakonu propisana kazna zatvora od petnaest godina, a
od tri suca i četiri suca porotnika kada sudi za djela za koja se po zakonu
može izreći kazna dugotrajnog zatvora.

(3) U vijeću sastavljenom od sedam sudaca Vrhovni sud Republike Hrvatske
odlučuje u trećem stupnju protiv presuda svojih vijeća donesenih u drugom
stupnju.

(4) Kad odlučuje o izvanrednim pravnim lijekovima Vrhovni sud Republike
Hrvatske odlučuje u vijeću sastavljenom od tri suca ako je riječ o kaznenim
djelima za koje je propisana kazna zatvora blaža od petnaest godina, a
u vijeću sastavljenom od pet sudaca ako je riječ o kaznenim djelima za
koje je propisana kazna zatvora od petnaest godina. U vijeću sastavljenom
od sedam sudaca Vrhovni sud Republike Hrvatske odlučuje o izvanrednim pravnim
lijekovima protiv odluka nižih sudova ako je riječ o kaznenom djelu za
koje je propisana kazna dugotrajnog zatvora ili o izvanrednom pravnom lijeku
protiv odluka svojih vijeća.

*2. Mjesna nadležnost*

Članak 23.

(1) Mjesno je nadležan u pravilu sud na čijem je području kazneno djelo
počinjeno ili pokušano.

(2) Privatna tužba može se podnijeti i sudu na čijem području okrivljenik
ima prebivalište ili boravište.

(3) Ako je kazneno djelo počinjeno ili pokušano na područjima raznih
sudova ili na granici tih područja, ili se ne zna na kojem je području
počinjeno ili pokušano, nadležan je onaj od tih sudova koji je na zahtjev
ovlaštenog tužitelja prvi započeo postupak, a ako postupak još nije započet
- sud kojem je prije podnesen zahtjev za pokretanje postupka.

(4) Za odlučivanje u postupku izvršenja kazne zatvora (članak 19. točka
4.), nadležan je sud na čijem se području kazna izvršava.

Članak 24.

Ako je kazneno djelo počinjeno na domaćem brodu ili domaćem zrakoplovu
dok se nalazi u domaćem pristaništu, nadležan je sud na čijem se području
nalazi to pristanište. U ostalim slučajevima kad je kazneno djelo počinjeno
na domaćem brodu ili zrakoplovu, nadležan je sud na čijem se području nalazi
matična luka broda odnosno zrakoplova ili domaće pristanište u kojem se
brod odnosno zrakoplov prvi put zaustavi.

Članak 25.

(1) Ako je kazneno djelo počinjeno tiskom, nadležan je sud na čijem
je području spis tiskan. Ako to mjesto nije poznato ili je spis tiskan
u stranoj državi, nadležan je sud na čijem se području tiskani spis raspačava.

(2) Ako prema zakonu odgovara sastavljač spisa, nadležan je i sud mjesta
u kojem sastavljač ima prebivalište ili sud mjesta gdje se odigrao događaj
na koji se spis odnosi.

(3) Odredbe stavka 1. ovoga članka primijenit će se ako je spis ili
izjava objavljena preko radija ili televizije.

Članak 26.

(1) Ako nije poznato mjesto počinjenja kaznenog djela ili je to mjesto
izvan teritorija Republike Hrvatske nadležan je sud na čijem području okrivljenik
ima prebivalište ili boravište.

(2) Ako je sud na čijem području okrivljenik ima prebivalište ili boravište
već započeo postupak, ostaje nadležan i ako se saznalo za mjesto počinjenja
kaznenog djela.

(3) Ako nije poznato mjesto počinjenja kaznenog djela ni prebivalište
ili boravište okrivljenika, ili su oba izvan teritorija Republike Hrvatske
nadležan je sud na čijem se području okrivljenik uhiti ili se sam prijavi.

Članak 27.

Ako je neka osoba počinila kaznena djela u Republici Hrvatskoj i u stranoj
državi, nadležan je sud koji je nadležan za kazneno djelo počinjeno u Republici
Hrvatskoj.

Članak 28.

Ako se prema odredbama ovoga Zakona ne može utvrditi koji je sud mjesno
nadležan, Vrhovni sud Republike Hrvatske odredit će jedan od stvarno nadležnih
sudova pred kojim će se provesti postupak.

*3. Spajanje i razdvajanje postupka*

Članak 29.

(1) Ako je ista osoba okrivljena za više kaznenih djela, pa je za neka
od tih djela nadležan niži, a za neka viši sud, nadležan je viši sud, a
ako su nadležni sudovi iste vrste, nadležan je onaj sud koji je na zahtjev
ovlaštenog tužitelja prvi započeo postupak, a ako postupak još nije započet
sud kojem je prije podnesen zahtjev za pokretanje postupka.

(2) Prema odredbama stavka 1. ovoga članka određuje se nadležnost i
ako je oštećenik istovremeno počinio kazneno djelo prema okrivljeniku.

(3) Za supočinitelje nadležan je, u pravilu, sud koji je kao nadležan
za jednog od njih prvi započeo postupak.

(4) Sud koji je nadležan za počinitelja kaznenog djela nadležan je,
u pravilu, i za sudionike, prikrivatelje, osobe koje su pomogle počinitelju
nakon počinjenja kaznenog djela te za osobe koje nisu prijavile pripremanje
kaznenog djela, počinjenje kaznenog djela ili počinitelja.

(5) U svim slučajevima iz stavka 1., 2., 3. i 4. ovoga članka provest
će se, u pravilu, jedinstveni postupak i donijeti jedna presuda.

(6) Sud može odlučiti da se provede jedinstveni postupak i donese jedna
presuda i kad je više osoba okrivljeno za više kaznenih djela, ali samo
ako između počinjenih kaznenih djela postoji međusobna veza i ako postoje
isti dokazi. Ako je za neka od tih kaznenih djela nadležan viši, a za neka
niži sud, jedinstveni postupak može se provesti samo pred višim sudom.

(7) Sud može odlučiti da se provede jedinstveni postupak i donese jedna
presuda ako se pred istim sudom vode odvojeni postupci protiv iste osobe
za više kaznenih djela ili protiv više osoba za isto kazneno djelo.

(8) O spajanju postupka odlučuje sud koji je nadležan za provođenje
jedinstvenog postupka. Protiv rješenja kojim je određeno spajanje postupka
ili kojim je odbijen prijedlog za spajanje nije dopuštena žalba.

Članak 30.

(1) Sud nadležan sukladno članku 29. ovoga Zakona može iz važnih razloga
ili iz razloga svrhovitosti do završetka glavne rasprave odlučiti da se
postupak za pojedina kaznena djela ili protiv pojedinih okrivljenika razdvoji
i posebno dovrši ili preda drugome nadležnom sudu.

(2) Rješenje o razdvajanju postupka donosi sud nakon saslušanja tužitelja
i nazočnoga okrivljenika.

(3) Protiv rješenja kojim je određeno razdvajanje postupka ili kojim
je odbijen prijedlog za razdvajanje postupka nije dopuštena žalba.

*4. Prenošenje mjesne nadležnosti*

Članak 31.

Kad je nadležni sud iz pravnih ili stvarnih razloga spriječen da postupa,
dužan je o tome izvjestiti neposredno viši sud, koji će nakon pribavljenog
mišljenja državnog odvjetnika odrediti drugi stvarno nadležni sud na svom
području. Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

Članak 32.

(1) Zajednički neposredno viši sud može za vođenje postupka odrediti
drugi stvarno nadležni sud na svom području ako je očito da će se tako
lakše provesti postupak ili ako postoje drugi važni razlozi.

(2) Rješenje iz stavka 1. ovoga članka sud može donijeti na prijedlog
istražnog suca, suca pojedinca ili predsjednika vijeća ili na prijedlog
državnog odvjetnika koji postupa pred sudom koji odlučuje o prenošenju
mjesne nadležnosti kad se postupak vodi na zahtjev državnog odvjetnika.

*5. Posljedice nenadležnosti i sukob nadležnosti*

Članak 33.

(1) Sud je dužan paziti na svoju stvarnu i mjesnu nadležnost te, čim
primijeti da nije nadležan, proglasit će se nenadležnim i nakon pravomoćnosti
rješenja dostaviti predmet nadležnom sudu.

(2) Ako u tijeku glavne rasprave sud ustanovi da je za suđenje nadležan
niži sud, neće predmet dostaviti tom sudu, nego će sam provesti postupak
i donijeti odluku.

(3) Nakon što optužnica postane pravomoćna, sud se ne može oglasiti
mjesno nenadležnim niti stranke mogu isticati prigovor mjesne nenadležnosti.

(4) Nenadležni sud dužan je poduzeti one radnje u postupku za koje postoji
opasnost od odgode.

Članak 34.

(1) Ako sud kojem je predmet ustupljen kao nadležnom smatra da je nadležan
sud koji mu je predmet ustupio ili koji drugi sud, pokrenut će postupak
za rješavanje sukoba nadležnosti.

(2) Kad je u povodu žalbe protiv odluke prvostupanjskog suda kojom se
on oglasio nenadležnim odluku donio drugostupanjski sud, za tu odluku vezan
je u pitanju nadležnosti i sud kojem je predmet ustupljen ako je drugostupanjski
sud nadležan za rješavanje sukoba nadležnosti između tih sudova.

Članak 35.

(1) Sukob nadležnosti između sudova rješava zajednički neposredno viši
sud.

(2) Prije nego što donese rješenje u povodu sukoba nadležnosti, sud
će zatražiti mišljenje državnog odvjetnika koji je nadležan da postupa
pred tim sudom kad se postupak vodi na njegov zahtjev. Protiv toga rješenja
nije dopuštena žalba.

(3) Pri odlučivanju o sukobu nadležnosti sud može istovremeno po službenoj
dužnosti donijeti odluku o prenošenju mjesne nadležnosti ako je udovoljeno
uvjetima iz članka 32. ovoga Zakona.

(4) Dok se ne riješi sukob nadležnosti između sudova, svaki od njih
dužan je poduzimati one radnje u postupku za koje postoji opasnost od odgode.

Glava III.

**IZUZEĆE**

Članak 36.

(1) Sudac ili sudac porotnik isključen je od obavljanja sudske dužnosti:

1) ako je oštećen kaznenim djelom,

2) ako mu je okrivljenik, njegov branitelj, tužitelj, oštećenik, njihov
zakonski zastupnik ili opunomoćenik, bračni drug ili srodnik u uspravnoj
liniji bilo do kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do četvrtog stupnja, a
po tazbini do drugog stupnja,

3) ako je s okrivljenikom, njegovim braniteljem, tužiteljem ili oštećenikom
u odnosu skrbnika, štićenika, posvojitelja, posvojenika, hranitelja ili
hranjenika,

4) ako je u tome kaznenom predmetu obavljao istražne radnje ili je sudjelovao
u odlučivanju o prigovoru protiv optužnice ili je sudjelovao u postupku
kao tužitelj, branitelj, zakonski zastupnik ili opunomoćenik oštećenika
odnosno tužitelja, ili je ispitan kao svjedok ili vještak.

5) ako je u istom predmetu sudjelovao u donošenju odluke nižeg suda
ili ako je u istom sudu sudjelovao u donošenju odluke koja se pobija žalbom
ili izvanrednim pravnim lijekom.

(2) Sudac ili sudac porotnik može biti otklonjen od obavljanja sudske
dužnosti ako se izvan slučajeva navedenih u stavku 1. ovoga članka navedu
i dokažu okolnosti koje izazivaju sumnju u njegovu nepristranost.

Članak 37.

(1) Sudac ili sudac porotnik čim sazna da postoji koji od razloga za
isključenje iz članka 36. stavka 1. ovoga Zakona, dužan je prekinuti svaki
rad na tom predmetu i o tome izvijestiti predsjednika suda, koji će mu
odrediti zamjenu. Ako je riječ o isključenju predsjednika suda, on će odrediti
sebi zamjenika između sudaca toga suda, a ako to nije moguće, zatražit
će od predsjednika neposredno višeg suda da odredi zamjenu.

(2) Ako sudac ili sudac porotnik smatra da postoje druge okolnosti koje
opravdavaju njegov otklon (članak 36. stavak 2), izvijestit će o tome predsjednika
suda.

Članak 38.

(1) Izuzeće mogu tražiti i stranke.

(2) Stranke mogu podnijeti zahtjev za izuzeće do početka glavne rasprave,
a ako su za razlog isključenja (članak 36.stavak 1) saznale kasnije, zahtjev
podnose odmah nakon saznanja.

(3) Zahtjev za izuzeće suca višeg suda stranka može staviti u žalbi
ili u odgovoru na žalbu.

(4) Stranka može tražiti izuzeće samo poimenično određenog suca ili
suca porotnika koji u predmetu postupa, odnosno suca višeg suda.

(5) Stranka je dužna u zahtjevu navesti okolnosti zbog kojih smatra
da postoji kakva zakonska osnova za izuzeće. U zahtjevu se ne mogu navoditi
razlozi koji su isticani u prijašnjem zahtjevu za izuzeće koji je odbijen.

Članak 39.

(1) O zahtjevu za izuzeće iz članka 38. ovoga Zakona odlučuje predsjednik
suda.

(2) Ako se traži izuzeće samo predsjednika suda, ili predsjednika suda
i suca, ili predsjednika suda i suca porotnika, odluku o izuzeću donosi
predsjednik neposredno višeg suda, a ako se traži izuzeće predsjednika
Vrhovnog suda Republike Hrvatske, odluka o izuzeću donosi se na općoj sjednica
toga suda. Protiv tih odluka žalba nije dopuštena.

(3) Prije donošenja rješenja o izuzeću pribavit će se izjava suca, suca
porotnika, odnosno predsjednika suda, a prema potrebi provest će se i drugi
izvidi.

(4) Protiv rješenja kojim se zahtjev za izuzeće prihvaća nije dopuštena
žalba. Rješenje kojim se zahtjev za izuzeće odbija može se pobijati posebnom
žalbom, a ako je takvo rješenje doneseno nakon podignuća optužbe, onda
samo žalbom protiv presude.

(5) Ako je zahtjev za otklon iz članka 36. stavka 2. ovoga Zakona podnesen
nakon početka glavne rasprave ili ako je postupljeno suprotno odredbama
članka 38. stavka. 4. i 5. ovoga Zakona, zahtjev će se odbaciti u cijelosti,
odnosno djelomično. Protiv rješenja kojim se zahtjev odbacuje nije dopuštena
žalba. Rješenje kojim se zahtjev odbacuje donosi predsjednik suda, a na
glavnoj raspravi vijeće. U donošenju tog rješenja može sudjelovati sudac
čije se izuzeće traži.

Članak 40.

Kad sudac ili sudac porotnik sazna da je stavljen zahtjev za njegovo
izuzeće, dužan je odmah obustaviti svaki rad na predmetu, a ako je riječ
o otklonu iz članka 36. stavka 2. ovoga Zakona, može do donošenja rješenja
o zahtjevu poduzimati samo one radnje za koje postoji opasnost od odgode.

Članak 41.

(1) Odredbe o izuzeću suca i sudaca porotnika primjenjivat će se i na
državne odvjetnike i osobe koje su na temelju Zakona o državnom odvjetništvu
ovlaštene da državnog odvjetnika zastupaju u postupku, zapisničare, tumače
i stručne osobe, a i na vještake, ako za njih nije što drugo određeno (članak
250.).

(2) Državni odvjetnik odlučuje o izuzeću osoba koje su na temelju Zakona
o državnom odvjetništvu ovlaštene da ga zastupaju u kaznenom postupku.
O izuzeću državnog odvjetnika odlučuje neposredno viši državni odvjetnik.
O izuzeću državnog odvjetnika Republike Hrvatske odlučuje kolegij svih
zamjenika državnog odvjetnika Republike Hrvatske.

(3) O izuzeću zapisničara, tumača, stručne osobe, vještaka i branitelja
odlučuje vijeće, predsjednik vijeća ili sudac.

(4) Kad redarstvene vlasti poduzimaju istražne radnje na temelju ovoga
Zakona, o njihovu izuzeću odlučuje istražni sudac. Ako pri poduzimanju
tih radnji sudjeluje zapisničar, o njegovu izuzeću odlučuje službena osoba
koja poduzima radnju.

Glava IV.

**DRŽAVNI ODVJETNIK**

Članak 42.

(1) Temeljno pravo i glavna dužnost državnog odvjetnika jest progon
počinitelja kaznenih djela.

(2) U djelokrug državnog odvjetnika kod kaznenih djela za koja se progoni
po službenoj dužnosti spada:

1) poduzimanje potrebnih mjera radi otkrivanja kaznenih djela i pronalaženja
počinitelja,

2) zahtijevanje provođenja istrage i istražnih radnji,

3) podizanje i zastupanje optužnice, odnosno optužnog prijedloga pred
nadležnim sudom,

4) podnošenje žalbi protiv nepravomoćnih sudskih odluka i izvanrednih
pravnih lijekova protiv pravomoćnih sudskih odluka,

5) sudjelovanje u postupku povodom zahtjeva za sudsku zaštitu protiv
odluke ili radnje tijela uprave nadležnog za izvršenje kazne ili mjere
oduzimanja slobode izrečene pravomoćnom presudom u kaznenom postupku.

(3) Državni odvjetnik obavlja i druge poslove propisane zakonom.

Članak 43.

(1) Stvarna nadležnost državnog odvjetnika u kaznenom postupku propisuje
se posebnim zakonom.

(2) Mjesna nadležnost državnog odvjetnika određuje se prema odredbama
koje važe za nadležnost suda onoga područja za koje je državni odvjetnik
postavljen.

(3) Sukob nadležnosti između državnih odvjetnika rješava zajednički
neposredno viši državni odvjetnik.

Članak 44.

Kad postoji opasnost od odgode, radnje u postupku poduzet će i nenadležni
državni odvjetnik, ali o tome mora odmah izvijestiti nadležnoga državnog
odvjetnika.

Članak 45.

Državni odvjetnik poduzima sve radnje u postupku na koje je po zakonu
ovlašten sam ili preko osoba koje su na temelju posebnog zakona ovlaštene
da ga zastupaju u kaznenom postupku.

Članak 46.

Državni odvjetnik može odustati od progona do završetka glavne rasprave.

Glava V.

**OŠTEĆENIK I PRIVATNI TUŽITELJ**

Članak 47.

(1) Za kaznena djela za koja se progoni po prijedlogu ili po privatnoj
tužbi, prijedlog za progon ili tužba mora se podnijeti u roku od tri mjeseca
od dana kad je ovlaštena fizička ili pravna osoba saznala za kazneno djelo
i počinitelja.

(2) Ako je podignuta privatna tužba zbog kaznenog djela uvrede, okrivljenik
može do završetka glavne rasprave i poslije proteka roka iz stavka 1. ovoga
članka podignuti tužbu protiv tužitelja koji ga je uvrijedio istom prilikom
(protutužba). U takvu slučaju sud donosi jednu presudu.

Članak 48.

(1) Prijedlog za progon podnosi se državnom odvjetništvu, a privatna
tužba nadležnom sudu.

(2) Ako je sam oštećenik podnio kaznenu prijavu ili je stavio prijedlog
za ostvarivanje imovinskopravnih zahtjeva u kaznenom postupku, smatra se
da je time stavio i prijedlog za progon.

(3) Kad je oštećenik podnio kaznenu prijavu ili prijedlog za progon,
a u tijeku postupka se utvrdi da se radi o kaznenom djelu za koje se progoni
po privatnoj tužbi, prijava, odnosno prijedlog smatrat će se kao pravodobna
privatna tužba ako su podneseni u roku propisanom za privatnu tužbu. Pravodobna
privatna tužba smatrat će se kao pravodobno podnesen prijedlog oštećenika
ako se u tijeku postupka utvrdi da se radi o kaznenom djelu za koje se
progoni po prijedlogu.

Članak 49.

(1) Za maloljetnike i osobe koje su lišene poslovne sposobnosti privatnu
tužbu podnosi njihov zakonski zastupnik.

(2) Maloljetnik koji je navršio šesnaest godina može i sam podnijeti
prijedlog za progon ili privatnu tužbu.

Članak 50.

Ako oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj umre u tijeku
roka za podnošenje prijedloga za progon ili privatne tužbe ili u tijeku
postupka, njegov bračni drug, djeca, roditelji, braća i sestre, posvojitelj
i posvojenik mogu u roku od tri mjeseca poslije njegove smrti podnijeti
prijedlog za progon ili tužbu, odnosno dati izjavu da postupak nastavljaju.

Članak 51.

Ako je kaznenim djelom oštećeno više osoba, progon će se poduzeti, odnosno
produljiti po prijedlogu ili privatnoj tužbi svakog oštećenika.

Članak 52.

Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu svojom izjavom
tijelu pred kojim se vodi postupak odustati od prijedloga za progon, odnosno
od privatne tužbe do završetka glavne rasprave. U tom slučaju oni gube
pravo da ponovno podnesu prijedlog, odnosno privatnu tužbu.

Članak 53.

(1) Ako privatni tužitelj ne dođe na glavnu raspravu iako je uredno
pozvan ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene
adrese ili boravišta, smatrat će se da je odustao od tužbe, ako ovim Zakonom
nije što drugo propisano.

(2) Predsjednik vijeća dopustit će povrat u prijašnje stanje privatnom
tužitelju koji iz opravdanog razloga nije mogao doći na glavnu raspravu
ili pravovremeno izvijestiti sud o promjeni adrese ili boravišta ako u
roku od osam dana nakon prestanka smetnje podnese molbu za povrat u prijašnje
stanje.

(3) Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne može se tražiti
povrat u prijašnje stanje.

(4) Protiv rješenja kojim se dopušta povrat u prijašnje stanje nije
dopuštena žalba.

Članak 54.

(1) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj imaju pravo
upozoravati na sve činjenice i predlagati dokaze koji su važni za utvrđivanje
kaznenog djela, pronalaženje počinitelja kaznenog djela i utvrđivanje njihovih
imovinskopravnih zahtjeva.

(2) Na glavnoj raspravi oni imaju pravo predlagati dokaze, postavljati
pitanja okrivljeniku, svjedocima i vještacima te iznositi primjedbe i objašnjenja
glede njihovih iskaza, pa i davati druge izjave i stavljati druge prijedloge.

(3) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj imaju pravo
razgledati spise i predmete koji služe kao dokaz. Oštećeniku se može uskratiti
razgledanje spisa dok ne bude ispitan kao svjedok.

(4) Istražni sudac, sudac pojedinac i predsjednik vijeća upoznat će
oštećenika i privatnog tužitelja s pravima navedenim u stavku 1. do 3.
ovoga članka.

Članak 55.

(1) Osim u slučajevima iz članka 175. ovoga Zakona, kad državni odvjetnik
utvrdi da nema osnova da poduzme progon za kazneno djelo za koje se progoni
po službenoj dužnosti ili po prijedlogu ili kad utvrdi da nema osnova da
poduzme progon protiv nekog od prijavljenih sudionika, dužan je u roku
od osam dana o tome izvijestiti oštećenika i uputiti ga da može sam poduzeti
progon. Tako će postupiti i sud ako je donio rješenje o obustavi postupka
zbog odustanka državnog odvjetnika od progona u slučajevima izvan članka
175. ovoga Zakona.

(2) Oštećenik ima pravo poduzeti, odnosno nastaviti progon u roku od
osam dana otkad je primio obavijest iz stavka 1. ovoga članka.

(3) Ako je državni odvjetnik odustao od optužnice, oštećenik može, preuzimajući
progon, ostati pri podignutoj optužnici ili podignuti novu.

(4) Oštećenik koji nije upoznat da državni odvjetnik nije poduzeo progon
ili da je odustao od progona može svoju izjavu da nastavlja postupak dati
pred nadležnim sudom u roku od tri mjeseca od dana kad je doneseno rješenje
o obustavi postupka, odnosno šest mjeseci od dana kad je državni odvjetnik
odbacio prijavu.

(5) Kad državni odvjetnik, odnosno sud izvještava oštećenika da može
poduzeti progon, dostavit će mu i pouku koje radnje može poduzeti radi
ostvarivanja toga prava.

(6) Ako oštećenik umre u tijeku postupka, njegov bračni drug, djeca,
roditelji, posvojenici, posvojitelji, braća i sestre mogu u roku od tri
mjeseca od dana njegove smrti dati izjavu da postupak nastavljaju.

Članak 56.

(1) Kad državni odvjetnik odustane od optužbe na glavnoj raspravi, oštećenik
je dužan odmah se očitavati hoće li nastaviti progon. Ako oštećenik ne
dođe na glavnu raspravu, a uredno je pozvan, ili mu se poziv nije mogao
uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene adrese ili boravišta, smatrat
će se da ne želi nastaviti progon.

(2) Predsjednik vijeća prvostupanjskog suda dopustit će povrat u prijašnje
stanje oštećeniku koji nije uredno pozvan ili je uredno pozvan a iz opravdanih
razloga nije mogao doći na glavnu raspravu na kojoj je donesena presuda
kojom se optužba odbija zbog odustanka državnog odvjetnika od optužnice
ako oštećenik u roku od osam dana od primitka presude podnese molbu za
povrat u prijašnje stanje i ako u toj molbi izjavi da nastavlja progon.
U tom slučaju zakazat će se ponovno glavna rasprava i presudom donesenom
na temelju nove glavne rasprave ukinut će se prijašnja presuda. Ako uredno
pozvani oštećenik ne dođe na novu glavnu raspravu, ostaje na snazi prijašnja
presuda. Odredbe članka 53. stavka 3. i 4. ovoga Zakona primijenit će se
i u tom slučaju.

Članak 57.

(1) Ako oštećenik u zakonskom roku ne pokrene ili ne nastavi progon,
ili ako oštećenik kao tužitelj ne dođe na glavnu raspravu iako je uredno
pozvan, ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene
adrese ili boravišta, smatrat će se da je odustao od progona.

(2) Ako oštećenik kao tužitelj ne dođe na glavnu raspravu na koju je
bio uredno pozvan, primijenit će se odredbe članka 53. stavka 2. do 4.
ovoga Zakona.

Članak 58.

(1) Oštećenik kao tužitelj ima ista prava koja ima državni odvjetnik,
osim onih koja državnom odvjetniku pripadaju kao državnom tijelu.

(2) U postupku koji se vodi na zahtjev oštećenika kao tužitelja državni
odvjetnik ima pravo do završetka glavne rasprave sam preuzeti progon i
zastupanje optužbe.

Članak 59.

(1) Ako je oštećenik maloljetnik ili osoba koja je lišena poslovne sposobnosti,
njegov zakonski zastupnik ovlašten je davati sve izjave i poduzimati sve
radnje na koje je prema ovom Zakonu ovlašten oštećenik.

(2) Oštećenik koji je navršio šesnaest godina života ovlašten je sam
davati izjave i poduzimati radnje u postupku.

Članak 60.

(1) Privatni tužitelj, oštećenik i oštećenik kao tužitelj te njihovi
zakonski zastupnici mogu svoja prava u postupku ostvarivati i preko opunomoćenika.

(2) Oštećeniku kao tužitelju kad se postupak vodi na njegov zahtjev
za kazneno djelo za koje se prema zakonu može izreći kazna zatvora više
od tri godine može se, na njegovo traženje, postaviti opunomoćenik ako
je to u probitku postupka i ako oštećenik kao tužitelj, prema svome imovnom
stanju, ne može podmiriti troškove zastupanja. O zahtjevu odlučuje istražni
sudac, odnosno predsjednik vijeća, a opunomoćenika postavlja predsjednik
suda iz reda odvjetnika. Ako u sjedištu suda nema dovoljno odvjetnika,
opunomoćenika će postaviti predsjednik neposredno višeg suda iz reda odvjetnika
na području višega suda.

Članak 61.

Privatni tužitelj, oštećenik kao tužitelj i oštećenik te njihovi zakonski
zastupnici i opunomoćenici dužni su o svakoj promjeni adrese ili boravišta
izvijestiti sud.

Glava VI.

**BRANITELJ**

Članak 62.

(1) Okrivljenik može imati branitelja tijekom cijeloga kaznenog postupka,
a i prije njegova početka, kad je to ovim Zakonom propisano.

(2) Branitelja može imati osumnjičenik kojem državni odvjetnik uz uvjetni
odustanak od kaznenog progona želi naložiti ispunjenje neke od obveza iz
članka 175. stavka 1. ovoga Zakona.

(3) Okrivljenika se prije prvog ispitivanja mora poučiti da ima pravo
uzeti branitelja i da branitelj može biti na njegovu ispitivanju.

(4) Branitelja okrivljeniku, osim ako se on tome izričito ne protivi,
mogu uzeti i njegov zakonski zastupnik, bračni ili izvanbračni drug, srodnik
u uspravnoj liniji, posvojitelj, posvojenik, brat, sestra i hranitelj.

(5) Za branitelja se može uzeti samo odvjetnik, a odvjetnika može zamijeniti
odvjetnički vježbenik s položenim pravosudnim ispitom u postupku za djela
za koja se po zakonu može izreći kazna zatvora do pet godina. Pred Vrhovnim
sudom Republike Hrvatske branitelj može biti samo odvjetnik, a kad Vrhovni
sud Republike Hrvatske odlučuje u vijeću od sedam sudaca, branitelj može
biti samo odvjetnik koji nakon položenoga pravosudnog ispita ima praksu
od najmanje pet godina u pravosudnim tijelima ili odvjetničkoj pisarni.

(6) Branitelj je dužan podnijeti punomoć tijelu pred kojim se vodi postupak.
Okrivljenik može branitelju dati i usmenu punomoć na zapisnik kod tijela
pred kojim se vodi postupak.

Članak 63.

(1) Više okrivljenika mogu imati zajedničkog branitelja samo ako se
protiv njih ne vodi kazneni postupak za isto kazneno djelo ili ako to nije
u suprotnosti s probitcima njihove obrane.

(2) Jedan okrivljenik može imati istodobno najviše tri branitelja, a
smatra se da je obrana osigurana kad u postupku sudjeluje jedan od branitelja.

Članak 64.

(1) Branitelj ne može biti oštećenik, bračni, odnosno izvanbračni drug
oštećenika, privatnog tužitelja ili oštećenika kao tužitelja ni njihov
srodnik u uspravnoj liniji bilo do kojeg stupnja, u pobočnoj liniji do
četvrtog stupnja ili po tazbini do drugog stupnja.

(2) Branitelj ne može biti ni osoba koja je pozvana kao svjedok, osim
ako je prema ovom Zakonu oslobođena dužnosti svjedočenja i izjavila je
da neće svjedočiti ili ako se branitelj ispituje kao svjedok u slučaju
iz članka 233. točke 2. ovoga Zakona.

(3) Branitelj ne može biti ni osoba koja je u istom predmetu postupala
kao sudac ili državni odvjetnik.

Članak 65.

(1) Ako je okrivljenik nijem, gluh ili nesposoban da se sam brani ili
ako se postupak vodi zbog kaznenog djela za koje se može izreći kazna dugotrajnog
zatvora okrivljenik mora imati branitelja već pri prvom ispitivanju.

(2) Ako je protiv okrivljenika određen pritvor, on mora imati branitelja,
za vrijeme dok pritvor traje.

(3) Nakon podignuća optužnice zbog kaznenog djela za koje se prema zakonu
može izreći osam godina zatvora okrivljenik mora imati branitelja u vrijeme
dostave optužnice.

(4) Okrivljenik kojem se sudi u odsutnosti (članak 305. stavak 4. i
5.) mora imati branitelja čim se donese rješenje o suđenju u odsutnosti.

(5) Ako okrivljenik u slučajevima obvezne obrane iz stavka 1., 2., 3.
i 4. ovog članka ne uzme sam branitelja, predsjednik suda postavit će mu
branitelja po službenoj dužnosti za daljnji tijek kaznenog postupka do
pravomoćnosti presude, a ako je izrečena kazna dugotrajnog zatvora i za
postupak po izvanrednim pravnim lijekovima. Kad se okrivljeniku po službenoj
dužnosti postavi branitelj nakon podignuća optužnice, izvijestit će se
o tome okrivljenik zajedno s dostavom optužnice. Ako optuženik u slučaju
obvezne obrane ostane bez branitelja u tijeku postupka, a sam ne uzme drugog
branitelja, predsjednik suda pred kojim se vodi postupak postavit će branitelja
po službenoj dužnosti.

(6) Za branitelja se može postaviti samo odvjetnik. Ako u sjedištu suda
nema dovoljno odvjetnika, branitelja će postaviti predsjednik neposredno
višeg suda.

Članak 66.

(1) Kad ne postoje uvjeti za obveznu obranu, okrivljeniku se može, ako
to posebne okolnosti slučaja opravdavaju, na njegov zahtjev postaviti branitelj
ako prema svome imovnom stanju ne može podmiriti troškove obrane.

(2) Zahtjev za postavljanje branitelja prema stavku 1. ovoga članka
može se staviti samo nakon podignuća optužnice. O zahtjevu odlučuje predsjednik
vijeća, a branitelja postavlja predsjednik suda u skladu s odredbom članka
65. stavka 6. ovoga Zakona.

Članak 67.

(1) Umjesto postavljenog branitelja okrivljenik može sam uzeti drugog
branitelja. U tom slučaju postavljenom branitelju prestaju prava i dužnosti
u postupku. O razrješenju sud će donijeti posebno rješenje.

(2) Postavljeni branitelj može samo iz opravdanih razloga tražiti da
bude razriješen.

(3) O razrješenju branitelja u slučaju iz stavka 1. i 2. ovog članka
odlučuje prije glavne rasprave istražni sudac, odnosno predsjednik vijeća,
na glavnoj raspravi vijeće, a u žalbenom postupku predsjednik prvostupanjskog
vijeća, odnosno vijeće nadležno za odlučivanje o žalbi. Protiv tog rješenja
nije dopuštena žalba.

(4) Predsjednik suda može, na zahtjev okrivljenika ili uz njegovu suglasnost,
razriješiti postavljenog branitelja koji neuredno obavlja dužnost. Umjesto
razriješenog branitelja predsjednik suda postavit će drugog branitelja.
O razrješenju će se izvijestiti Hrvatska odvjetnička komora.

Članak 68.

Nakon podnošenja zahtjeva ovlaštenog tužitelja za pokretanje kaznenog
postupka ili nakon što je istražni sudac prije donošenja rješenja o provođenju
istrage poduzeo pojedine istražne radnje, branitelj ima pravo razgledati
spise i pribavljene predmete koji služe pri utvrđivanju činjenica.

Članak 69.

(1) Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru, branitelj se može s njime
dopisivati i razgovarati bez nadzora.

(2) U postupku zbog kaznenih djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim
pravom, protudržavnog terorizma, otmice, ubojstva, razbojništva, zlouporabe
opojnih droga, krivotvorenja novca, prikrivanja protuzakonito dobivenog
novca, kao i dovođenja u opasnost života i imovine općeopasnom radnjom
ili sredstvom, a za koje postoje osnove sumnje da ih je počinila skupina
ili zločinačka organizacija, istražni sudac može odlučiti da se pisma,
poruke i razgovori okrivljenika i branitelja nadziru.

(3) Odluku o nadzoru istražni sudac donosi obrazloženim rješenjem. Žalba
protiv rješenja ne odgađa njegovo izvršenje.

(4) Nadzor iz stavka 2. ovoga članka može trajati najdulje dva mjeseca
od određivanja pritvora.

Članak 70.

(1) Branitelj je ovlašten u korist okrivljenika poduzimati sve radnje
koje može poduzeti okrivljenik.

(2) Prava i dužnosti branitelja prestaju kad okrivljenik opozove punomoć.

Glava VII.

**PODNESCI I ZAPISNICI**

Članak 71.

(1) Privatne tužbe, optužnice i optužni prijedlozi oštećenika kao tužitelja,
prijedlozi za progon, pravni lijekovi te druge izjave i priopćenja podnose
se pisano ako zakonom nije drukčije propisano.

(2) Podnesci iz stavka 1. ovoga članka moraju biti razumljivi i sadržavati
sve što je potrebno da bi se na temelju njih moglo postupiti.

(3) Ako u ovom Zakonu nije drukčije propisano, sud će podnositelja podneska
koji je nerazumljiv ili ne sadrži sve što je potrebno da bi se na temelju
njega moglo postupati pozvati da podnesak ispravi, odnosno dopuni, a ako
on to ne učini u propisanom roku, sud će podnesak odbaciti.

(4) U pozivu za ispravak, odnosno dopunu podneska podnositelj će se
upozoriti na posljedice propuštanja.

Članak 72.

Podnesci koji se prema ovom Zakonu dostavljaju protivnoj stranci predaju
se sudu u dovoljnom broju primjeraka za sud i drugu stranku. Ako takvi
podnesci nisu predani sudu u dovoljnom broju primjeraka, sud će ih umnožiti
na trošak podnositelja.

Članak 73.

(1) Sud će kazniti novčanom kaznom do 2.000,00 kuna branitelja, opunomoćenika,
zakonskog zastupnika, oštećenika, privatnog tužitelja ili oštećenika kao
tužitelja koji u podnesku ili u usmenoj riječi vrijeđa sud ili osobu koja
sudjeluje u postupku. Rješenje o kažnjavanju donosi istražni sudac, odnosno
vijeće pred kojim je dana izjava, a ako je ona učinjena u podnesku - sud
koji o podnesku treba odlučiti. Protiv toga rješenja dopuštena je žalba.
Ako državni odvjetnik ili osoba koja ga zastupa vrijeđa drugoga, o tome
će se izvijestiti nadležni državni odvjetnik. O kažnjavanju odvjetnika,
odnosno odvjetničkog vježbenika izvijestit će se Odvjetnička komora.

(2) Kažnjavanje prema stavku 1. ovoga članka ne utječe na progon i izricanje
kazne za kazneno djelo počinjeno vrijeđanjem.

Članak 74.

(1) O svakoj radnji poduzetoj tijekom kaznenog postupka sastavit će
se zapisnik istovremeno kad se radnja obavlja, a ako to nije moguće, onda
neposredno nakon toga.

(2) Zapisnik piše zapisničar. Samo kad se obavlja pretraga stana ili
osoba ili se radnja poduzima izvan službenih prostorija tijela, a zapisničar
se ne može osigurati, zapisnik može pisati osoba koja poduzima radnju.

(3) Kad zapisnik piše zapisničar, zapisnik se sastavlja tako da osoba
koja poduzima radnju govori glasno zapisničaru što će unijeti u zapisnik.

(4) Osobi koja se ispituje dopustit će se da sama kazuje odgovore u
zapisnik. U slučaju zlouporabe to joj se pravo može uskratiti.

Članak 75.

(1) U zapisnik se unosi naziv državnog tijela pred kojim se obavlja
radnja, mjesto gdje se obavlja radnja, dan i sat kad je radnja započeta
i završena, imena i prezimena nazočnih osoba i u kojem su svojstvu nazočne
te naznaka kaznenog predmeta u kojem se poduzima radnja.

(2) Zapisnik treba sadržavati bitne podatke o tijeku i sadržaju poduzete
radnje. U zapisnik se ubilježava u obliku pripovijedanja samo bitni sadržaj
danih iskaza i izjava. Pitanja se unose u zapisnik samo ako je potrebno
da se razumije odgovor. Ako je potrebno, u zapisnik će se doslovce unijeti
pitanje koje je postavljeno i odgovor koji je dan. Ako su pri poduzimanju
radnje oduzeti predmeti ili spisi, to će se naznačiti u zapisniku, a oduzete
stvari priključit će se zapisniku ili će se navesti gdje se nalaze na čuvanju.

(3) Pri poduzimanju radnji kao što je očevid, pretraga stana ili osoba,
ili prepoznavanje osoba ili predmeta (članak 240.), u zapisnik će se unijeti
i podaci koji su važni s obzirom na značenje takve radnje ili za utvrđivanje
istovjetnosti pojedinih predmeta (opis, mjere i veličina predmeta ili tragova,
stavljanje oznake na predmete i dr.), a ako su napravljene skice, crteži,
planovi, fotografije, filmske ili druge tehničke snimke, to će se navesti
u zapisniku i priključiti zapisniku.

Članak 76.

(1) Zapisnik se mora voditi uredno, u njemu se ne smije ništa dodati
ili mijenjati. Prekrižena mjesta moraju ostati čitljiva.

(2) Sve preinake, ispravci i dodaci unose se na kraju zapisnika i moraju
ih ovjeroviti osobe koje potpisuju zapisnik.

Članak 77.

(1) Ispitana osoba, osobe koje su obvezno nazočne radnjama u postupku
te stranke, branitelj i oštećenik, ako su nazočni, imaju pravo pročitati
zapisnik ili zahtijevati da im se pročita. Na to ih je dužna upozoriti
osoba koja poduzima radnju, a u zapisniku će se naznačiti je li upozorenje
učinjeno i je li zapisnik pročitan. Zapisnik će se uvijek pročitati ako
nije bilo zapisničara, i to će se naznačiti u zapisniku.

(2) Zapisnik potpisuje ispitana osoba. Ako se zapisnik sastoji od više
stranica, ispitana osoba postpisuje svaku stranicu.

(3) Na kraju zapisnika potpisat će se tumač, ako ga je bilo, svjedoci
čija je nazočnost obvezna pri poduzimanju istražnih radnji, a pri pretrazi
i osoba koja se pretražuje ili čiji se dom ili druge prostorije pretražuju.
Ako zapisnik ne piše zapisničar (članak 74. stavak 2.), zapisnik potpisuju
osobe koje su nazočne radnji. Ako takvih osoba nema ili ne mogu shvatiti
sadržaj zapisnika, zapisnik potpisuju dva svjedoka, osim ako nije moguće
osigurati njihovu nazočnost.

(4) Osoba koja ne zna pisati umjesto potpisa stavlja otisak kažiprsta
desne ruke, a zapisničar ispod otiska upisuje njezino ime i prezime. Ako
se zbog nemogućnosti da se stavi otisak desnog kažiprsta stavlja otisak
kakva drugog prsta ili otisak prsta lijeve ruke, u zapisniku će se naznačiti
od kojeg je prsta i s koje ruke uzet otisak.

(5) Ako ispitana osoba nema obje ruke, pročitat će zapisnik, a ako ne
zna pisati, zapisnik će joj se pročitati, i to će se zabilježiti u zapisniku.
Ako ispitana osoba odbije potpisati zapisnik ili staviti otisak prsta,
to će se zabilježiti u zapisniku i navesti razlog odbijanja.

(6) Ako se radnja nije mogla obaviti bez prekida, u zapisniku će se
naznačiti dan i sat kad je nastao prekid te dan i sat kad se radnja nastavlja.

(7) Ako je bilo prigovora u svezi sa sadržajem zapisnika, navest će
se u zapisniku i ti prigovori.

(8) Zapisnik na kraju potpisuje osoba koja je poduzela radnju i zapisničar.

Članak 78.

(1) Kad je u ovom Zakonu propisano da se na nekom dokazu ne može utemeljiti
sudska odluka, istražni će sudac po službenoj dužnosti riješiti o izdvajanju
toga dokaza iz spisa najkasnije do završetka istrage, odnosno davanja suglasnosti
istražnog suca da se optužnica može podignuti bez provođenja istrage (članak
191. stavak 2.). Protiv rješenja istražnog suca dopuštena je posebna žalba.

(2) Nakon pravomoćnosti rješenja izdvojeni se dokazi, odnosno zapisnici
zatvaraju u poseban omot i čuvaju kod istražnog suca odvojeno od ostalih
spisa i ne mogu se razgledati niti se njima može služiti u postupku.

(3) Nakon završene istrage te nakon davanja suglasnosti da se optužnica
može podignuti bez provođenja istrage (članak 191. stavak 2.) istražni
će sudac postupiti prema odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka i što se
tiče svih obavijesti koje su u skladu sa člankom 174. stavkom 4. i člankom
177. stavkom 3. ovoga Zakona državnom odvjetniku, odnosno redarstvenim
vlastima dali građani, odnosno osumnjičenik koji je bio ispitan protivno
odredbama članka 177. stavka 5. ovoga Zakona.

Članak 79.

(1) Istražni sudac može odrediti da se izvođenje istražne radnje snimi
uređajima za zvučno i optičko snimanje. O tome će istražni sudac prethodno
izvijestiti osobu koja se ispituje.

(2) Snimka mora sadržavati podatke iz članka 75. stavka 1. ovoga Zakona,
podatke potrebne za identificiranje osobe čija se izjava snima i podatak
u kojem svojstvu ta osoba daje izjavu. Kad se snimaju izjave više osoba,
mora se osigurati da se iz snimke može jasno razaznati tko je dao koju
izjavu.

(3) Na zahtjev ispitane osobe snimka će se odmah reproducirati, a ispravci
će se ili objašnjenja te osobe snimiti.

(4) U zapisnik o istražnoj radnji unijet će se da je obavljeno tehničko
snimanje, tko je snimanje obavio, da je osoba koja se ispituje prethodno
upoznata o snimanju, da je snimka reproducirana i gdje se snimka čuva ako
nije priložena spisima predmeta.

(5) Istražni će sudac odrediti da se tehnička snimka u cijelosti ili
djelomično prepiše. Prijepis će istražni sudac pregledati, ovjeroviti i
priključiti zapisniku o poduzimanju istražne radnje.

(6) Tehnička snimka učinjena prema odredbama stavka 1., 2., 3., 4. i
5. ovoga članka čuva se u sudu dok se čuva i kazneni spis.

(7) Istražni sudac može dopustiti da osobe koje sudjeluju u postupku,
a imaju opravdan interes snime uređajima za zvučno snimanje izvođenje istražne
radnje.

Članak 80.

Za zapisnik o glavnoj raspravi vrijede i odredbe članka 313. do 316.
ovoga Zakona.

Članak 81.

(1) O vijećanju i glasovanju sastavit će se poseban zapisnik.

(2) Zapisnik o vijećanju i glasovanju sadrži tijek glasovanja i odluku
koja je donesena.

(3) Taj zapisnik potpisuju svi članovi vijeća i zapisničar. Odvojena
mišljenja priključit će se zapisniku o vijećanju i glasovanju ako nisu
unesena u zapisnik.

(4) Zapisnik o vijećanju i glasovanju zatvorit će se u poseban omot.
Taj zapisnik može razgledati samo viši sud kad rješava o pravnom lijeku
i u tom slučaju dužan je zapisnik ponovno zatvoriti u poseban omot i na
omotu naznačiti da je razgledao zapisnik.

Glava VIII.

**ROKOVI**

Članak 82.

(1) Rokovi predviđeni ovim Zakonom ne mogu se produljiti, osim kad to
zakon izričito dopušta. Ako je riječ o roku koji je ovim Zakonom propisan
radi zaštite prava obrane i drugih procesnih prava okrivljenika, taj se
rok može skratiti ako to zahtijevaju okrivljenik ili branitelj pisano ili
usmeno na zapisnik pred sudom.

(2) Kad je izjava vezana za rok, smatra se da je dana u roku ako je
prije nego što rok protekne predana onome tko je ovlašten da je primi.

(3) Kad je izjava predana poštom preporučenom pošiljkom, brzojavom ili
drugim sredstvom (teleks, telefaks i sl.), dan predaje pošti smatra se
danom predaje onomu komu je dostavljena. Smatrat će se da pošiljatelj izjave
nije propustio rok ako primatelj poslanu izjavu nije dobio na vrijeme zbog
pogrešnog rada uređaja za predaju ili prijam poruka, a za koji pošiljatelj
nije znao.

(4) Okrivljenik koji se nalazi u pritvoru može izjavu koja je vezana
za rok dati i na zapisnik kod suda koji vodi postupak ili je predati upravi
zatvora, a osoba koja se nalazi na izdržavanju kazne ili se nalazi u kakvoj
ustanovi radi primjene sigurnosne mjere ili odgojne mjere može takvu izjavu
predati upravi ustanove u kojoj je smještena. Dan kad je sastavljen takav
zapisnik, odnosno kad je izjava predana upravi ustanove smatra se danom
predaje tijelu koje je nadležno da je primi.

(5) Ako je podnesak koji je vezan za rok zbog neznanja ili očite pogreške
podnositelja, predan ili dostavljen nenadležnom sudu prije proteka roka,
pa nadležnom sudu stigne nakon proteka roka, uzet će se da je podnesen
na vrijeme.

Članak 83.

(1) Rokovi se računaju na sate, dane, mjesece i godine.

(2) Sat ili dan kad su dostava ili priopćenje obavljeni, odnosno u koji
pada događaj od kada treba računati trajanje roka ne uračunava se u rok,
već se za početak roka uzima prvi sljedeći sat, odnosno dan. Kao dan računaju
se dvadesetčetiri sata, a mjesec se računa po kalendarskom vremenu.

(3) Rokovi određeni po mjesecima, odnosno godinama završavaju se protekom
onog dana posljednjeg mjeseca, odnosno godine koji po svom broju odgovara
danu kad je rok počeo (sukladno stavku 2. ovoga članka). Ako nema tog dana
u posljednjem mjesecu, rok se završava posljednjeg dana tog mjeseca.

(4) Ako posljednji dan roka pada na državni blagdan ili u subotu ili
u nedjelju, ili u koji drugi dan kad državno tijelo nije radilo, rok istječe
protekom prvoga sljedećega radnog dana.

Članak 84.

(1) Okrivljeniku koji iz opravdanih razloga propusti rok za podnošenje
žalbe protiv presude ili protiv rješenja o primjeni sigurnosne mjere ili
odgojne mjere ili o oduzimanju imovinske koristi sud će dopustiti povrat
u prijašnje stanje radi podnošenja žalbe ako u roku od osam dana nakon
prestanka uzroka zbog kojega je propustio rok podnese molbu za povrat u
prijašnje stanje i ako istovremeno s molbom preda i žalbu. Isto će dopustiti
sud i branitelju okrivljenika koji u slučaju iz članka 147. stavka 5. ovoga
Zakona nije iskoristio svoje pravo na žalbu.

(2) Nakon proteka tri mjeseca od dana propuštanja ne može se tražiti
povrat u prijašnje stanje.

Članak 85.

(1) O povratu u prijašnje stanje odlučuje predsjednik vijeća koje je
donijelo presudu ili rješenje koje se pobija žalbom.

(2) Protiv rješenja kojim se dopušta povrat u prijašnje stanje nije
dopuštena žalba.

(3) Kad je podnesena žalba protiv rješenja kojim se ne dopušta povrat
u prijašnje stanje, sud je dužan tu žalbu, zajedno sa žalbom protiv presude
ili protiv rješenja o primjeni sigurnosne mjere ili odgojne mjere ili o
oduzimanju imovinske koristi, te s odgovorom na žalbu i svim spisima, dostaviti
višem sudu na rješavanje.

Članak 86.

Molba za povrat u prijašnje stanje u pravilu ne zadržava izvršenje presude,
odnosno rješenja o primjeni sigurnosne mjere ili odgojne mjere ili o oduzimanju
imovinske koristi, ali sud nadležan za rješavanje molbe može odlučiti da
se s izvršenjem zastane do donošenja odluke o molbi.

Glava IX.

**MJERE OSIGURANJA NAZOČNOSTI OKRIVLJENIKA I DRUGE MJERE OPREZA**

*1. Zajedničke odredbe*

Članak 87.

(1) Sud će pri odlučivanju o mjerama osiguranja nazočnosti okrivljenika
i drugim mjerama opreza paziti da se ne primjenjuje teža mjera ako se ista
svrha može postići blažom mjerom.

(2) Sud će po službenoj dužnosti ukinuti mjere iz stavka 1. ovoga članka
ili ih zamijeniti blažim mjerama ako su prestali zakonski uvjeti za njihovu
primjenu, ili ako su nastupili uvjeti da se ista svrha može postići blažom
mjerom.

*2. Poziv*

Članak 88.

(1) Nazočnost okrivljenika pri obavljanju radnji u kaznenom postupku
osigurava se njegovim pozivanjem. Poziv okrivljeniku upućuje sud.

(2) Pozivanje se obavlja dostavom zatvorenoga pisanog poziva koji sadrži:
naziv suda koji poziva, ime i prezime okrivljenika, naziv kaznenog djela
koje mu se stavlja na teret, mjesto kamo okrivljenik treba doći, dan i
sat kad treba doći, naznaku da se poziva u svojstvu okrivljenika i upozorenje
da će u slučaju nedolaska biti prisilno doveden, službeni pečat i potpis
suca.

(3) Kad se okrivljenik prvi put poziva, poučit će se u pozivu o pravu
da uzme branitelja, te da branitelj može biti nazočan njegovu ispitivanju.

(4) Pri prvom ispitivanju, ili pri dostavi optužnice bez provođenja
istrage (članak 191.) optužnog prijedloga ili privatne tužbe okrivljenik
će se poučiti da je dužan odmah izvijestiti sud o promjeni adrese, te o
namjeri da promijeni boravište i upozoriti na posljedice koje propisuje
ovaj Zakon ako tako ne postupi.

(5) Ako se okrivljenik ne može odazvati pozivu zbog bolesti ili druge
neotklonjive smetnje, može se ispitati u mjestu gdje se nalazi ili će se
osigurati njegov prijevoz do sudske zgrade ili drugog mjesta gdje se radnja
poduzima, ili se njegovo ispitivanje može odgoditi.

*3. Dovođenje*

Članak 89.

(1) Dovedbeni nalog može izdati sud ako je doneseno rješenje o pritvoru
ili ako uredno pozvani okrivljenik ne dođe, a svoj izostanak ne opravda,
ili ako se nije mogla obaviti uredna dostava poziva a iz okolnosti očito
proizlazi da okrivljenik izbjegava primiti poziv.

(2) Dovedbeni nalog izvršavaju redarstvene vlasti.

(3) Dovedbeni nalog izdaje se u pisanom obliku i sadrži: ime i prezime
okrivljenika kojeg treba dovesti te druge potrebne podatke koji su poznati,
naziv kaznenog djela koje mu se stavlja na teret uz navođenje odredaba
Kaznenog zakona, razlog zbog kojeg se nalaže dovođenje, službeni pečat
i potpis suca koji izdaje nalog.

(4) Osoba kojoj je povjereno izvršenje naloga predaje nalog okrivljeniku
i poziva ga da pođe s njom. Ako okrivljenik to odbije, dovest će se prisilno.

(5) Protiv vojnih osoba, pripadnika redarstvene vlasti i pripadnika
pravosudne policije neće se izdavati dovedbeni nalog, već će se zatražiti
od njihova zapovjedništva, odnosno ustanove da ih dovede.

*4. Mjere opreza*

Članak 90.

(1) U slučaju kad postoje okolnosti iz članka 102. ovoga Zakona zbog
kojih je moguće odrediti pritvor, sud će, ako se ista svrha može ostvariti
i nekom od mjera opreza propisanih ovim člankom, obrazloženim rješenjem
naložiti okrivljeniku provođenje jedne ili više mjera. Pri tome će se okrivljenik
upozoriti da se u slučaju nepridržavanja izrečene mjere ta mjera može zamijeniti
drugom mjerom opreza, težom mjerom ili pritvorom.

(2) Mjere opreza jesu:

1) zabrana napuštanja boravišta,

2) zabrana posjećivanja određenih mjesta ili područja,

3) obveza okrivljenika da se povremeno javlja određenoj osobi ili državnom
tijelu,

4) zabrana sastajanja s određenim osobama ili zabrana bilo kakve veze
s tim osobama,

5) zabrana poduzimanja određenih poslovnih aktivnosti,

6) privremeno oduzimanje putne i druge isprave za prijelaz državne granice,

7) privremeno oduzimanje vozačke dozvole.

(3) Mjerama opreza ne može se ograničiti pravo okrivljenika na vlastiti
stan, pravo na nesmetane veze s ukućanima, bračnim ili izvanbračnim drugom,
roditeljima, djecom, posvojenikom ili posvojiteljem, braniteljem, kao ni
obavljanje zakonite profesionalne djelatnosti.

(4) Mjere opreza mogu biti naložene tijekom cijeloga kaznenog postupka.
Prije započinjanja kaznenog postupka i tijekom istrage mjere opreza nalaže
i ukida istražni sudac, a nakon podignuća optužnice ili optužnog prijedloga
pa do pravomoćnosti presude - sudac pojedinac ili predsjednik vijeća. Ako
se postupak vodi na zahtjev državnog odvjetnika, prije donošenja rješenja
kojim se nalažu ili ukidaju mjere opreza zatražit će se mišljenje državnog
odvjetnika.

(5) Mjere opreza mogu trajati dok za to postoji potreba, a najdulje
do pravomoćnosti presude. Svaka tri mjeseca istražni sudac, odnosno sudac
pojedinac ili predsjednik vijeća, ispitat će po službenoj dužnosti postoji
li još potreba za mjerama opreza, te ih ukinuti ako one više nisu potrebne.
Mjere će se ukinuti i prije proteka roka od dva mjeseca ako je za njima
prestala potreba ili ako više nema zakonskih uvjeta za njihovu primjenu.

(6) Protiv rješenja kojim se određuje, produljava ili ukida mjera opreza
stranke mogu izjaviti žalbu, koja ne zadržava njihovo izvršenje. O žalbi
odlučuje vijeće iz članka 18. stavka 3., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga
Zakona. Protiv rješenja predsjednika Vijeća Vrhovnog suda Republike Hrvatske
prema odredbi stavka 4. ovoga članka žalba nije dopuštena.

(7) Kad je tijekom istrage državni odvjetnik predložio primjenu mjera
opreza, a istražni se sudac s time ne slaže, donijet će rješenje kojim
odbija prijedlog državnog odvjetnika. Protiv rješenja istražnog suca dopuštena
je žalba, koja ne zadržava izvršenje rješenja i o kojoj odlučuje vijeće
iz članka 18. stavka 3., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(8) Redarstvene vlasti koje su, u slučaju vjerojatnosti da je počinjeno
kazneno djelo protiv sigurnosti javnog prometa, izašle na mjesto događaja
mogu privremeno, a najdulje na tri dana, oduzeti vozačku dozvolu od osobe
za koju postoji osnova sumnje da je počinitelj.

(9) Ministar pravosuđa donijet će posebne propise kojima se pobliže
uređuje način izvršenja mjera opreza, u skladu s odredbama ovoga Zakona.

*5. Jamstvo*

Članak 91.

(1) Okrivljenik protiv kojeg treba odrediti pritvor ili je pritvor protiv
njega već određen zbog bojazni da će okrivljenik pobjeći može se ostaviti
na slobodi, odnosno pustiti na slobodu ako on osobno ili tko drugi za njega
dade jamstvo da do kraja kaznenog postupka neće pobjeći, a sam okrivljenik
obeća da se neće kriti i da bez odobrenja neće napustiti svoje boravište.

(2) Rješenje o jamstvu i o njegovu ukidanju donosi se sukladno članku
90. stavku 4. do 7. ovoga Zakona.

Članak 92.

(1) Jamčevina uvijek glasi na svotu novca koja se određuje s obzirom
na težinu kaznenog djela, osobne i obiteljske prilike okrivljenika, te
imovno stanje okrivljenika i osobe koja daje jamstvo.

(2) Jamčevina se sastoji u polaganju gotovog novca, vrijednosnih papira,
dragocjenosti ili drugih pokretnina veće vrijednosti koje se lako mogu
unovčiti i čuvati ili u stavljanju hipoteke za iznos jamstva na nekretnine
osobe koja daje jamstvo ili u osobnoj obvezi jedne ili više osoba da će
u slučaju bijega okrivljenika platiti utvrđeni iznos jamstva.

(3) Ako okrivljenik pobjegne, rješenjem će se, sukladno propisima, odrediti
kome će pripasti vrijednost dana kao jamčevina.

Članak 93.

(1) Protiv okrivljenika će se, unatoč danom jamstvu, odrediti pritvor
ako na uredan poziv ne dođe, a izostanak ne opravda, ako se sprema pobjeći
ili ako postoji neka druga zakonska osnova da se protiv njega odredi pritvor.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka jamstvo se ukida. Položena jamčevina,
dragocjenosti, vrijednosni papiri ili druge pokretnine vraćaju se, a hipoteka
skida. Na isti se način postupa i kad kazneni postupak pravomoćno završi
rješenjem o obustavi postupka ili presudom.

(3) Ako je presudom izrečena kazna zatvora, jamstvo može trajati do
stupanja osuđenika na izdržavanje kazne.

*6. Uhićenje*

Članak 94.

(1) Svatko smije spriječiti bijeg osobe zatečene u kaznenom djelu za
koje se progoni po službenoj dužnosti.

(2) Zatečenom u kaznenom djelu smatra se ona osoba koju netko vidi kako
čini radnju kaznenog djela, odnosno osoba koja je neposredno po počinjenju
kaznenog djela zatečena pod okolnostima koje upućuju na to da je upravo
ona počinila kazneno djelo.

Članak 95.

(1) Redarstvene su vlasti ovlaštene uhititi osobu protiv koje izvršavaju
dovedbeni nalog, te osobu protiv koje treba izvršiti rješenje o pritvoru.

(2) Redarstvene su vlasti ovlaštene uhititi:

1) osobu zatečenu u kaznenom djelu za koje se progoni po službenoj dužnosti,

2) osobu za koju postoje osnove sumnje da je počinila kazneno djelo
za koje se progoni po službenoj dužnosti, kad postoji neki od razloga za
određivanje pritvora iz članka 102. ovoga Zakona.

Članak 96.

(1) Prilikom uhićenja uhićenika se mora odmah izvijestiti o razlozima
uhićenja, osim ako to s obzirom na okolnosti uhićenja nije nikako moguće.

(2) Prilikom uhićenja smije se upotrijebiti samo ona sila koja je prijeko
potrebna da bi se izvršilo uhićenje i čije su posljedice razmjerne težini
počinjenog djela.

(3) Prilikom uhićenja, uz prethodno upozorenje, smije se upotrijebiti
sila opasna po život ili koja može teško narušiti zdravlje uhićenika samo:

1) ako se radi o kaznenom djelu za koje se prema zakonu može izreći
kazna zatvora od deset godina ili teža, a potrebno je spriječiti bijeg
uhićenika,

2) ako je otporom uhićenika ugrožen nečiji život ili postoji opasnost
teškog narušavanja nečijeg zdravlja.

(4) Iznimno sila se može upotrijebiti i bez prethodnog upozorenja ako
to zahtijevaju okolnosti slučaja.

(5) Redarstvene su vlasti dužne o uhićenju obavijestiti obitelj uhićenika
u roku od 24 sata, osim ako se on tome protivi. O uhićenju će se obavijestiti
i nadležno tijelo socijalne skrbi ako je potrebno poduzeti mjere za zbrinjavanje
djece i drugih članova obitelji uhićenika o kojima se on brine.

Članak 97.

(1) Redarstvene vlasti moraju uhićenika odmah, a najkasnije u roku od
dvadesetčetiri sata dovesti istražnom sucu ili ga pustiti na slobodu. Zakašnjenje
moraju posebno obrazložiti.

(2) Kad je neka osoba spriječena u bijegu prema odredbi članka 95. stavka
1. ovoga Zakona, nju će se odmah dovesti istražnom sucu ili redarstvenim
vlastima koje će postupiti prema stavku 1. ovoga članka, a ako to nije
moguće, o tome će se izvijestiti jedno od tih tijela.

(3) Prilikom dovođenja uhićenika istražnom sucu podnijet će se pisana
obavijest o razlozima i vremenu uhićenja. Takva se obavijest može usmeno
predati na zapisnik.

(4) Istražni će sudac uhićenika koji mu je doveden odmah upozoriti u
smislu odredbe članka 6. ovoga Zakona, a po potrebi i pomoći mu da uzme
branitelja. Upozorenje i izjava uhićenika unosi se u zapisnik. Ako uhićenik
izjavi da neće uzeti branitelja ili u roku od dvadesetčetiri sata od primljenog
upozorenja ne uzme branitelja, istražni će sudac uhićenika ispitati i odlučiti
o njegovu puštanju na slobodu. U slučaju kad je obrana prema ovom Zakonu
obvezatna, istražni će sudac uhićeniku koji nije uzeo branitelja prije
ispitivanja odrediti branitelja po službenoj dužnosti.

*7. Zadržavanje*

Članak 98.

(1) Istražni sudac može na prijedlog redarstvene vlasti ili državnog
odvjetnika pisanim i obrazloženim rješenjem odrediti da se uhićenik koji
mu je doveden zadrži do dvadesetčetiri sata, ako utvrdi da postoje osnove
sumnje da je uhićenik počinio kazneno djelo koje mu se stavlja na teret,
ako postoje razlozi iz članka 102. stavka 1. i stavka 2. točke 1. i 2.
ovoga Zakona, a zadržavanje je potrebno radi utvrđivanja istovjetnosti,
provjere alibija, prikupljanja podataka o dokazima, te otklanjanja ozbiljne
opasnosti po život ili zdravlje ljudi ili imovinu većeg opsega. Novo zadržavanje
po prethodnim odredbama može se odrediti samo još jadanput ako su glede
uhićenika prikupljene obavijesti o drugom kaznenom djelu. Iznimno, istražni
sudac može na prijedlog redarstvenih vlasti ili državnog odvjetnika odrediti
da se prema ovom stavku uhićenik zadrži kod policije, ako se radi o kaznenim
djelima iz članka 181. ovoga Zakona za koje je moguće izreći kaznu zatvora
preko pet godina.

(2) Istražni sudac može po službenoj dužnosti ili na prijedlog državnog
odvjetnika odrediti da se uhićenik koji mu je doveden zadrži do četrdesetosam
sati i u slučaju kad smatra da postoji osnovana sumnja da je uhićenik počinio
kazneno djelo koje mu se stavlja na teret i da postoje razlozi za određivanje
pritvora iz članka 102. stavka 1. i stavka 2. ovoga Zakona, ako državni
odvjetnik protiv uhićenika još nije podnio istražni zahtjev, neposrednu
optužnicu ili optužni prijedlog.

(3) Ako je uhićenik bio zadržan prema stavku 1. ovoga članka istražni
sudac može odrediti zadržavanje prema stavku 2. ovoga članka još dvadesetčetiri
sata.

(4) Istražni sudac nenadležnog suda može rješenjem zadržati osobu prema
odredbama stavka 1. i 2. ovoga članka. Istražni sudac zadržat će osobu
protiv koje postoje razlozi za određivanje pritvora iz članka 102. stavka
1. i stavka 2. točke 1. i 2. ovoga Zakona kad obavlja hitne istražne radnje
prije započinjanja istrage, ili kad mu je istražni sudac nadležnog suda
povjerio obavljanje pojedinih istražnih radnji. U slučaju kad je odredio
zadržavanje, istražni sudac nenadležnog suda dužan je do isteka roka zadržavanja
zadržanu osobu uputiti nadležnom istražnom sucu, te o tome izvijestiti
državnog odvjetnika.

Članak 99.

(1) Rješenje o zadržavanju odmah se uručuje uhićeniku i dostavlja nadležnom
državnom odvjetništvu, a redarstvenoj vlasti ako je na njezin prijedlog
ono doneseno. Ako se istražni sudac ne složi s prijedlogom državnog odvjetnika
da se uhićenik zadrži, donijet će rješenje kojim se prijedlog odbija i
uhićenik pušta na slobodu. Protiv toga rješenja državni odvjetnik ima pravo
žalbe u roku od dvadesetčetiri sata, o žalbi odlučuje vijeće iz članka
20. stavka 2. u daljnjem roku od dvadesetčetiri sata.

(2) Uhićenik ima pravo žalbe protiv rješenja o zadržavanju za vrijeme
trajanja te mjere. O žalbi odmah po njezinu primitku odlučuje vijeće iz
članka 20. stavka 2. ovoga Zakona. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(3) Na postupanje s uhićenikom koji je zadržan prema članku 98. stavku
1. i 2. ovoga Zakona primjenjuju se odredbe ovoga Zakona koje se odnose
na postupanje s pritvorenicima. U slučajevima kad je uhićenik zadržan prema
odredbi članka 98. stavka 1. ovoga Zakona, redarstvene vlasti mogu s njim
obaviti razgovor radi prikupljanja obavijesti, prema odredbi članka 177.
stavka 4. ovoga Zakona.

(4) Zadržani uhićenik ima se odmah pustiti na slobodu ako je povodom
njegove žalbe rješenje o zadržavanju bilo ukinuto ili ako su istekli rokovi
iz članka 98. stavka 1. i 2. ovoga Zakona, osim ako je državni odvjetnik
u istražnom zahtjevu, neposrednoj optužnici ili optužnom prijedlogu zatražio
određivanje pritvora.

Članak 100.

Ako je državni odvjetnik podnio istražni zahtjev, neposrednu optužnicu
ili optužni prijedlog, izvijestit će odmah o tome istražnog suca koji je
odredio zadržavanje. Istražni će sudac uhićenika zadržati do isteka prvoga
sljedećega radnog dana do kada nadležna sudbena vlast mora odlučiti o istražnom
zahtjevu i potrebi određivanja pritvora, odnosno o potrebi pritvora nakon
podignute neposredne optužnice ili optužnog prijedloga. Ako nadležna sudbena
vlast ne odredi pritvor do isteka prvoga sljedećega radnog dana od kada
je istekao rok iz članka 98. stavka 1. i 2. ovoga Zakona na koji je zadržavanje
određeno, uhićenik se mora odmah pustiti na slobodu.

*8. Općenite odredbe o pritvoru*

Članak 101.

(1) Pritvor može biti određen samo ako se ista svrha ne može ostvariti
drugom mjerom.

(2) Čim prestanu razlozi zbog kojih je pritvor određen, pritvor se mora
ukinuti i pritvorenika pustiti na slobodu.

(3) Pri odlučivanju o pritvoru, posebno o njegovu trajanju, vodit će
se računa o razmjeru između težine počinjenoga kaznenog djela, kazne koja
se, prema podacima kojima raspolaže sud, može očekivati u postupku i potrebe
određivanja i trajanja pritvora.

(4) Sudbena tijela pred kojima se vodi postupak postupat će u predmetima
u kojima je određen pritvor posebno žurno, te po službenoj dužnosti paziti
jesu li prestali razlozi i zakonski uvjeti za pritvor i u tom slučaju ga
odmah ukinuti.

*9. Osnove za određivanje pritvora*

Članak 102.

(1) Pritvor će se uvijek odrediti protiv osobe za koju postoji osnovana
sumnja da je počinila najteži i najpogibeljniji oblik kojega teškoga kaznenog
djela za koje je u zakonu propisana kazna dugotrajnog zatvora. Ako okolnosti
ukazuju da je riječ o slučaju za koji zakon propisuje mogućnosti izricanja
blaže kazne pritvor se ne mora odrediti.

(2) Ako postoji osnovana sumnja da je određena osoba počinila kazneno
djelo, a ne postoje uvjeti za obavezni pritvor, pritvor se protiv te osobe
može odrediti:

1) ako postoje okolnosti koje upućuju na opasnost da će pobjeći (krije
se, ne može se utvrditi njezina istovjetnost i dr.),

2) ako postoji osnovana sumnja da će uništiti, sakriti, izmijeniti ili
krivotvoriti dokaze ili tragove važne za kazneni postupak ili da će ometati
kazneni postupak utjecajem na svjedoke, sudionike ili prikrivače,

3) ako osobite okolnosti opravdavaju bojazan da će ponoviti kazneno
djelo ili da će dovršiti pokušano kazneno djelo ili da će počiniti kazneno
djelo kojim prijeti,

4) ako su u pitanju kaznena djela: ubojstva, razbojništva, silovanja,
terorizma, otmice, zlouporabe opojnih droga, iznude ili kojega drugoga
kaznenog djela za koje zakon propisuje mogućnost izricanja kazne zatvora
u trajanju od osam ili više godina, ako je to opravdano zbog načina izvršenja
ili drugih posebno teških okolnosti djela.

(3) Pritvor se može odrediti na temelju odredbe stavka 2. točke 3. ovog
članka samo ako postoji opasnost od počinjenja kaznenog djela protiv imovine
ili drugoga kaznenog djela za koje je prema zakonu moguće izreći kaznu
zatvora preko tri godine.

(4) Nakon pravomoćnosti optužnice pritvor se može odrediti i protiv
okrivljenika koji, iako uredno pozvan, izbjegava doći na glavnu raspravu.

(5) Pri izricanju presude uvijek će se odrediti pritvor protiv okrivljenika
kojem je izrečena kazna zatvora od pet godina ili teža kazna.

*10. Rješenje o određivanju pritvora*

Članak 103.

(1) Pritvor se određuje pisanim rješenjem nadležne sudbene vlasti.

(2) Rješenje o pritvoru sadrži: naziv suda koji donosi rješenje, ime
i prezime osobe, jedinstveni matični broj građana državljana Republike
Hrvatske, te osobne podatke osobe koja se pritvara i kazneno djelo za koje
je okrivljena, zakonsku osnovu za pritvor, rok na koji je pritvor određen,
odredbu o uračunavanju vremena za koje je osoba koja se pritvara bila lišena
slobode prije donošenja rješenja o pritvoru s naznakom trenutka uhićenja,
obrazloženje, pouku o pravu na žalbu i potpis suca. U obrazloženju će se
određeno i potpuno izložiti činjenice i dokazi iz kojih proizlazi postojanje
razloga iz članka 102. stavka 1., odnosno opasnosti ili bojazni iz članka
102. stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Rješenje o pritvoru predaje se pritvoreniku odmah po pritvaranju.
U spisima se naznačava vrijeme predaje rješenja. Primitak rješenja pritvorenik
potvrđuje potpisom.

*11. Sudbena vlast nadležna za određivanje i
ukidanje pritvora*

Članak 104.

(1) Tijekom istrage pritvor određuje i ukida istražni sudac. O prijedlogu
državnog odvjetnika da se odredi pritvor istražni sudac odlučuje odmah
a najkasnije u roku od dvadesetčetiri sata. Kad se istražni sudac ne složi
s prijedlogom državnog odvjetnika za određivanje ili ukidanje pritvora,
donijet će rješenje kojim se njegov prijedlog odbija. U takvu slučaju državni
odvjetnik ima pravo žalbe u roku od četrdesetosam sati. Žalba ne zadržava
izvršenje, a o njoj odlučuje vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona
u roku od četrdesetosam sati.

(2) Istražni sudac određuje i ukida pritvor na prijedlog državnog odvjetnika
ili po službenoj dužnosti u slučaju kad provodi pojedine istražne radnje
u skraćenom postupku ili kad je državni odvjetnik zatražio suglasnost za
podignuće optužnice bez provođenja istrage, do njezina podnošenja sudu.

(3) Nakon podnošenja optužnice ili optužnog prijedloga sudu izvan glavne
rasprave do pravomoćnosti presude pritvor određuje i ukida sudsko vijeće
iz članka 18. stavka 3., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona. Za
trajanja glavne rasprave i do objave presude pritvor određuje, produljuje
i ukida vijeće ili sudac pojedinac pred kojim se rasprava vodi.

(4) Kad odlučuje o žalbi protiv presude, pritvor određuje, produljuje
i ukida žalbeno vijeće (članak 20. stavak 2. i 3.).

(5) Kad sudbeno vijeće koje odlučujući o izvanrednim pravnim lijekovima
ukine pobijanu presudu i predmet vrati na ponovni postupak, može odrediti
pritvor ako postoje razlozi iz članka 102. ovoga Zakona, a nisu protekli
rokovi iz članka 109. ovoga Zakona.

Članak 105.

(1) Na sjednicu vijeća (članak 18. stavak 3., odnosno članak 20. stavak
2.) na kojoj se nakon predaje optužnice ispituje postoje li razlozi za
pritvor, odnosno na kojoj se odlučuje o ukidanju ili produljenju pritvora
nakon objave presude do njezine pravomoćnosti, obvezno se pozivaju branitelj
i državni odvjetnik, a po ocjeni vijeća i pritvorenik.

(2) Sjednica vijeća održat će se i ako uredno pozvane osobe iz stavka
1. ovoga članka ne dođu na sjednicu, ili ako okrivljenik ili njegov branitelj
nisu uredno primili poziv zbog toga jer su promijenili boravište ne obavijestivši
o tome sud.

(3) Vijeće će omogućiti strankama da usmeno izlože svoja stajališta
važna za donošenje odluke o pritvoru, daju potrebna obrazloženja, pisane
podneske i prilože važnu dokumentaciju.

(4) Vijeće će prilikom donošenja odluke o pritvoru uzeti u razgledavanje
i dopise i dokumentaciju koja u sud pristigne do početka sjednice, a koje
stranke dostave vijeću poštom ili na drugi način.

(5) Tijekom sjednice vijeća vodi se zapisnik koji se prilaže spisu predmeta
zajedno s rješenjem kojim je vijeće odlučilo o pritvoru.

*12. Trajanje pritvora*

Članak 106.

(1) Pritvor određen rješenjem istražnog suca može trajati najviše mjesec
dana od dana kada je pritvorenik lišen slobode.

(2) Iz opravdanih razloga na prijedlog istražnog suca ili državnog odvjetnika,
vijeće iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona može pritvor tijekom istrage
produljiti za još najviše dva mjeseca.

(3) Ako se istraga vodi za kazneno djelo za koje se prema zakonu može
izreći kazna zatvora u trajanju od pet godina ili više, vijeće iz članka
20. stavka 2. ovoga Zakona može, nakon isteka roka iz stavka 2. ovoga članka,
pritvor produljiti za još najviše tri mjeseca.

(4) Ukupno trajanje pritvora u istrazi, računajući i vrijeme trajanja
lišenja slobode prije donošenja rješenja o pritvoru, ne može prijeći šest
mjeseci, i istekom tog roka pritvorenik se ima odmah pustiti na slobodu.

Članak 107.

(1) Ako se u trenutku podnošenja optužnice ili optužnog prijedloga sudu
okrivljenik nalazi u pritvoru, vijeće iz članka 18. stavka 3., odnosno
članka 20. stavka 2. ovoga Zakona odmah će, a najkasnije u roku od četrdesetosam
sati po podnošenju optužnice ili optužnog prijedloga odlučiti ima li još
mjesta pritvoru, te svojim rješenjem produljiti ili ukinuti pritvor.

(2) Nakon podnošenja optužnice, optužnog prijedloga ili prijedloga da
se optužnica podigne bez istrage pritvor može trajati do pravomoćnosti
presude. Vijeće iz članka 18. stavka 3., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga
Zakona svaka će dva mjeseca ispitati postoje li zakonski uvjeti za pritvor,
te ga rješenjem produljiti ili ukinuti. Žalba protiv ovoga rješenja ne
zadržava njegovo izvršenje.

(3) Ako je povodom prigovora protiv optužnice, zahtjeva predsjednika
vijeća za ispitivanjem optužnice ili zahtjeva za obnovu kaznenog postupka
predmet vraćen u istragu, ranije određeni pritvor do podnošenja nove optužnice
traje najdulje šest mjeseci. Nakon podnošenja nove optužnice primijenit
će se odredbe stavka 2. ovoga članka.

(4) Okrivljenik i njegov branitelj svakodobno mogu sudu predložiti ukidanje
pritvora. Protiv rješenja vijeća kojim se odbija prijedlog za ukidanje
pritvora žalba nije dopuštena. U svakom slučaju pritvor će se ukinuti i
zatvorenik pustiti na slobodu kad sud izrekne presudu kojom se okrivljenik
oslobađa od optužbe ili se optužba odbija.

(5) Što se tiče pritvora u skraćenom postupku od predaje optužnog prijedloga
do završetka glavne rasprave, primjenjuju se odredbe članka 102. ovoga
Zakona, ali vijeće je dužno svakih mjesec dana ispitati postoje li razlozi
za pritvor.

Članak 108.

(1) Pritvor određen prema članku 102. stavku 2. točki 2. ovoga Zakona
ukinut će se čim budu prikupljeni, odnosno izvedeni dokazi zbog čijeg je
osiguranja pritvor određen, a najkasnije do završetka glavne rasprave.

(2) Pritvor određen prema članku 102. stavku 4. ovoga Zakona može trajati
najdulje mjesec dana.

Članak 109.

(1) U svakom slučaju, ukupno trajanje pritvora ne može prijeći:

1) šest mjeseci ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora do
tri godine,

2) godinu dana ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora do
pet godina,

3) godinu i šest mjeseci ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora
do osam godina,

4) dvije godine ako se za kazneno djelo može izreći kazna zatvora preko
osam godina,

5) dvije godine i šest mjeseci ako se za kazneno djelo može izreći kazna
dugotrajnog zatvora.

(2) Na prijedlog državnog odvjetnika, nakon što je prvostupanjska presuda
ukinuta po pravnom lijeku, vijeće Vrhovnog suda Republike Hrvatske može,
kad za to postoje važni razlozi, produljiti rokove trajanja pritvora iz
stavka 1. ovoga članka najdulje još za šest mjeseca. Rokovi iz stavka 1.
ovoga članka mogu se produljiti samo jedanput.

*13. Žalba protiv rješenja o određivanju ili
produljenju pritvora*

Članak 110.

(1) Žalbu protiv rješenja kojim se određuje, produljuje ili ukida pritvor
mogu podnijeti okrivljenik, njegov branitelj i državni odvjetnik u roku
od četrdesetosam sati. Protiv rješenja vijeća Vrhovnog suda Republike Hrvatske
kojim se određuje, produljuje ili ukida pritvor žalba nije dopuštena.

(2) Žalba protiv rješenja o određivanju, produljenju ili ukidanju pritvora
ne zadržava njegovo izvršenje.

(3) O žalbi iz stavka 1. ovoga članka podnesenoj protiv rješenja suca
pojedinca i istražnog suca odlučuje vijeće iz članka 18. stavka 3., odnosno
članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(4) Kad je rješenje o određivanju, produljenju ili ukidanju pritvora
donijelo vijeće, o žalbi protiv rješenja odlučuje vijeće višeg suda.

(5) Vijeće će donijeti odluku o žalbi iz stavka 1. ovoga članka u roku
od četrdeset osam sati.

*14. Izvršenje pritvora i postupanje s pritvorenicima*

Članak 111.

(1) Pritvor se izvršava prema odredbama ovoga Zakona i na njemu utemeljenih
propisa.

(2) Pritvor se izvršava u zatvorima koje za tu namjenu odredi ministar
pravosuđa. Na poslovima izvršavanja pritvora mogu raditi samo oni djelatnici
Ministarstva pravosuđa koji imaju potrebna znanja i vještine i stručnu
spremu predviđenu propisima.

(3) Ministar pravosuđa donosi propise iz stavka 1. ovoga članka te propisuje
uvjete kojima moraju udovoljavati djelatnici koji rade na poslovima izvršenja
pritvora.

Članak 112.

(1) Pritvor se mora izvršavati tako da se ne vrijeđa osobu i dostojanstvo
pritvorenika. Ovlašteni djelatnici pravosudne policije i straže pri izvršavanju
pritvora smiju upotrijebiti prisilna sredstva samo onda i na način kako
je to propisano, u slučajevima ako na drugi način nije moguće provesti
mjere izvršenja pritvora kojima pritvorenik pruža aktivni ili pasivni otpor.

(2) Pritvorenikova prava i slobode mogu biti ograničeni samo u mjeri
potrebnoj da se ostvari svrha radi kojeg je određen pritvor, spriječi bijeg
pritvorenika, spriječi počinjenje kaznenog djela, te otkloni opasnost po
život i zdravlje ljudi.

(3) Uprava zatvora prikuplja, obrađuje i pohranjuje podatke o pritvorenicima.
Zbirka tih podataka sadržava:

1) podatke o istovjetnosti pritvorenika i njegovu psihofizičkom stanju,

2) podatke o primitku u pritvor, trajanju, produljenju i ukinuću pritvora,

3) podatke o radu koji pritvorenik obavlja,

4) podatke o ponašanju pritvorenika i primijenjenim stegovnim mjerama,

5) druge podatke koje određuje ministar pravosuđa,

(4) Podaci iz stavka 3. ovoga članka pohranjuju se i uporabljuju dok
traje pritvor. Osim središnjoj evidenciji o pritvorenicima koju vodi Ministarstvo
pravosuđa, ti se podaci daju na pisani zahtjev tijelima kaznenog postupka
i pojedinca na kojega se odnose.

Članak 113.

Pritvorenici se smještaju u prostorije odgovarajuće veličine koje udovoljavaju
potrebnim zdravstvenim uvjetima. U istu prostoriju ne smiju biti smještene
osobe različita spola. U pravilu, pritvorenici se neće smjestiti u istu
prostoriju s osobama koje izdržavaju kaznu zatvora. Pritvorenik se neće
smjestiti zajedno s osobama koje bi na njega mogle štetno djelovati, ili
s osobama s kojima bi druženje moglo štetno utjecati na vođenje postupka.

Članak 114.

(1) Pritvorenici imaju pravo na osmosatni neprekidni odmor u vremenu
od dvadesetčetiri sata. Osim toga njima će se osigurati kretanje na slobodnom
zraku najmanje dva sata dnevno.

(2) Pritvorenik smije kod sebe imati novac, predmete i osobne uporabe,
higijenske potrepštine, o svom trošku nabavljati knjige, novine i druge
tiskovine, sredstva za praćenje javnih medija, te imati druge predmete
u količini i veličini koja ne ometa boravak u prostoriji i ne remeti kućni
red. Prilikom primitka u pritvor od pritvorenika će se prilikom osobne
pretrage oduzeti predmeti u svezi s kaznenim djelom, a ostali predmeti
koje okrivljenik ne smije imati u pritvoru prema njegovoj će se uputi pohraniti
i čuvati ili predati osobi koju odredi pritvorenik.

Članak 115.

(1) Po odobrenju istražnog suca i pod njegovim nadzorom ili nadzorom
osobe koju on odredi pritvorenika imaju pravo posjećivati, u okviru kućnog
reda, njegovi srodnici, a na njegov zahtjev liječnik i druge osobe. Pojedini
se posjeti mogu zabraniti ako bi zbog toga mogla nastati šteta za vođenje
postupka.

(2) Istražni će sudac odobriti konzularnom službeniku strane zemlje
posjet pritvoreniku koji je državljanin te zemlje, sukladno kućnom redu
pritvora.

(3) Pritvorenik se smije dopisivati s osobama izvan zatvora sa znanjem
i pod nadzorom istražnog suca, a nakon podignute optužnice, predsjednika
vijeća. Pritvoreniku se može zabraniti odašiljanje i primanje pisama i
drugih pošiljaka, ali ne i odašiljanje molbe, pritužbe ili žalbe.

(4) Pritvorenik ima pravo, sukladno kućnom redu, o svom trošku obavljati
telefonske razgovore. Uprava pritvora u tu svrhu pritvorenicima osigurava
potreban broj javnih telefonskih priključaka. Istražni sudac, sudac pojedinac
ili predsjednik vijeća mogu zbog razloga sigurnosti ili postojanja nekog
od razloga iz članka 102. stavka 1. i stavka 2. točke 1., 2. i 3. ovoga
Zakona rješenjem ograničiti ili zabraniti pritvoreniku korištenje telefona.

(5) Pritvorenik ima pravo slobodne i neometane veze s braniteljem.

Članak 116.

(1) Za stegovne prijestupe pritvorenika istražni sudac, sudac pojedinac,
odnosno predsjednik vijeća može, na prijedlog upravitelja zatvora, izreći
stegovnu kaznu ograničenja posjeta i dopisivanja. To se ograničenje ne
odnosi na veze pritvorenika s braniteljem ili susrete s konzularnim službenikom.

(2) Stegovni prijestupi su sve teže povrede koje se odnose na:

1) fizičke napade na druge pritvorenike, djelatnike ili službene osobe,
odnosno njihovo vrijeđanje,

2) izrađivanje, primanje, unošenje, krijumčarenje predmeta za napad
ili bijeg,

3) unošenje u zatvor ili pripremanje u zatvoru opojnih sredstava ili
alkohola,

4) povrede propisa o sigurnosti na radu, protupožarnoj zaštiti te spriječavanju
posljedica prirodnih nepogoda,

5) namjerno prouzročenje veće materijalne štete,

6) nedolično ponašanje pred drugim pritvorenicima ili službenim osobama.

(3) Protiv rješenja o stegovnoj mjeri dopuštena je žalba vijeću iz članka
18. stavka 3., odnosno članka 20. stavka 2. ovoga Zakona u roku od dvadesetčetiri
sata. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) O primjeni prisilnih mjera prema pritvoreniku uprava zatvora bez
odgode izvješćuje istražnog suca.

Članak 117.

(1) Nadzor nad izvršenjem pritvora obavlja predsjednik nadležnog suda.

(2) Predsjednik suda ili sudac kojega on odredi dužan je najmanje jedanput
tjedno obići pritvorenike i ako nađe da je potrebno, i bez nazočnosti pravosudnog
policajca, izvijestiti se kako se pritvorenici hrane, kako zadovoljavaju
ostale potrebe i kako se s njima postupa. Predsjednik suda, odnosno sudac
kojeg on odredi, dužan je poduzeti potrebne mjere da se otklone nepravilnosti
uočene pri obilasku zatvora. Predsjednik suda ne može odrediti da istražni
sudac umjesto njega obavlja nadzor nad izvršavanjem pritvora.

(3) Predsjednik suda i istražni sudac ili predsjednik vijeća, odnosno
sudac pojedinac pred kojim se vodi postupak, neovisno o nadzoru iz stavka
2. ovoga članka, mogu u svako doba obilaziti pritvorenike, s njima razgovarati
i od njih primati pritužbe.

(4) Ako tijekom pregleda ili povodom pritužbe pritvorenika sudac iz
stavka 2. ovoga članka utvrdi da je istekao rok trajanja pritvora određen
u rješenju o pritvoru ili da ne postoji zakonita odluka o oduzimanju slobode,
odmah će odrediti pritvorenikovo puštanje na slobodu.

Članak 118.

Ministar pravosuđa propisat će kućni red u zatvorima za izdržavanje
pritvora kojim će se pobliže urediti izvršavanje pritvora u skladu s odredbama
ovoga Zakona.

Glava X.

**TROŠKOVI KAZNENOG POSTUPKA**

Članak 119.

(1) Troškovi kaznenog postupka jesu izdaci učinjeni u povodu kaznenog
postupka od njegova pokretanja do njegova završetka i izdaci za poduzete
istražne radnje prije istrage.

(2) Troškovi kaznenog postupka obuhvaćaju:

1) troškove za svjedoke, vještake, tumače i stručne osobe, troškove
stenografiranja i tehničkog snimanja te troškove očevida,

2) podvozne troškove okrivljenika,

3) izdatke za dovođenje okrivljenika ili uhićene osobe,

4) podvozne i putne troškove službenih osoba,

5) troškove liječenja okrivljenika dok se nalazi u pritvoru ili zdravstvenoj
ustanovi na temelju odluke suda, te troškove porođaja,

6) paušalnu svotu,

7) nagradu i nužne izdatke branitelja, nužne izdatke privatnog tužitelja
i oštećenika kao tužitelja i njihovih zakonskih zastupnika te nagradu i
nužne izdatke njihovih opunomoćenika,

8) nužne izdatke oštećenika i njegova zakonskog zastupnika te nagradu
i nužne izdatke njegova opunomoćenika.

(3) Paušalna svota utvrđuje se u okviru svota određenih posebnim propisom
s obzirom na složenost i trajanje kaznenog postupka i imovno stanje osobe
obvezne da plati tu svotu.

(4) Troškovi iz stavka 2. točke 1. do 5. ovoga članka te nužni izdaci
postavljenog branitelja i postavljenog opunomoćenika oštećenika kao tužitelja
(članak 66. i 124.) u postupku zbog kaznenih djela za koja se progoni po
službenoj dužnosti predujmljuju se iz sredstava tijela koje vodi kazneni
postupak, a naplaćuju kasnije od osoba koje su ih dužne naknaditi prema
odredbama ovoga Zakona.

(5) Troškovi za prevođenje na jezike manjina u Republici Hrvatskoj koji
nastanu primjenom odredaba Ustava i zakona o pravu pripadnika manjina u
Hrvatskoj na uporabu svog jezika neće se naplaćivati od osoba koje su prema
odredbama ovoga Zakona dužne naknaditi troškove kaznenog postupka.

Članak 120.

(1) U svakoj presudi i rješenju kojim se obustavlja kazneni postupak
odlučit će se tko će snositi troškove postupka i koliki su.

(2) Ako nedostaju podaci o visini troškova, posebno rješenje o visini
troškova donijet će istražni sudac, sudac pojedinac ili predsjednik vijeća
kad se ti podaci pribave. Zahtjev s podacima o visini troškova može se
podnijeti najkasnije u roku od tri mjeseca od dana dostave pravomoćne presude
ili rješenja osobi koja ima pravo postaviti takav zahtjev.

(3) Kad je o troškovima kaznenog postupka odlučeno posebnim rješenjem,
o žalbi protiv tog rješenja odlučuje vijeće iz članka 18. stavak 3., odnosno
članka 20. stavak 2. ovoga Zakona.

Članak 121.

(1) Okrivljenik, oštećenik, oštećenik kao tužitelj, privatni tužitelj,
branitelj, zakonski zastupnik, opunomoćenik, svjedok, vještak, tumač i
stručna osoba (članak 198.), bez obzira na ishod kaznenog postupka, podmiruju
troškove svog dovođenja, odgode istražne radnje ili glavne rasprave i druge
troškove postupka koje su prouzročili svojom krivnjom te razmjerni dio
paušalne svote.

(2) O troškovima iz stavka 1. ovoga članka donosi se posebno rješenje,
osim ako se o troškovima koje podmiruju privatni tužitelj i okrivljenik
rješava u odluci o glavnoj stvari.

Članak 122.

(1) Kad sud okrivljenika proglasi krivim, izreći će u presudi da je
dužan naknaditi troškove kaznenog postupka.

(2) Osoba koja je okrivljena za više kaznenih djela neće se osuditi
na naknadu troškova u svezi s djelima za koja je oslobođena optužbe ako
se ti troškovi mogu izdvojiti iz ukupnih troškova.

(3) U presudi kojom je više okrivljenika proglašeno krivima sud će odrediti
koliki će dio troškova podmiriti svaki od njih, a ako to nije moguće, odlučit
će da svi okrivljenici solidarno podmire troškove. Plaćanje paušalne svote
odredit će se za svakog okrivljenika pojedinačno.

(4) U odluci kojom rješava o troškovima sud može osloboditi okrivljenika
obveze da naknadi u cijelosti ili djelomično troškove kaznenog postupka
iz članka 119. stavka 2. točke 1. do 6. ovoga Zakona ako bi njihovim plaćanjem
bilo dovedeno u pitanje uzdržavanje okrivljenika ili osoba koje je on dužan
uzdržavati. Ako se te okolnositi utvrde nakon donošenja odluke o troškovima,
predsjednik vijeća može posebnim rješenjem osloboditi okrivljenika dužnosti
naknade troškova kaznenog postupka.

Članak 123.

(1) Kad se obustavi kazneni postupak ili kad se donese presuda kojom
se okrivljenik oslobađa optužbe ili kojom se optužba odbija, izreći će
se u rješenju, odnosno presudi da troškovi kaznenog postupka iz članka
119. stavka 2. točke 1. do 5. ovoga Zakona te nužni izdaci okrivljenika
i nužni izdaci i nagrada branitelja padaju na teret proračunskih sredstava,
osim u slučajevima određenim u stavcima 2., 3., 4. i 5. ovoga članka.

(2) Osoba koja je svjesno podnijela lažnu prijavu podmirit će troškove
kaznenog postupka.

(3) Privatni tužitelj obvezan je naknaditi troškove kaznenog postupka
iz članka 119. stavak 2. točka 1. do 6. ovoga Zakona, nužne izdatke okrivljenika
te nužne izdatke i nagradu njegova branitelja ako je postupak završen presudom
kojom se okrivljenik oslobađa optužbe, ili presudom kojom se optužba odbija,
ili rješenjem o obustavi postupka, osim ako je postupak obustavljen, odnosno
ako je donesena presuda kojom se optužba odbija zbog smrti okrivljenika
ili oboljenja od kakve trajne duševne bolesti ili zato što je nastupila
zastara kaznenog progona zbog odugovlačenja postupka koje se ne može pripisati
u krivnju privatnog tužitelja. Ako je postupak obustavljen zbog odustanka
od tužbe, okrivljenik i privatni tužitelj mogu se nagoditi o svojim međusobnim
troškovima. Ako ima više privatnih tužitelja, troškove će solidarno podnositi
svi.

(4) Oštećenik koji je odustao od prijedloga za kazneni progon pa zbog
toga bude obustavljen postupak snosit će troškove kaznenog postupka ako
okrivljenik nije izjavio da će ih platiti.

(5) Kad sud odbije optužbu zbog nenadležnosti, odluku o troškovima donijet
će nadležni sud.

Članak 124.

(1) Nagradu i nužne izdatke branitelja i opunomoćenika privatnog tužitelja
ili oštećenika dužna je platiti zastupana osoba, bez obzira na to tko je
prema odluci suda dužan podmiriti troškove kaznenog postupka, osim ako
prema odredbama ovoga Zakona nagrada i nužni izdaci branitelja padaju na
teret proračunskih sredstava. Ako je okrivljeniku branitelj bio postavljen,
a plaćanjem bi nagrade i nužnih izdataka bilo dovedeno u pitanje uzdržavanje
okrivljenika ili uzdržavanje osoba koje je on obvezan uzdržavati, nagrada
i nužni izdaci branitelja isplatit će se iz proračunskih sredstava. Tako
će se postupiti i ako je oštećeniku kao tužitelju bio postavljen opunomoćenik.

(2) Opunomoćenik koji nije odvjetnik nema pravo na nagradu, već samo
na nužne izdatke.

Članak 125.

O dužnosti plaćanja troškova koji nastanu kod višeg suda odlučuje konačno
taj sud prema odredbama članka 119. do 124. ovoga Zakona.

Članak 126.

Potanje propise o naknadi troškova u kaznenom postupku donosi ministar
pravosuđa.

Glava XI.

**IMOVINSKOPRAVNI ZAHTJEVI**

Članak 127.

(1) Imovinskopravni zahtjev koji je nastao zbog počinjenja kaznenog
djela raspravit će se na prijedlog ovlaštenih osoba u kaznenom postupku,
ako se time ne bi znatno odugovlačio taj postupak.

(2) Imovinskopravni zahtjev može se odnositi na naknadu štete, povrat
stvari ili poništaj određenoga pravnog posla.

Članak 128.

Prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u kaznenom postupku
može podnijeti osoba koja je ovlaštena da takav zahtjev ostvaruje u parnici.

Članak 129.

(1) Prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u kaznenom postupku
podnosi se tijelu kome se podnosi kaznena prijava ili sudu pred kojim se
vodi postupak.

(2) Prijedlog se može podnijeti najkasnije do završetka glavne rasprave
pred prvostupanjskim sudom.

(3) Osoba ovlaštena na podnošenje prijedloga dužna je određeno naznačiti
svoj zahtjev i podnijeti dokaze.

(4) Ako ovlaštena osoba nije stavila prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog
zahtjeva u kaznenom postupku do podignuća optužbe, izvijestit će se da
taj prijedlog može staviti do završetka glavne rasprave.

Članak 130.

(1) Ovlaštene osobe (članak 128.) mogu do završetka glavne rasprave
odustati od prijedloga za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva u kaznenom
postupku i ostvarivati ga u parnici. U slučaju odustanka od prijedloga
takav se prijedlog ne može ponovno staviti, osim ako ovim Zakonom nije
što drugo određeno.

(2) Ako je imovinskpravni zahtjev nakon stavljenog prijedoga a prije
završetka glavne rasprave prešao po pravilima imovinskog prava na drugu
osobu, pozvat će se ta osoba da se očituje ostaje li pri prijedlogu. Ako
se uredno pozvani ne odazove, smatrat će se da je odustao od stavljenog
prijedloga.

Članak 131.

(1) Sud pred kojim se vodi postupak ispitat će okrivljenika o činjenicama
navedenim u prijedlogu i izvidjeti okolnosti koje su važne za utvrđivanje
imovinskopravnog zahtjeva. Ali i prije nego što je stavljen takav prijedlog,
sud je dužan prikupiti dokaze i izvidjeti što je potrebno za odlučivanje
o zahtjevu.

(2) Ako bi se izviđanjem o imovinskopravnom zahtjevu znatno odugovlačio
kazneni postupak, sud će se ograničiti na prikupljanje onih podataka čije
utvrđivanje kasnije ne bi bilo moguće ili bi bilo znatno otežano.

Članak 132.

(1) O imovinskopravnim zahtjevima odlučuje sud.

(2) U presudi kojom okrivljenika proglašava krivim sud može oštećeniku
dosuditi imovinskopravni zahtjev u cijelosti ili mu može imovinskopravni
zahtjev dosuditi djelomično, a za ostatak uputiti ga na parnicu. Ako podaci
kaznenog postupka ne daju pouzdanu osnovu ni za potpuno ni za djelomično
presuđenje, sud će oštećenika uputiti da imovinskopravni zahtjev u cijelosti
može ostvarivati u parnici.

(3) Kad sud donese presudu kojom se okrivljenik oslobađa optužbe ili
kojom se optužba odbija ili kad rješenjem obustavi kazneni postupak, uputit
će oštećenika da imovinskopravni zahtjev može ostvarivati u parnici. Kad
se sud proglasi nenadležnim za kazneni postupak, uputit će oštećenika da
imovinskopravni zahtjev može prijaviti u kaznenom postupku koji će početi
ili nastaviti nadležni sud.

Članak 133.

Ako se imovinskopravni zahtjev odnosi na povrat stvari, a sud ustanovi
da stvar pripada oštećeniku i da se nalazi kod okrivljenika ili kod kojeg
od sudionika kaznenog djela ili kod osobe kojoj su je oni dali na čuvanje,
odredit će u presudi da se stvar preda oštećeniku.

Članak 134.

Ako se imovinskopravni zahtjev odnosi na poništaj određenoga pravnog
posla,a sud ustanovi da je zahtjev osnovan, izreći će u presudi potpun
ili djelomičan poništaj toga pravnog posla, s posljedicama koje otuda proistječu,
ne dirajući prava trećih osoba.

Članak 135.

(1) Pravomoćnu presudu kojom je odlučeno o imovinskopravnom zahtjevu
može sud u kaznenom postupku izmijeniti samo povodom izvanrednog pravnog
lijeka.

(2) Izvan tog slučaja, osuđenik, odnosno njegovi nasljednici mogu samo
u parnici zahtijevati da se pravomoćna presuda kaznenog suda kojom je odlučeno
u imovinskopravnom zahtjevu izmijeni, i to ako postoje uvjeti za obnovu
postupka prema odredbama koje važe za parnični postupak.

Članak 136.

(1) Na prijedlog ovlaštenih osoba (članak 128.) mogu se u kaznenom postupku
prema odredbama koje vrijede za ovršni postupak odrediti privremene mjere
osiguranja imovinskopravnog zahtjeva nastalog zbog počinjenja kaznenog
djela.

(2) Rješenje iz stavka 1. ovoga članka donosi u istrazi istražni sudac.
Nakon podignute optužnice rješenje donosi izvan glavne rasprave predsjednik
vijeća, a na glavnoj raspravi vijeće. Žalba na rješenje o privremenoj mjeri
ne zadržava njegovo izvršenje.

Članak 137.

(1) Ako je riječ o stvarima koje nedvojbeno pripadaju oštećeniku, a
ne služe za utvrđivanje činjenice u kaznenom postupku, te će se stvari
predati oštećeniku i prije završetka postupka.

(2) Ako se više oštećenika spori o vlasništvu stvari, uputit će se na
parnicu, a sud će u kaznenom postupku odrediti samo čuvanje stvari kao
privremenu mjeru osiguranja.

(3) Stvari koje služe za utvrđivanje činjenica oduzet će se privremeno
i nakon završetka postupka vratiti vlasniku. Ako je takva stvar prijeko
potrebna vlasniku, ona mu se može vratiti i prije završetka postupka uz
obvezu da je na zahtjev donese.

Članak 138.

(1) Ako oštećenik ima zahtjev prema trećoj osobi zato što se kod nje
nalaze stvari pribavljene kaznenim djelom ili zato što je ona zbog kaznenog
djela došla do imovinske koristi, može sud u kaznenom postupku, na prijedlog
ovlaštenih osoba (članak 128.), a prema odredbama koje vrijede za ovršni
postupak, odrediti privremene mjere osiguranja i prema toj trećoj osobi.
Odredbe članka 136. stavka 2. ovoga Zakona vrijede i u tom slučaju.

(2) U presudi kojom se okrivljenik proglašava krivim sud će ili ukinuti
mjere iz stavka 1. ovoga članka, ako već prije toga nisu ukinute, ili će
oštećenika uputiti na parnicu, s tim da će se te mjere ukinuti ako parnica
ne bude pokrenuta u roku koji odredi sud.

Glava XII.

**DONOŠENJE I PROGLAŠAVANJE ODLUKA**

Članak 139.

(1) U kaznenom postupku odluke se donose u obliku presude, rješenja
i naloga.

(2) Presudu donosi samo sud, a rješenja i naloge donose i druga tijela
koja sudjeluju u kaznenom postupku.

Članak 140.

(1) Odluke vijeća donose se nakon usmenog vijećanja i glasovanja. Odluka
je donesena kad je za nju glasovala većina članova vijeća. Osuda na dugotrajni
zatvor može se donijeti samo jednoglasno.

(2) Predsjednik vijeća upravlja vijećanjem i glasovanjem te glasuje
posljednji. On je dužan brinuti se da se sva pitanja svestrano i potpuno
razmotre.

(3) Ako se glasovi razdijele na više od dva mnijenja tako da niti jedno
nema za sebe većinu glasova, pitanja će se razdvojiti i glasovanje će se
ponavljati dok se ne postigne većina. Ako se na taj način ne postigne većina,
odluka će se donijeti tako da će se glasovi koji su za okrivljenika najpovoljniji
pribrojiti glasovima koji su od njih manje povoljni, sve dok se ne postigne
potrebna većina.

(4) Članovi vijeća ne mogu odbiti glasovati o pitanjima koja postavi
predsjednik vijeća, ali član vijeća koji je glasovao da se okrivljenik
oslobodi ili da se presuda ukine i ostao u manjini nije dužan glasovati
o sankciji. Ako ne glasuje, uzet će se kao da je pristao na glas koji je
za okrivljenika najpovoljniji. Na njegov zahtjev ta će se okolnost posebno
navesti u obrazloženju presude.

Članak 141.

(1) Pri odlučivanju najprije se glasuje je li sud nadležan, je li potrebno
dopuniti postupak te o drugim prethodnim pitanjima. Kad se donese odluka
o prethodnim pitanjima, prelazi se na rješavanje o glavnoj stvari.

(2) Pri odlučivanju o glavnoj stvari najprije će se glasovati je li
okrivljenik počinio kazneno djelo i je li za nj kriv, a nakon toga glasovat
će se o kazni, drugim kaznenim sankcijama, troškovima kaznenog postupka,
imovinskopravnim zahtjevima i ostalim pitanjima o kojima treba donijeti
odluku.

(3) Ako je ista osoba optužena za više kaznenih djela, glasovat će se
o krivnji i kazni za svako djelo, a nakon toga o jedinstvenoj kazni za
sva djela.

Članak 142.

(1) Vijećanje i glasovanje obavljaju se u nejavnom zasjedanju.

(2) U prostoriji u kojoj se obavlja vijećanje i glasovanje mogu biti
nazočni samo članovi vijeća i zapisničar.

Članak 143.

(1) Ako ovim Zakonom nije drukčije određeno, odluke se priopćuju osobama
s pravnim interesom usmenim proglašavanjem ako su nazočne, a dostavom ovjerovljenog
prijepisa ako su odsutne.

(2) Ako je odluka usmeno proglašena, to će se naznačiti u zapisniku
ili na spisu, a osoba kojoj je priopćenje dano potvrdit će to svojim potpisom.
Ako osoba s pravnim intresom izjavi da se neće žaliti, ovjerovljeni prijepis
usmeno priopćene odluke neće joj se dostaviti, ako ovim Zakonom nije drukčije
određeno.

(3) Prijepisi odluka protiv kojih je dopuštena žalba dostavljaju se
s uputom o pravu na žalbu.

Glava XIII.

**DOSTAVA ODLUKA, PODNESAKA I DOPISA TE RAZGLEDANJE SPISA**

Članak 144.

(1) Odluke, podnesci i drugi dopisi dostavljaju se u pravilu poštom.
Dostava se može obavljati i preko službene osobe tijela koje je odluku
donijelo ili neposredno kod tog tijela.

(2) Poziv za glavnu raspravu ili druge pozive sud može i usmeno dati
osobi koja se nalazi pred sudom, uz pouku o posljedicama nedolaska. Poziv
predan na taj način zabilježit će se u zapisniku, koji će pozvana osoba
potpisati, osim ako je taj poziv zabilježen u zapisniku o glavnoj raspravi.
Smatra se da je time dostava postala pravovaljanom.

Članak 145.

Dopis za koji je u ovom Zakonu određeno da se ima osobno dostaviti predaje
se neposredno osobi kojoj je upućeno. Ako se osoba kojoj se dopis mora
osobno dostaviti ne zatekne tamo gdje se dopis ima dostaviti, dostavljač
će se izvijestiti kad i na kojem mjestu može tu osobu zateći i ostaviti
joj kod jedne od osoba navedenih u članku 146. ovoga Zakona pisanu obavijest
da radi primanja dopisa bude u određen dan i sat u svom stanu ili na svome
radnom mjestu. Ako i nakon toga dostavljač ne zatekne osobu kojoj se podnesak
ima dostaviti, postupit će se prema odredbi članka 146. stavka 1. ovoga
Zakona. Time se smatra da je podnesak dostavljen.

Članak 146.

(1) Dopisi za koje u ovom Zakonu nije propisano da se moraju osobno
dostaviti dostavljaju se također osobno, no oni se, ako se primatelj ne
zatekne u stanu ili na poslu, mogu predati kojem od njegovih odraslih članova
domaćinstva, koji su dužni primiti dopis. Ako se oni ne zateknu u stanu,
dopis će se predati nadstojniku ili susjedu, ako oni na to pristanu. Ako
se dopis dostavlja osobi na poslu, a ona se tamo ne zatekne, dopis se može
ostaviti osobi ovlaštenoj za primanje pošte koja ga je dužna primiti, ili
osobi koja je zaposlena na istome mjestu, ako ona pristane da primi podnesak.

(2) Ako se utvrdi da je osoba kojoj se dopis ima dostaviti odsutna i
da joj ga osobe iz stavka 1. ovoga članka zbog toga ne mogu predati na
vrijeme, dopis će se vratiti uz naznaku gdje se odsutni nalazi.

Članak 147.

(1) Okrivljeniku će se poziv za prvo ispitivanje u prethodnom postupku
i poziv za glavnu raspravu osobno dostaviti.

(2) Okrivljeniku koji nema branitelja osobno će se dostaviti optužnica,
optužni prijedlog ili privatna tužba, a i presuda i druge odluke od čije
dostave teče žalbeni rok. Na zahtjev okrivljenika presuda i druge odluke
dostavit će se osobi koju on odredi.

(3) Ako se okrivljeniku ne može dostaviti odluka, osim presude iz stavka
4. ovoga članka ili žalba protivne stranke koja se dostavlja na odgovor
zato što nije prijavio promjenu adrese ili je očito da na drugi način izbjegava
primitak odluke sud će odluku, odnosno žalbu istaknuti na oglasnoj ploči,
pa će se nakon proteka roka od petnaest dana uzeti da je dostava postala
pravovaljana.

(4) Ako okrivljeniku koji nema branitelja treba dostaviti presudu kojom
mu je izrečena kazna zatvora, a presuda se ne može dostaviti na njegovu
dosadašnju adresu, sud će okrivljeniku postaviti branitelja po službenoj
dužnosti koji će obavljati tu dužnost dok se ne sazna nova adresa okrivljenika.
Postavljenom branitelju odredit će se potreban rok za upoznavanje sa spisima
koji ne može biti kraći od osam dana, a nakon toga će se presuda dostaviti
postavljenom branitelju i postupak nastaviti.

(5) Ako okrivljenik ima branitelja, optužnica, optužni prijedlog, privatna
tužba i sve odluke od čije dostave teče žalbeni rok, a i žalba protivne
stranke koja se dostavlja radi odgovora, dostavit će se i branitelju i
okrivljeniku prema odredbama članka 146. ovoga Zakona. U takvu slučaju
rok za podnošenje pravnog lijeka, odnosno odgovora na žalbu teče od dana
dostave dopisa branitelju osim u slučaju iz članka 362. stavka 2. ovoga
Zakona. Ako se okrivljeniku ne može dostaviti odluka, odnosno žalba zato
što je njegova adresa nepoznata postupit će se prema odredbi stavka 3.
ovoga članka. U takvu slučaju rok za podnošenje pravnog lijeka, odnosno
odgovora na žalbu računa se prema odredbi stavka 3. ovoga članka.

(6) Ako se dopis ima dostaviti branitelju okrivljenika, a on ima više
branitelja, dovoljno je da se dostavi jednom od njih.

Članak 148.

(1) Poziv za glavnu raspravu i drugi pozivi dostavljaju se privatnom
tužitelju i oštećeniku kao tužitelju, odnosno njihovu zakonskom zastupniku
osobno (članak 145.), a njihovim opunomoćenicima prema članku 146. ovoga
Zakona. Na isti način dostavljaju im se i odluke za koje od dana dostave
teče žalbeni rok te žalba protivne stranke koja se dostavlja radi odgovora.

(2) Ako se osobama iz stavka 1. ovoga članka ili oštećeniku poziv, odluka
ili žalba ne može dostaviti na dosadašnju adresu, sud će poziv, odnosno
odluku ili žalbu istaknuti na oglasnu ploču suda, i protekom roka od petnaest
dana od dana isticanja smatra se da je dostava postala pravovaljanom.

(3) Ako oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj ima
zakonskog zastupnika ili opunomoćenika, dostava će se obaviti njemu, a
ako ih ima više, samo jednom od njih.

Članak 149.

(1) Potvrdu o obavljenoj dostavi (dostavnicu) potpisuju primatelj i
dostavljač. Primatelj će na dostavnici sam naznačiti dan i sat primitka.

(2) Ako primatelj ne zna pisati ili se nije u stanju potpisati, dostavljač
će ga potpisati, naznačiti dan primitka i staviti napomenu zašto je potpisao
primatelja.

(3) Ako primatelj odbije potpisati dostavnicu, dostavljač će to zabilježiti
na dostavnici i naznačiti dan i sat predaje. Time je dostava obavljena.

Članak 150.

Kad primatelj ili odrasli član njegova domaćinstva odbije primiti dopis,
dostavljač će zabilježiti na dostavnici dan, sat i razlog odbijanja primitka,
a dopis će ostaviti u stanu primatelja ili u prostoriji gdje je on zaposlen.
Time je dostava obavljena.

Članak 151.

(1) Vojnim osobama, pripadnicima redarstvene vlasti i pripadnicima pravosudne
policije poziv se dostavlja preko njihova zapovjedništva, odnosno neposrednog
zapovjednika, a prema potrebi mogu im se na taj način dostavljati i ostali
dopisi.

(2) Osobama kojima je oduzeta sloboda poziv se dostavlja u sudu ili
preko uprave ustanove u kojoj su smještene.

(3) Osobama koje u Republici Hrvatskoj imaju pravo imuniteta po međunarodnom
pravu poziv se dostavlja preko Ministarstva vanjskih poslova, ako međunarodnim
ugovorima nije što drugo predviđeno.

(4) Poziv državljanima Republike Hrvatske u stranoj državi, ako se ne
primjenjuje postupak propisan odredbama o međunarodnoj pravnoj pomoći u
kaznenim stvarima, dostavlja se posredovanjem diplomatskog ili konzularnog
poslanstva Republike Hrvatske u stranoj državi, uz uvjet da se strana država
ne protivi takvu načinu dostave i uz privolu primatelja poziva. Ovlašteni
djelatnik diplomatskog ili konzularnog poslanstva potpisuje dostavnicu
kao dostavljač, ako je poziv uručen u samom poslanstvu, a ako je poziv
dostavljen poštom, to potvrđuje na dostavnici.

Članak 152.

(1) Državnom odvjetniku odluke i drugi dopisi dostavljaju se predajom
pisarnici državnog odvjetništva.

(2) Kad se dostavljaju odluke od kojih od dana dostave teče rok, danom
dostave smatra se dan predaje dopisa pisarnici državnog odvjetništva.

Članak 153.

(1) Pozivi i odluke koje se donose do završetka glavne rasprave za osobe
koje sudjeluju u postupku, osim za okrivljenika, mogu se predati sudioniku
u postupku koji pristane da ih uruči onomu komu su upućeni, ako tijelo
postupka smatra da je na taj način zajamčeno njihovo dostavljanje.

(2) O pozivu za glavnu raspravu ili drugom pozivu te o odluci o odgodi
glavne rasprave ili drugih zakazanih radnji mogu se osobe iz stavka 1.
ovoga članka izvijestiti brzojavom, telefonom, teleksom ili telefaksom,
ako se prema okolnostima može pretpostaviti da će obavijest upućenu na
taj način primiti osoba kojoj je upućena.

(3) O pozivu i predaji odluke obavljenim na način propisan u stavku
1. i 2. ovoga članka sastavit će se službena zabilješka u spisu.

(4) Za osobu koja je prema stavku 1. ili stavku 2. ovoga članka bila
izviješćena, odnosno kojoj je odluka upućena mogu nastupiti štetne posljedice
propisane za propuštanje samo ako se utvrdi da je pravovremeno primila
poziv ili odluku i da je bila poučena o posljedicama propusta.

Članak 154.

U slučajevima koji nisu ovim Zakonom propisani dostava se obavlja prema
odredbama koje važe za parnični postupak.

Članak 155.

(1) Svakomu, u čijemu je to opravdanom interesu, može se dopustiti razgledavanje,
prepisivanje i preslikavanje pojedinih kaznenih spisa.

(2) Kad je postupak u tijeku, razgledavanje, prepisivanje i preslikavanje
spisa dopušta tijelo pred kojim se vodi postupak, a kad je postupak završen,
razgledavanje, prepisivanje i preslikavanje spisa dopušta predsjednik suda
ili službena osoba koju on odredi. Ako se spisi nalaze kod državnog odvjetnika,
odobrenje za razgledavanje, prepisivanje i preslikavanje daje državni odvjetnik.

(3) Sud će državnom odvjetniku, na njegov zahtjev, dostaviti kazneni
spis radi razgledavanja. Ako je u tijeku rok za izjavu redovitoga pravnog
lijeka ili ako to zahtijevaju probitci postupka, sud će odrediti u kojem
roku državni odvjetnik treba vratiti spise.

(4) Privatni tužitelj i oštećenik kao tužitelj imaju pravo razgledati,
prepisivati i preslikavati spise. Oštećeniku se može privremeno uskratiti
razgledavanje, prepisivanje i preslikavanje spisa u slučaju iz članka 54.
stavka 3.ovoga Zakona.

(5) Okrivljenik ima pravo razgledati, prepisivati i preslikavati spise
i predmete koji služe za utvrđivanje činjenica u postupku.

(6) Ako postoji bojazan iz članka 238. stavka 4. ovoga Zakona istražni
sudac će na zahtjev državnog odvjetnika na odgovarajući način (prijepisom
zapisnika ili službene zabilješke bez podataka o istovjetnosti osobe, njihovim
izdvajanjem u posebni omot i sl.) zaštititi tajnost podataka o osobama
čije se izjave ili iskazi nalaze u spisima.

Glava XIV.

**IZVRŠENJE ODLUKA**

Članak 156.

(1) Presuda postaje pravomoćna kad se više ne može pobijati žalbom ili
kad žalba nije dopuštena.

(2) Pravomoćna presuda izvršava se kad je uredno dostavljena i kad za
njezino izvršenje ne postoje zakonske smetnje. Ako nije podnesena žalba
ili su se stranke odrekle ili odustale od žalbe, presuda je izvršna protekom
roka za žalbu, odnosno od dana odricanja ili odustanka od podnesene žalbe.

(3) Ako sud koji je donio presudu u prvom stupnju nije nadležan za njezino
izvršenje, dostavit će ovjereni prijepis presude s potvrdom o izvršnosti
tijelu koje je nadležno za izvršenje.

(4) Ako je djelatna vojna osoba, vojni službenik ili vojni namještenik
osuđen na kaznu, sud će ovjerovljeni prijepis pravomoćne presude dostaviti
Ministarstvu obrane, a ako je pričuvni časnik ili dočasnik osuđen na kaznu,
sud će ovjerovljeni prijepis pravomoćne presude dostaviti tijelu nadležnom
za poslove obrane u kojemu se osuđenik vodi u vojnoj evidenciji.

Članak 157.

Kada novčana kazna, izrečena prema odredbama ovoga Zakona nije uplaćena
u cijelosti ili djelomično u određenom roku, sud je može zamijeniti zatvorom
koji će se odrediti smislenom primjenom odredaba Kaznenog zakona.

Članak 158.

(1) Nadležnost za izvršenje kazni, sigurnosnih i odgojnih mjera određuju
se posebnim zakonom kao i nadležnost i način nad njihovim izvršenjem.

(2) Ako se pojavi sumnja u dopuštenost izvršenja sudske odluke ili u
računanje kazne, ili ako u pravomoćnoj presudi nije odlučeno o uračunavanju
pritvora ili prije izdržane kazne, ili to uračunavanje nije pravilno obavljeno,
odlučit će o tome posebnim rješenjem predsjednik prvostupanjskog vijeća,
odnosno sudac pojedinac. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja, osim ako
je sud drukčije odredio.

(3) Ako se pojavi sumnja u tumačenje sudske odluke, o tome na način
iz stavka 2. ovoga članka odlučuje sud koji je donio pravomoćnu odluku.

Članak 159.

(1) Presudu u svezi s troškovima kaznenog postupka, oduzimanjem imovinske
koristi i imovinskopravnim zahtjevima izvršava nadležni sud prema odredbama
koje vrijede za ovršni postupak.

(2) Troškove kaznenog postupka naplaćuje prisilno sud po službenoj dužnosti
u korist proračunskih sredstava. Troškovi prisilne naplate predujmljuju
se iz proračunskih sredstava.

(3) Ako je u presudu izrečena sigurnosna mjera oduzimanja predmeta,
sud koji je izrekao prvostupanjsku presudu odlučit će hoće li se takvi
predmeti prodati prema odredbama koje vrijede za ovršni postupak ili će
se predati kriminalističkom muzeju, odnosno drugoj ustanovi ili će se uništiti.
Novac dobiven prodajom predmeta unosi se u proračunska sredstva.

(4) Odredba stavka 3. ovoga članka smisleno će se primijeniti i kad
se donosi odluka o oduzimanju predmeta na temelju članka 218. ovoga Zakona.

(5) Pravomoćna odluka o oduzimanju predmeta može se izvan slučaja pojedinog
izvanrednog pravnog lijeka izmijeniti u parnici o vlasništvu oduzetih predmeta.

Članak 160.

(1) Ako ovim Zakonom nije drukčije propisano, rješenja se izvršavaju
kad postanu pravomoćna. Nalozi se izvršavaju odmah ako tijelo koje je nalog
izdalo ne odredi drukčije.

(2) Pravomoćnost rješenja nastupa kad se ono ne može pobijati žalbom
ili kad žalba nije dopuštena.

(3) Rješenja i naloge, ako nije drukčije propisano, izvršavaju tijela
koja su ih donijela. Ako je sud rješenjem odlučio o troškovima kaznenog
postupka, ti se troškovi naplaćuju prema odredbama članka 159. stavka 2.
ovoga Zakona.

Članak 161.

Kad je odluka kojom je odlučeno o imovinskopravnom zahtjevu postala
pravomoćna, oštećenik može zahtijevati od suda koji je odlučio u prvom
stupnju da mu izda ovjerovljeni prijepis odluke s naznakom da je odluka
ovršna.

Članak 162.

(1) Kaznenu evidenciju ustrojava i vodi Ministarstvo pravosuđa.

(2) Propise o evidenciji izrečenih odgojnih mjera donosi Ministar za
rad i socijalnu skrb.

Glava XV.

**ZNAČENJE ZAKONSKIH IZRAZA I OSTALE ODREDBE**

Članak 163.

(1) Kad progon za kazneno djelo ovisi od oštećenikova prijedloga za
progon, državni odvjetnik ne može zahtijevati provođenje istrage niti podignuti
neposredno optužnicu, odnosno optužni prijedlog dok oštećenik ne stavi
prijedlog.

(2) Kad je Kaznenim zakonom određeno da je za progon pojedinih djela
potrebno prethodno odobrenje nadležnog državnog tijela, državni odvjetnik
ne može zahtijevati provođenje istrage niti podignuti neposredno optužnicu,
odnosno optužni prijedlog ako ne podnese dokaz da je odobrenje dano.

(3) Kad je Kaznenim zakonom određeno da državno odvjetništvo poduzima
kazneni progon na temelju pisanog zahtjeva ili suglasnosti određenih osoba,
pisani se zahtjev može podnijeti ili suglasnost dati u roku iz članka 47.
stavka 1. ovoga Zakona.

(4) Odredbom stavka 1. ovoga članka ne ograničava se dužnost i ovlast
redarstvenih vlasti da postupaju prema odredbama članka 177. stavka 1.
ovoga Zakona.

Članak 164.

Kazneni postupak započinje:

1) donošenjem rješenja o provođenju istrage,

2) davanjem suglasnosti istražnog suca ovlaštenom tužitelju da može
neposredno podignuti optužnicu,

3) određivanjem glavne rasprave na temelju optužnice podignute prema
odredbi članka 191. stavka 6. ovoga Zakona i privatne tužbe podnesene prema
odredbi članka 267. stavka 2. ovoga Zakona, ako protiv nje nije bilo prigovora
ili zahtjeva predsjednika vijeća prema odredbi članka 282. ovoga Zakona,

4) pravomoćnošću optužnice podignute po odredbi članka 191. stavka 6.
ovoga Zakona ili privatne tužbe podnesene prema odredbi članka 267. stavka
2. ovoga Zakona ako je prigovor protiv nje odbijen ili odbačen i sudsko
se vijeće suglasilo s optužnicom ili privatnom tužbom,

5) određivanjem glavne rasprave na temelju optužnog prijedloga ili privatne
tužbe u skraćenom postupku.

6) izdavanjem kaznenog naloga prema odredbi članka 446. stavka 1. ovoga
Zakona.

Članak 165.

(1) Kad je kazneni postupak pokrenut protiv stranca, sud će postupiti
i prema odredbama odgovarajuće konzularne konvencije koja je na snazi u
Republici Hrvatskoj.

(2) O pokretanju istrage protiv djelatnih vojnih osoba, vojnih službenika
i vojnih namještenika sud će obavijestiti Ministarstvo obrane, te mu dostaviti
rješenje o provođenju istrage. Na isti način sud će postupiti i glede rješenja
o pritvoru, optužnice koja je postala pravomoćna, optužnog prijedloga i
nepravomoćne presude.

(3) Tijela unutarnjih poslova obavijestit će Ministarstvo kulture o
izvidima koje poduzima kada se kazneno djelo odnosi na spomenike kulture,
arhivsku građu ili umjetnička djela od važnosti za hrvatsku ili svjetsku
kulturnu baštinu. Isto će postupiti i državni odvjetnik kada podigne optužnicu
ili optužni prijedlog te sud kada nastupi pravomoćnost presude koja se
odnosi na takva kaznena djela.

Članak 166.

Kad se u tijeku postupka utvrdi da je okrivljenik umro rješenjem će
se obustaviti kazneni postupak.

Članak 167.

(1) Sud može u tijeku postupka kazniti novčanom kaznom do 2.000,00 kuna
branitelja, opunomoćenika ili zakonskog zastupnika, oštećenika kao tužitelja
ili privatnog tužitelja ako su njegovi postupci očito upravljeni na odugovlačenje
kaznenog postupka. Rješenje o kažnjavanju može se pobijati posebnom žalbom
koja zadržava izvršenje.

(2) O kažnjavanju odvjetnika, odnosno odvjetničkog vježbenika sud će
izvijestiti Hrvatsku odvjetničku komoru.

(3) Ako državni odvjetnik ne podnosi sudu prijedloge pravovremeno ili
druge radnje u postupku poduzima s velikim zakašnjenjem i time prouzroči
odugovlačenje postupka, sud će o tome izvijestiti višega državnog odvjetnika.

Članak 168.

(1) Glede osoba koje po međunarodnom pravu u Republici Hrvatskoj uživaju
imunitet od kaznenog progona, primjenjuju se pravila međunarodnog prava.

(2) U slučaju sumnje jesu li u pitanju osobe koje uživaju pravo imuniteta
po pravilima međunarodnog prava sud će se obratiti za objašnjenje Ministarstvu
vanjskih poslova.

Članak 169.

Sva državna tijela dužna su sudovima i drugim tijelima koja sudjeluju
u kaznenom postupku pružiti potrebnu pomoć.

Članak 170.

(1) Pojedini izrazi upotrijebljeni u ovom Zakonu imaju ovo značenje:

1) Osumnjičenik je osoba za koju tijela kaznenog progona ili redarstvene
vlasti imaju osnova sumnjati da je počinila kazneno djelo ili sudjelovala
u njemu.

2) Okrivljenik je osoba protiv koje se vodi kazneni postupak.

3) Optuženik je osoba protiv koje je optužnica postala pravomoćna ili
protiv koje je podnesena privatna tužba ili optužni prijedlog i zakazana
glavna rasprava.

4) Osuđenik je osoba za koju je pravomoćnom presudom utvrđeno da je
kriva za određeno kazneno djelo.

5) Oštećenik je osoba čije je kakvo osobno ili imovinsko pravo kaznenim
djelom povrijeđeno ili ugroženo.

6) Tužitelj je državni odvjetnik, privatni tužitelj i oštećenik kao
tužitelj.

7) Stranka je tužitelj i okrivljenik.

8) Uhićenik je osoba prema kojoj je primijenjena bilo koja mjera ili
radnja koja dovodi do lišenja slobode te osobe.

(2) Izraz okrivljenik upotrebljava se u ovom Zakonu i kao opći naziv
za okrivljenika, optuženika i osuđenika.

(3) Redarstvene vlasti u smislu ovoga Zakona jesu ovlaštene službene
osobe Ministarstva unutarnjih poslova i ovlaštene službene osobe Ministarstva
obrane (vojna policija) u okviru njihovog djelokruga na vojnim građevinama
i drugim vojnim objektima koji služe potrebama obrane.

DIO DRUGI

TIJEK POSTUPKA

**A. Prethodni postupak**

Glava XVI.

**PREDISTRAŽNI POSTUPAK**

*1. Kaznena prijava*

Članak 171.

(1) Sva tijela državne vlasti i sve pravne osobe dužne su prijaviti
kaznena djela za koja se progoni po službenoj dužnosti, koja su im dojavljena
ili za koja su sami saznali.

(2) Podnoseći prijavu, tijela državne vlasti i pravne osobe navest će
dokaze koji su im poznati i poduzeti sve da bi se sačuvali tragovi kaznenog
djela, predmeti na kojima je ili kojima je počinjeno djelo te drugi dokazi.

Članak 172.

(1) Građani trebaju prijaviti kaznena djela za koja se progoni po službenoj
dužnosti.

(2) Zakonom se propisuju slučajevi u kojima je neprijavljivanje kaznenog
djela kazneno djelo.

Članak 173.

(1) Prijava se podnosi nadležnome državnom odvjetniku pisano ili usmeno.

(2) Ako se prijava podnosi usmeno, prijavitelj će se upozoriti na posljedice
lažnog prijavljivanja. O usmenoj prijavi sastavit će se zapisnik, a ako
je prijava priopćena telefonom, teleksom, telefaksom ili sličnim uređajem,
sastavit će se službena zabilješka.

(3) Ako je prijava podnesena sudu, redarstvenoj vlasti ili nenadležnome
državnom odvjetniku, oni će prijavu primiti i odmah dostaviti nadležnome
državnom odvjetniku.

Članak 174.

(1) Državni odvjetnik odbacit će prijavu obrazloženim rješenjem ako
iz same prijave proistječe da prijavljeno djelo nije kazneno djelo za koje
se progoni po službenoj dužnosti, ako je nastupila zastara ili je djelo
obuhvaćeno amnestijom ili pomilovanjem ili ako postoje druge okolnosti
koje isključuju krivnju ili kazneni progon ili ako ne postoji osnovana
sumnja da je osumnjičenik počinio prijavljeno kazneno djelo. O odbacivanju
prijave te o razlozima za to državni odvjetnik, osim ako je uz suglasnost
istražnog suca odlučio da ne poduzme progon u slučajevima iz članka 175.
ovoga Zakona, izvijestit će oštećenika u roku od osam dana (članak 55.),
a ako su redarstvene vlasti podnijele prijavu, izvijestit će i to tijelo.

(2) Ako državni odvjetnik iz same prijave ne može ocijeniti jesu li
vjerodostojni navodi prijave ili ako podaci u prijavi ne daju dovoljno
osnove da može odlučiti hoće li zahtijevati provođenje istrage ili ako
je do državnog odvjetnika samo dopro glas da je počinjeno kazneno djelo,
a osobito ako je počinitelj nepoznat, državni će odvjetnik, ako to ne može
poduzeti sam ili preko drugih tijela, zahtijevati od redarstvenih vlasti
da prikupe potrebne obavijesti i poduzmu druge mjere radi otkrivanja kaznenog
djela i počinitelja (članak 177. i članak 179.). Redarstvene će vlasti
državnog odvjetnika izvijestiti najkasnije u roku od trideset dana o mjerama
koje su poduzele; državni odvjetnik može uvijek od njih tražiti da ga o
njima izvjeste.

(3) Na njegov zahtjev državna tijela, organizacije, trgovačka društva
i druge pravne osobe dostavit će državnom odvjetniku potrebne podatke koje
je od njih zatražio, osim onih koji predstavljaju zakonom zaštićenu tajnu.

(4) Državni odvjetnik može u svrhu prikupljanja potrebnih obavijesti
pozvati podnositelja kaznene prijave, osumnjičenika i druge osobe za čije
izjave smatra da mogu pridonijeti ocjeni o vjerodostojnosti navoda u prijavi.
Prilikom prikupljanja obavijesti od građana državni će odvjetnik postupiti
sukladno odredbama članka 177. stavka 4. i 5. ovoga Zakona.

(5) Ako i nakon poduzetih radnji iz stavka 2. i 3. ovoga članka proistječu
neke od okolnosti iz stavka 1. ovoga članka ili nema osnovane sumnje da
je prijavljena osoba počinila kazneno djelo za koje se progoni po službenoj
dužnosti, državni će odvjetnik odbaciti prijavu.

(6) Državni odvjetnik i druga državna tijela i organizacije dužni su
pri prikupljanju obavijesti, odnosno davanju podataka postupati obzirno,
pazeći da se ne naškodi časti i ugledu osobe na koju se ti podaci odnose.

*2. Odlučivanje o kaznenom progonu prema načelu svrhovitosti*

Članak 175.

(1) Osim kad mu je to po zakonu dopušteno, državni odvjetnik može odlučiti
da odgodi početak započinjanja kaznenog progona ako je kaznena prijava
podnesena za djelo nižeg stupnja krivnje kod kojega odsutnost ili neznatnost
štetnih posljedica ne opravdava javni probitak kaznenog progona. Odluku
o odgodi početka kaznenog progona državni odvjetnik može donijeti samo
uz privolu osumnjičenika i njegovu pripravnost da ispuni jednu ili više
od sljedećih obveza:

1) izvršenje kakve činidbe u svrhu popravljanja ili naknade štete prouzročene
kaznenim djelom,

2) uplata određene svote u korist javne ustanove, u humanitarne ili
karitativne svrhe, odnosno u fond za naknadu štete žrtvama kaznenih djela,

3) ispunjenje obveze zakonskoga uzdržavanja,

4) obavljanje rada za opće dobro na slobodi,

5) podvrgnuće odvikavanju od droge ili drugih ovisnosti sukladno posebnim
propisima.

(2) Odluku iz stavka 1. ovoga članka državni odvjetnik donosi rješenjem
kojeg dostavlja vijeću nadležnog suda (članak 18. stavak 3., odnosno članak
20. stavak 2.) koji će u roku od petnaest dana odlučiti o davanju suglasnosti
na to rješenje.

(3) Sud će po proteku roka iz stavka 2. ovoga članka državnog odvjetnika
izvijestiti samo o odbijanju suglasnosti na određenu obvezu. U takvu će
slučaju državni odvjetnik dalje postupiti po odredbama članka 174. ovoga
Zakona.

(4) Za kaznena djela za koja je propisana kazna zatvora do jedne godine
ili novčana kazna državni odvjetnik može odlučiti da ne pokrene kazneni
progon ako na temelju prikupljenih obavijesti smatra da su ispunjeni uvjeti
iz stavka l. ovoga članka.

(5) U slučaju kad je osumnjičenik ispunio obvezu koja mu je naložena
prema stavku 1. ovoga članka, kao i u slučaju iz stavka 4. ovoga članka,
državni će odvjetnik donijeti rješenje kojim odbacuje kaznenu prijavu.
Rješenje će dostaviti oštećeniku i podnositelju prijave, a oštećenika upozoriti
da svoj imovinskopravni zahtjev može ostvarivati u parnici.

(6) Potanje propise o primjeni odredbe stavka 2. ovoga članka donosi
ministar pravosuđa.

Članak 176.

Državni odvjetnik Republike Hrvatske može rješenjem odbaciti kaznenu
prijavu ili odustati od kaznenog progona osobe koja je postala pripadnikom
zločinačke organizacije ako je to, razmjerno težini počinjenih kaznenih
djela i važnosti iskaza te osobe, važno za otkrivanje kaznenih djela i
članova zločinačke organizacije.

*3. Izvidi kaznenih djela*

Članak 177.

(1) Ako postoje osnove sumnje da je počinjeno kazneno djelo za koje
se progoni po službenoj dužnosti, redarstvene vlasti dužne su poduzeti
potrebne mjere da se pronađe počinitelj kaznenog djela, da se počinitelj
ili sudionik ne sakrije ili ne pobjegne, da se otkriju i osiguraju tragovi
kaznenog djela i predmeti koji mogu poslužiti pri utvrđivanju činjenica
te da prikupe sve obavijesti koje bi mogle biti od koristi za uspješno
vođenje kaznenog postupka.

(2) Radi ispunjenja zadataka iz stavka 1. ovoga članka redarstvene vlasti
mogu tražiti potrebne obavijesti od građana, obaviti potreban pregled prijevoznih
sredstava, osoba i prtljage, za prijeko potrebno vrijeme ograničiti kretanje
na određenom prostoru (blokada, racija, zasjeda i dr.), poduzeti potrebne
mjere u svezi s utvrđivanjem istovjetnosti osoba i predmeta, raspisati
potragu za osobom i stvarima, u nazočnosti odgovorne osobe obaviti pregled
određenih objekata i prostorija državnih tijela, pravnih osoba te drugih
poslovnih prostora i ostvariti uvid u određenu njihovu dokumentaciju i
podatke, te poduzeti druge potrebne mjere i radnje. O činjenicama i okolnostima
koje su utvrđene prilikom poduzimanja pojedinih radnji, a mogu biti od
interesa za kazneni postupak, sastavit će se službena zabilješka.

(3) Redarstvene vlasti mogu pozivati građane. U pozivu se mora naznačiti
razlog pozivanja. Prisilno se može dovesti osoba koja se nije odazvala
pozivu samo ako je u pozivu bila na to upozorena ili iz okolnosti očito
proizlazi da odbija primitak poziva. Osoba koja se odazvala pozivu ili
je bila prisilno dovedena, a odbije dati obavijesti, ne može se ponovno
pozivati zbog istog razloga.

(4) U prikupljanju obavijesti redarstvene vlasti ne mogu građane ispitivati
u svojstvu okrivljenika, svjedoka ili vještaka. Ako je to potrebno radi
otkrivanja drugih kaznenih djela iste osobe, njezinih sudionika ili kaznenih
djela drugih osoba, obavijesti se mogu prikupljati i od osoba koje su u
pritvoru, ali samo ako im je to, na temelju pisanog prijedloga, odobrio
istražni sudac ili predsjednik vijeća, u nazočnosti istražnog suca ili
branitelja kojeg su odabrale pritvorene osobe. Dužnost upozorenja pritvorenika
na prava iz stavka 5. ovoga članka postoji i u takvu slučaju.

(5) U prikupljanju obavijesti redarstvene će vlasti osumnjičenika koji
je uhićen ili protiv kojeg treba poduzeti pretragu stana upozoriti prema
odredbama članka 4. i članka 5. ovoga Zakona. Na osumnjičenikov zahtjev,
redarstvene će mu vlasti omogućiti da uzme branitelja i u tu svrhu zastati
s prikupljanjem obavijesti od osumnjičenika ili poduzimanja pretrage stana
do dolaska branitelja a najkasnije do dva sata od kada je osumnjičenik
mogao uzeti branitelja. Ako je iz okolnosti vidljivo da izabrani branitelj
u tom roku ne može doći, redarstvene će vlasti osumnjičeniku omogućiti
da uzme branitelja iz reda odvjetnika, s liste dežurnih odvjetnika koju
za područje županije sastavlja Odvjetnička komora i dostavlja nadležnim
policijskim upravama uz izvješće županijskom sudu. Vrijeme zastajanja redarstvenih
vlasti u prikupljanju obavijesti ili pretrage ne računa se u zakonski rok
privođenja istražnom sucu. Ako osumnjičenik ne uzme branitelja ili pozvani
branitelj u tom roku ne dođe, redarstvene vlasti mogu nastaviti s prikupljanjem
obavijesti od osumnjičenika ili s poduzimanjem mjere pretrage stana. Državni
odvjetnik ima pravo biti nazočan ispitivanju.

(6) Na temelju prikupljenih obavijesti redarstvene vlasti sastavljaju
kaznenu prijavu u kojoj navode dokaze za koje su saznale. U prijavu se
ne unosi sadržaj izjava koje su pojedini građani dali pri prikupljanju
obavijesti. Uz kaznenu prijavu dostavljaju se i predmeti, skice, slike,
pribavljena izvješća, spisi o poduzetim mjerama i radnjama, službene zabilješke,
izjave i drugi materijal koji može biti koristan za uspješno vođenje postupka.
Ako redarstvene vlasti nakon podnošenja kaznene prijave saznaju za nove
činjenice, dokaze ili tragove kaznenog djela, dužni su prikupiti potrebne
obavijesti i izvješće o tome, kao dopunu kaznene prijave, dostaviti državnom
odvjetniku. Zapisnici redarstvenih vlasti o iskazu osumnjičenika u nazočnosti
branitelja prema odredbi stavka 5. ovoga članka mogu se koristiti kao dokaz
u kaznenom postupku.

(7) Ministar unutarnjih poslova donijet će potanje propise o provedbi
mjera i radnji iz ovog članka, u skladu s odredbama ovoga Zakona.

Članak 178.

Redarstvene vlasti imaju pravo osobe zatečene na mjestu počinjenja kaznenog
djela uputiti istražnom sucu ili ih zadržati do njegova dolaska, ako bi
te osobe mogle dati podatke važne za kazneni postupak i ako je vjerojatno
da se njihovo ispitivanje kasnije ne bi moglo obaviti ili bi bilo skopčano
sa znatnim odugovlačenjem ili drugim teškoćama. Zadržavanje tih osoba na
mjestu počinjenja kaznenog djela ne može trajati dulje od šest sati.

Članak 179.

(1) Redarstvene vlasti mogu poduzeti potrebne mjere radi utvrđivanja
istovjetnosti osumnjičenika. Radi toga one ga mogu slikati i uzimati otiske
prstiju te obaviti prepoznavanje (članak 240.) a po odobrenju istražnog
suca i objaviti osumnjičenikovu sliku.

(2) Ako je potrebno utvrditi od koga potječu otisci prstiju na pojedinim
predmetima, redarstvene vlasti mogu uzimati otiske prstiju od osoba za
koje postoji vjerojatnost da su mogle doći u dodir s tim predmetima.

*4. Privremeno ograničenje ustavnih prava i sloboda radi pribavljanja
podataka i dokaza za provedbu kaznenog postupka*

Članak 180.

(1) Ako se izvidi kaznenih djela ne bi mogli provesti na drugi način
ili bi bili skopčani s nerazmjernim teškoćama, na zahtjev državnog odvjetnika
istražni sudac može protiv osobe za koju postoje osnove sumnje da je sama
počinila ili zajedno s drugim osobama sudjelovala u kaznenom djelu iz članka
181. ovoga Zakona odrediti mjere kojima se privremeno ograničavaju određena
ustavna prava građana, i to:

1) nadzor i tehničko snimanje telefonskih razgovora, odnosno sredstava
za tehničko komuniciranje na daljinu,

2) nadzor i tehničko snimanje prostorija,

3) tajno praćenje i tehničko snimanje osoba i predmeta,

4) uporabu prikrivenih istražitelja,

5) simulirani otkup predmeta te simulirano davanje potkupnine,

6) nadzirani prijevoz i isporuku predmeta kaznenog djela.

(2) Mjere iz točke 1. stavka 1. ovoga članka mogu se odrediti i prema
osobama za koje postoje osnove sumnje da počinitelju ili od počinitelja
kaznenih djela iz članka 181. ovoga Zakona prenose priopćenja i poruke
u svezi s djelom, odnosno da se počinitelj služi njihovim priključcima
na telefon, teleks, telefaks ili slični uređaj.

(3) Izvršenje mjera iz stavka 1. točke 4. i 5. ovoga članka ne smije
predstavljati poticanje na izvršenje kaznenog djela.

Članak 181.

Mjere iz članka 180. ovoga Zakona mogu se odrediti za kaznena djela:

1) protiv Republike Hrvatske ili protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim
pravom za koja je predviđena kazna od pet ili više godina zatvora,

2) ubojstva, razbojništva s teškim posljedicama, prikrivanja protuzakonito
dobivenog novca, krivotvorenja novca, nedopuštenog držanja oružja i eksplozivnih
tvari, primanja i davanja mita, ucjene, otmice, iznude, udruživanja za
počinjenje kaznenog djela, protiv tjelesne ili spolne zlouporabe djece
i maloljetnih osoba i zlouporabe opojnih droga, protuzakonitog prebacivanja
osoba preko državne granice, međunarodne prostitucije, podvođenja, izbjegavanja
carinskog nadzora, spriječavanja dokazivanja, prisile prema pravosudnim
dužnosnicima i zlouporabe u obavljanju dužnosti državne vlasti,

3) za koja je predviđena kazna od pet godina zatvora kad postoji osnovana
sumnja da se takva djela pripremaju ili da su počinjena od strane grupe
ljudi ili zločinačke organizacije.

Članak 182.

(1) Mjere iz članka 180. ovoga Zakona određuju se pisanim obrazloženim
nalogom. Nalog izvršavaju redarstvene vlasti. U nalogu se navode podaci
o osobi protiv koje se mjere primjenjuju, činjenice iz kojih proizlazi
potreba njihova poduzimanja te rok njihova trajanja. Poštanske će organizacije
pri izvršenju rješenja redarstvenim vlastima, istražnom sucu i državnom
odvjetniku osigurati potrebnu tehničku pomoć.

(2) Poduzete mjere mogu trajati najdulje četiri mjeseca. Na prijedlog
državnog odvjetnika istražni ih sudac može produljiti iz važnih razloga
za još tri mjeseca. O neslaganju između državnog odvjetnika i istražnog
suca odlučuje vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.). Čim prestanu
pretpostavke za nadzor, istražni je sudac dužan odrediti obustavu poduzetih
mjera. Ako državni odvjetnik odustane od kaznenog progona, odnosno ako
podaci i obavijesti pribavljeni primjenom poduzetih mjera nisu potrebni
za kazneni postupak, uništit će se pod nadzorom istražnog suca, koji će
o tome sastaviti posebni zapisnik i priložiti ga spisu.

(3) Nalog iz stavka 1. ovoga članka čuva se u posebnom omotu. Nakon
prestanka nadzora, a ako to probitci postupka dopuštaju i prije, nalog
o nadzoru može se na njezin zahtjev dostaviti osobi protiv koje je nadzor
bio određen.

(4) Ako se prilikom poduzimanja nadzora i tajnog snimanja zabilježe
podaci i obavijesti koji upućuju na neko drugo kazneno djelo, taj će se
dio snimke prepisati i dostaviti državnom odvjetniku, ako se radi o nekom
od djela navedenih u članku 181. ovoga Zakona.

(5) Na razgovore okrivljenika s braniteljem na odgovarajući se način
primjenjuju odredbe članka 69. ovoga Zakona.

(6) Ako su mjere iz članka 180. ovoga Zakona poduzete bez naloga istražnog
suca ili je postupljeno protiv odredbi iz članka 180. i članka 182. stavka
2. ovoga Zakona, na pribavljenim podacima i obavijestima kao i na dokazima
za koje se iz tih podataka i obavijesti saznalo ne smije se temeljiti sudska
odluka u kaznenom postupku.

(7) Državno odvjetništvo i istražni sudac će na odgovarajući način (prijepisom
zapisnika ili službenih zabilješki bez osobnih podataka izdvajanjem službene
zabilješke iz spisa i sl.) spriječiti da neovlaštene osobe te osumnjičenik
i njegov branitelj ustanove istovjetnost službenika redarstvenih vlasti
koji su proveli mjere iz članka 180. stavka 1. točke 4. i 5. ovoga Zakona.

Članak 183.

Tijela unutarnjih poslova mogu osobne podatke građana, pohranjene u
bazama i drugim registrima sravnjivati s redarstvenim evidencijama, registrima
i bazama s automatskom obradom podataka ako postoje osnove sumnje da je
počinjeno kazneno djelo protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom,
oružane pobune, protudržavnog terorizma, ubojstva, otmice, iznude, zlouporabom
opojnih droga, prikrivanje protuzakonito dobivenog novca, potkopavanje
vojne i obrambene moći države. Tako prikupljene obavijesti će se, uz izvješće
o tome državnom odvjetniku, izbrisati iz navedenih evidencija čim prestanu
biti potrebne za uspješno vođenje kaznenog postupka, ali najkasnije u roku
od šest mjeseci od dana njihove pohrane. Taj rok može istražni sudac na
prijedlog državnog odvjetnika iznimno produljiti za tri mjeseca ako je
vjerojatno da će se na taj način uspješno okončati raspisana potraga za
određenom osobom ili predmetima.

*5. Hitne istražne radnje*

Članak 184.

(1) Redarstvene vlasti mogu i prije pokretanja istrage privremeno oduzeti
predmete prema odredbama članka 218. ovoga Zakona, ako postoji opasnost
odgode, obaviti pretragu stana i osobe uz uvjete predviđene u članku 211.
ovoga Zakona.

(2) Redarstvene vlasti mogu i same obaviti očevid i odrediti potrebna
vještačenja osim obdukcije i ekshumacije tijela, ako postoji opasnost od
odgode. Istražni sudac koji stigne na mjesto očevida u tijeku njegova poduzimanja
može preuzeti obavljanje te radnje.

(3) O svemu što su poduzele po stavku 1. i 2. ovoga članka redarstvene
vlasti moraju izvijestiti državnog odvjetnika.

Članak 185.

(1) Kad je počinitelj kaznenog djela nepoznat, državni odvjetnik može
zatražiti da redarstvene vlasti poduzmu pojedine istražne radnje ako bi,
s obzirom na okolnosti slučaja, bilo svrhovito da se i prije pokretanja
istrage poduzmu takve radnje. Ako državni odvjetnik smatra da pojedine
istražne radnje treba poduzeti istražni sudac, ili ako treba obaviti obdukciju
ili ekshumaciju tijela, predložit će istražnom sucu da poduzme te radnje.
Ako se istražni sudac ne složi s tim prijedlogom, zatražit će da o tome
odluči vijeće (članak 20. stavak 2.).

(2) Zapisnike o poduzetim istražnim radnjama istražni sudac dostavlja
državnom odvjetniku.

Članak 186.

(1) Istražni sudac nadležnog suda te istražni sudac nižeg suda na čijem
je području počinjeno kazneno djelo može, na prijedlog ovlaštenog tužitelja
ili na vlastiti poticaj, prije donošenja rješenja o provođenju istrage
poduzeti pojedine istražne radnje za koje postoji opasnost od odgode, ali
o svemu što je poduzeto mora odmah izvijestiti nadležnoga državnoga odvjetnika.

(2) Kad istražne radnje poduzima istražni sudac nižeg suda, tim radnjama
može biti nazočan državni odvjetnik koji postupa pred tim sudom.

(3) Glede pozivanja i ispitivanja osobe za koju postoji osnova sumnje
da je počinila kazneno djelo primjenjuju se odredbe o pozivanju i ispitivanju
okrivljenika.

Glava XVII.

**ISTRAGA**

Članak 187.

(1) Istraga se pokreće protiv određene osobe kad postoji osnovana sumnja
da je počinila kazneno djelo.

(2) U istrazi će se prikupiti dokazi i podaci koji su potrebni da bi
se moglo odlučiti hoće li se podignuti optužnica ili obustaviti postupak
te dokazi za koje postoji opasnost da se neće moći ponoviti na glavnoj
raspravi ili bi njihovo izvođenje bilo skopčano s teškoćama.

Članak 188.

(1) Istraga se provodi na zahtjev ovlaštenog tužitelja.

(2) Istražni zahtjev podnosi se istražnom sucu nadležnog suda.

(3) U zahtjevu se moraju naznačiti: osoba protiv koje se zahtijeva provođenje
istrage, opis djela iz kojeg proizlaze zakonska obilježja kaznenog djela,
zakonski naziv kaznenog djela, okolnosti iz kojih proizlazi osnovanost
sumnje i postojeći dokazi.

(4) U istražnom zahtjevu može se predložiti da se izvide određene okolnosti,
da se poduzmu pojedine radnje i da se o određenim pitanjima ispitaju određene
osobe, a može se predložiti i da se osoba protiv koje se zahtijeva istraga
stavi u pritvor.

(5) Državni će odvjetnik dostaviti istražnom sucu kaznenu prijavu i
sve spise i zapisnike o radnjama koje su poduzete. Istovremeno, državni
odvjetnik dostavit će istražnom sucu predmete koji mogu poslužiti za utvrđivanje
činjenica ili će naznačiti gdje se oni nalaze.

(6) Ako državni odvjetnik odustane od istražnog zahtjeva prije donošenja
rješenja o provođenju istrage, istražni će sudac odbaciti zahtjev i oštećenika
izvijestiti da sam može nastaviti kazneni progon (članak 55.).

Članak 189.

(1) Kad istražni sudac primi istražni zahtjev bez odgode će razmotriti
spise i ispitati osobu protiv koje se zahtijeva provođenje istrage, osim
ako postoji opasnost od odgode, i ako se složi sa zahtjevom, donijet će
rješenje o provođenju istrage, koje treba sadržavati podatke navedene u
članku 188. stavku 3. ovoga Zakona. Rješenje će se dostaviti državnom odvjetniku
i osumnjičeniku.

(2) Istražni sudac može, prije nego odluči o istražnom zahtjevu ili
prijedlogu državnog odjetnika iz članka 191. ovoga Zakona, pozvati državnog
odvjetnika i osumnjičenika na prethodno ročište ako je potrebno razjašnjenje
okolnosti koje mogu biti važne za odlučivanje o istražnom zahtjevu ili
o prijedlogu državnog odvjetnika iz članka 191. ovoga Zakona. Na prethodno
ročište pozvat će se, osim državnog odvjetnika, osumnjičenika i njegova
branitelja, oštećenik i njegov opunomoćenik ako ga ima. Na pozivanje i
ispitivanje osumnjičenika primjenjuju se odredbe o pozivanju i ispitivanju
okrivljenika u istrazi. Nedolazak branitelja ili oštećenika, odnosno njegova
opunomoćenika ne sprječava održavanje prethodnog ročišta.

(3) Na prethodnom ročištu iz stavka 3. ovoga članka pozvane osobe mogu
stavljati usmene prijedloge, a državni odvjetnik može izmijeniti i dopuniti
svoj zahtjev ili prijedlog. Po potrebi istražni sudac može izvidjeti određene
činjenice ili okolnosti te pribaviti podatke o ličnosti okrivljenika (članak
202.), a na prijedlog državnog odvjetnika može odlučiti da se prije neposrednog
podignuća optužnice poduzmu određene istražne radnje.

Članak 190.

(1) Protiv rješenja istražnog suca o provođenju istrage okrivljenik
se može žaliti. Ako je rješenje usmeno priopćeno, žalba se tom prilikom
može podnijeti na zapisnik.

(2) Istražni sudac dužan je žalbu odmah dostaviti vijeću županijskog
suda (članak 20. stavak 2). Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

(3) Ako se istražni sudac ne složi s istražnim zahtjevom državnog odvjetnika,
zatražit će da o tome odluči vijeće županijskog suda (članak 20. stavak
2). Protiv rješenja vijeća stranke i oštećenik imaju pravo žalbe, koja
ne zadržava izvršenje rješenja. Ako je žalbu podnio samo oštećenik i žalba
se uvaži, smatrat će se da je s podnošenjem žalbe preuzeo kazneni progon.

(4) U slučajevima iz stavka 2. i 3. ovoga članka vijeće je dužno donijeti
odluku u roku od četrdesetosam sati.

(5) Pri odlučivanju o istražnom zahtjevu istražni sudac i vijeće nisu
vezani za pravnu ocjenu djela koju je naveo državni odvjetnik.

Članak 191.

(1) Istražni sudac može se suglasiti s prijedlogom državnog odvjetnika
da se ne provodi istraga ako prikupljeni podaci koji se odnose na kazneno
djelo za koje je propisana kazna zatvora do petnaest godina i na počinitelja
daju dovoljno osnova za podizanje optužnice.

(2) Suglasnost iz stavka 1. ovoga članka istražni sudac može dati samo
ako je prije toga ispitao osobu protiv koje se treba podignuti optužnica.
Glede pozivanja i ispitivanja te osobe primjenjuju se odredbe o pozivanju
i ispitivanju okrivljenika. Obavijest o suglasnosti istražni sudac dostavlja
državnom odvjetniku i osobi protiv koje se treba podignuti optužnica.

(3) Rok za podizanje optužnice iznosi osam dana, ali vijeće županijskog
suda (članak 20. stavak 2.) može produljiti taj rok.

(4) Prijedlog iz stavka 1. ovoga članka državni odvjetnik može staviti
i nakon podnošenja istražnog zahtjeva, dok rješenje o zahtjevu ne bude
doneseno.

(5) Ako istražni sudac smatra da nije udovoljeno uvjetima za neposredno
podizanje optužnice, postupit će se kao da je stavljen istražni zahtjev.

(6) Ako je za kazneno djelo predviđena kazna zatvora do osam godina,
državni odvjetnik može, izvan uvjeta predviđenih u stavku 1. do 5. ovoga
članka, podignuti optužnicu i bez provođenja istrage ako prikupljeni podaci
koji se odnose na kazneno djelo i počinitelja daju dovoljno osnova za optužbu.
Prije podizanja optužnice državni odvjetnik može predložiti istražnom sucu
da poduzme određene istražne radnje. Ako se istražni sudac s tim prijedlogom
ne složi, zatražit će da o tome odluči vijeće županijskog suda (članak
20. stavak 2).

(7) Uz prijedlog iz stavka 1. ovoga članka te uz optužnicu podignutu
prema stavku 6. ovoga članka državni odvjetnik dostavit će kaznenu prijavu
i sve spise i zapisnike o radnjama koje su poduzete te predmete koji mogu
poslužiti pri utvrđivanju činjenica ili će naznačiti gdje se oni nalaze.

Članak 192.

(1) Istragu provodi istražni sudac nadležnog suda.

(2) Ministar pravosuđa može odrediti jedan sud u kojem će se za područja
više sudova provoditi istraga (istražni centar).

(3) Istražni sudac obavlja istražne radnje u pravilu samo na području
svojeg suda. Ako interes istrage zahtijeva, on može pojedine istražne radnje
obaviti i izvan područja svojeg suda, ali je dužan o tome izvijestiti sud
na čijem području obavlja istražne radnje.

(4) Na prijedlog istražnog suca u složenim istražnim predmetima predsjednik
suda može odrediti da istražnom sucu u radu pomažu sudski savjetnici i
stručni suradnici kao stručni pomoćnici (diplomirani kriminalisti). Oni
mogu pripremati provođenje pojedinih istražnih radnji, primati izjave i
prijedloge stranaka, te samostalno poduzeti pojedinu istražnu radnju koju
im je istražni sudac povjerio. Zapisnik o takvoj radnji istražni će sudac
ovjeroviti najkasnije četrdesetosam sati nakon njezina poduzimanja. Ispitivanje
okrivljenika i svjedoka, kao pomoć istražnome sucu, mogu obaviti samo sudski
savjetnici.

Članak 193.

(1) U tijeku istrage istražni sudac može povjeriti obavljanje pojedinih
istražnih radnji istražnom sucu suda na čijem području treba poduzeti te
radnje, a ako je za područja više sudova određen jedan sud za pružanje
pravne pomoći - tom sudu.

(2) Državni odvjetnik koji postupa pred sudom kojem je povjereno obavljanje
istražne radnje može biti nazočan toj radnji ako nadležni državni odvjetnik
ne izjavi da će on biti nazočan.

(3) Istražni sudac može povjeriti redarstvenim vlastima izvršenje naredbe
o pretrazi stana ili osobe ili o privremenom oduzimanju predmeta, na način
predviđen ovim Zakonom.

(4) Istražni sudac može, na prijedlog državnog odvjetnika, povjeriti
redarstvenim vlastima izvršenje pojedine istražne radnje, ako se istraga
provodi za kaznena djela protuzakonitog prometa opojnim drogama ili opasnim
materijalima, oružjem, streljivom i drugim predmetima obrane, krivotvorenja
novca i vrijednosnih papira te drugih djela čiji su počinitelji povezani
s stranom državom ili koja je počinila grupa ili zločinačka organizacija,
a takvo je povjeravanje, s obzirom na težinu djela i složenost dokaza,
prijeko potrebno za uspješno vođenje istrage. Ako se istražni sudac ne
složi s prijedlogom državnog odvjetnika, zatražit će odluku vijeća, koje
je dužno odluku donijeti u roku od dvadestčetiri sata.

(5) Pri poduzimanju istražnih radnji redarstvene vlasti imaju postupati
prema odgovarajućim odredbama ovoga Zakona o istražnim radnjama.

Članak 194.

(1) Istražni sudac kojem je povjereno obavljanje pojedinih istražnih
radnji obavit će prema potrebi i druge istražne radnje koje s tim stoje
u svezi ili iz njih proistječu.

(2) Ako istražni sudac kojem je povjereno obavljanje pojedinih istražnih
radnji nije za to nadležan, poslat će predmet nadležnom sudu i o tome izvijestiti
istražnog suca koji mu je predmet dostavio.

Članak 195.

(1) Istraga se vodi samo u svezi s onim kaznenim djelom i protiv onog
okrivljenika na koje se odnosi rješenje o provođenju istrage.

(2) Ako se u tijeku istrage pokaže da postupak treba proširiti na drugo
kazneno djelo ili protiv druge osobe, istražni će sudac o tome izvijestiti
državnog odvjetnika. U takvu slučaju mogu se poduzeti istražne radnje koje
ne trpe odgodu, ali o svemu što je poduzeto mora se izvijestiti državni
odvjetnik.

(3) U svezi s proširenjem istrage vrijede odredbe članka 188. i 189.
ovoga Zakona.

Članak 196.

Nakon donošenja rješenja o provođenju istrage istražni sudac i bez prijedloga
stranaka poduzima radnje za koje smatra da su potrebne za uspješno vođenje
postupka.

Članak 197.

(1) Stranke i oštećenik mogu u tijeku istrage stavljati istražnom sucu
prijedloge da se obave pojedine istražne radnje. Ako se istražni sudac
ne složi s prijedlogom državnog odvjetnika da se obavi pojedina istražna
radnja, zatražit će da o tome odluči vijeće iz članka 20. stavka 2.ovoga
Zakona.

(2) Stranke i oštećenik mogu prijedloge iz stavka 1. ovoga članka stavljati
i istražnom sucu ili redarstvenoj vlasti kojima je povjereno obavljanje
pojedinih istražnih radnji. Ako se istražni sudac, odnosno redarstvene
vlasti ne slože s prijedlogom, obavijestit će o tome predlagatelja koji
prijedlog može ponovno staviti istražnom sucu nadležnog suda.

Članak 198.

(1) Tužitelj i branitelj mogu biti nazočni ispitivanju okrivljenika.

(2) Tužitelj, oštećenik, okrivljenik i branitelj mogu biti nazočni očevidu
i ispitivanju vještaka.

(3) Tužitelj i branitelj mogu biti nazočni pretrazi stana.

(4) Ispitivanju svjedoka mogu biti nazočni tužitelj, okrivljenik i branitelj
kad je vjerojatno da svjedok neće doći na glavnu raspravu, kad istražni
sudac ustanovi da je to svrhovito ili kad je jedna od stranaka zahtijevala
da bude nazočna ispitivanju. Oštećenik može biti nazočan ispitivanju svjedoka
samo kad je vjerojatno da svjedok neće doći na glavnu raspravu.

(5) Istražni sudac dužan je na prikladan način izvijestiti tužitelja,
branitelja, oštećenika i okrivljenika o vremenu i mjestu obavljanja istražnih
radnji kojima oni mogu biti nazočni, osim kad postoji opasnost od odgode.
Ako okrivljenik ima branitelja, istražni će sudac, u pravilu, obavještavati
samo branitelja.

(6) Istražna radnja može se obaviti i bez pozvane osobe, osim bez branitelja
ako je obrana obvezna.

(7) Osobe koje su nazočne istražnim radnjama mogu predložiti istražnom
sucu da radi razjašnjenja stvari postavi određena pitanja okrivljeniku,
svjedoku ili vještaku, a uz dopuštenje istražnog suca mogu postavljati
pitanja i neposredno. Te osobe imaju pravo zahtijevati da se u zapisnik
unesu i njihove primjedbe o obavljanju pojedinih radnji, a mogu i predlagati
izvođenje pojedinih dokaza.

(8) Radi razjašnjenja pojedinih tehničkih ili drugih stručnih pitanja
koja se postavljaju u svezi s pribavljenim dokazima ili pri ispitivanju
okrivljenika ili poduzimanju drugih istražnih radnji, istražni sudac može
zatražiti od odgovarajuće stručne ustanove ili stručne osobe da mu o tim
pitanjima dade potrebna objašnjenja. Ako su pri davanju objašnjenja nazočne
stranke, one mogu tražiti da stručna osoba dade potanja objašnjenja i da
se ona unesu u zapisnik.

(9) Odredbe stavka 1. do 8. ovoga članka primjenjuju se i ako se istražna
radnja poduzima prije donošenja rješenja o provođenju istrage.

Članak 199.

(1) Istražni će sudac rješenjem prekinuti istragu ako je kod okrivljenika
nastupilo privremeno duševno oboljenje ili privremena duševna poremećenost,
a po potrebi će postupiti prema odredbi članka 456. stavka 1. ovoga Zakona.

(2) Ako se ne zna boravište okrivljenika, istraga se može prekinuti,
ali ako je okrivljenik u bijegu ili inače nije dostižan državnim tijelima,
istraga će se prekinuti samo na prijedlog državnog odvjetnika, ako se postupak
vodi na njegov zahtjev.

(3) Prije nego što se istraga prekine, prikupit će se svi dokazi o kaznenom
djelu i krivnji okrivljenika do kojih se može doći.

(4) Kad prestanu smetnje koje su prouzročile prekid, istražni će sudac
nastavit istragu.

Članak 200.

Istražni sudac obustavlja rješenjem istragu kad državni odvjetnik u
tijeku istrage ili nakon završene istrage izjavi da odustaje od progona.
O obustavi istrage istražni će sudac u roku od osam dana izvijestiti oštećenika
(članak 55.).

Članak 201.

(1) Istragu će rješenjem obustaviti vijeće županijskog suda (članak
20. stavak 2.) kad odlučuje o bilo kojem pitanju tijekom istrage:

1) ako djelo koje se stavlja na teret okrivljeniku nije kazneno djelo
za koje se progoni po službenoj dužnosti,

2) ako postoje okolnosti koje isključuju krivnju okrivljenika,

3) ako je nastupila zastara kaznenog progona ili je djelo obuhvaćeno
amnestijom ili pomilovanjem ili ako postoje druge okolnosti koje isključuju
kazneni progon,

4) ako nema dokaza da je okrivljenik počinio kazneno djelo.

(2) Ako istražni sudac ustanovi da postoje razlozi za obustavu istrage
iz stavka 1. ovoga članka, obavijestit će o tome državnog odvjetnika. Ako
državni odvjetnik u roku od osam dana ne izvijesti istražnog suca da odustaje
od progona, istražni sudac zatražit će da vijeće odluči o obustavi istrage.

(3) Rješenje o obustavi istrage dostavlja se državnom odvjetniku, oštećeniku
i okrivljeniku, koji će se odmah pustiti na slobodu ako je u pritvoru.
Protiv tog rješenja državni odvjetnik i oštećenik imaju pravo žalbe. Ako
je protiv rješenja o obustavi istrage žalbu podnio samo oštećenik, a žalba
se uvaži, smatrat će se da je oštećenik podnošenjem žalbe preuzeo kazneni
progon.

Članak 202.

(1) Istražni će sudac prije završene istrage pribaviti podatke o okrivljeniku
navedene u članku 225. ovoga Zakona, ako nedostaju ili ih treba provjeriti,
te podatke o prijašnjim osudama okrivljenika, a ako okrivljenik još izdržava
kaznu ili drugu sankciju koja je vezana za lišenje slobode - podatke o
njegovu ponašanju za vrijeme izdržavanja kazne ili druge sankcije. Prema
potrebi istražni sudac pribavit će podatke o prijašnjem životu okrivljenika
i o prilikama u kojima živi, te o drugim okolnostima koje se tiču njegove
ličnosti. Istražni sudac može odrediti medicinske preglede ili psihološka
ispitivanja okrivljenika kad je potrebno da se dopune podaci o ličnosti
okrivljenika.

(2) Ako dolazi u obzir izricanje jedinstvene kazne kojom će se obuhvatiti
i kazne iz prijašnjih presuda, istražni će sudac zatražiti odgovarajuće
spise.

Članak 203.

(1) Istražni sudac završava istragu kad ustanovi da je stanje stvari
u istrazi dovoljno razjašnjeno da se može podignuti optužnica ili obustaviti
postupak.

(2) Nakon završene istrage istražni sudac dostavlja spise državnom odvjetniku,
koji je dužan u roku od petnaest dana staviti prijedlog da se istraga dopuni
ili podignuti optužnicu, ili dati izjavu da odustaje od progona. Taj rok
može vijeće županijskog suda iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona produljiti
na prijedlog državnog odvjetnika najviše za još 15 dana.

(3) Državni će odvjetnik bez odlaganja obavijestiti podnositelja kaznene
prijave o podizanju optužnice, optužnog prijedloga ili odustajanja od kaznenog
progona.

(4) Ako istražni sudac ne prihvati prijedlog državnog odvjetnika o dopuni
istrage, zatražit će da o tome odluči vijeće županijskog suda (članak 20.
stavak 2). Ako vijeće odbije prijedlog državnog odvjetnika, rok iz stavka
2. ovoga članka počinje teći od dana kad je državnom odvjetniku priopćena
odluka vijeća.

(5) Ako državni odvjetnik ne postupi u roku navedenom u stavku 2. i
3. ovoga članka, dužan je o razlozima izvijestiti višega državnog odvjetnika.

Članak 204.

(1) Ako se istraga ne završi u roku od šest mjeseci, istražni sudac
dužan je izvijestiti predsjednika suda o razlozima zbog kojih istraga nije
završena.

(2) Predsjednik će suda prema potrebi poduzeti mjere da se istraga završi.

Članak 205.

(1) Oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu istražnom sucu nadležnog
suda podnijeti istražni zahtjev, odnosno prijedlog da istragu dopuni. U
tijeku istrage oni mogu istražnom sucu stavljati i druge prijedloge.

(2) U svezi s pokretanjem, provođenjem, prekidom i obustavom istrage
primjenjivat će se odredbe ovoga Zakona koje se odnose na pokretanje i
vođenje istrage na zahtjev državnog odvjetnika.

(3) Kad istražni sudac ustanovi da je istraga završena, izvijestit će
o tome oštećenika kao tužitelja ili privatnog tužitelja i upozoriti ih
da u roku od osam dana trebaju podnijeti optužnicu, odnosno privatnu tužbu,
a ako to ne učine, smatrat će se da su odustali od progona, pa će se postupak
rješenjem obustaviti. Takvo upozorenje istražni sudac dužan je dati i kad
vijeće (članak 20. stavak 2.) odbije prijedlog oštećenika kao tužitelja
ili privatnog tužitelja za dopunu istrage zato što smatra da je stanje
stvari dovoljno razjašnjeno.

Članak 206.

Ako je istražnom sucu potrebna pomoć redarstvenih službi (kriminalističko-tehnička
i dr.) ili drugih državnih tijela u svezi s provođenjem istrage, oni su
mu dužni na njegov zahtjev tu pomoć dati.

Članak 207.

Ako to zahtijevaju probitci kaznenog postupka, čuvanja tajne, javnog
reda ili razlozi morala, istražni sudac ili službena osoba redarstvenih
službi kojoj je povjereno poduzimanje pojedine istražne radnje naložit
će osobama koje ispituje ili koje su nazočne istražnim radnjama ili razgledaju
spise istrage da čuvaju kao tajnu određene činjenice ili podatke koje su
tom prilikom saznale i upozoriti ih da je odavanje tajne kazneno djelo.
Taj će se nalog unijeti u zapisnik o istražnoj radnji, odnosno zabilježit
će se na spisima koji se razgledaju, uz potpis osobe koja je upozorena.

Članak 208.

Kad vijeće odlučuje u tijeku istrage, može zatražiti potrebna objašnjenja
od istražnog suca i stranaka i može pozvati obje stranke da usmeno izlože
svoja stajališta na sjednici vijeća.

Članak 209.

(1) Istražni sudac može kazniti novčanom kaznom do 2.000,00 kuna svaku
osobu koja za vrijeme obavljanja istražne radnje i nakon upozorenja narušava
red. Ako sudjelovanje takve osobe nije prijeko potrebno, ona može biti
udaljena s mjesta gdje se obavlja ta radnja.

(2) Okrivljenik ne može biti kažnjen novčanom kaznom.

(3) Ako državni odvjetnik narušava red, istražni sudac postupit će prema
odredbi članka 300. stavka 5. ovoga Zakona.

Članak 210.

(1) Stranke i oštećenik mogu se uvijek obratiti pritužbom predsjedniku
suda pred kojim se vodi postupak zbog odugovlačenja postupka i drugih nepravilnosti
u tijeku istrage.

(2) Predsjednik suda ispitat će navode u pritužbi, a ako je podnositelj
zahtijevao, obavijestit će ga o tome što je poduzeo u tijeku istrage.

Glava XVIII.

**ISTRAŽNE RADNJE**

*1. Pretraga stana i osoba*

Članak 211.

(1) Pretraga stana i ostalih prostorija osumnjičenika ili okrivljenika,
odnosno drugih osoba te njihovih pokretnih stvari izvan stana može se poduzeti
samo onda ako ima dovoljno osnova za sumnju da se kod njih nalaze počinitelj,
sudionik, tragovi kaznenog djela ili predmeti važni za postupak.

(2) Pretraga pokretnih stvari u smislu odredbe stavka 1. ovoga članka
obuhvaća i pretragu elektroničkog računala i sličnih uređaja za automatsku
obradu podataka koji su s elektronskim računalom povezani. Na zahtjev suda,
osobe koje se koriste računalom dužne su mu omogućiti pristup računalu,
predati medije na kojima su pohranjeni podaci (diskete, vrpce i sl.) te
pružiti potrebne obavijesti za uporabu računala. Osobu koja to odbije premda
za to ne postoje razlozi iz članka 236. ovoga Zakona, tijelo koje obavlja
pretragu može kazniti prema odredbi članka 218. stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 212.

(1) Osobna pretraga može se obaviti kod osobe za koju je vjerojatno
da je počinila kazneno djelo ili da ima kakve predmete važne za kazneni
postupak.

(2) Pretragu osobe obavlja osoba istog spola.

Članak 213.

(1) Pretragu sud određuje pisanim obrazloženim nalogom.

(2) Nalog o pretrazi predaje se prije početka pretrage osobi kod koje
ili na kojoj će se pretraga obaviti. Prije pretrage doma ta će se osoba
poučiti da ima pravo izvijestiti branitelja.

(3) Prije početka pretrage pozvat će se osoba na koju se odnosi nalog
o pretrazi da dobrovoljno izruči osobu, odnosno predmete koji se traže.

(4) Pretrazi se može pristupiti i bez prethodne predaje rješenja te
bez pouke o pravu na branitelja, odnosno poziva za izručenje osobe ili
stvari ako se pretpostavlja oružani otpor ili ako je nužno da se kod sumnje
na teška kaznena djela koja je počinila grupa ili zločinačka organizacija
ili čiji su počinitelji povezani sa stranom državom pretraga obavi iznenada
ili ako se pretraga ima obaviti u javnim prostorijama.

(5) Pretraga se obavlja danju. Pretraga se može obaviti i noću ako je
danju započeta pa nije dovršena ili ako postoje razlozi za poduzimanje
pretrage koja se može obaviti bez sudskog naloga.

(6) Ako se pretraga mora poduzeti u vojarni ili sličnu vojnom objektu,
istražni će sudac nalog o pretrazi dostaviti vojnim vlastima, koje će odrediti
najmanje jednu vojnu osobu da bude nazočna pretrazi.

Članak 214.

(1) Pretrazi stana ima pravo biti nazočan stanar ili njegov zastupnik.

(2) Pretrazi stana ili druge prostorije trebaju biti nazočna dva punoljetna
građanina kao svjedoci. Svjedoci će se prije početka pretrage upozoriti
da paze kako se pretraga obavlja te da imaju pravo prije potpisivanja zapisnika
o pretrazi staviti svoje prigovore ako smatraju da sadržaj zapisnika nije
točan.

(3) Kad se pretraga obavlja u prostorijama državnih tijela i ustanova,
pozvat će se njihov predstavnik da bude nazočan pretrazi.

(4) Pretragu stana i osobe treba obavljati pažljivo, ne remeteći kućni
red.

(5) O svakoj pretrazi stana ili osobe sastavit će se zapisnik, koji
potpisuju osoba kod koje se ili na kojoj se obavlja pretraga i osobe čija
je nazočnost obvezna. Pri pretrazi oduzet će se privremeno samo oni predmeti
i isprave koji su u svezi sa svrhom pretrage u pojedinom slučaju. U zapisnik
će se unijeti i točno naznačiti predmeti i isprave koji se oduzimaju, a
to će se unijeti i u potvrdu koja će se odmah izdati osobi kojoj su predmeti,
odnosno isprave oduzete.

Članak 215.

(1) Ako se pri pretrazi stana, odnosno osobe nađu predmeti koji nemaju
veze s kaznenim djelom zbog kojeg je doneseno rješenje o pretrazi, ali
koji upućuju na drugo kazneno djelo za koje se progoni po službenoj dužnosti,
oni će se opisati u zapisniku i privremeno oduzeti, a o oduzimanju izdat
će se odmah potvrda. O tome će se izvijestiti državni odvjetnik. Ti će
se predmeti odmah vratiti ako državni odvjetnik ustanovi da nema osnove
za pokretanje kaznenog postupka, a ne postoji kakva druga zakonska osnova
po kojoj bi se ti predmeti imali oduzeti.

(2) Predmeti upotrijebljeni kod pretrage elektroničkog računala i sličnih
uređaja za automatsku obradu podataka vratit će se nakon pretrage njihovim
korisnicima, ako nisu potrebni za daljnje vođenje kaznenog postupka. Osobni
podaci pribavljeni pretragom mogu se koristiti samo u svrhe kaznenog postupka
i izbrisat će se bez odgode kad ta svrha prestane.

Članak 216.

(1) Redarstvene vlasti mogu i bez naloga o pretrazi ući u tuđi stan
i druge prostorije i prema potrebi obaviti pretragu:

1) ako držatelj stana ili stanar to želi ili ako tko zove u pomoć,

2) ako je to prijeko potrebno radi izvršenja naloga o uhićenju ili radi
hvatanja počinitelja kaznenog djela za koje se može izreći kazna zatvora
od najmanje tri godine,

3) ako je to prijeko potrebno radi otklanjanja ozbiljne opasnosti po
život i zdravlje ljudi ili imovinu većeg opsega,

(2) U slučaju pretrage iz stavka 1. ovoga članka ako se pretraga poduzima
u domu ili drugim prostorijama počinitelja kaznenog djela, pretraga se
može poduzeti i radi pronalaženja ili osiguranja dokaza. Ta se pretraga
može poduzeti samo u nazočnosti svjedoka.

(3) Redarstvene vlasti mogu i bez naloga o pretrazi i bez svjedoka obaviti
pretragu osobe pri izvršenju naloga o privođenju ili pri uhićenju ako postoji
vjerojatnost da ta osoba posjeduje oružje ili oruđe za napad ili ako postoji
vjerojatnost da će odbaciti, sakriti ili uništiti predmete koje treba od
nje oduzeti kao dokaz u kaznenom postupku.

(4) Kad redarstvene vlasti obave pretragu bez naloga, dužne su zapisnik
o pretrazi i izvješće odmah podnijeti istražnom sucu, a ako se postupak
još ne vodi - nadležnom državnom odvjetniku.

Članak 217.

Ako je pretraga obavljena bez pisanoga sudskog naloga (članak 213. stavak
1.) ili bez osoba koje moraju biti nazočne pretrazi (članak 214. stavak
1. i 2.) ili su je redarstvene vlasti poduzele suprotno odredbama članka
216. stavka 1. i 2. ovoga Zakona, sudska se odluka ne smije temeljiti na
zapisnicima o pretrazi niti ostalim dokazima pribavljenim pretragom.

*2. Privremeno oduzimanje predmeta*

Članak 218.

(1) Predmeti koji se prema kaznenom zakonu imaju oduzeti ili koji mogu
poslužiti pri utvrđivanju činjenica u kaznenom postupku privremeno će se
oduzeti i na temelju sudske odluke će se osigurat njihovo čuvanje.

(2) Tko drži takve predmete, dužan ih je predati na zahtjev suda. Osoba
koja ih odbije predati može se kazniti do 2.000,00 kuna, a u slučaju daljnjeg
odbijanja može se zatvoriti. Zatvor traje do predaje predmeta ili do završetka
kaznenog postupka, a najdulje mjesec dana. Na isti način postupit će se
prema službenoj ili odgovornoj osobi u državnom tijelu ili pravnoj osobi.

(3) Odredbe stavaka 1. i 2. ovog člana odnose se i na podatke pohranjene
u uređajima za automatsku, odnosno elektroničku obradu podataka, koji se,
na njihov zahtjev, moraju predočiti tijelima kaznenog postupka u čitljivom
i razumljivom obliku. Pri njihovu pribavljanju tijelo kaznenog postupka
posebno će voditi računa o propisima koji se odnose na čuvanje tajnosti
određenih podataka.

(4) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna ili je naređen
zatvor odlučuje vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.). Žalba protiv
rješenja o zatvoru ne zadržava izvršenje rješenja.

(5) Redarstvene vlasti mogu oduzeti predmete navedene u stavku 1, 2.
i 3. ovoga članka kad postupaju prema odredbama članka 177. i članka 184.
stavka 1. ovoga Zakona ili kad izvršavaju nalog suda.

(6) Pri oduzimanju predmeta naznačit će se gdje su pronađeni i opisat
će se, a po potrebi i na drugi način osigurati utvrđivanje njihove istovjetnosti.
Za oduzete predmete izdat će se potvrda.

(7) Prisilne mjere navedene u stavku 2. i 3. ovoga članka ne mogu se
primijeniti prema okrivljeniku niti osobama koje su oslobođene dužnosti
svjedočenja.

Članak 219.

(1) Državna tijela mogu uskratiti pokazivanje ili izdavanje svojih spisa
i drugih isprava ako smatraju da bi objava njihova sadržaja bila štetna
za opće probitke. Banke mogu uskratiti davanje podataka koji predstavljaju
bankarsku tajnu. Ako je uskraćeno pokazivanje ili davanje spisa i drugih
isprava, odnosno podataka koji čine bankarsku tajnu, konačnu odluku donosi
vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.).

(2) Trgovačka društva i druge pravne osobe mogu zahtijevati da se ne
objave podaci koji se odnose na njihovo poslovanje.

(3) Istražni sudac može zatražiti od banke da mu dostavi podatke o bankovnim
računima okrivljenika ili druge osobe protiv koje se vodi postupak za oduzimanje
imovinske koristi pribavljene kaznenim djelom. Takav se zahtjev može postaviti
i prije pokretanja istrage, odnosno i prije pokretanja postupka za oduzimanje
imovinske koristi, ako postoje osnove sumnje da se na bankovnim računima
nalaze sredstva pribavljena protuzakonitom trgovinom opojnim drogama ili
sudjelovanjem u kaznenim djelima koje je počinila grupa ili zločinačka
organizacija za koja zakon predviđa kaznu zatvora preko tri godine.

(4) Ako banka nakon odluke vijeća iz stavka 1. ovoga članka ne dostavi
istražnom sucu zatražene podatke, istražni će sudac odmah obavijestiti
Narodnu banku Hrvatske te poduzeti druge zakonite mjere.

(5) Sud može rješenjem naložiti pravnoj ili fizičkoj osobi da privremeno
obustavi izvršenje financijske transakcije za koju postoji sumnja da pretstavlja
kazneno djelo, da služi prikrivanju kaznenog djela ili prikrivanju dobiti
ostvarene kaznenim djelom.

(6) Rješenjem iz stavka 5. ovoga članka sud će odrediti da se financijska
sredstva namijenjena za transakciju iz stavka 5. ovoga članka i gotovinski
iznosi novca domaće i strane valute privremeno oduzeti prema članku 218.
stavku 1. ovoga Zakona deponiraju na poseban račun i čuvaju do okončanja
postupka, odnosno dok se ne steknu uvjeti za njihovo vraćanje.

(7) Protiv rješenja istražnog suca iz stavka 3. i 5. ovoga članka žalbu
može podnijeti državni odvjetnik, vlasnik sredstava gotovog novca domaće
i strane valute, okrivljenik, te pravna ili fizička osoba koja treba postupiti
prema rješenju iz stavka 3. i 5. ovoga članka.

Članak 220.

(1) Ako se privremeno oduzimaju spisi koji mogu poslužiti kao dokaz,
oni će se popisati. Ako to nije moguće, spisi će se staviti u omot i zapečatiti.
Vlasnik spisa može na omot staviti i svoj pečat.

(2) Osoba od koje su spisi oduzeti pozvat će se da bude na otvaranju
omota. Ako se ona ne odazove pozivu ili je odsutna, omot će se otvoriti,
spisi pregledati i popisati u njezinoj odsutnosti.

(3) Pri pregledavanju spisa mora se paziti da njihov sadržaj ne saznaju
neovlaštene osobe.

Članak 221.

(1) Istražni sudac može naložiti da poštanske, telefonske i druge prometne
organizacije zadrže i njemu, uz potvrdu primitka, predaju pisma, brzojave
i druge pošiljke koje su upućene okrivljeniku ili koje on odašilje ako
postoje okolnosti zbog kojih se s osnovom može očekivati da će te pošiljke
poslužiti kao dokaz u postupku.

(2) Državni odvjetnik može naložiti samo zadržavanje pošiljaka, ali
su organizacije navedene u stavku 1. ovoga članka obvezne obustaviti zadržavanje
ako u roku od tri dana nakon primitka naloga ne prime odluku istražnog
suca.

(3) Zadržane pošiljke otvara istražni sudac u nazočnosti dvaju svjedoka.
Pri otvaranju pazit će se da se ne oštete pečati, a omoti će se i adrese
sačuvati. O otvaranju će se sastaviti zapisnik.

(4) Ako interesi postupka dopuštaju, sadržaj pošiljke može se priopćiti
u cijelosti ili djelomično okrivljeniku, odnosno osobi kojoj je upućena,
a može mu se pošiljka i predati. Ako je okrivljenik odsutan, sadržaj pošiljke
će se priopćiti ili predati kome od njegovih rođaka, a ako njih nema, vratit
će se pošiljatelju, ako se to ne protivi interesima postupka.

*3. Postupanje sa sumnjivim stvarima*

Članak 222.

(1) Nađe li se kod okrivljenika tuđa stvar, a ne zna se čija je, tijelo
koje vodi postupak opisat će tu stvar i opis objaviti na ploči općine na
čijem području okrivljenik živi i na čijem je području kazneno djelo počinjeno.
U oglasu će se pozvati vlasnik da se javi u roku od jedne godine od dana
objave oglasa jer će se inače stvar prodati. Novac dobiven prodajom unosi
se u proračunska sredstva.

(2) Ako je riječ o stvarima veće vrijednosti, objava se može obaviti
i preko dnevnih listova.

(3) Ako je stvar podložna kvaru ili je njezino čuvanje vezano sa znatnim
troškovima, ona će se prodati prema odredbama koje važe za ovršni postupak,
a novac predati na čuvanje banci.

(4) Prema odredbi stavka 3. ovoga članka postupit će se i kad stvar
pripada odbjeglom ili nepoznatom počinitelju kaznenog djela.

Članak 223.

(1) Ako se tijekom jedne godine nitko ne javi za stvari ili za novac
dobiven od prodaje stvari, donijet će se odluka da stvar postaje vlasništvo
Republike Hrvatske, odnosno da se novac unosi u proračunska sredstva.

(2) Vlasnik stvari ima pravo u parnici tražiti povrat stvari ili novca
dobivenog od prodaje stvari. Zastarijevanje tog prava počinje teći od dana
objave oglasa.

Članak 224.

Predmeti koji su tijekom kaznenog postupka privremeno oduzeti vratit
će se vlasniku, odnosno posjedniku čim se ustanovi da ne postoje razlozi
za njihovo oduzimanje.

*4. Ispitivanje okrivljenika*

Članak 225.

(1) Kad se okrivljenik prvi put ispituje, pitat će se za ime i prezime,
nadimak ako ga ima, ime i prezime roditelja, djevojačko obiteljsko ime
majke, gdje je rođen, gdje stanuje, dan, mjesec i godinu rođenja, koje
je narodnosti i čiji je državljanin, čime se zanima, kakve su mu obiteljske
prilike, zna li pisati, kakve je škole završio, je li, gdje i kada služio
vojsku, odnosno ima li čin časnika ili vojnog službenika, vodi li se u
vojnoj evidenciji i gdje, je li odlikovan, kakva je imovna stanja, je li,
kad i zašto osuđivan, je li i kad izrečenu kaznu izdržao, vodi li se protiv
njega postupak za koje drugo kazneno djelo, a ako je maloljetan, tko mu
je zakonski zastupnik. Okrivljenik će se poučiti da je dužan odazvati se
pozivu i odmah priopćiti svaku promjenu adrese ili namjeru da promijeni
boravište, a upozorit će se i na posljedice ako prema tome ne postupi.

(2) Zatim će se okrivljeniku priopćiti zašto se okrivljuje i koji su
osnovi sumnje protiv njega, a upozorit će se da nije dužan iznijeti svoju
obranu niti odgovarati na pitanja kao i na pravo da uzme branitelja po
svom izboru, koji može biti nazočan ispitivanju. Nakon toga pozvat će se
da iznese svoju obranu, prije čijeg iznošenja ima pravo posavjetovati se
s braniteljem.

(3) Okrivljenik se ispituje usmeno. Pri ispitivanju mu se može dopustiti
da se služi svojim zabilješkama.

(4) Pri ispitivanju treba okrivljeniku omogućiti da se u neometanom
izlaganju očituje o svim okolnostima koje ga terete i da iznese sve činjenice
koje mu služe za obranu.

(5) Kad okrivljenik završi iskaz, postavit će mu se pitanja ako je potrebno
da se popune praznine ili otklone proturječnosti i nejasnoće u njegovu
izlaganju.

(6) Ispitivanje treba obavljati tako da se u potpunosti poštuje ličnost
okrivljenika.

(7) Prema okrivljeniku se ne smije upotrijebiti sila, prijetnja ili
druga slična sredstva da bi se došlo do njegove izjave ili priznanja.

(8) Okrivljenik može biti ispitan i bez branitelja samo ako se izričito
odrekao tog prava, a obrana nije obvezna.

(9) Ako je postupljeno suprotno odredbama stavka 2., 7. i 8. ovoga članka
ili ako izjave okrivljenika o korištenju prava da uzme branitelja nisu
ubilježene u zapisnik, na iskazu okrivljenika ne može se temeljiti sudska
odluka.

Članak 226.

(1) Okrivljeniku treba postavljati pitanja jasno, razgovijetno i određeno,
tako da ih može potpuno razumjeti. U ispitivanju se ne smije polaziti od
pretpostavke da je okrivljenik priznao nešto što nije priznao, niti se
smiju postavljati pitanja u kojima je već sadržano kako se na njih treba
odgovoriti. Prema okrivljeniku se ne smije upotrijebiti obmana da bi se
došlo do njegove izjave ili priznanja.

(2) Ako se kasniji iskazi okrivljenika razlikuju od ranijih, a osobito
ako okrivljenik opozove svoje priznanje, pozvat će se da iznese razloge
zašto je dao različite iskaze, odnosno zašto je opozvao priznanje.

Članak 227.

(1) Okrivljenik može biti suočen sa svjedokom ili drugim okrivljenikom
ako se njihovi iskazi ne slažu o važnim činjenicama.

(2) Suočeni će se posebno ispitati o svakoj okolnositi o kojoj se njihovi
iskazi međusobno ne slažu, a njihov odgovor unijeti u zapisnik.

Članak 228.

Predmeti koji su u svezi s kaznenim djelom ili koji služe kao dokaz
pokazat će se okrivljeniku radi prepoznavanja, nakon što ih prethodno opiše.
Ako se ti predmeti ne mogu donijeti, okrivljenik se može odvesti na mjesto
gdje se oni nalaze.

Članak 229.

(1) Iskaz okrivljenika unosi se u zapisnik u obliku pripovijedanja,
a postavljena pitanja i odgovori na njih unijet će se u zapisnik samo kad
je to potrebno.

(2) Okrivljeniku se može dopustiti da svoj iskaz sam kazuje u zapisnik.

Članak 230.

Ukoliko okrivljenik iskazuje nerazgovjetno ili na drugi način nejasno,
tijelo koje vodi postupak može, uz suglasnost stranaka, otkloniti nejasnoće
izvođenjem dokaza, a po potrebi psihološkim ili psihijatrijskim vještačenjem.

Članak 231.

(1) Ispitivanje okrivljenika obavit će se preko tumača u slučajevima
predviđenim ovim Zakonom.

(2) Ako je okrivljenik gluh, postavljat će mu se pitanja pisano, a ako
je nijem, pozvat će se da pisano odgovara. Ako se ispitivanje ne može obaviti
na taj naćin, pozvat će se kao tumač osoba koja se s okrivljenikom može
sporazumjeti.

(3) Ako tumač nije prisegnut, položit će prisegu da će vjerno prenijeti
pitanja koja se okrivljeniku upućuju i izjave što ih on bude davao.

(4) Odredbe ovoga Zakona koje se odnose na vještake smisleno će se primjenjivati
na tumače.

*5. Ispitivanje svjedoka*

Članak 232.

(1) Kao svjedoci pozivaju se osobe za koje je vjerojatno da će moći
dati obavijesti o kaznenom djelu i počinitelju i o drugim važnim okolnostima.

(2) Oštećenik, oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj mogu se ispitati
kao svjedoci.

(3) Svaka osoba koja se kao svjedok poziva dužna je odazvati se pozivu,
a ako ovim Zakonom nije drukčije propisano, obvezna je i svjedočiti.

Članak 233.

Ne može se ispitati kao svjedok:

1) osoba koja bi svojim iskazom povrijedila obvezu čuvanja službene
državne ili vojne tajne, dok je nadležno tijelo ne oslobodi te obveze,

2) branitelj okrivljenika o onome što mu je okrivljenik kao svom branitelju
povjerio, osim ako to sam okrivljenik ne zahtijeva.

3) okrivljenik u postupku u kojem su primijenjene odredbe članka 29.
ovoga Zakona.

Članak 234.

(1) Oslobođeni su obveze svjedočenja:

1) bračni ili izvanbračni drug okrivljenika,

2) rođaci okrivljenika u uspravnoj lozi, rođaci u pobočnoj lozi do trećega
stupnja zaključno te srodnici po tazbini do drugoga stupnja zaključno,

3) posvojenik i posvojitelj okrivljenika,

4) vjerski ispovjednik o onome što mu je okrivljenik ispovjedio,

5) odvjetnici, javni bilježnici, porezni savjetnici, liječnici, zubari,
ljekarnici, primalje i socijalni radnici o onome što su u obavljanju svoga
zanimanja saznali od okrivljenika,

6) novinari i njihovi urednici u sredstvima javnog priopćavanja o izvorima
obavijesti i podataka za koje su saznali u obavljanju svoga zanimanja i
koji su uporabljeni prilikom uređivanja sredstava javnog priopćavanja,
osim u kaznenom postupku zbog kaznenih djela protiv časti i ugleda počinjenih
putem sredstava javnog priopćavanja.

(2) Osobe navedene u stavku 1. točkama 4., 5. i 6. ovoga članka ne mogu
uskratiti iskaz ako postoji zakonska osnova po kojoj su oslobođene dužnosti
čuvanja tajne.

(3) Sud koji vodi postupak obvezan je osobe spomenute u stavku 1. ovoga
članka, prije njihova ispitivanja ili čim sazna za njihov odnos prema okrivljeniku,
upozoriti da ne moraju svjedočiti. Upozorenje i odgovor unose se u zapisnik.

(4) Maloljetnik koji s obzirom na dob i duševnu razvijenost nije sposoban
shvatiti značenje prava da ne mora svjedočiti ne može se ispitati kao svjedok,
osim ako to sam okrivljenik ne zahtijeva.

(5) Osoba koja ima razloga uskratiti svjedočenje prema jednom od okrivljenika
oslobođena je dužnosti svjedočenja i prema ostalim okrivljenicima ako se
njezin iskaz prema naravi stvari ne može ograničiti samo na ostale okrivljenike.

Članak 235.

Ako je kao svjedok ispitana osoba koja se ne može ispitati kao svjedok
(članak 233.) ili osoba koja ne mora svjedočiti (članak 234.), a nije na
to upozorena ili se nije izričito odrekla toga prava, ili ako upozorenje
i odricanje nije ubilježeno u zapisnik, ili ako je ispitan maloljetnik
koji ne može shvatiti značenje prava da ne mora svjedočiti, ili ako je
iskaz svjedoka iznuđen silom, prijetnjom ili drugim sličnim zabranjenim
sredstvom, na takvu iskazu svjedoka ne može se temeljiti sudska odluka.

Članak 236.

Svjedok nije obvezan odgovarati na pojedina pitanja ako je vjerojatno
da bi time izložio sebe ili svoga bliskog rođaka teškoj sramoti, znatnoj
materijalnoj šteti ili kaznenom progonu. O tome će sud poučiti svjedoka.

Članak 237.

(1) Svjedok se poziva dostavom pisanog poziva, u kojem će se navesti
ime, prezime, zanimanje pozvanog, vrijeme i mjesto dolaska, kazneni predmet
u svezi s kojim se poziva, naznaku da se poziva kao svjedok i upozorenje
o posljedicama neopravdanog izostanka.

(2) Pozivanje kao svjedoka maloljetne osobe koja nije navršila šesnaest
godina obavlja se preko njezinih roditelja, odnosno zakonskog zastupnika,
osim ako to nije moguće zbog potrebe da se hitno postupa ili zbog drugih
okolnosti.

(3) Svjedoci koji se zbog starosti, bolesti ili teških tjelesnih mana
ne mogu odazvati pozivu mogu se ispitati u svojem stanu.

Članak 238.

(1) Svjedoci se ispituju svaki zasebno i bez nazočnosti ostalih svjedoka.
Svjedok je dužan odgovore davati usmeno.

(2) Svjedok će se najprije upozoriti da je dužan govoriti istinu i da
ne smije ništa prešutjeti, a nakon toga će se upozoriti da je davanje lažnog
iskaza kazneno djelo. Svjedok će se upozoriti i da nije dužan odgovarati
na pitanja predviđena u članku 236. ovoga Zakona i to će se upozorenje
unijeti u zapisnik.

(3) Nakon toga svjedok će se pitati za ime i prezime, ime oca, jedinstveni
matični broj građana državljana Republike Hrvatske, zanimanje, boravište,
mjesto rođenja, godine života i njegov odnos s okrivljenikom i oštećenikom.

(4) Svjedoku se može dopustiti da ne odgovori na pitanja iz stavka 3.
ovoga članka ako bi svojim odgovorom sebe ili drugog izložio ozbiljnoj
opasnosti po život, zdravlje, tjelesnu nepovredivost, slobodu i imovinu
većeg opsega.

(5) Pri ispitivanju maloljetne osobe, osobito ako je oštećena kaznenim
djelom, postupit će se obzirno da ispitivanje ne bi štetno utjecalo na
psihičko stanje maloljetnika. Ako je to potrebno, ispitivanje maloljetne
osobe obavit će se uz pomoć pedagoga, psihologa ili druge stručne osobe.

Članak 239.

(1) Nakon općih pitanja svjedok se poziva da iznese sve što mu je o
predmetu poznato, a nakon toga će mu se postavljati pitanja radi provjere,
dopune i razjašnjenja. Pri ispitivanju svjedoka nije dopušteno služiti
se obmanom niti postavljati takva pitanja u kojima je već sadržano kako
bi trebalo odgovoriti.

(2) Svjedok će se uvijek pitati otkud mu je poznato ono o čemu svjedoči.

(3) Svjedoci se mogu suočiti ako se njihovi iskazi ne slažu o važnim
činjenicama. Suočeni će se o svakoj okolnosti o kojoj se njihovi iskazi
međusobno ne slažu svaki posebno ispitati i njihov odgovor unijeti u zapisnik.
Istovremeno se mogu suočiti samo dva svjedoka.

(4) Oštećenik koji se ispituje kao svjedok pitat će se želi li u kaznenom
postupku ostvariti imovinskopravni zahtjev.

(5) S obzirom na životnu dob, tjelesno i duševno stanje, ili druge opravdane
interese svjedoka se može ispitati putem tehničkih uređaja za prijenos
slike i zvuka na način da mu stranke mogu postavljati pitanja bez nazočnosti
u prostoriji gdje se svjedok nalazi. Za potrebe takvog ispitivanja može
se odrediti stručna osoba iz članka 198. stavka 8. ovoga Zakona.

Članak 240.

Ako je potrebno utvrditi poznaje li svjedok osobu ili predmete, tražit
će se od njega najprije da ih opiše i da navede znakove prema kojima se
razlikuju, pa će mu se tek nakon toga pokazati radi prepoznavanja i to
zajedno s drugim njemu nepoznatim osobama, odnosno, ako je to moguće, zajedno
s predmetima iste vrste.

Članak 241.

Ako se ispitivanje svjedoka obavlja preko tumača ili ako je svjedok
gluh ili nijem, on se ispituje na način propisan u članku 231. ovoga Zakona.

Članak 242.

Od svjedoka se može zatražiti obećanje da će iskazati istinu. Obećanje
glasi: Svjestan značenja mojeg iskaza i pravne odgovornosti, obećajem svečano
da ću iskazati potpunu istinu i samo istinu te da ništa neću prešutjeti
od onoga što mi je poznato.

Članak 243.

(1) Ako svjedok koji je uredno pozvan ne dođe a izostanak ne opravda,
ili se bez odobrenja ili opravdanog razloga udalji s mjesta gdje treba
biti ispitan, može se naložiti da se prisilno dovede a može se i kazniti
novčano do 2.000,00 kuna.

(2) Ako svjedok dođe, pa nakon što je upozoren na posljedice neće bez
zakonskog razloga svjedočiti, može se kazniti novčano do 2.000,00 kuna,
a ako i nakon toga odbije svjedočiti, može se zatvoriti. Zatvor traje dok
svjedok ne pristane svjedočiti ili dok njegovo ispitivanje ne postane nepotrebno,
ili dok se kazneni postupak ne završi, ali najdulje do mjesec dana.

(3) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna ili zatvor
odlučuje uvijek vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.). Žalba protiv
rješenja o zatvoru ne zadržava izvršenje rješenja.

(4) Vojne osobe, pripadnici redarstvene vlasti i pripadnici pravosudne
policije ne mogu se zatvoriti, ali će se o njihovu odbijanju svjedočenja
izvijestiti njihovo nadležno zapovjedništvo radi kažnjavanja.

*6. Očevid*

Članak 244.

Očevid se poduzima kad je za utvrđivanje ili razjašnjenje kakve važne
činjenice u postupku potrebno neposredno opažanje.

Članak 245.

(1) Radi provjere izvedenih dokaza ili utvrđivanja činjenica koje su
važne za razjašnjenje stvari tijelo koje vodi postupak može odrediti rekonstrukciju
događaja, koja se obavlja tako da se ponove radnje ili situacije u uvjetima
uz koje se prema izvedenim dokazima događaj odigrao. Ako su u iskazima
pojedinih svjedoka ili okrivljenika radnje ili situacije različito prikazane,
događaj će se, u pravilu, rekonstruirati posebno sa svakim od njih.

(2) Rekonstrukcija se ne smije obavljati na način kojim se vrijeđa javni
red ili moral ili se dovodi u opasnost život ili zdravlje ljudi.

(3) Pri rekonstrukciji mogu se, prema potrebi, ponovno izvesti pojedini
dokazi.

Članak 246.

(1) Tijelo koje obavlja očevid ili rekonstrukciju može zatražiti pomoć
stručne osobe kriminalističkotehničke, prometne ili druge struke, koja
će, prema potrebi, poduzeti i pronalaženje, osiguravanje ili opisivanje
tragova, obaviti potrebna mjerenja i snimanja, izraditi skice ili prikupiti
druge podatke.

(2) Na očevid ili rekonstrukciju može se pozvati i vještak ako bi njegova
nazočnost bila korisna za davanje nalaza i mišljenja.

*7. Vještačenje*

Članak 247.

Vještačenje se određuje kad za utvrđivanje ili ocjenu neke važne činjenice
treba pribaviti nalaz i mišljenje od osobe koja raspolaže potrebnim stručnim
znanjem.

Članak 248.

(1) Vještačenje određuje pisanim nalogom tijelo koje vodi postupak.
U nalogu će se navesti u svezi s kojim se činjenicama obavlja vještačenje
i kome se povjerava. Nalog se dostavlja i strankama.

(2) Ako za određenu vrstu vještačenja postoji stručna ustanova, ili
se vještačenje može obaviti unutar državnog tijela, takva vještačenja,
osobito složenija, povjeravat će se, u pravilu, takvoj ustanovi, odnosno
tijelu. Ustanova, odnosno tijelo određuje jednog ili više stručnjaka koji
će obaviti vještačenje.

(3) Kad vještaka određuje tijelo koje vodi postupak, to tijelo će, u
pravilu, odrediti jednog vještaka, a ako je vještačenje složeno - dva ili
više vještaka.

(4) Ako za koju vrstu vještačenja postoje kod suda stalno određeni vještaci,
drugi se vještaci mogu odrediti samo ako postoji opasnost od odgode, ili
ako su stalni vještaci spriječeni, ili ako to zahtijevaju druge okolnosti.

Članak 249.

(1) Osoba koja se poziva kao vještak dužna je odazvati se pozivu i dati
svoj nalaz i mišljenje.

(2) Ako vještak koji je uredno pozvan ne dođe, a izostanak ne opravda,
ili ako odbije vještačiti, može se kazniti novčano do 2.000,00 kuna, a
u slučaju neopravdanog izostanka može se i prisilno dovesti.

(3) O žalbi protiv rješenja kojim je izrečena novčana kazna odlučuje
vijeće županijskog suda (članak 20. stavak 2.).

(4) Neovisno od odredbe stavka 2. ovoga članka, tijelo koje vodi postupak
može od vještaka zatražiti da navede rok u kojem će podnijeti nalaz i mišljenje
te dade obvezu da će u slučaju propuštanja toga roka uplatiti iznos iz
stavka 2. ovoga članka u proračunska sredstva. Zapisnik s izjavom vještaka
o toj obvezi ima snagu ovršne isprave.

Članak 250.

(1) Za vještaka se ne može uzeti osoba koja ne može biti ispitana kao
svjedok ili osoba koja je oslobođena dužnosti svjedočenja, a ni osoba prema
kojoj je kazneno djelo počinjeno, a ako je uzeta, na njezinu nalazu i mišljenju
ne može se temeljiti sudska odluka.

(2) Razlog za izuzeće vještaka postoji i u svezi s osobom koja je zajedno
s okrivljenikom ili oštećenikom zaposlena u istom državnom tijelu ili kod
istoga poslodavca.

(3) Za vještaka se, u pravilu, neće uzeti osoba koja je ispitana kao
svjedok.

(4) Kad je dopuštena posebna žalba protiv rješenja kojim se odbija zahtjev
za izuzeće vještaka (članak 39. stavak 4.), žalba odgađa obavljenje vještačenja,
ako ne postoji opasnost od odgode.

Članak 251.

(1) Prije početka vještačenja pozvat će se vještak da predmet vještačenja
brižljivo prouči, da točno navede sve što zapazi i nađe te da svoje mišljenje
iznese nepristrano i u skladu s pravilima znanosti i vještine. On će se
posebno upozoriti da je davanje lažnog iskaza kazneno djelo.

(2) Od vještaka se može tražiti da obeća da će iskazivati istinu na
način predviđen u članku 242. ovoga Zakona. Stalno prisegnuti vještak samo
će se upozoriti na obećanje.

(3) Tijelo pred kojim se vodi postupak rukovodi vještačenjem, pokazuje
vještaku predmete koje će proučiti, postavlja mu pitanja i prema potrebi
traži objašnjenja o danom nalazu i mišljenju.

(4) Vještaku se mogu davati razjašnjenja, a može mu se dopustiti i da
razgleda spise. Vještak može predložiti da se izvedu dokazi ili pribave
predmeti i podaci koji su od važnosti za davanje nalaza i mišljenja. Ako
bude nazočan pri očevidu, rekonstrukciji ili drugoj istražnoj radnji, vještak
može predložiti da se razjasne pojedine okolnosti ili da se osobi koja
se ispituje postave pojedina pitanja.

Članak 252.

(1) Vještak pregleda predmete vještačenja u nazočnosti tijela koje vodi
postupak i zapisničara, osim ako su za vještačenje potrebna dugotrajna
ispitivanja ili ako se ispitivanja obavljaju u ustanovama, odnosno državnom
tijelu ili ako to traže obziri morala.

(2) Ako je za svrhe vještačenja potrebno da se obavi analiza kakve tvari,
vještaku će se, ako je to moguće, staviti na raspolaganje samo dio te tvari,
a ostatak će se u potrebnoj količini osigurati za slučaj naknadnih ispitivanja.

Članak 253.

Nalaz i mišljenje vještaka unosi se odmah u zapisnik. Vještaku se može
odobriti da naknadno podnese pisani nalaz, odnosno mišljenje u roku koji
mu odredi tijelo pred kojim se vodi postupak.

Članak 254.

(1) Ako se vještačenje povjerava stručnoj ustanovi ili državnom tijelu,
tijelo koje vodi postupak upozorit će da u davanju nalaza i mišljenja ne
može sudjelovati osoba iz članka 250. ovoga Zakona ili osoba za koju postoje
razlozi za izuzeće od vještačenja propisani u ovom Zakonu te na posljedice
davanja lažnog nalaza i mišljenja.

(2) Stručnoj ustanovi, odnosno državnom tijelu stavit će se na raspolaganje
materijal potreban za vještačenje, a ako je potrebno, postupit će se prema
odredbama članka 251. stavka 4. ovoga Zakona.

(3) Stručna ustanova, odnosno državno tijelo dostavlja pisani nalaz
i mišljenje potpisan od osoba koje su obavile vještačenje.

(4) Stranke mogu od upravitelja stručne ustanove, odnosno državnog tijela
zahtijevati da im priopći imena stručnjaka koji će obaviti vještačenje.

(5) Odredbe članka 251. stavka 1. do 3. ovoga Zakona ne primjenjuju
se kad je vještačenje povjereno stručnoj ustanovi ili državnom tijelu.
Tijelo pred kojim se vodi postupak može tražiti od stručne ustanove ili
tijela objašnjenja o danom nalazu i mišljenju.

Članak 255.

(1) U zapisniku o vještačenju ili u pisanom nalazu i mišljenju naznačit
će se tko je obavio vještačenje te zanimanje, stručna sprema i specijalnost
vještaka.

(2) Nakon završenog vještačenja, kojem nisu bile nazočne, stranke će
se izvijestiti da je vještačenje obavljeno i da zapisnik o vještačenju,
odnosno pisani nalaz i mišljenje mogu razgledati.

Članak 256.

Ako se podaci vještaka u njihovu nalazu bitno razilaze ili ako je njihov
nalaz nejasan, nepotpun ili u proturječnosti sam sa sobom ili s izviđenim
okolnostima, a ti se nedostaci ne mogu otkloniti ponovnim ispitivanjem
vještaka, obnovit će se vještačenje s istim ili drugim vještacima.

Članak 257.

Ako u mišljenju vještaka ima proturječnosti ili nedostataka ili se pojave
osnove sumnje u točnost danog mišljenja, a ti se nedostaci ili sumnja ne
mogu otkloniti ponovnim ispitivanjem vještaka, zatražit će se mišljenje
drugih vještaka.

Članak 258.

(1) Pregled i obdukcija tijela poduzet će se uvijek kad u kakvu smrtnom
slučaju postoji sumnja ili je očito da je smrt prouzročena kaznenim djelom
ili je u svezi s počinjenjem kaznenog djela. Ako je tijelo već pokopano,
odredit će se ekshumacija radi njegova pregleda i obdukcije.

(2) Pri obdukciji tijela poduzet će se potrebne mjere da se ustanovi
istovjetnost tijela i u tu će se svrhu posebno opisati podaci o vanjskim
i unutarnjim tjelesnim osobinama tijela.

Članak 259.

(1) Kad se vještačenje ne obavlja u stručnoj ustanovi, pregled i obdukciju
tijela obavlja jedan liječnik, a prema potrebi dva ili više liječnika,
koji po mogućnositi trebaju biti sudskomedicinske struke. Tim vještačenjem
rukovodi istražni sudac i u zapisnik unosi nalaz i mišljenje vještaka.

(2) Za vještaka se ne može odrediti liječnik koji je liječio umrloga.
On se može ispitati kao svjedok pri obdukciji tijela radi davanja razjašnjenja
o tijeku i okolnostima bolesti.

Članak 260.

(1) U svojem mišljenju vještaci će osobito navesti koji je neposredni
uzrok smrti, što je taj uzrok izazvalo i kad je smrt nastupila.

(2) Ako je na tijelu nađena kakva ozljeda, utvrdit će se je li tu ozljedu
nanio tko drugi i ako jest, onda čime, na koji način, koliko vremena prije
nego što je smrt nastupila te je li ona prouzročila smrt. Ako je na tijelu
nađeno više ozljeda, utvrdit će se je li svaka ozljeda prouzročila smrt,
a ako je više ozljeda smrtonosnih, koja je od njih ili koje su svojim skupnim
djelovanjem bile uzrokom smrti.

(3) U slučaju iz stavka 2. ovoga članka ima se osobito utvrditi je li
smrt prouzročena samom vrstom i općom naravi ozljede ili zbog osobnog svojstva
ili osobitog stanja organizma ozlijeđenoga, ili zbog slučajnih okolnosti
pod kojima je ozljeda nanesena.

(4) Osim toga utvrdit će se bi li pravodobno pružena pomoć mogla otkloniti
smrt.

Članak 261.

(1) Pri pregledu i obdukciji začetka treba posebno utvrditi njegovu
starost, sposobnost za izvanmaternični život i uzrok umiranja.

(2) Pri pregledu i obdukciji tijela novorođenčeta utvrdit će se posebno
je li rođeno živo ili mrtvo, je li bilo sposobno za život, koliko je dugo
živjelo te vrijeme i uzrok smrti.

Članak 262.

(1) Ako postoji sumnja o trovanju, uputit će se sumnjive tvari koje
su nađene u tijelu ili na drugom mjestu, na vještačenje ustanovi koja obavlja
toksikološka ispitivanja.

(2) Pri pregledu sumnjivih tvari vještak će posebno utvrditi vrstu,
količinu i djelovanje nađenog otrova, a ako je riječ o pregledu tvari uzetih
iz tijela, po mogućnositi i količinu upotrijebljenog otrova.

Članak 263.

(1) Vještačenje tjelesnih ozljeda obavlja se u pravilu pregledom ozlijeđenoga,
a ako to nije moguće ili nije potrebno na temelju medicinske dokumentacije
ili drugih podataka u spisima.

(2) Nakon što točno opiše ozljede, vještak će dati mišljenje, osobito
o vrsti i težini svake pojedine ozljede i njihovu ukupnom djelovanju s
obzirom na njihovu narav ili posebne okolnosti slučaja, kakvo djelovanje
te ozljede obično proizvode, a kakvo su u određenom slučaju proizvele,
čime su ozljede nanesene i na koji način.

Članak 264.

(1) Ako se pojavi sumnja da je isključena ili smanjena ubrojivost okrivljenika
zbog trajne ili privremene duševne bolesti, privremene duševne poremećenosti
ili zaostaloga duševnog razvoja, odredit će se vještačenje psihijatrijskim
pregledom okrivljenika.

(2) Ako je prema mišljenju vještaka potrebno dulje promatranje, okrivljenik
će se poslati na promatranje u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu. Rješenje
o tome donosi istražni sudac. Promatranje se može produljiti više od dva
mjeseca samo na obrazloženi prijedlog ravnatelja zdravstvene ustanove nakon
prethodno pribavljenog mišljenja vještaka, ali ne može ni u kojem slučaju
trajati dulje od roka za pritvor.

(3) Ako vještaci ustanove da je duševno stanje okrivljenika poremećeno,
odredit će narav, vrstu, stupanj i trajnost poremećenosti i dati svoje
mišljenje o tome kakav je utjecaj takvo duševno stanje imalo i kakav još
ima na shvaćanje i postupke okrivljenikove te je li i u kojoj mjeri poremećaj
duševnog stanja postojao u vrijeme počinjenja kaznenog djela.

(4) Ako se u zdravstvenu ustanovu upućuje okrivljenik koji se nalazi
u pritvoru, istražni sudac obavijestit će tu ustanovu o razlozima zbog
kojih je određen pritvor da bi se poduzele mjere potrebne za osiguranje
svrhe pritvora.

(5) Vrijeme provedeno u zdravstvenoj ustanovi uračunat će se okrivljeniku
u pritvor, odnosno u kaznu ako bude izrečena.

Članak 265.

(1) Tjelesni pregled osumnjičenika, odnosno okrivljenika poduzet će
se i bez njegova pristanka ako je potrebno da se utvrde činjenice važne
za kazneni postupak. Tjelesni pregled drugih osoba može se bez njihova
pristanka poduzeti samo ako se mora utvrditi nalazili se određeni trag
ili posljedica kaznenog djela na njihovu tijelu.

(2) Uzimanje krvi i druge liječničke radnje koje se po pravilima medicinske
znanosti poduzimaju radi analize i utvrđivanja drugih važnih činjenica
za postupak mogu se poduzeti i bez osumnjičenikove, odnosno okrivljenikove
privole ako zbog toga ne bi nastupila šteta po njegovo zdravlje.

(3) Radnje iz stavka 1. i 2. ovoga članka poduzimaju se, osim u slučaju
iz članka 184. stavka 2. ovoga Zakona, na temelju naloga nadležnog suda.

(4) Nije dopušteno da se prema osumnjičeniku, okrivljeniku ili svjedoku
primijene medicinske intervencije ili da im se daju takva sredstva kojima
bi se utjecalo na njihovu volju pri davanju iskaza.

(5) Istražni sudac može odrediti da se uzimanjem povjerljivih medicinskih
uzoraka radi analize temeljno genetskog materijala žive osobe bez njezine
privole poduzme prema osobi za koju postoje osnove sumnje da je počinila
kazneno djelo za koje se može izreći kazna zatvora kao glavna kazna te
vjerojatnost da će se takvom analizom pribaviti podaci važni za uspješno
vođenje kaznenog postupka. Analiza se može izvršiti na način koji je pod
stalnim nadzorom Ministarstva zdravstva. Tako pribavljeni podaci mogu se
pohraniti i čuvati deset godina nakon završetka kaznenog postupka ako je
okrivljenik u tom postupku pravomoćno osuđen zbog teškoga kaznenog djela
protiv života i tijela, spolne slobode i spolnog ćudoređa ili sigurnosti
osoba.

(6) Ministar zdravstva donosi pravilnik o načinu uzimanja uzoraka iz
stavka 2. i 5. ovoga članka te o nadzoru nad uzimanjem, pohranom, obradom
i čuvanjem podataka iz stavka 5. ovoga članka.

Članak 266.

(1) Kad je potrebno da se poduzme vještačenje poslovnih knjiga, tijelo
pred kojim se vodi postupak dužno je vještacima naznačiti u kojem pravcu
i u kojem opsegu treba obavljati vještačenje te koje činjenice i okolnosti
treba utvrditi.

(2) Ako je za poduzimanje vještačenja poslovnih knjiga trgovačkog drušva
i drugih pravnih osoba nužno da se najprije sredi njihovo knjigovodstvo,
troškovi oko sređivanja knjigovodstva padaju na teret trgovačkog društva,
odnosno druge pravne osobe.

(3) Rješenje o sređivanju knjigovodstva donosi tijelo koje vodi postupak,
na temelju obrazloženoga pisanog izvješća vještaka kojima je naloženo vještačenje
poslovnih knjiga. U rješenju će se naznačiti i svota koju je trgovačko
društvo ili druga pravna osoba dužna položiti sudu kao predujam za troškove
oko sređivanja njezina knjigovodstva. Protiv tog rješenja nije dopuštena
žalba.

(4) Nakon obavljenog sređivanja knjigovodstva tijelo koje vodi kazneni
postupak donosi, na temelju izvješća vještaka, rješenje kojim utvrđuje
visinu troškova nastalih zbog sređivanja knjigovodstva i određuje da taj
iznos podmiri trgovačko društvo ili druga pravna osoba. Trgovačko društvo
ili druga pravna osoba mogu se žaliti kad je riječ o osnovanosti odluke
o naknadi troškova i visine troškova. O žalbi rješava vijeće iz članka
20. stavka 2. ovoga Zakona.

(5) Troškovi, ako njihov iznos nije bio predujmljen, naplaćuju se u
korist tijela koje je unaprijed isplatilo troškove i pristojbu vještacima.

Glava XIX.

**OPTUŽNICA I PRIGOVOR PROTIV OPTUŽNICE**

Članak 267.

(1) Nakon što je završena istraga, pa i kad se prema ovom Zakonu optužnica
može podignuti bez provođenja istrage (članak 191.), postupak pred sudom
može se voditi samo na temelju optužnice državnog odvjetnika, odnosno oštećenika
kao tužitelja.

(2) Odredbe o optužnici i o prigovoru protiv optužnice primjenjivat
će se i na privatnu tužbu, osim ako se ona podiže za kaznena djela za koja
se provodi skraćeni postupak.

Članak 268.

(1) Optužnica sadrži:

1) ime i prezime okrivljenika s osobnim podacima (članak 225.) i jedinstveni
matični broj građana državljana Republike Hrvatske kao i podacima o tome
nalazi li se i otkad u pritvoru ili se nalazi na slobodi, a ako je prije
podizanja optužnice pušten na slobodu, koliko je proveo u pritvoru,

2) opis djela iz kojeg proistječu zakonska obilježja kaznenog djela,
vrijeme i mjesto počinjenja kaznenog djela, predmet na kojemu je i sredstvo
kojim je počinjeno kazneno djelo te ostale okolnosti potrebne da se kazneno
djelo što točnije odredi,

3) zakonski naziv kaznenog djela, s navođenjem odredaba Kaznenog zakona
koje se na prijedlog tužitelja imaju primijeniti,

4) naznaku suda pred kojim će se održati glavna rasprava,

5) prijedlog o dokazima koje treba izvesti na glavnoj raspravi, uz naznaku
imena svjedoka i vještaka, spisa koje treba pročitati i predmeta koji služe
za utvrđivanje činjenica,

6) obrazloženje u kojem će se prema ishodu istrage opisati stanje stvari,
navesti dokazi kojima se odlučne činjenice utvrđuju, iznijeti obrana okrivljenika
i stajalište tužitelja o navodima obrane,

(2) Ako se okrivljenik nalazi na slobodi, u optužnici se može predložiti
da se odredi pritvor, a ako se nalazi u pritvoru, može se predložiti da
se pusti na slobodu.

(3) Jednom optužnicom može se obuhvatiti više kaznenih djela ili više
okrivljenika samo ako se prema odredbama članka 29. ovoga Zakona može provesti
jedinstven postupak i donijeti jedna presuda.

Članak 269.

(1) Optužnica se dostavlja nadležnom sudu u onoliko primjeraka koliko
ima okrivljenika i branitelja i jedan primjerak za sud.

(2) Odmah nakon primitka optužnice predsjednik vijeća pred kojim će
se održati glavna rasprava ispitat će je li optužnica propisno sastavljena
(članak 268), pa ako ustanovi da nije, vratit će je tužitelju da u roku
od tri dana ispravi nedostatke. Iz opravdanih razloga, na zahtjev tužitelja,
vijeće može produljiti taj rok. Ako oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj propusti spomenuti rok, smatrat će se da je odustao od gonjenja,
pa će se postupak obustaviti.

Članak 270.

(1) Ako je podnesena privatna tužba za kazneno djelo za koje nije vođena
istraga, osim ako se privatna tužba podnosi za kazneno djelo za koje se
provodi skraćeni postupak, predsjednik prvostupanjskog vijeća će, ako smatra
da nema mjesta progonu zbog postojanja okolnosti iz članka 275. točke 1.
do 3. ovoga Zakona zatražiti odluku vijeća općinskog suda (članak 18. stavak
3.), odnosno vijeća županijskog suda (članak 20 stavak 2.).

(2) Protiv rješenja vijeća privatni tužitelj ima pravo žalbe.

Članak 271.

(1) Optužnica se dostavlja okrivljeniku koji je na slobodi bez odgode,
a ako se nalazi u pritvoru - u roku od dvadesetčetiri sata nakon primitka.

(2) Ako je protiv okrivljenika određen pritvor rješenjem vijeća (članak
107.), optužnica se predaje okrivljeniku pri njegovu zatvaranju, zajedno
s rješenjem kojim se određuje pritvor.

(3) Ako se okrivljenik kojemu je oduzeta sloboda ne nalazi u zatvoru
suda kod kojeg će se održati glavna rasprava, predsjednik vijeća odredit
će da se okrivljenik odmah dovede u taj zatvor, gdje će mu se predati optužnica.

Članak 272.

(1) Okrivljenik ima pravo podnijeti prigovor protiv optužnice u roku
od osam dana od dana dostave. Pri uručenju optužnice sud će okrivljenika
poučiti o tome njegovu pravu.

(2) Prigovor protiv optužnice može podnijeti i branitelj bez posebne
okrivljenikove ovlasti, ali ne i protiv njegove volje. Do donošenja odluke
o prigovoru može se odustati od podnesenog prigovora.

(3) Okrivljenik se može odreći prava na podnošenje prigovora protiv
optužnice.

Članak 273.

(1) Nepravodobni prigovor i prigovor podnesen od neovlaštene osobe odbacit
će rješenjem predsjednik vijeća pred kojim se ima održati glavna rasprava.
O žalbi protiv toga rješenja odlučuje vijeće općinskog suda iz članka 18.
stavka 3., odnosno županijskog suda iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona.

(2) Ako predsjednik vijeća prema odredbi stavka 1. ovog članka ne odbaci
prigovor, dostavit će ga sa spisima vijeću općinskog suda iz članka 18.
stavka 3., odnosno vijeću županijskog suda iz članka 20. stavka 2. ovoga
Zakona koje o prigovoru rješava u sjednici. Ako je u pitanju kazneno djelo
za koje se progoni na zahtjev državnog odvjetnika, o sjednici vijeća izvijestit
će se državni odvjetnik, a i okrivljenik i njegov branitelj, ako su to
u prigovoru zahtijevali. Nedolazak stranaka ne sprječava održavanje sjednice.

(3) Osim onih koja se odnose na odredbu članka 266. točke 4. ovoga Zakona,
na sjednici vijeća stranke mogu davati objašnjenja glede svojih navoda.
Državni odvjetnik može proširiti optužnicu osim ako ne postoje uvjeti za
neposredno podizanje optužnice iz članka 191. ovoga Zakona, a vijeće se
može suglasiti i s njegovim prijedlogom o uvjetnom odustanku od kaznenog
progona iz članka 175. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 274.

(1) Ako vijeće ne odbaci prigovor kao nepravodoban ili kao nedopušten,
pristupit će se ispitivanju optužnice.

(2) Kad vijeće u povodu prigovora ustanovi da postoje pogreške ili nedostaci
u optužnici (članak 268.) ili u samom postupku, ili da je potrebno bolje
razjašnjenje stanja stvari da bi se ispitala osnovanost optužnice, vratit
će optužnicu da se zapaženi nedostaci otklone, ili da se istraga dopuni,
odnosno provede. Tužitelj je dužan u roku od tri dana od dana kad mu je
priopćena odluka vijeća podnijeti ispravljenu optužnicu ili staviti zahtjev
za dopunu, odnosno provođenje istrage. Iz opravdanih razloga, na zahtjev
tužitelja, vijeće može produljiti taj rok. Ako oštećenik kao tužitelj ili
privatni tužitelj propusti spomenuti rok, smatrat će se da je odustao od
progona, pa će se postupak obustaviti. Ako državni odvjetnik propusti rok,
dužan je o razlozima propuštanja izvijestiti višega državnog odvjetnika.

(3) Ako vijeće ustanovi da je za kazneno djelo koje je predmet optužbe
nadležan koji drugi sud, proglasit će nenadležnim sud kojem je podnesena
optužnica i nakon pravomoćnosti rješenja dostaviti predmet nadležnom sudu.

(4) Ako vijeće utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici ili obavijesti
iz članka 78. ovoga Zakona, donijet će rješenje o njihovu izdvajanju iz
spisa. Protiv tog rješenja dopuštena je posebna žalba. Nakon pravomoćnosti
rješenja, prije nego što predmet dostavi predsjedniku vijeća radi zakazivanja
glavne rasprave, predsjednik vijeća iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona
osigurat će da se izdvojeni zapisnici i obavijesti zatvore u poseban omot
i predaju istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih spisa. Izdvojeni
zapisnici i obavijesti ne mogu se razgledati niti se mogu koristiti u postupku.

Članak 275.

Rješavajući o prigovoru protiv optužnice, vijeće će obustaviti postupak
ako ustanovi:

1) da djelo koje je predmet optužbe nije kazneno djelo,

2) da postoje okolnosti koje isključuju okrivljenikovu krivnju,

3) da nema zahtjeva ovlaštenog tužitelja ili prijedloga, odnosno odobrenja
ovlaštene osobe, ako je to po zakonu potrebno, ili da postoje okolnosti
koje isključuju kazneni progon,

4) da nema dovoljno dokaza da je okrivljenik osnovano sumnjiv za djelo
koje je predmet optužbe, odnosno da je proturječje između prikupljenih
dokaza očito takvo da bi na glavnoj raspravi izricanje osuđujuće presude
bilo nemoguće.

Članak 276.

(1) Kad rješava o prigovoru protiv optužnice državnog odvjetnika podnesene
na temelju članak 191. stavka 6. ovoga Zakona, ili o zahtjevu predsjednika
vijeća u povodu te optužnice (članak 282.), ili kad rješava u povodu neslaganja
predsjednika prvostupanjskog vijeća s privatnom tužbom u slučajevima iz
članka 270. stavka 1. ovoga Zakona, vijeće će rješenjem odbaciti optužnicu,
odnosno privatnu tužbu ako ustanovi da postoje razlozi iz članka 275. točke
1. do 3. ovoga Zakona, a ako su provedene istražne radnje i iz razloga
navedenog u točki 4. toga članka.

(2) Ako je u povodu prigovora protiv optužnice državnog odvjetnika iz
stavka 1. ovoga članka ili na zahtjev predsjednika vijeća u povodu te optužnice
(članak 282.) provedena istraga, a vijeće nakon provedene istrage ustanovi
da postoje razlozi iz članka 201. ovoga Zakona, odlučit će rješenjem da
se kazneni postupak obustavlja.

Članak 277.

Pri donošenju rješenja iz članka 274. stavka 3. i članka 275. i 276.
ovoga Zakona vijeće nije vezano za pravnu ocjenu djela koju je tužitelj
naveo u optužnici.

Članak 278.

(1) Ako ne donese ni jedno rješenje iz članka 274., 275. i 276. ovoga
Zakona, vijeće će odbiti prigovor kao neosnovan.

(2) U istom rješenju vijeće će odlučiti i o prijedlozima za spajanje
ili razdvajanje postupka.

Članak 279.

Ako su od više okrivljenika samo neki podnijeli prigovor protiv optužnice,
a razlozi iz kojih je sud našao da nema mjesta optužbi koriste i nekim
od okrivljenika koji nisu podnijeli prigovor, vijeće će postupiti kao da
su i oni podnijeli prigovor.

Članak 280.

Sve odluke vijeća donesene u povodu prigovora protiv optužnice moraju
biti obrazložene, ali tako da se unaprijed ne utječe na rješavanje onih
pitanja koja će biti predmet raspravljanja na glavnoj raspravi.

Članak 281.

(1) Protiv odluke vijeća iz članka 274. stavka 3. ovoga Zakona žalba
je dopuštena, a protiv odluka iz članka 275. i 276. ovoga Zakona žalbu
može podnijeti tužitelj i oštećenik. Protiv ostalih odluka vijeća donesenih
u povodu prigovora protiv optužnice žalba nije dopuštena.

(2) Ako se protiv rješenja vijeća žalio samo oštećenik i žalba se prihvati,
smatrat će se da je s izjavom žalbe preuzeo kazneni progon.

Članak 282.

(1) Ako prigovor protiv optužnice nije podnesen ili je odbačen, na zahtjev
predsjednika vijeća pred kojim se treba održati glavna rasprava, vijeće
iz članka 18. stavka 3., odnosno iz članka 20. stavka 2. ovoga Zakona može
odlučiti o svakom pitanju o kojem se na temelju ovoga Zakona rješava u
povodu prigovora.

(2) Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka predsjednik vijeća može staviti
do određivanja glavne rasprave, a najkasnije u roku od dva mjeseca od dana
primitka optužnice u sudu.

(3) Odredbe članka 273. stavka 2. i članka 274. do 281. ovoga Zakona
primjenjivat će se i pri odlučivanju u povodu zahtjeva iz stavka 1. ovoga
članka.

Članak 283.

Optužnica postaje pravomoćna kad je prigovor odbijen, a ako prigovor
nije podnesen ili je odbačen - na dan kad se vijeće, razmatrajući zahtjev
predsjednika vijeća (članak 282), složilo s optužnicom, a ako takva zahtjeva
nije bilo na dan kad je predsjednik vijeća odredio glavnu raspravu, odnosno
protekom roka iz članka 282. stavak 2. ovoga Zakona.

**B. Glavna rasprava i presuda**

Glava XX.

**PRIPREME ZA GLAVNU RASPRAVU**

Članak 284.

(1) Predsjednik vijeća nalogom određuje dan, sat i mjesto glavne rasprave.

(2) Predsjednik vijeća odredit će glavnu raspravu najkasnije u roku
od dva mjeseca od dana primitka optužnice u sudu, a ako je stavljen zahtjev
iz članka 282. ovoga Zakona - čim se, s obzirom na odluku vijeća, glavna
rasprava može odrediti. Ako u tom roku ne odredi glavnu raspravu, predsjednik
vijeća obavijestit će predsjednika suda o razlozima iz kojih glavna rasprava
nije određena. Predsjednik suda prema potrebi poduzet će mjere da se glavna
rasprava odredi.

(3) Ako predsjednik vijeća utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici ili
obavijesti iz članka 78. ovoga Zakona, donijet će rješenje o njihovu izdvajanju,
prije određivanja glavne rasprave, i kad rješenje postane pravomoćno, izdvojit
će ih u poseban omot i predati istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od
ostalih spisa.

Članak 285.

(1) Glavna rasprava drži se u sjedištu suda i u sudskoj zgradi.

(2) Ako su u pojedinim slučajevima prostorije u sudskoj zgradi neprikladne
za održavanje glavne rasprave, predsjednik suda može odrediti da se rasprava
drži u drugoj zgradi.

(3) Glavna rasprava može se održati i u drugome mjestu na području nadležnog
suda ako to na obrazloženi prijedlog predsjednika suda dopusti predsjednik
višeg suda.

Članak 286.

(1) Na glavnu raspravu pozvat će se optuženik i njegov branitelj, tužitelj
i oštećenik i njihovi zakonski zastupnici i opunomoćenici, a po potrebi
i tumač. Na glavnu raspravu pozvat će se i svjedoci i vještaci koje su
predložili tužitelj u optužnici i okrivljenik u prigovoru protiv optužnice,
osim onih za koje predsjednik vijeća smatra da njihovo ispitivanje na glavnoj
raspravi nije potrebno. Tužitelj i optuženik mogu na glavnoj raspravi ponoviti
prijedloge koje predsjednik vijeća nije prihvatio.

(2) U svezi sa sadržajem poziva na optuženika i svjedoke primijenit
će se odredbe članka 88. i 237. ovoga Zakona. Kad obrana nije obvezna,
optuženik će se u pozivu poučiti da ima pravo uzeti branitelja ali da se
glavna rasprava neće morati odgoditi zbog braniteljeva nedolaska na glavnu
raspravu ili što je optuženik uzeo branitelja tek na glavnoj raspravi.

(3) Poziv optuženiku mora se dostaviti tako da između dostave poziva
i dana glavne rasprave ostane dovoljno vremena za pripremu obrane, a najmanje
osam dana. Na zahtjev optuženika ili na zahtjev tužitelja, a uz privolu
optuženika, taj se rok može skratiti.

(4) Oštećenika koji se ne poziva kao svjedok sud će izvijestiti u pozivu
da će se glavna rasprava održati i bez njega, a da će se njegova izjava
o imovinskopravnom zahtjevu pročitati. Oštećenik će se upozoriti i na to
da će se, ako ne dođe, smatrati da nije voljan nastaviti kazneni progon
ako državni odvjetnik odustane od optužbe.

(5) Oštećenik kao tužitelj i privatni tužitelj upozorit će se u pozivu
da će se ako na glavnu raspravu ne dođu, a ne pošalju opunomoćenika, smatrati
da su odustali od optužbe.

(6) Optuženik, svjedok i vještak upozorit će se u pozivu na posljedice
nedolaska na glavnu raspravu (članak 305. i 308.).

Članak 287.

(1) Stranke i oštećenik mogu i nakon zakazivanja glavne rasprave zahtijevati
da se na glavnu raspravu pozovu novi svjedoci ili vještaci ili pribave
drugi novi dokazi. U svome obrazloženom zahtjevu stranke moraju naznačiti
koje bi se činjenice imale dokazati i kojim od predloženih dokaza.

(2) Ako predsjednik vijeća odbije prijedlog za pribavljanje novih dokaza,
taj se prijedlog može ponoviti u tijeku glavne rasprave.

(3) Predsjednik vijeća može i bez prijedloga stranaka narediti pribavljanje
novih dokaza za glavnu raspravu.

(4) O odluci kojom se nalaže pribavljanje novih dokaza izvijestit će
se stranke prije početka glavne rasprave.

Članak 288.

Ako izgleda da će glavna rasprava dulje trajati, predsjednik vijeća
može zatražiti od predsjednika suda da odredi jednog ili dva suca, odnosno
suca porotnika (dopunski sudac ili dopunski sudac porotnik) da budu na
glavnoj raspravi, kako bi zamijenili članove vijeća u slučaju njihove spriječenosti.

Članak 289.

(1) Ako se sazna da neki svjedok ili vještak koji je pozvan na glavnu
raspravu, a još nije ispitan, neće moći doći na glavnu raspravu zbog dugotrajne
bolesti ili zbog drugih smetnji, može se ispitati u mjestu gdje se nalazi.

(2) Svjedoka, odnosno vještaka ispitat će, a prema potrebi i prisegnuti,
predsjednik vijeća ili sudac član vijeća ili će se njegovo ispitivanje
obaviti preko istražnog suca suda na čijem se području svjedok, odnosno
vještak nalazi.

(3) O vremenu i mjestu ispitivanja izvijestit će se stranke i oštećenik,
ako je s obzirom na hitnost postupka to moguće. Ako je optuženik u pritvoru,
o potrebi njegove nazočnosti na ispitivanju odlučuje predsjednik vijeća.
Kad su stranke i oštećenik nazočni ispitivanju, imaju prava iz članka 198.
stavka 7. ovoga Zakona.

Članak 290.

Predsjednik vijeća može nalogom iz važnih razloga, na prijedlog stranaka
ili po službenoj dužnosti, odgoditi dan glavne rasprave.

Članak 291.

Ako tužitelj odustane od optužnice prije nego što je glavna rasprava
počela, predsjednik vijeća obustavit će rješenjem kazneni postupak i dostaviti
rješenje strankama i oštećeniku, a izvijestit će o tome osobe koje su pozvane
na glavnu raspravu ako je zakazana. Oštećenika će napose upozoriti na njegovo
pravo da može nastaviti kazneni progon (članak 55. i 57.).

Glava XXI.

**GLAVNA RASPRAVA**

*1. Javnost glavne rasprave*

Članak 292.

(1) Glavna rasprava jest javna.

(2) Glavnoj raspravi mogu biti nazočne punoljetne osobe.

(3) Osobe koje budu na glavnoj raspravi ne smiju nositi oružje ili opasno
oruđe, osim čuvara okrivljenika koji može biti naoružan.

Članak 293.

Od otvaranja zasjedanja pa do završetka glavne rasprave vijeće može
u svako doba, po službenoj dužnosti ili na prijedlog stranaka, ali uvijek
nakon njihova ispitivanja, isključiti javnost za cijelu glavnu raspravu
ili njezin dio ako je to potrebno radi:

1) zaštite sigurnosti i obrane Republike Hrvatske,

2) čuvanja tajne, kojoj bi štetila javna rasprava,

3) čuvanja javnog reda i mira,

4) zaštite osobnog ili obiteljskog života okrivljenika, oštećenika ili
drugog sudionika u postupku,

5) zaštite probitaka maloljetnika.

Članak 294.

(1) Isključenje javnosti ne odnosi se na stranke, oštećenika, njihove
zastupnike i branitelja.

(2) Vijeće može dopustiti da na glavnoj raspravi iz koje je javnost
isključena budu nazočne pojedine službene osobe, znanstveni i javni radnici,
a na zahtjev optuženika može to dopustiti i njegovu bračnom, odnosno izvanbračnom
drugu i njegovim bliskim srodnicima.

(3) Predsjednik vijeća upozorit će osobe koje budu na glavnoj raspravi
iz koje je javnost isključena da su dužne kao tajnu čuvati sve ono što
su na raspravi saznale i da je odavanje tajne kazneno djelo.

Članak 295.

(1) Odluku o isključenju javnosti donosi vijeće rješenjem, koje mora
biti obrazloženo i javno objavljeno.

(2) Žalba na rješenje iz stavka 1. ovoga članka ne zadržava izvršenje.

*2. Upravljanje glavnom raspravom*

Članak 296.

(1) Predsjednik, članovi vijeća i zapisničar te dopunski suci i suci
porotnici moraju neprekidno biti na glavnoj raspravi.

(2) Dužnost je predsjednika vijeća da utvrdi je li vijeće sastavljeno
prema zakonu i postoje li razlozi iz kojih se članovi vijeća i zapisničar
moraju izuzeti (članak 36. stavak 1.).

Članak 297.

(1) Predsjednik vijeća upravlja glavnom raspravom, ispituje optuženika,
ispituje svjedoke i vještake te daje riječ članovima vijeća, strankama,
oštećeniku, zakonskim zastupnicima, opunomoćenicima, branitelju i vještacima.

(2) Dužnost je predsjednika vijeća da se brine za svestrano raspravljanje
o predmetu i otklanjanje svega što odugovlači postupak, a ne služi razjašnjenju
stvari.

(3) Predsjednik vijeća odlučuje o prijedlozima stranaka ako o njima
ne odlučuje vijeće.

(4) O prijedlogu o kojemu ne postoji suglasnost stranaka i o suglasnim
prijedlozima stranaka koje predsjednik ne prihvati odlučuje vijeće. Vijeće
također odlučuje o prigovoru protiv mjera predsjednika vijeća koje se odnose
na upravljanje glavnom raspravom.

(5) Rješenja vijeća uvijek se objavljuju i s kratkim obrazloženjem unose
u zapisnik o glavnoj raspravi.

Članak 298.

Glavna rasprava teče redom koji je propisan u ovom Zakonu, ali vijeće
može odrediti da se odstupi od redovnog tijeka raspravljanja zbog posebnih
okolnosti, a osobito zbog broja optuženika, broja kaznenih djela i opsega
dokaznog materijala. Optuženik koji je osporio osnovanost optužbe ili pojedinih
njezinih točaka (članak 320. stavak 7.) ne može biti ispitan prije završenoga
dokaznog postupka.

Članak 299.

(1) Dužnost je predsjednika vijeća brinuti se o održavanju reda u sudnici
i dostojanstvu suda. On može odmah nakon otvaranja zasjedanja upozoriti
osobe koje budu na glavnoj raspravi da se pristojno ponašaju i ne ometaju
rad suda. Predsjednik vijeća može odrediti pretragu osoba koje budu na
glavnoj raspravi.

(2) Vijeće može naložiti da se iz zasjedanja uklone sve osobe koje kao
slušatelji budu nazočni na glavnoj raspravi ako se mjerama za održavanje
reda propisanim u ovom Zakonu ne bi moglo osigurati neometano održavanje
glavne rasprave.

(3) U sudnici se ne smiju obavljati fotografska, filmska, televizijska
i druga snimanja tehničkim uređajima. Iznimno, predsjednik županijskog
suda može dopustiti fotografsko, a predsjednik Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, televizijsko i drugo snimanje na pojedinoj glavnoj raspravi.
Ako je snimanje dopušteno, vijeće na glavnoj raspravi može iz opravdanih
razloga odlučiti da se pojedini dijelovi glavne rasprave ne snimaju.

(4) Stranke i branitelj smiju tonski snimati tijek glavne rasprave s
koje nije isključena javnost. Osobni podaci o okrivljeniku, oštećeniku
ili svjedocima koji su tako snimljeni predstavljaju tajnu i smiju se koristiti
samo za potrebe kaznenog postupka.

Članak 300.

(1) Ako optuženik, branitelj, oštećenik, zakonski zastupnik, opunomoćenik,
svjedok, vještak, tumač ili druga osoba koja je nazočna na glavnoj raspravi
ometa red ili se ne pokorava nalozima predsjednika vijeća za održavanje
reda, predsjednik vijeća će je opomenuti. Ako opomena bude bezuspješna,
vijeće može naložiti da se optuženik udalji iz sudnice, a ostale osobe
može ne samo udaljiti nego i kazniti novčanom kaznom do 2.000,00 kuna.

(2) Prema odluci vijeća optuženik može biti udaljen iz sudnice za određeno
vrijeme, a ako je već ispitan na glavnoj raspravi, onda i sve dok traje
dokazni postupak. Prije završetka dokaznog postupka predsjednik vijeća
pozvat će optuženika i izvijestiti ga o tijeku glavne rasprave. Ako bi
optuženik nastavio narušavati red i vrijeđati dostojanstvo suda, vijeće
ga može ponovno udaljiti iz zasjedanja. U tom slučaju glavna će se rasprava
dovršiti bez nazočnosti optuženika, a presudu će mu priopćiti predsjednik
ili sudac član vijeća u nazočnosti zapisničara.

(3) Branitelju ili opunomoćeniku koji poslije kazne nastavi narušavati
red može vijeće uskratiti daljnju obranu, odnosno zastupanje na glavnoj
raspravi i u tom slučaju stranka će se pozvati da uzme drugog branitelja,
odnosno opunomoćenika. Ako je nemoguće da okrivljenik ili oštećenik to
učine odmah bez štete za svoje probitke ili ako se u slučaju obvezne obrane
ne može odmah postaviti drugi branitelj ili opunomoćenik, glavna će se
rasprava prekinuti ili odgoditi, a branitelju, odnosno opunomoćeniku naložit
će se platež troškova koji su nastali zbog prekida ili odgode.

(4) Ako sud udalji iz sudnice oštećenika kao tužitelja ili privatnog
tužitelja ili njihova zakonskog zastupnika, glavna će se rasprava nastaviti
i bez njega, ali će ih sud upozoriti da mogu uzeti opunomoćenika.

(5) Ako državni odvjetnik ili osoba koja ga zamjenjuje narušava red,
predsjednik vijeća izvijestiti će o tome nadležnog državnog odvjetnika,
a može i prekinuti glavnu raspravu i od nadležnoga državnog odvjetnika
zatražiti da odredi drugu osobu da zastupa optužnicu.

(6) Kad odvjetnika ili odvjetničkog vježbenika koji narušava red sud
kazni, izvijestit će o tome Odvjetničku komoru.

Članak 301.

(1) Protiv rješenja o kazni dopuštena je žalba. Vijeće može opozvati
svoje rješenje.

(2) Protiv drugih odluka koje se odnose na održavanje reda i upravljanje
glavnom raspravom nije dopuštena žalba.

Članak 302.

(1) Ako optuženik na glavnoj raspravi počini kazneno djelo, postupit
će se prema odredbi članka 342. ovoga Zakona.

(2) Ako netko drugi tijekom glavne rasprave u zasjedanju počini kazneno
djelo, vijeće može prekinuti glavnu raspravu i prema usmenoj optužbi tužitelja
suditi o počinjenom kaznenom djelu odmah, a može za to djelo suditi nakon
završetka započete glavne rasprave.

(3) Ako postoje osnove sumnje da je svjedok ili vještak na glavnoj raspravi
dao lažni iskaz, ne može se za to djelo odmah suditi. U takvu slučaju predsjednik
vijeća može narediti da se o iskazu svjedoka, odnosno vještaka sastavi
poseban zapisnik, koji će se dostaviti drzavnom odvjetniku. Taj će zapisnik
potpisati ispitani svjedok, odnosno vještak.

(4) Ako se počinitelju kaznenog djela za koje se progoni po službenoj
dužnosti ne može odmah suditi, ili ako je za suđenje nadležan viši sud,
izvijestit će se o tome nadležni državni odvjetnik radi daljnjeg postupka.

*3. Pretpostavke za održavanje glavne rasprave*

Članak 303.

Predsjednik vijeća otvara zasjedanje i objavljuje predmet glavne rasprave
i sastav vijeća. Nakon toga utvrđuje jesu li došle sve pozvane osobe, pa
ako nisu, provjerava jesu li im pozivi predani i jesu li svoj izostanak
opravdale.

Članak 304.

(1) Ako na glavnu raspravu, koja je zakazana na temelju optužnice državnog
odvjetnika, ne dođe državni odvjetnik ili osoba koja ga zamjenjuje, glavna
rasprava će se odgoditi.

(2) Ako na glavnu raspravu ne dođe oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj, iako su uredno pozvani, a ni njihov opunomoćenik, vijeće će rješenjem
obustaviti postupak.

Članak 305.

(1) Ako je optuženik uredno pozvan, a ne dođe na glavnu raspravu niti
svoj izostanak opravda, vijeće će naložiti da se prisilno dovede. Ako se
dovođenje ne bi moglo odmah obaviti, vijeće će odlučiti da se glavna rasprava
odgodi i naložiti da se optuženik na iduću raspravu prisilno dovede. Ako
do privođenja optuženik opravda izostanak, predsjednik vijeća opozvat će
nalog o prisilnom dovođenju. Vijeće može i naložiti da optuženik snosi
troškove koji su nastali odgodom rasprave.

(2) U postupku za kazneno djelo za koje je predviđena kazna zatvora
do pet godina, glavna rasprava može se održati i bez nazočnosti optuženika
koji je bio uredno pozvan i koji je izložio svoju obranu (članak 441. stavak
3.) ako se prema stanju stvari može očekivati izricanje kazne zatvora do
šest mjeseci, novčane kazne, uvjetne osude, sigurnosne mjere, zabrane upravljanja
motornim vozilom ili oduzimanje predmeta pribavljenih izvršenjem kaznenog
djela, odnosno oduzimanja imovinske koristi. Druga ili teža kazna, odnosno
mjera u takvu se slučaju ne može izreći bez ponovnog pozivanja i nazočnosti
optuženika.

(3) Na glavnoj raspravi održanoj u smislu odredbe iz stavka 2. ovoga
članka branitelj može u korist optuženika davati izjave i primati priopćenja
o svim pitanjima koja se odnose na vođenje postupka i odlučivanje o glavnoj
stvari.

(4) Optuženiku se može suditi u odsutnosti samo ako je u bijegu ili
inače nije dostižan državnim tijelima, a postoje osobito važni razlozi
da mu se sudi iako je odsutan.

(5) Rješenje o suđenju u odsutnosti optuženika donosi vijeće, na prijedlog
tužitelja. Žalba ne zadržava izvršenje rješenja.

Članak 306.

Ako na glavnu raspravu ne dođe branitelj koji je uredno pozvan, a ne
izvijesti sud o razlogu spriječenosti, čim je za taj razlog saznao, ili
ako branitelj bez odobrenja napusti glavnu raspravu, optuženik će se pozvati
da odmah uzme drugog branitelja. Ako optuženik to ne učini, vijeće može
odlučiti da se glavna rasprava održi bez branitelja, ako nakon ispitivanja
svih okolnosti ocijeni da odsutnost branitelja ne bi bila štetna za obranu.
Rješenje o tome, s obrazloženjem, unosi se u zapisnik o glavnoj raspravi.
Protiv tog rješenja posebna žalba nije dopuštena. Ako u slučaju obvezne
obrane ne postoji mogućnost da optuženik odmah uzme drugog branitelja,
odnosno da ga sud postavi bez štete za obranu, glavna rasprava će se odgoditi.

Članak 307.

Ako prema odredbama članka 305. i 306. ovoga Zakona postoje uvjeti za
odgodu glavne rasprave zbog nedolaska optuženika, odnosno odsutnosti branitelja,
vijeće može odlučiti da se glavna rasprava održi ako bi se prema dokazima
koji se nalaze u spisima očito morala donijeti presuda kojom se optužba
odbija.

Članak 308.

(1) Ako svjedok ili vještak unatoč urednom pozivu neopravdano izostane,
vijeće može naložiti da se odmah prisilno dovede.

(2) Glavna rasprava može početi i bez nazočnosti pozvanog svjedoka ili
vještaka. U tom će slučaju vijeće tijekom glavne rasprave odlučiti treba
li zbog odsutnosti svjedoka ili vještaka glavnu raspravu prekinuti ili
odgoditi.

(3) Svjedoka ili vještaka koji je uredno pozvan, a izostanak nije opravdao,
vijeće može kazniti novčanom kaznom do 2.000,00 kuna, a može naložiti da
se na novu glavnu raspravu dovede prisilno. Vijeće može u opravdanom slučaju
opozvati odluku o kazni.

*4. Odgoda i prekid glavne rasprave*

Članak 309.

(1) Izvan slučajeva posebice predviđenih u ovom Zakonu glavna rasprava
odgodit će se rješenjem vijeća ako treba pribaviti nove dokaze, ili ako
se u tijeku rasprave utvrdi da je kod optuženika nakon počinjenoga kaznenog
djela nastupila privremena duševna bolest ili poremećenost ili ako postoje
druge smetnje da se glavna rasprava uspješno provede. Rješenje o odgodi
glavne rasprave doneseno zbog toga što je kod optuženika nakon počinjenja
kaznenog djela nastupila privremena duševna bolest ili privremena duševna
poremećenost dostavit će se po potrebi sudu nadležnom za postupak prema
odredbama Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama.

(2) U rješenju kojim se odgađa glavna rasprava odredit će se, kad je
to moguće, dan i sat kad će se glavna rasprava nastaviti. Istim rješenjem
vijeće može odrediti da se prikupe dokazi koji bi se s vremenom mogli izgubiti.

(3) Protiv rješenja iz stavka 2. ovoga člana nije dopuštena žalba.

Članak 310.

(1) Glavna rasprava koja je odgođena mora iznova početi ako se izmijenio
sastav vijeća, ali nakon ispitivanja stranaka vijeće može odlučiti da se
u takvu slučaju svjedoci i vještaci ne ispituju ponovno i da se ne obavlja
novi očevid, nego da se pročitaju iskazi svjedoka i vještaka dani na prijašnjoj
glavnoj raspravi, odnosno da se pročita zapisnik o očevidu.

(2) Ako se glavna rasprava koja je bila odgođena drži pred istim vijećem,
ona će se nastaviti, a predsjednik vijeća ukratko će iznijeti tijek prijašnje
glavne rasprave, ali u tom slučaju vijeće može odrediti da glavna rasprava
počne iznova.

(3) Glavna rasprava mora iznova početi i svi se dokazi moraju ponovno
izvesti ako se rasprava drži pred drugim predsjednikom vijeća. Isto vrijedi
i u slučaju ako je odgoda trajala dulje od dva mjeseca, osim ako se stranke
suglase da se pročitaju iskazi svjedoka i vještaka dani na prijašnjoj raspravi.

Članak 311.

(1) Izvan slučajeva posebice propisanih u ovom Zakonu predsjednik vijeća
može prekinuti glavnu raspravu radi odmora, ili zbog proteka radnog vremena,
ili radi toga da se u kratkom vremenu pribave određeni dokazi, ili radi
pripremanja optužbe ili obrane.

(2) Prekinuta rasprava nastavlja se uvijek pred istim vijećem.

(3) Ako se glavna rasprava ne može nastaviti pred istim vijećem ili
ako je prekid glavne rasprave trajao dulje od osam dana, postupit će se
prema odredbama članka 309. ovoga Zakona.

Članak 312.

Ako se u tijeku glavne rasprave pred vijećem sastavljenim od jednog
suca i dva suca porotnika, odnosno dva suca i tri suca porotnika pokaže
da činjenice na kojima se temelji optužba upućuju na kazneno djelo za čije
je suđenje nadležno vijeće sastavljeno od dva suca i tri suca porotnika,
odnosno tri suca i četiri suca porotnika, dopunit će se vijeće i glavna
rasprava počet će iznova.

*5. Zapisnik o glavnoj raspravi*

Članak 313.

(1) O radu na glavnoj raspravi mora se voditi zapisnik u koji se mora
unijeti u bitnom cijeli tijek glavne rasprave.

(2) Predsjednik vijeća može odrediti da se cijeli tijek glavne rasprave
ili pojedini njegovi dijelovi bilježe stenografski. Stenografske će se
bilješke u roku od četrdesetosam sati prevesti, pregledati i priključiti
zapisniku.

(3) Za tonsko ili drugo tehničko snimanje tijeka glavne rasprave primjenjuju
se odredbe članka 299. stavka 3. i 4. ovoga Zakona. Odobrenje za takvo
snimanje daje predsjednik vijeća.

(4) Predsjednik vijeća može, na prijedlog stranke ili po službenoj dužnosti,
naložiti da se u zapisnik doslovce upišu izjave koje smatra osobito važnim.

(5) Ako je potrebno, osobito ako se u zapisnik doslovce unose izjave
neke osobe, predsjednik vijeća može narediti da se taj dio zapisnika odmah
pročita, a pročitat će se uvijek ako to zahtijeva stranka, branitelj ili
osoba čija se izjava unosi u zapisnik.

Članak 314.

(1) Zapisnik mora biti završen sa zaključenjem zasjedanja. Zapisnik
potpisuju predsjednik vijeća i zapisničar.

(2) Stranke imaju pravo pregledati završeni zapisnik i njegove priloge,
dati primjedbe u svezi sa sadržajem i tražiti ispravak zapisnika.

(3) Ispravke pogrešno upisanih imena, brojeva i drugih očitih pogrešaka
u pisanju može naložiti predsjednik vijeća na prijedlog stranaka ili ispitane
osobe ili po službenoj dužnosti. Druge ispravke i dopune zapisnika može
naložiti samo vijeće.

(4) Primjedbe i prijedlozi stranaka u svezi sa zapisnikom te ispravci
i dopune obavljeni u zapisniku moraju se zabilježiti u nastavku završenog
zapisnika. U nastavku zapisnika zabilježit će se i razlozi zbog kojih pojedini
prijedlozi i primjedbe nisu prihvaćeni. Predsjednik vijeća i zapisničar
potpisuju i nastavak zapisnika.

Članak 315.

(1) U uvodu zapisnika mora se naznačiti sud pred kojim se održava glavna
rasprava, mjesto i vrijeme zasjedanja, ime i prezime predsjednika vijeća,
članova vijeća i zapisničara, tužitelja, optuženika i branitelja, oštećenika
i njegova zakonskog zastupnika ili opunomoćenika, tumača, kazneno djelo
koje je predmet raspravljanja te je li glavna rasprava javna ili je javnost
isključena.

(2) Zapisnik mora osobito sadržavati podatke o tome koja je optužnica
na glavnoj raspravi pročitana, odnosno usmeno izložena i je li tužitelj
izmijenio ili proširio optužbu, kakve su prijedloge podnijele stranke i
kakve je odluke donosio predsjednik vijeća ili vijeće, koji su dokazi izvedeni,
jesu li pročitani kakvi zapisnici i drugi podnesci, jesu li reproducirane
zvučne ili druge snimke i kakve su primjedbe dale stranke u svezi s pročitanim
zapisnicima, podnescima ili reproduciranim snimkama. Ako je iz glavne rasprave
isključena javnost, u zapisniku se mora naznačiti da je predsjednik vijeća
upozorio nazočne na posljedice ako neovlašteno otkriju ono što su na toj
glavnoj raspravi saznali kao tajnu.

(3) Iskazi optuženika, svjedoka i vještaka unose se u zapisnik tako
da se prikaže njihov bitni sadržaj. Ti se iskazi unose u zapisnik samo
ako sadrže odstupanje ili dopunu njihovih prijašnjih iskaza. Na zahtjev
stranke predsjednik vijeća naložit će da se djelomično ili u cijelosti
pročita zapisnik o njezinu prijašnjem iskazu.

(4) Na zahtjev stranke u zapisnik će se unijeti i pitanje, odnosno odgovor
koji je vijeće odbilo kao nedopušten.

Članak 316.

(1) U zapisnik o glavnoj raspravi unosi se potpuna izreka presude (članak
359. stavak 3. do 5.), uz naznaku je li presuda javno objavljena. Izreka
presude sadržana u zapisniku o glavnoj raspravi predstavlja izvornik.

(2) Ako je doneseno rješenje o pritvoru (članak 102. stavak 4.), mora
se i ono unijeti u zapisnik o glavnoj raspravi.

*6. Početak glavne rasprave i optuženikova izjava o osnovanosti
optužbe*

Članak 317.

(1) Kad je predsjednik vijeća utvrdio da su na glavnu raspravu došle
sve pozvane osobe, ili kad je vijeće odlučilo da se glavna rasprava održi
u odsutnosti neke od pozvanih osoba, ili je ostavilo da o tim pitanjima
kasnije odluči, pozvat će predsjednik vijeća optuženika i od njega uzeti
osobne podatke osim podataka o prijašnjoj osuđivanosti (članak 225.) da
bi se uvjerio u njegovu istovjetnost.

(2) Podaci o prijašnjim osudama i kaznama koje je optuženik izdržao
pročitat će se na kraju dokaznog postupka (članak 321. stavak 4.).

Članak 318.

(1) Nakon što optuženikova istovjetnost bude utvrđena, predsjednik vijeća
uputit će svjedoke i vještake na mjesto koje je za njih određeno, gdje
će pričekati dok ne budu pozvani radi ispitivanja. U slučaju potrebe predsjednik
vijeća može zadržati vještake da prate tijek glavne rasprave.

(2) Ako je oštećenik nazočan, a još nije stavio imovinskopravni zahtjev,
upozorit će ga predsjednik vijeća da može staviti prijedlog za ostvarivanje
tog zahtjeva u kaznenom postupku i poučiti ga o pravima iz članka 55. ovoga
Zakona.

(3) Ako se oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj imaju ispitati
kao svjedoci, neće se udaljiti iz zasjedanja.

(4) Predsjednik vijeća može poduzeti potrebne mjere da spriječi dogovaranje
između svjedoka, vještaka i stranaka.

Članak 319.

(1) Glavna rasprava počinje čitanjem optužnice, privatne tužbe ili optužnog
prijedloga.

(2) Optužnicu i privatnu tužbu čita, u pravilu, tužitelj, ali predsjednik
vijeća može, umjesto toga, ako je riječ o optužnici oštećenika kao tužitelja,
o privatnoj tužbi ili o optužnom prijedlogu usmeno izložiti njihov sadržaj.
Tužitelju će se dopustiti da dopuni izlaganje predsjednika vijeća.

(3) Ako je oštećenik nazočan, može obrazložiti imovinskopravni zahtjev,
a ako nije nazočan, njegov će prijedlog pročitati predsjednik vijeća.

Članak 320.

(1) Nakon što je optužnica, privatna tužba ili optužni prijedlog pročitan
ili je usmeno izložen njihov sadržaj, predsjednik vijeća upitat će optuženika
je li razumio optužbu. Ako se predsjednik vijeća uvjeri da optuženik nije
razumio optužbu, ponovno će mu izložiti njezin sadržaj na način na koji
je optuženik može najlakše razumjeti.

(2) Predsjednik vijeća najprije će optuženika poučiti prema odredbi
članka 4, a ako nema branitelja, i prema odredbi članka 5. stavka 2. ovoga
Zakona.

(3) Nakon toga ispitat će se optuženik o tome kakav stav zauzima prema
svakoj točki optužbe. Po potrebi sud može prekinuti raspravu i za to ispitivanje
zakazati posebno ročište.

(4) Ako se optuženik očituje da se u odnosu na sve točke optužbe smatra
krivim, predsjednik vijeća uputit će ga da se može očitovati i o svim okolnostima
koje ga terete te iznijeti sve činjenice koje mu idu u korist. Nakon toga
optuženiku se mogu postavljati pitanja. Pitanja prvi postavlja tužitelj,
a zatim branitelj. Nakon njih predsjednik vijeća i članovi vijeća mogu
postavljati pitanja okrivljeniku zbog otklanjanja praznina, proturječnosti
ili nejasnoća u iskazu. Oštećenik, zakonski zastupnik, punomoćnik, suoptuženici
i vještaci mogu neposredno optuženiku postavljati pitanja uz odobrenje
predsjednika vijeća.

(5) Predsjednik vijeća će zabraniti pitanje ili odgovor na već postavljeno
pitanje ako je ono nedopušteno (članak 226.) ili se ne odnosi na predmet.
Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili davanje
odgovora stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

(6) Izjava optuženika prema odredbi stavka 4. ovoga članka, ne oslobađa
sud dužnosti da izvodi i druge dokaze. Optuženik koji nema branitelja može
tu izjavu opozvati do početka dokaznog postupka. Ako je optuženikovo priznanje
na glavnoj raspravi potpuno i sukladno prije izvedenim dokazima, sud će
u dokaznom postupku izvesti samo one dokaze koji se odnose na odluku o
kazni.

(7) Ako se optuženik očituje da se u odnosu na sve ili pojedine točke
optužbe ne smatra krivim, postupak se nastavlja izvođenjem dokaza.

*7. Dokazni postupak*

Članak 321.

(1) Dokazivanje obuhvaća sve činjenice za koje sud smatra da su važne
za pravilno presuđenje.

(2) Dokazi se izvode onim redom koji utvrdi predsjednik vijeća. U pravilu
prvo će se izvesti dokazi koje predlaže tužitelj, a potom dokazi koje predlaže
obrana, a naposljetku dokazi čije je izvođenje vijeće odredilo po službenoj
dužnosti. Optuženik koji se očitovao u smislu odredbe članka 320. stavka
7. ovoga Zakona ispitat će se na završetku dokaznog postupka.

(3) Ako se oštećenik koji je nazočan treba ispitati kao svjedok, njegovo
će se ispitivanje obaviti prije ispitivanja ostalih svjedoka.

(4) Podaci iz kaznene evidencije kao i drugi podaci o osuđivanosti za
kažnjive radnje mogu se pročitati samo na kraju dokaznog postupka.

Članak 322.

(1) Stranke i oštećenik mogu do završetka glavne rasprave predlagati
da se izvide nove činjenice i pribave novi dokazi, a mogu ponoviti i one
prijedloge što ih je predsjednik vijeća ili vijeće prije odbilo.

(2) Općepoznate činjenice ne treba utvrđivati. Ne može se predlagati
da se utvrđuju činjenice čije postojanje zakon pretpostavlja u korist optuženika,
ali se može dokazivati njihovo nepostojanje.

(3) Vijeće može odlučiti da se izvedu dokazi koji nisu predloženi ili
od kojih je predlagatelj odustao.

(4) Prijedlog da se pribave novi dokazi može se odbiti:

1) ako se odnosi na zakonom zabranjeni način pribavljanja dokaza, na
dokaz čija upotreba nije po zakonu dopuštena ili na činjenicu koja se po
zakonu ne može dokazivati (nedopušteni prijedlog),

2) ako je činjenica koju bi prema prijedlogu trebalo utvrditi već utvrđena
ili nije važna za odlučivanje, odnosno ne postoji povezanost između činjenice
koju treba utvrditi i odlučnih činjenica ili se ta povezanost zbog pravnih
razloga ne može ustanoviti (nevažni prijedlog),

3) ako postoje razlozi za sumnju da se s predloženim dokazom neka važna
činjenica uopće ne bi mogla utvrditi ili bi se to moglo učiniti sa velikim
poteškoćama, odnosno ako se taj dokaz u prijašnjem tijeku postupka nije
mogao pribaviti i vjerojatno je da se neće moći pribaviti niti u primjerenom
roku (neprikladni prijedlog),

4) ako je nejasan, nepotpun ili je prema dosadašnjem stanju stvari i
radnjama u postupku koje je predlagatelj poduzimao očigledno da je prijedlog
usmjeren na znatno odugovlačenje postupka.

(5) Rješenje kojim se odbija prijedlog za izvođenje novih dokaza mora
biti obrazloženo. Vijeće ga može izmijeniti ili opozvati u kasnijem tijeku
postupka.

(6) Odredbe stavka 1., 2., 3., 4. i 5. ovoga članka će se primjenjivati
i na prijedlog da se poduzme očevid ili neka druga radnja kojom se neposrednim
opažanjem utvrđuju činjenice.

Članak 323.

(1) Pri ispitivanju svjedoka i vještaka na glavnoj raspravi primjenjivat
će se odredbe koje važe za njihovo ispitivanje u istrazi osim ako odredbama
ove glave nije što posebno propisano.

(2) Svjedok koji nije ispitan neće, u pravilu, biti nazočan izvođenju
dokaza, a vještak koji još nije dao svoj nalaz i mišljenje neće biti nazočan
glavnoj raspravi dok drugi vještak daje svoj iskaz o istom predmetu.

(3) Ako se kao svjedok ispituje osoba mlađa od četrnaest godina, vijeće
može odlučiti da se za vrijeme njezina ispitivanja isključi javnost.

(4) Ako je maloljetna osoba nazočna na glavnoj raspravi kao svjedok
ili oštećenik, udaljit će se iz sudnice čim njezina nazočnost nije više
potrebna.

Članak 324.

(1) Prije ispitivanja svjedoka predsjednik vijeća će ga upozoriti na
dužnost da iznese sudu sve što mu je o predmetu poznato i upozoriti ga
da je lažno svjedočenje kazneno djelo.

(2) Vijeće može odlučiti da svjedok obeća prema članku 242. ovoga Zakona
da će iskazati istinu. Ako je to obećanje svjedok već dao u istrazi, sud
ga na to može samo upozoriti.

Članak 325.

(1) Prije ispitivanja vještaka predsjednik vijeća upozorit će ga na
dužnost da nalaz i mišljenje dade po najboljem znanju i upozoriti ga da
je davanje lažnog nalaza i mišljenja kazneno djelo.

(2) Vijeće može odlučiti da vještak prije vještačenja dade obećanje
da će iskazati istinu. Obećanje se daje na način koji odgovara načinu obećanja
svjedoka da će iskazati istinu (članak 242.). Stalno prisegnuti postavljeni
vještak samo će se upozoriti na položenu prisegu.

(3) Vještak izlaže usmeno na glavnoj raspravi svoj nalaz i mišljenje.
Ako je vještak prije glavne rasprave pripremio pisano svoj nalaz i mišljenje,
može mu se dopustiti da ga pročita, u kojem će se slučaju njegov pisani
sastav priložiti zapisniku.

Članak 326.

(1) Tijekom iznošenja iskaza svijedoka ili izlaganja nalaza i mišljenja
vještaka, svjedoku ili vještaku neposredno postavljaju pitanja stranke,
te predsjednik i članovi sudskog vijeća. Ako se drukčije ne dogovore, najprije
postavlja pitanje stranka koja je predložila izvođenje tog dokaza, a zatim
protustranka. Nakon toga pitanja postavlja predsjednik i članovi sudskog
vijeća. Ako je sud odredio izvođenje dokaza i bez prijedloga stranaka,
pitanja prvi postavlja predsjednik vijeća, zatim članovi vijeća, te na
posljetku tužitelj, okrivljenik i branitelj. Oštećenik, zakonski zastupnik,
punomoćnik i vještaci mogu neposredno postavljati pitanja uz odobrenje
predsjednika vijeća.

(2) Predsjednik će zabraniti pitanje ili odbiti odgovor na već postavljeno
pitanje ako je ono nedopušteno (članak 226.) ili se ne odnosi na predmet.
Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili davanje
odgovora, stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

Članak 327.

Ako je svjedok ili vještak na prijašnjem ispitivanju naveo činjenice
kojih se više ne sjeća ili ako odstupi od svojeg iskaza, predočit će mu
se prijašnji iskaz, odnosno upozorit će se na odstupanje i upitati će se
zašto sada iskazuje drukčije, a prema potrebi pročitat će se njegov prijašnji
iskaz ili dio tog iskaza.

Članak 328.

(1) Ispitani svjedoci i vještaci ostaju u sudnici ako ih predsjednik
vijeća nakon ispitivanja stranaka sasvim ne otpusti ili ne naloži da se
privremeno udalje iz sudnice.

(2) Na prijedlog stranaka ili po službenoj dužnosti predsjednik može
naložiti da se ispitani svjedoci i vještaci udalje iz sudnice i da se kasnije
ponovno pozovu i još jednom ispitaju u nazočnosti ili odsutnosti drugih
svjedoka i vještaka.

Članak 329.

(1) Ako se na glavnoj rapravi sazna da svjedok ili vještak ne može doći
pred sud ili mu je dolazak znatno otežan, vijeće može, ako smatra da je
njegov iskaz važan, naložiti da ga izvan glavne rasprave ispita predsjednik
vijeća ili sudac član vijeća, ili da se ispitivanje obavi preko istražnog
suca na čijem se području svjedok, odnosno vještak nalazi.

(2) Ako je potrebno obaviti očevid ili rekonstrukciju izvan glavne rasprave,
vijeće može odlučiti da te radnje obavi predsjednik vijeća ili sudac član
vijeća.

(3) Stranke i oštećenik izvijestit će se uvijek kad će se i na kojem
mjestu ispitati svjedok, odnosno obaviti očevid ili rekonstrukcija, s upozorenjem
da mogu biti nazočni tim radnjama. Ako je optuženik u pritvoru, o potrebi
njegove nazočnosti tim radnjama odlučuje vijeće. Kad su stranke i oštećenik
nazočni izvođenju tih radnji, imaju prava predviđena u članku 198. ovoga
Zakona.

Članak 330.

(1) Zapisnici o očevidu izvan glavne rasprave, o pretrazi stana i osoba
te o oduzimanju stvari, isprave, knjige, spisi i drugi dopisi kao i tehničke
snimke koje služe za utvrđivanje činjenica, pročitat će se, odnosno reproducirati
na glavnoj raspravi radi utvrđivanja njihova sadržaja, a prema ocjeni vijeća
može se sadržaj isprava i drugih dopisa ukratko usmeno izložiti. Dopisi
koji imaju značenje dokaza podnose se u izvorniku.

(2) Predmeti koji mogu poslužiti razjašnjenju stvari mogu se u tijeku
glavne rasprave pokazati optuženiku, a prema potrebi svjedocima i vještacima.

Članak 331.

(1) Izvan slučajeva koji su posebice propisani u ovom Zakonu zapisnici
o iskazima svjedoka, suoptuženika ili već osuđenih sudionika u kaznenom
djelu te zapisnici ili drugi dopisi o nalazu ili mišljenju vještaka mogu
se prema odluci vijeća pročitati samo:

1) ako su ispitane osobe umrle, duševno oboljele ili se ne mogu pronaći,
ili je njihov dolazak pred sud nemoguć ili znatno otežan zbog starosti,
bolesti ili drugih važnih uzroka,

2) ako svjedoci ili vještaci bez zakonskih razloga neće iskazivati na
glavnoj raspravi,

3) ako su stranke suglasne da se umjesto neposrednog ispitivanja svjedoka,
odnosno vještaka koji nije nazočan, bez obzira je li bio pozvan ili ne,
pročita zapisnik o njegovu prijašnjem ispitivanju.

(2) Zapisnici o prijašnjem ispitivanju osoba koje su oslobođene dužnosti
svjedočenja (članak 234.) ne smiju se pročitati ako te osobe nisu uopće
pozvane na glavnu raspravu ili su na glavnoj raspravi izjavile da neće
svjedočiti. Nakon završenoga dokaznog postupka vijeće će odlučiti da se
ti zapisnici izdvoje iz spisa i odvojeno čuvaju (članak 78.). Tako će vijeće
postupiti i u svezi s drugim zapisnicima i obavijestima predviđenim u članku
78. ovoga Zakona, ako nije prije donesena odluka o njihovu izdvajanju.
Protiv rješenja kojim se odlučuje o izdvajanju dopuštena je posebna žalba.
Odlučujući o žalbi, viši će sud ujedno odrediti hoće li se glavna rasprava
nastaviti pred istim ili izmijenjenim sudskim vijećem.

(3) Nakon pravomoćnosti rješenja izdvojeni zapisnici i obavijesti zatvaraju
se u poseban omot i predaju istražnom sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih
spisa i ne mogu se razgledati niti koristiti u postupku. Izdvajanje zapisnika
i obavijesti mora se obaviti prije završetka dokaznog postupka.

(4) Razlozi zbog kojih se čita zapisnik navest će se u zapisniku o glavnoj
raspravi, a pri čitanju priopćit će se je li svjedok ili vještak dao obećanje
da će iskazivati istinito ili je ranije, već bio prisegnut.

Članak 332.

U slučajevima iz članka 327. i 331. ovoga Zakona, a i u drugim slučajevima
kad je to potrebno, vijeće može odlučiti da se na glavnoj raspravi, uz
čitanje zapisnika, reproducira snimka ispitivanja (članak 79.).

Članak 333.

Nakon ispitivanja svakog svjedoka ili vještaka i nakon čitanja svakog
zapisnika ili drugog podneska, zapitat će predsjednik vijeća stranke i
oštećenika imaju li što primijetiti.

Članak 334.

(1) Nakon dokaznog postupka predsjednik vijeća upitat će stranke i oštećenika
imaju li kakve prijedloge za dopunu dokaznog postupka.

(2) Ako nitko ne bude imao prijedlog za dopunu postupka ili prijedlog
bude odbijen (članak 322. stavak 4.), predsjednik vijeća pristupit će ispitivanju
optuženika koji se na ispitivanju o osnovanosti optužbe (članak 320. stavak
4.) očitovao da se u odnosu na sve ili na pojedine točke optužbe ne smatra
krivim.

Članak 335.

Kad optuženik pri ispitivanju na glavnoj raspravi odstupi od svojega
prijašnjeg iskaza, predsjednik vijeća upozorit će ga na odstupanje i upitati
ga zašto sada iskazuje drukčije, a po potrebi pročitat će se njegov prijašnji
iskaz ili dio tog iskaza.

Članak 336.

Predsjednik vijeća zabranit će pitanje ili odgovor na već postavljeno
pitanje ako je ono nedopušteno (članak 226.) ili se ne odnosi na predmet.
Ako predsjednik vijeća zabrani postavljanje određenog pitanja ili davanje
odgovora, stranke mogu zahtijevati da o tome odluči vijeće.

Članak 337.

(1) Kad se završi ispitivanje prvog optuženika, pristupit će se redom
ispitivanju ostalih optuženika, ako ih ima. Nakon svakog pitanja ispitanik
će se upoznati s iskazima prije ispitanih suoptuženika i upitat će se ima
li što primijetiti. Prije ispitani optuženik upitat će se ima li što primijetiti
na iskaz kasnije ispitanog optuženika. Svaki optuženik ima pravo postavljati
pitanja ostalim ispitanim suoptuženicima.

(2) Ako se iskazi pojedinih suoptuženika o istoj okolnosti razlikuju,
predsjednik vijeća može suočiti suoptuženike.

Članak 338.

Vijeće može iznimno odlučiti da se optuženik privremeno udalji iz sudnice
ako suoptuženik ili svjedok odbija dati iskaz u njegovoj nazočnosti ili
ako okolnosti pokazuju da u njegovoj nazočnosti neće govoriti istinu. Nakon
povratka optuženika u zasjedanje pročitat će mu se iskaz suoptuženika,
odnosno svjedoka. Optuženik ima pravo postavljati pitanja suoptuženiku,
odnosno svjedoku, a predsjednik vijeća upitat će ga ima li što primijetiti
na njihov iskaz. Prema potrebi može se obaviti suočenje.

Članak 339.

Optuženik se može u tijeku glavne rasprave dogovarati sa svojim braniteljem,
ali o tome kako će odgovarati na postavljeno pitanje ne može se savjetovati
ni sa svojim braniteljem ni s kim drugim.

Članak 340.

Ako vijeće nakon ispitivanja optuženika prema odredbama članka 335.
do 339. ovoga Zakona ne ustanovi da treba izvesti još neke dokaze, predsjednik
vijeća će objaviti da je dokazni postupak završen.

*8. Izmjena i proširenje optužbe*

Članak 341.

(1) Ako tužitelj u tijeku glavne rasprave utvrdi da izvedeni dokazi
pokazuju da se izmijenilo činjenično stanje izloženo u optužnici, on može
na glavnoj raspravi usmeno izmijeniti optužnicu ili podnijeti novu.

(2) Radi pripremanja nove optužnice ili obrane stranke mogu zatražiti
prekid glavne rasprave.

(3) Ako vijeće dopusti prekid glavne rasprave radi pripremanja nove
optužnice, odredit će rok u kojem tužitelj treba pripremiti novu optužnicu.
Primjerak nove optužnice dostavit će se optuženiku, ali prigovor protiv
te optužnice nije dopušten. Ako tužitelj u ostavljenom roku ne podnese
optužnicu, vijeće će nastaviti glavnu raspravu na temelju prijašnje optužnice.

Članak 342.

(1) Ako optuženik u tijeku glavne rasprave u zasjedanju počini kazneno
djelo ili ako se u tijeku glavne rasprave otkrije koje prije počinjeno
optuženikovo kazneno djelo, vijeće će u pravilu prema optužbi ovlaštenog
tužitelja, koja može biti i usmeno iznesena, proširiti glavnu raspravu
i na to djelo. Protiv te optužbe nije dopušten prigovor.

(2) Radi pripremanja obrane sud može u takvu slučaju odgoditi glavnu
raspravu, a može nakon ispitivanja stranaka odlučiti da se za djelo iz
stavka 1. ovoga članka posebice sudi.

(3) Ako je za suđenje o djelu iz stavka 1. ovoga članka nadležan viši
sud, vijeće će nakon ispitivanja tužitelja odlučiti hoće li i predmet o
kojem vodi glavnu raspravu ustupiti nadležnomu višem sudu radi suđenja.

*9. Govori stranaka*

Članak 343.

Nakon završenoga dokaznog postupka predsjednik vijeća daje riječ strankama,
oštećeniku i branitelju. Prvo govori tužitelj, zatim oštećenik, branitelj,
pa optuženik.

Članak 344.

Tužitelj će u svojem govoru iznijeti svoju ocjenu dokaza izvedenih na
glavnoj raspravi, nakon toga će izložiti svoje zaključke o činjenicama
važnim za odluku i staviti i obrazložiti svoj prijedlog o krivnji optuženika,
o odredbama kaznenog zakona koje bi se imale primijeniti, kao i o olakotnim
i otegotnim okolnostima koje bi trebalo uzeti u obzir pri odmjeravanju
kazne. Tužitelj ne može stavljati određeni prijedlog o visini kazne, ali
može predložiti da se izrekne sudska opomena ili uvjetna osuda.

Članak 345.

Oštećenik ili njegov opunomoćenik može u svojem govoru obrazložiti imovinskopravni
zahtjev i upozoriti na dokaze o krivnji optuženika.

Članak 346.

(1) Branitelj ili sam optuženik izložit će u svojem govoru obranu i
može se osvrnuti na navode tužitelja i oštećenika.

(2) Poslije branitelja optuženik ima pravo sam govoriti, očitovati se
o tome prihvaća li obranu branitelja i dopuniti je.

(3) Tužitelj i oštećenik imaju pravo odgovoriti na obranu, a branitelj,
odnosno optuženik osvrnuti se na te odgovore.

(4) Posljednja riječ pripada uvijek optuženiku.

Članak 347.

(1) Govori stranaka ne mogu se ograničiti na određeno vrijeme.

(2) Predsjednik vijeća može, nakon prethodnog upozorenja, prekinuti
osobu koja u svojem govoru vrijeđa javni red i moral ili vrijeđa drugoga
ili se upušta u ponavljanja ili izlaganja koja očito nemaju veze s predmetom.
U zapisniku o glavnoj raspravi mora se navesti da je govor bio prekinut
i zašto je bio prekinut.

(3) Kad optužbu zastupa više osoba ili obranu više branitelja, izlaganja
se ne mogu ponavljati. Zastupnici optužbe, odnosno obrane prema međusobnom
sporazumu odabrat će pitanja o kojima će govoriti.

(4) Nakon svih završnih govora predsjednik vijeća dužan je upitati želi
li još tko što izjaviti.

Članak 348.

(1) Ako vijeće nakon završenih izlaganja stranaka ne utvrdi da treba
izvesti još neke dokaze, predsjednik vijeća objavit će da je glavna raprava
završena.

(2) Nakon toga će se vijeće povući na vijećanje i glasovanje radi donošenja
presude.

Glava XXII.

**PRESUDA**

*1. Izricanje presude*

Članak 349.

(1) Ako sud tijekom vijećanja ne utvrdi da treba ponovno otvoriti glavnu
raspravu radi dopune postupka ili razjašnjenja pojedinih pitanja, izreći
će presudu.

(2) Presuda se izriče i javno proglašuje u ime Republike Hrvatske.

Članak 350.

(1) Presuda se može odnositi samo na osobu koja je optužena i samo na
djelo koje je predmet optužbe sadržane u podnesenoj, odnosno na glavnoj
raspravi izmijenjenoj ili proširenoj optužnici.

(2) Sud nije vezan za prijedloge tužitelja o pravnoj ocjeni djela.

Članak 351.

(1) Sud temelji presudu samo na činjenicama i dokazima koji su izneseni
na glavnoj raspravi.

(2) Sud je dužan savjesno ocijeniti svaki dokaz pojedinačno i u svezi
s ostalim dokazima te na temelju takve ocjene izvesti zaključak je li neka
činjenica dokazana.

*2. Vrste presuda*

Članak 352.

(1) Presudom se optužba odbija ili se optuženik oslobađa optužbe ili
se proglašava krivim.

(2) Ako optužba obuhvaća više kaznenih djela, u presudi će se izreći
da li se i za koje djelo optužba odbija ili se optuženik oslobađa optužbe
ili se proglašava krivim.

Članak 353.

Presudu kojom se optužba odbija sud će izreći:

1) ako za suđenje nije stvarno nadležan,

2) ako je postupak vođen bez zahtjeva ovlaštenog tužitelja,

3) ako je tužitelj tijekom glavne rasprave odustao od optužbe,

4) ako nije bilo potrebnog prijedloga za progon ili odobrenja za progon
ili ako je ovlaštena osoba, odnosno državno tijelo odustalo od prijedloga,
odnosno odobrenja,

5) ako je optuženik za isto djelo već pravomoćno osuđen, oslobođen optužbe
ili je postupak protiv njega rješenjem pravomoćno obustavljen, a ne radi
se o rješenju o obustavi postupka iz članka 403. ovoga Zakona,

6) ako je optuženik oprostom, odnosno pomilovanjem oslobođen kaznenog
progona ili se kazneni progon ne može poduzeti zbog zastare, ili ako postoje
druge okolnosti koje isključuju kazneni progon.

Članak 354.

Presudu kojom se optuženik oslobađa od optužbe sud će izreći:

1) ako djelo za koje se optužuje po zakonu nije kazneno djelo,

2) ako ima okolnosti koje isključuju krivnju,

3) ako nije dokazano da je optuženik počinio djelo za koje se optužuje.

Članak 355.

(1) U presudi u kojoj se optuženik proglašava krivim sud će izreći:

1) za koje se djelo proglašava krivim, uz naznaku činjenica i okolnosti
koje čine obilježja kaznenog djela te onih o kojima ovisi primjena određene
odredbe kaznenog zakona,

2) zakonski naziv i opis kaznenog djela i koje su odredbe kaznenog zakona
primijenjene,

3) na kakvu se kaznu osuđuje optuženik ili se prema odredbama kaznenog
zakona oslobađa kazne ili mu se kazna zatvora zamjenjuje radom za opće
dobro na slobodi,

4) odluku o uvjetnoj osudi,

5) odluku o sigurnosnim mjerama i o oduzimanju imovinske koristi,

6) odluku o uračunavanju pritvora ili već izdržane kazne,

7) odluku o troškovima kaznenog postupka, o imovinskopravnom zahtjevu
te o tome da se pravomoćna presuda ima objaviti u sredstvima javnog priopćavanja.

(2) Ako je optuženik osuđen na novčanu kaznu, u presudi će se naznačiti
rok u kojem se novčana kazna ima platiti kao i visina dnevnog prihoda i
ukupan broj dnevnih prihoda.

(3) Kad sud izrekne kaznu zatvora, može se optuženik koji se nalazi
u pritvoru rješenjem predsjednika vijeća uputiti na izdržavanje te kazne
i prije pravomoćnosti presude ako on to zahtijeva.

*3. Objava presude*

Članak 356.

(1) Nakon što je sud izrekao presudu, predsjednik vijeća odmah će presudu
objaviti. Ako sud ne može nakon glavne rasprave istog dana izreći presudu,
odgodit će objavu presude najviše za tri dana i odrediti vrijeme i mjesto
objave presude.

(2) Predsjednik vijeća će u nazočnosti stranaka, njihovih zakonskih
zastupnika, opunomoćenika i branitelja javno pročitati izreku i priopćiti
ukratko razloge presude.

(3) Objava će se obaviti i kad stranka, zakonski zastupnik, opunomoćenik
ili branitelj ne bude nazočan. Vijeće može narediti da optuženiku koji
nije nazočan presudu usmeno priopći predsjednik vijeća ili da mu se presuda
samo dostavi.

(4) Ako je javnost na glavnoj raspravi bila isključena, izreka presude
uvijek će se pročitati u javnom zasjedanju. Vijeće će odlučiti hoće li
i koliko isključiti javnost pri objavi razloga presude.

(5) Svi nazočni saslušat će čitanje izreke presude stojeći.

Članak 357.

(1) Nakon objave presude predsjednik vijeća poučit će stranke o pravu
na žalbu te o pravu na odgovor na žalbu.

(2) Ako je optuženiku izrečena uvjetna osuda, upozorit će ga predsjednik
na značenje uvjetne osude i na uvjete kojih se mora držati.

(3) Predsjednik vijeća upozorit će stranke da do pravomoćnog završetka
postupka o svakoj promjeni adrese obavijeste sud.

*4. Izrada i dostava pisane presude*

Članak 358.

(1) Objavljena presuda mora se napisati i otpremiti u roku od mjesec
dana nakon objave. Taj se rok produljuje za petnaest dana ako je glavna
rasprava trajala dulje od tri dana uzastopce, odnosno za još petnaest dana
ako je glavna rasprava trajala dulje od osam dana i nije morala iznova
započeti u smislu odredbe članka 310. stavka 2. ovoga Zakona.

(2) Rokovi za pisanu izradu presude iz stavka 1. ovoga članka mogu se
iznimno prekoračiti ako ih se predsjednik vijeća koje je sudilo u kaznenom
predmetu iz nepredvidivih ili neotklonjivih razloga nije mogao pridržavati
te o tome obavijestio predsjednika suda.

(3) Presudu potpisuju predsjednik vijeća i zapisničar.

(4) Ovjerovljeni prijepis presude dostavit će se tužitelju, optuženiku
osobno i njegovu branitelju. Ako se optuženik nalazi u pritvoru ovjerovljeni
prijepisi presude moraju biti poslani u rokovima koji su za polovicu kraći
od rokova iz stavka 1. ovoga članka.

(5) Optuženiku, privatnom tužitelju i oštećeniku kao tužitelju dostavit
će se i uputa o pravu na žalbu.

(6) Ovjerovljeni prijepis presude sud će s uputom o pravu na žalbu dostaviti
oštećeniku ako ima pravo na žalbu, osobi čiji je predmet oduzet tom presudom
te pravnoj osobi prema kojoj je izrečeno oduzimanje imovinske koristi.
Oštećeniku koji nema pravo na žalbu prijepis presude dostavit će se u slučaju
iz članka 56. stavka 2. ovoga Zakona s uputom o pravu na traženje povrata
u prijašnje stanje. Pravomoćna presuda dostavit će se oštećeniku ako on
to zahtijeva.

(7) Ako je sud primjenom odredaba o odmjeravanju jedinstvene kazne za
kaznena djela u stjecaju izrekao kaznu uzimajući u obzir i presude koje
su donijeli i drugi sudovi, dostavit će ovjerovljeni prijepis pravomoćne
presude tim sudovima.

Članak 359.

(1) Pisana presuda mora potpuno odgovarati presudi koja je objavljena.
Presuda mora imati uvod, izreku i obrazloženje.

(2) Uvod presude sadrži: naznaku da se presuda izriče u ime Republike
Hrvatske, naziv suda, ime i prezime predsjednika i članova vijeća i zapisničara,
ime i prezime optuženika, jedinstveni matični broj građana državljana Republike
Hrvatske, kazneno djelo za koje je optužen i je li bio nazočan na glavnoj
raspravi, dan glavne rasprave i je li glavna rasprava bila javna, ime i
prezime tužitelja, branitelja, zakonskog zastupnika i opunomoćenika koji
su bili nazočni na glavnoj raspravi te dan objave izrečene presude.

(3) Izreka presude sadrži osobne podatke o optuženiku (članak 225. stavak
1.) i odluku kojom se optuženik proglašava krivim za djelo za koje je optužen
ili kojom se oslobađa optužbe za to djelo ili kojom se optužba odbija.

(4) Ako je optuženik proglašen krivim, izreka presude mora obuhvatiti
potrebne podatke navedene u članku 355. ovoga Zakona, a ako je oslobođen
optužbe ili je optužba odbijena, izreka presude mora obuhvatiti opis djela
za koje je optužen i odluku o troškovima kaznenog postupka te o imovinskopravnom
zahtjevu ako je bio postavljen.

(5) U slučaju stjecaja kaznenih djela sud će u izreku presude unijeti
kazne utvrđene za svako pojedino kazneno djelo, a nakon toga kaznu koja
je izrečena za sva djela u stjecaju.

(6) U obrazloženju presude sud će iznijeti razloge za svaku točku presude.

(7) Sud će određeno i potpuno izložiti koje činjenice i iz kojih razloga
uzima kao dokazane ili nedokazane, dajući pri tome osobito ocjenu vjerodostojnosti
proturječnih dokaza, iz kojih razloga nije prihvatio pojedine prijedloge
stranaka, iz kojih je razloga odlučio da se ne ispita neposredno svjedok
ili vještak čiji je iskaz ili pisani nalaz pročitan, kojim se razlozima
vodio pri rješavanju pravnih pitanja, a osobito pri utvrđivanju postoji
li kazneno djelo i krivnja optuženika i pri primjeni određenih odredaba
Kaznenog zakona na optuženika i njegovo djelo.

(8) Ako je optuženik osuđen na kaznu, u obrazloženju će se navesti koje
je okolnosti sud uzeo u obzir pri odmjeravanju kazne. Posebice će sud obrazložiti
kojim se razlozima vodio kad je ustanovio da treba izreći strožu kaznu
od propisane, ili kad je ustanovio da kaznu treba ublažiti ili optuženika
osloboditi od kazne ili izreći uvjetnu osudu ili da treba izreći sigurnosnu
mjeru ili oduzimanje imovinske koristi. Posebice će sud obrazložiti kojim
se razlozima vodio kad je ustanovio da kaznu treba ublažiti, optuženika
osloboditi od kazne, zamijeniti kaznu zatvora radom za opće dobro na slobodi,
izreći uvjetnu osudu ili izreći sigurnosnu mjeru ili oduzimanje imovinske
koristi. Ako je sud izrekao novčanu kaznu u dnevnim prihodima u obrazloženju
će posebno iznijeti dokaze i okolnosti važne za odluku o visini i broju
dnevnih prihoda, te svoju ocjenu optuženikovih osobnih i imovinskih prilika.

(9) Ako se optuženik oslobađa optužbe, u obrazloženju će se navesti
iz kojih se razloga navedenih u članku 354. ovoga Zakona to čini.

(10) U obrazloženju presude kojom se optužba odbija sud se neće upuštati
u ocjenu glavne stvari, nego će se ograničiti samo na razloge za odbijanje
optužbe.

Članak 360.

Kad je optuženiku izrekao samo novčanu kaznu ili uvjetnu osudu, sud
neće pisano obrazlagati presudu ako su se stranke i oštećenik odrekli prava
na žalbu protiv presude.

Članak 361.

(1) Pogreške u imenima i brojevima te druge očite pogreške u pisanju
i računanju, nedostatke u obliku i nesuglasnosti napisane presude s izvornikom
ispravit će, posebnim rješenjem, predsjednik vijeća na zahtjev stranaka
ili po službenoj dužnosti.

(2) Ako postoji nesuglasje između napisane presude i njezina izvornika
glede podataka iz članka 355. stavka 1. točke 1. do 5. i točke 7. ovoga
Zakona, rješenje o ispravku dostavit će se osobama navedenim u članku 358.
ovoga Zakona. U tom slučaju rok za žalbu protiv presude teče od dana dostave
toga rješenja protiv kojega posebna žalba nije dopuštena.

**C. Postupak o pravnim lijekovima**

Glava XXIII.

**REDOVITI PRAVNI LIJEKOVI**

*1. Žalba protiv presude prvostupanjskog suda*

*a) Pravo na podnošenje žalbe*

Članak 362.

(1) Protiv prvostupanjske presude ovlaštene osobe mogu podnijeti žalbu
u roku od petnaest dana od dana dostave prijepisa presude.

(2) Ako je presuda dostavljena i optuženiku i njegovu branitelju (članak
358. stavak 4.), ali u različite dane, žalbeni rok računat će se od kasnijeg
dana.

(3) Pravodobno podnesena žalba ovlaštene osobe odgađa izvršenje presude.

Članak 363.

(1) Žalbu mogu podnijeti stranke, branitelj, zakonski zastupnik optuženikov
i oštećenik.

(2) U korist optuženika žalbu mogu podnijeti i njegov bračni i izvanbračni
drug, srodnik u uspravnoj liniji, posvojitelj, posvojenik, brat, sestra
i hranitelj. Žalbeni rok i u tom slučaju teče od dana kad je optuženiku,
odnosno njegovu branitelju dostavljen prijepis presude.

(3) Državni odvjetnik može podnijeti žalbu i na štetu i u korist optuženika.

(4) Oštećenik može pobijati presudu samo zbog odluke suda o troškovima
kaznenog postupka, ali ako je državni odvjetnik preuzeo progon od oštećenika
kao tužitelja, oštećenik može podnijeti žalbu zbog svih osnova zbog kojih
se presuda može pobijati.

(5) Žalbu može podnijeti i osoba čiji je predmet oduzet ili od koje
je oduzeta imovinska korist pribavljena kaznenim djelom te pravna osoba
kojoj je izrečeno oduzimanje imovinske koristi.

(6) Branitelj i osobe iz stavka 2. ovoga članka mogu podnijeti žalbu
i bez posebne ovlasti optuženika, ali ne i protiv njegove volje.

Članak 364.

(1) Optuženik se može odreći prava na žalbu samo nakon što mu je presuda
dostavljena. Optuženik se i prije toga može odreći prava na žalbu ako su
se tužitelj i oštećenik, kad ima pravo podnijeti žalbu zbog svih osnova
(članak 363. stavak 4.), odrekli prava na žalbu, osim ako bi optuženik
po presudi imao izdržavati kaznu oduzimanja slobode. Do donošenja drugostupanjske
odluke optuženik može odustati od već podnesene žalbe. Optuženik može odustati
i od žalbe koju su podnijeli njegov branitelj ili osobe navedene u članku
363. stavku 2. ovoga Zakona.

(2) Tužitelj i oštećenik mogu se odreći prava na žalbu od objave presude
pa do proteka roka za podnošenje žalbe, a mogu do donošenja odluke drugostupanjskog
suda odustati od već podnesene žalbe.

(3) Odricanje i odustajanje od žalbe ne mogu se opozvati.

*b) Sadržaj žalbe*

Članak 365.

(1) Žalba treba sadržavati:

1) oznaku presude protiv koje se podnosi,

2) osnove za pobijanje presude (članak 366.),

3) obrazloženje žalbe,

4) prijedlog da se pobijana presuda potpuno ili djelomično ukine ili
preinači,

5) potpis osobe koja podnosi žalbu.

(2) Ako je žalbu podnio optuženik ili druga osoba iz članka 363. stavka
2. ovoga Zakona, a optuženik nema branitelja, ili ako je žalbu podnio oštećenik,
oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji nema opunomoćenika, a
žalba nije sastavljena sukladno odredbama stavka 1. ovoga članka, prvostupanjski
sud pozvat će žalitelja da u određenom roku dopuni žalbu pisanim podneskom
ili na zapisnik kod toga suda. Ako se žalitelj tom pozivu ne odazove, sud
će odbaciti žalbu ako ne sadrži podatke iz točke 2, 3. i 5. stavka 1. ovoga
članka, a ako žalba ne sadrži podatak iz točke 1. stavka 1. ovoga članka,
odbacit će se ako se ne može utvrditi na koju se presudu odnosi. Ako je
žalba podnesena u korist optuženika, sud će je dostaviti drugostupanjskom
sudu ako se može utvrditi na koju se presudu odnosi, a ako se to ne može
utvrditi, sud će žalbu odbaciti.

(3) Ako je žalbu podnio oštećenik, oštećenik kao tužitelj ili privatni
tužitelj koji ima opunomoćenika ili državni odvjetnik, a žalba ne sadrži
podatke iz stavka 1. točke 2., 3. i 5. ovoga članka ili ako žalba ne sadrži
podatak iz točke 1. stavka 1. ovoga članka a ne može se utvrditi na koju
se presudu odnosi, sud će žalbu odbaciti. Žalbu s tim nedostacima podnesenu
u korist optuženika koji ima branitelja sud će dostaviti drugostupanjskom
sudu ako se može utvrditi na koju se presudu odnosi, a ako se to ne može
utvrditi, sud će žalbu odbaciti.

(4) U žalbi se mogu iznositi nove činjenice i novi dokazi, ali žalitelj
je dužan navesti razloge zašto ih prije nije iznio. Pozivajući se na nove
činjenice, žalitelj je dužan navesti dokaze kojima bi se te činjenice imale
dokazati, a pozivajući se na nove dokaze, dužan je navesti činjenice koje
tim dokazima želi dokazati.

*c) Osnove zbog kojih se presuda može pobijati*

Članak 366.

Presuda se može pobijati:

1) zbog bitne povrede odredaba kaznenog postupka,

2) zbog povrede kaznenog zakona,

3) zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja,

4) zbog odluke o kaznenim sankcijama, oduzimanju imovinske koristi,
troškovima kaznenog postupka, imovinskopravnim zahtjevima te zbog odluke
o objavi presude u sredstvima javnog priopćavanja.

Članak 367.

(1) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji:

1) ako je sud bio nepropisno sastavljen ili ako je u izricanju presude
sudjelovao sudac ili sudac porotnik koji nije sudjelovao na glavnoj raspravi
ili koji je pravomoćnom odlukom izuzet od suđenja,

2) ako je na glavnoj raspravi sudjelovao sudac ili sudac porotnik koji
se morao izuzeti (članak 36. stavak 1),

3) ako je glavna rasprava održana bez osobe čija je nazočnost na glavnoj
raspravi po zakonu obvezna ili ako je optuženiku, branitelju, oštećeniku
kao tužitelju ili privatnom tužitelju, protivno njegovu zahtjevu, uskraćeno
da se na glavnoj raspravi služi svojim jezikom i da na svojem jeziku prati
tijek rasprave (članak 7.),

4) ako je protivno Zakonu donesena odluka o isključenju javnosti s glavne
rasprave,

5) ako je sud povrijedio propise kaznenog postupka o pitanju postoji
li optužba ovlaštenog tužitelja ili prijedlog oštećenika, odnosno odobrenje
nadležnog tijela:

6) ako je presudu donio sud koji zbog stvarne nenadležnosti nije mogao
suditi u toj stvari ili ako je sud nepravilno odbio optužbu zbog stvarne
nenadležnosti,

7) ako sud svojom presudom nije potpuno riješio predmet optužbe,

8) ako je na glavnoj raspravi optuženik koji se na ispitivanju o osnovanosti
optužbe očitovao da se u odnosu na sve ili pojedine točke optužbe ne smatra
krivim (članak 320. stavak 3. i 6.) ispitan prije završetka dokaznog postupka,

9) ako je optužba prekoračena (članak 350. stavak 1.),

10) ako je presudom povrijeđena odredba članka 381. ovoga Zakona,

11) ako je izreka presude nerazumljiva, proturječna sama sebi ili razlozima
presude, ili ako presuda nema uopće razloga ili u njoj nisu navedeni razlozi
o odlučnim činjenicama ili su ti razlozi potpuno nejasni ili u znatnoj
mjeri proturječni, ili ako o odlučnim činjenicama postoji znatna proturječnost
između onoga što se navodi u razlozima presude o sadržaju tih isprava ili
zapisnika o iskazima danim u postupku i samih tih isprava ili zapisnika,

12) ako presuda nije napisana u rokovima iz članka 358. stavka 1. i
članka 442. stavka 3. ovoga Zakona.

(2) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji ako se presuda
temelji na dokazu iz članka 9. stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji i ako sud pri pripremanju
glavne rasprave ili u tijeku glavne rasprave ili pri donošenju presude
nije primijenio ili je nepravilno primijenio koju odredbu ovoga Zakona
ili na glavnoj raspravi povrijedio pravo obrane, a to je utjecalo ili moglo
utjecati na presudu.

Članak 368.

Povreda kaznenog zakona postoji ako je kazneni zakon povrijeđen u pitanju:

1) je li djelo za koje se optuženik progoni kazneno djelo,

2) ima li okolnosti koje isključuju krivnju,

3) ima li okolnosti koje isključuju kazneni progon a osobito je li nastupila
zastara kaznenog progona ili je progon isključen zbog amnestije ili pomilovanja
ili je stvar već pravomoćno presuđena,

4) je li glede kaznenog djela koje je predmet optužbe primijenjen zakon
koji se ne može primijeniti,

5) je li odlukom o kazni, uvjetnoj osudi ili sudskoj opomeni, odnosno
odlukom o sigurnosnoj mjeri ili o oduzimanju imovinske koristi prekoračana
ovlast koju sud ima po zakonu,

6) jesu li povrijeđene odredbe o uračunavanju pritvora i izdržane kazne.

Članak 369.

(1) Presuda se može pobijati zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga
činjeničnog stanja.

(2) Pogrešno utvrđeno činjenično stanje postoji ako je sud kakvu odlučnu
činjenicu pogrešno utvrdio, odnosno kad sadržaj isprava, zapisnika o izvedenim
dokazima ili tehničkih snimki ozbiljno dovodi u sumnju pravilnost ili pouzdanost
utvrđenja odlučne činjenice.

(3) Nepotpuno utvrđeno činjenično stanje postoji ako sud kakvu odlučnu
činjenicu nije utvrdio.

Članak 370.

(1) Presuda, odnosno rješenje o sudskoj opomeni može se pobijati zbog
odluke o kazni i uvjetnoj osudi kad tom odlukom nije prekoračena zakonska
ovlast (članak 368. točka 5.), ali sud nije pravilno odmjerio kaznu s obzirom
na okolnosti koje utječu na to da kazna bude veća ili manja, i zbog toga
što je sud primijenio ili nije primijenio odredbe o ublažavanju kazne,
o oslobađanju od kazne, o uvjetnoj osudi iako su za to postojali zakonski
uvjeti.

(2) Odluka o sigurnosnoj mjeri ili o oduzimanju imovinske koristi može
se pobijati ako ne postoji povreda zakona iz članka 368. točke 5. ovoga
Zakona, ali je sud nepravilno donio tu odluku ili nije izrekao sigurnosnu
mjeru, odnosno oduzimanje imovinske koristi iako su za to postojali zakonski
uvjeti. Zbog istih razloga može se pobijati odluka o troškovima kaznenog
postupka.

(3) Odluka o imovinskopravnom zahtjevu te odluka o objavi presude u
sredstvima javnog priopćavanja može se pobijati kad je sud o tim pitanjima
donio odluku suprotno zakonskim propisima.

*d) Postupak o žalbi*

Članak 371.

(1) Žalba se podnosi sudu koji je izrekao prvostupanjsku presudu u dovoljnom
broju primjeraka za sud te za protivnu stranku i branitelja radi davanja
odgovora.

(2) Nepravodobnu (članak 385.) i nedopuštenu (članak 386.) žalbu odbacit
će rješenjem predsjednik vijeća prvostupanjskog suda.

Članak 372.

Primjerak žalbe dostavit će prvostupanjski sud protivnoj stranci, koja
može u roku od osam dana od dana primitka podnijeti sudu odgovor na žalbu.
Žalbu i odgovor na žalbu, sa svim spisima, prvostupanjski sud dostavit
će drugostupanjskom sudu.

Članak 373.

(1) Kad spisi povodom žalbe stignu drugostupanjskom sudu, predsjednik
žalbenog vijeća određuje suca izvijestitelja. Ako je riječ o kaznenom djelu
za koje se progoni na zahtjev državnog odvjetnika, sudac izvjestitelj dostavit
će spise nadležnomu državnom odvjetniku, koji ih je dužan razgledati i
bez odgode vratiti sudu.

(2) Kad državni odvjetnik vrati spise, predsjednik će vijeća zakazati
sjednicu vijeća. O sjednici vijeća obavijestit će se državni odvjetnik.

(3) Sudac izvjestitelj može prema potrebi od prvostupanjskog suda pribaviti
izvješće o povredama odredaba kaznenog postupka, a može preko tog suda
ili istražnog suca suda na čijem se području radnja ima obaviti ili na
drugi način provjeriti navode žalbe u svezi s novim dokazima i novim činjenicama
ili od drugih tijela ili pravnih osoba pribaviti potrebne izvješća ili
spise.

(4) Ako sudac izvjestitelj utvrdi da se u spisima nalaze zapisnici i
obavijesti predviđeni u članku 78. ovoga Zakona, dostavit će spise prvostupanjskom
sudu prije održavanja sjednice drugostupanjskog vijeća, da predsjednik
prvostupanjskog vijeća donese rješenje o njihovu izdvajanju iz spisa i
kad rješenje postane pravomoćno, da ih u zatvorenom omotu preda istražnom
sucu radi čuvanja odvojeno od ostalih spisa.

Članak 374.

(1) O sjednici vijeća izvijestit će se onaj optuženik i njegov branitelj,
oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj koji je u roku predviđenom
za žalbu ili za odgovor na žalbu zahtijevao da bude izviješten o sjednici
ili je predložio održavanje rasprave pred drugostupanjskim sudom. Predsjednik
vijeća ili vijeće može odlučiti da se o sjednici vijeća izvijeste stranke
i kad nisu to zahtijevale ili da se o sjednici izvijesti i stranka koja
to nije zahtijevala, ako bi njihova nazočnost bila korisna za razjašnjenje
stvari.

(2) Ako je optuženik u pritvoru ili na izdržavanju kazne i ima branitelja,
osigurat će se nazočnost optuženika samo ako predsjednik vijeća ili vijeće
smatraju da je svrhovito.

(3) Sjednica vijeća počinje izvješćem suca izvjestitelja o stanju stvari.
Vijeće može od stranaka koje su nazočne na sjednici zatražiti potrebna
objašnjenja u svezi sa žalbenim navodima. Stranke mogu predložiti da se
radi dopune izvješća pročitaju pojedini spisi i mogu, uz dopuštenje predsjednika
vijeća, dati potrebna objašnjenja za svoje stavove iz žalbe, odnosno odgovora
na žalbu ne ponavljajući ono što je sadržano u izvješću.

(4) Sjednica se može održati i u odsutnosti stranaka koje su o njoj
bile uredno izviještene, ako optuženik nije izvijestio sud o promjeni boravišta
ili stana, može se održati sjednica vijeća iako on o sjednici nije bio
izviješten.

(5) Sa sjednice vijeća javnost se može isključiti samo uz uvjete propisane
ovim Zakonom (članak 292. do 294.).

(6) Zapisnik o sjednici vijeća priključuje se spisima prvostupanjskog
i drugostupanjskog suda.

(7) Rješenja iz članka 385. i 386. ovoga Zakona mogu se donijeti i bez
obavijesti strankama o sjednici vijeća.

Članak 375.

(1) Drugostupanjski sud donosi odluku u sjednici vijeća ili na temelju
održane rasprave.

(2) Hoće li održati raspravu, odlučuje drugostupanjski sud u sjednici
vijeća.

Članak 376.

(1) Rasprava pred drugostupanjskim sudom održat će se samo ako je potrebno
da se zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenoga činjeničnog stanja izvedu
novi dokazi ili ponove već prije izvedeni dokazi i ako postoje opravdani
razlozi da se predmet ne vrati prvostupanjskom sudu na ponovnu glavnu raspravu.

(2) Na raspravu pred drugostupanjskim sudom pozivaju se optuženik i
njegov branitelj, tužitelj, oštećenik, zakonski zastupnici i opunomoćenici
oštećenika, oštećenik kao tužitelj, privatni tužitelj, te svjedoci i vještaci
za koje sud odluči da se ispitaju.

(3) Ako je optuženik u pritvoru, predsjednik vijeća drugostupanjskog
suda poduzet će sve što je potrebno da se optuženik dovede na raspravu.

(4) Ako oštećenik kao tužitelj ili privatni tužitelj ne dođu na raspravu
pred drugostupanjskim sudom, postupak se neće obustaviti nego će se rasprava
okončati u njihovoj odsutnosti.

Članak 377.

(1) Rasprava pred drugostupanjskim sudom počinje izvješćem suca izvjestitelja,
koji izlaže stanje stvari ne dajući svoje mišljenje o osnovanosti žalbe.

(2) Na prijedlog ili po službenoj dužnosti pročitat će se presuda ili
dio presude na koji se odnosi žalba, a po potrebi i zapisnik o glavnoj
raspravi.

(3) Nakon toga pozvat će se žalitelj da obrazloži žalbu, a onda protivnik
da mu odgovori. Optuženik i njegov branitelj imaju uvijek posljednju riječ.

(4) Stranke mogu na raspravi iznositi nove dokaze i činjenice.

Članak 378.

Ako u članku 372. do 377. ovoga Zakona nije što drugo propisano, odredbe
o glavnoj raspravi pred prvostupanjskim sudom na odgovarajući će se način
primjenjivati i u postupku pred drugostupanjskim sudom.

*e) Granice ispitivanja prvostupanjske presude*

Članak 379.

(1) Drugostupanjski sud ispituje presudu u onom dijelu u kojem se pobija
žalbom i iz osnova iz kojih se pobija (članak 366.). Po službenoj dužnosti
on mora uvijek ispitati:

1) postoji li povreda odredaba kaznenog postupka iz članka 367. stavka
1. točke 1., 5., 6., 7. do 10., stavka 2. ovoga članka i je li glavna rasprava
protivno odredbama ovoga Zakona održana u odsutnosti optuženika i njegova
branitelja,

2) je li na štetu optuženika povrijeđen kazneni zakon.

(2) Ako žalba podnesena u korist optuženika ne sadrži podatke iz članka
365. stavka 1. točke 1. i 3. ovoga Zakona, ograničit će se drugostupanjski
sud na ispitivanje povreda iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka te na
ispitivanje odluke o kazni, sigurnosnim mjerama i oduzimanju imovinske
koristi (članak 370.).

(3) U povodu žalbe tužitelja može se prvostupanjska presuda ukinuti
ili preinačiti i u korist optuženika.

Članak 380.

Na povredu iz članka 367. stavka 1. točke 2. ovoga Zakona žalitelj se
može pozvati u žalbi samo ako tu povredu nije mogao iznijeti u tijeku glavne
rasprave, ili je iznio, ali ju prvostupanjski sud nije uzeo u obzir.

Članak 381.

Ako je izjavljena samo žalba u korist optuženika, presuda se ne smije
izmijeniti na njegovu štetu.

Članak 382.

Žalba zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja ili zbog
povrede kaznenog zakona podnesena u korist optuženika sadrži u sebi i žalbu
zbog odluke o kaznenoj sankciji, i oduzimanju imovinske koristi.

Članak 383.

Ako drugostupanjski sud u povodu bilo čije žalbe utvrdi da su razlozi
zbog kojih je donio odluku u korist optuženika od koristi i za kojeg od
suoptuženika koji nije podnio žalbu ili je nije podnio u tom smislu, postupit
će po službenoj dužnosti kao da takva žalba postoji.

*f) Odluke drugostupanjskog suda o žalbi*

Članak 384.

(1) Drugostupanjski sud može u sjednici vijeća ili na temelju održane
rasprave odbaciti žalbu kao nepravodobnu ili nedopuštenu, ili odbiti žalbu
kao neosnovanu i potvrditi prvostupanjsku presudu, ili ukinuti tu presudu
i uputiti predmet prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje i odluku, ili
preinačiti prvostupanjsku presudu.

(2) O svim žalbama protiv iste presude drugostupanjski sud odlučuje
jednom odlukom.

Članak 385.

Žalba će se odbaciti rješenjem kao nepravodobna ako se utvrdi da je
podnesena nakon zakonskog roka.

Članak 386.

Žalba će se odbaciti rješenjem kao nedopuštena ako se utvrdi da je žalbu
podnijela osoba koja nije ovlaštena na podnošenje žalbe ili osoba koja
se odrekla žalbe ili odustala od žalbe ili ako žalba po zakonu nije dopuštena.

Članak 387.

Drugostupanjski sud presudom će odbiti žalbu kao neosnovanu i potvrditi
prvostupanjsku presudu kad utvrdi da ne postoje razlozi zbog kojih se presuda
pobija niti povrede zakona iz članka 379. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 388.

(1) Drugostupanjski će sud, prihvaćajući žalbu ili po službenoj dužnosti,
rješenjem ukinuti prvostupanjsku presudu i vratiti predmet na ponovno suđenje
ako utvrdi da postoji bitna povreda odredaba kaznenog postupka, osim slučajeva
iz članka 390. stavka 1. ovoga Zakona, ili ako smatra da zbog pogrešno
ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja treba naložiti novu glavnu raspravu
pred prvostupanjskim sudom.

(2) Na štetu optuženika ne može se ukinuti prvostupanjska presuda zbog
razloga iz članka 367. stavka 1. točke 8. ovoga Zakona.

(3) Drugostupanjski sud može naložiti da se nova glavna rasprava pred
prvostupanjskim sudom održi pred potpuno izmijenjenim vijećem.

(4) Drugostupanjski sud može i samo djelomično ukinuti prvostupanjsku
presudu ako se pojedini dijelovi presude mogu izdvojiti bez štete za pravilno
suđenje.

(5) Ako se optuženik nalazi u pritvoru, drugostupanjski sud ispitat
će postoje li još razlozi za pritvor i donijeti rješenje o produljenju
ili ukidanju pritvora. Protiv tog rješenja nije dopuštena žalba.

Članak 389.

Ako drugostupanjski sud pri razmatranju žalbe ustanovi da je za suđenje
u prvom stupnju stvarno nadležan, ukinut će prvostupanjsku presudu, predmet
uputiti nadležnom vijeću i o tome izvijestiti prvostupanjski sud.

Članak 390.

(1) Drugostupanjski će sud, prihvaćajući žalbu ili po službenoj dužnosti,
presudom preinačiti prvostupanjsku presudu ako utvrdi da su odlučne činjenice
u prvostupanjskoj presudi pravilno utvrđene i da se s obzirom na utvrđeno
činjenično stanje po pravilnoj primjeni zakona ima donijeti drukčija presuda,
a prema stanju stvari i u slučaju povreda iz članka 367. stavka 1. točke
5., 9. i 10. ovoga Zakona.

(2) Ako su se zbog preinake prvostupanjske presude stekli uvjeti da
se odredi, odnosno ukine pritvor na temelju članka 102. stavka 4. i članka
104. stavak 4. ovoga Zakona, drugostupanjski će sud o tome donijeti posebno
rješenje, protiv kojeg nije dopuštena žalba.

Članak 391.

(1) U obrazloženju presude, odnosno rješenja drugostupanjski sud treba
ocijeniti žalbene navode i iznijeti povrede zakona koje je uzeo u obzir
po službenoj dužnosti.

(2) Kad se prvostupanjska presuda ukida zbog bitnih povreda odredaba
kaznenog postupka, u obrazloženju treba navesti koje su odredbe povrijeđene
i u čemu se povrede sastoje.

(3) Kad se prvostupanjska presuda ukida zbog pogrešno ili nepotpuno
utvrđenoga činjeničnog stanja, navest će se u čemu su nedostaci u utvrđivanju
činjeničnog stanja, posebice u odlučivanju o prijedlozima stranaka da se
pribave i izvedu pojedini dokazi (članak 322.), odnosno zašto su novi dokazi
i činjenice važni za donošenje pravilne odluke.

Članak 392.

(1) Drugostupanjski sud vratit će sve spise prvostupanjskom sudu s dovoljnim
brojem ovjerenih prijepisa svoje odluke radi predaje strankama i drugim
zainteresiranim osobama.

(2) Ako je optuženik u pritvoru, drugostupanjski sud dužan je svoju
odluku sa spisima dostaviti prvostupanjskom sudu najkasnije u roku od tri
mjeseca od dana kad je primio spise od tog suda.

Članak 393.

(1) Prvostupanjski sud kojem je predmet upućen na suđenje uzet će za
osnovu prijašnju optužnicu. Ako je prvostupanjska presuda djelomično ukinuta,
taj će sud za osnovu uzeti samo onaj dio optužbe koji se odnosi na ukinuti
dio presude.

(2) Na novoj glavnoj raspravi stranke mogu isticati nove činjenice i
iznositi nove dokaze.

(3) Prvostupanjski sud dužan je izvesti sve postupovne radnje i raspraviti
sva sporna pitanja na koja je upozorio drugostupanjski sud u svojoj odluci.

(4) Pri izricanju nove presude prvostupanjski sud vezan je zabranom
iz članka 381. ovoga Zakona.

(5) Ako je optuženik u pritvoru, vijeće prvostupanjskog suda postupit
će prema odredbi članka 107. stavka 2. ovoga Zakona.

*2. Žalba protiv drugostupanjske presude*

Članak 394.

(1) Protiv drugostupanjske presude dopuštena je žalba trećostupanjskom
sudu samo:

1) ako je drugostupanjski sud izrekao kaznu dugotrajnog zatvora ili
je potvrdio prvostupanjsku presudu kojom je izrečena takva kazna,

2) ako je drugostupanjski sud na temelju održane rasprave utvrdio činjenično
stanje drukčije nego prvostupanjski sud i na tako utvrđenom činjeničnom
stanju utemeljio svoju presudu,

3) ako je drugostupanjski sud preinačio prvostupanjsku presudu kojom
je optuženik oslobođen optužbe i izrekao presudu kojom se optuženik proglašava
krivim.

(2) O žalbi protiv drugostupanjske presude rješava trećestupanjski sud
u sjednici vijeća prema odredbama koje važe za drugostupanjski postupak.
Pred tim sudom ne može se održati rasprava.

(3) Odredbe članka 383. ovoga Zakona primijenit će se i na suoptuženika
koji nije imao pravo podnijeti žalbu protiv drugostupanjske presude.

*3. Žalba protiv rješenja*

Članak 395.

(1) Protiv rješenja istražnog suca i protiv drugih rješenja prvostupanjskog
suda stranke i osobe čija su prava povrijeđena mogu podnijeti žalbu uvijek
kad u ovom Zakonu nije izričito propisano da žalba nije dopuštena.

(2) Protiv rješenja vijeća donesenog prije i u tijeku istrage nije dopuštena
žalba, ako ovim Zakonom nije drukčije propisano.

(3) Rješenja koja se donose radi pripremanja glavne rasprave i presude
mogu se pobijati samo u žalbi na presudu.

(4) Protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske žalba nije dopuštena.

Članak 396.

(1) Žalba se podnosi sudu koji je donio rješenje.

(2) Ako ovim Zakonom nije drukčije propisano, žalba protiv rješenja
podnosi se u roku od tri dana od dana dostave rješenja.

Članak 397.

Ako u ovom Zakonu nije drukčije propisano, podnošenjem žalbe protiv
rješenja odgađa se izvršenje rješenja protiv kojeg je podnesena žalba.

Članak 398.

(1) O žalbi protiv rješenja prvostupanjskog suda odlučuje drugostupanjski
sud na javnoj sjednici vijeća, ako ovim Zakonom nije drukčije propisano.

(2) O žalbi protiv rješenja istražnog suca odlučuje vijeće istog suda,
ako ovim Zakonom nije drukčije propisano (članak 20. stavak 2).

(3) Rješavajući o žalbi, sud može rješenjem odbaciti žalbu kao nepravodobnu
ili kao nedopuštenu, odbiti žalbu kao neosnovanu ili prihvatiti žalbu i
rješenje preinačiti ili ukinuti i prema potrebi predmet uputiti na ponovno
odlučivanje.

(4) Ispitujući žalbu, sud će po službenoj dužnositi paziti je li za
donošenje rješenja prvostupanjski sud bio stvarno nadležan, odnosno je
li rješenje donijelo ovlašteno tijelo.

Članak 399.

(1) Na postupak o žalbi protiv rješenja će se primjenjivati odredbe
članka 362., 364. stavka 3., članak 365. do 371., članak 373. stavka 1.,
4. i 5. te članka 381. i 383. ovoga Zakona.

(2) Ako je žalba podnesena protiv rješenja iz članka 457. stavka 5.
ovoga Zakona, o sjednici vijeća izvještava se državni odvjetnik, a ostale
osobe uz uvjete propisane u članku 374. ovoga Zakona.

Članak 400.

Ako ovim Zakonom nije drukčije propisano, odredbe članka 395. i 399.
ovoga Zakona primijenit će se i na sva ostala rješenja koja se donose na
temelju ovoga Zakona.

Glava XXIV.

**IZVANREDNI PRAVNI LIJEKOVI**

*1. Obnova kaznenog postupka*

Članak 401.

Kazneni postupak koji je dovršen pravomoćnim rješenjem ili pravomoćnom
presudom može se na zahtjev ovlaštene osobe obnoviti samo u slučajevima
i uz uvjete propisane u ovom Zakonu.

Članak 402.

(1) Pravomoćna presuda može se preinačiti i bez obnove kaznenog postupka:

1) ako je u dvjema presudama ili u više presuda protiv istog osuđenika
izrečeno više kazni, a nisu primijenjene odredbe o odmjeravanju jedinstvene
kazne za djela u stjecaju,

2) ako je pri izricanju jedinstvene kazne primjenom odredaba o stjecaju
uzeta kao utvrđena i kazna koja je već obuhvaćena u kazni izrečenoj prema
odredbama o stjecaju u kakvoj prijašnjoj presudi,

3) ako se pravomoćna presuda kojom je za više kaznenih djela izrečena
jedinstvena kazna ne bi mogla u jednom dijelu izvršiti zbog amnestije,
pomilovanja ili iz drugih razloga.

(2) U slučaju iz točke 1. stavka 1. ovoga članka sud će novom presudom
preinačiti prijašnje presude glede odluka o kazni i izreći jedinstvenu
kaznu. Za donošenje nove presude nadležan je prvostupanjski sud koji je
sudio u stvari u kojoj je izrečena najstroža vrsta kazne, a kod istovrsnih
kazni - sud koji je izrekao najveću kaznu, a ako su kazne jednake - sud
koji je posljednji izrekao kaznu.

(3) U slučaju iz stavka 1. točke 2. ovoga članka preinačit će svoju
presudu sud koji je pri izricanju jedinstvene kazne pogrešno uzeo u obzir
kaznu koja je već obuhvaćena u kakvoj prijašnjoj presudi.

(4) U slučaju iz stavka 1. točke 3. ovoga članka prvostupanjski sud
preinačit će prijašnju presudu glede kazne i izreći novu kaznu ili će utvrditi
koliko se od kazne izrečene prijašnjom presudom ima izvršiti.

(5) Novu presudu donosi sud u sjednici vijeća na prijedlog državnog
odvjetnika ako je postupak vođen na njegov zahtjev ili na zahtjev osuđenika,
a nakon ispitivanja protivne stranke.

(6) Ako su u slučaju iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka pri izricanju
kazne uzete u obzir i presude drugih sudova, ovjereni prijepis nove pravomoćne
presude dostavit će se i tim sudovima.

Članak 403.

Ako je zahtjev za provođenje istrage pravomoćno odbačen, odnosno odbijen
zato što nije bilo zahtjeva ovlaštenog tužitelja ili što nije bilo potrebnog
prijedloga za progon ili odobrenja, ili je iz istih razloga kazneni postupak
rješenjem pravomoćno obustavljen, ili je optužba odbačena ili je presudom
optužba pravomoćno odbijena, ili ako je postupak rješenjem pravomoćno obustavljen
zbog toga što je počinitelj nakon počinjenog kaznenog djela obolio od kakve
trajne duševne bolesti, postupak će se na zahtjev ovlaštenog tužitelja
nastaviti čim prestanu uzroci zbog kojih su donesene navedene odluke.

Članak 404.

(1) Ako je izvan slučaja navedenih u članku 403. ovoga Zakona istražni
zahtjev pravomoćno odbijen, ili je kazneni postupak pravomoćno obustavljen
u istrazi ili prije početka glavne rasprave, ili je optužba odbačena, na
zahtjev ovlaštenog tužitelja može se dopustiti obnova kaznenog postupka
(članak 408.) ako se podnesu novi dokazi na temelju kojih se sud može uvjeriti
da su se stekli uvjeti za ponovno pokretanje kaznenog postupka.

(2) Kazneni postupak pravomoćno obustavljen do početka glavne rasprave
može se obnoviti kad je državni odvjetnik odustao od progona, a oštećenik
progon nije preuzeo, ako se dokaže da je do odustanka došlo zbog kaznenog
djela zlouporabe službenog položaja državnog odvjetnika. Glede dokazivanja
kaznenog djela državnog odvjetnika primjenjivat će se odredbe članka 405.
stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Ako je postupak obustavljen zbog toga što je oštećenik kao tužitelj
odustao od progona ili što se po zakonu smatra da je odustao, oštećenik
kao tužitelj ne može tražiti obnovu postupka.

Članak 405.

(1) Kazneni postupak završen pravomoćnom presudom može se obnoviti u
korist osuđenika:

1) ako se dokaže da je presuda utemeljena na lažnoj ispravi ili na lažnom
iskazu svjedoka, vještaka ili tumača,

2) ako se dokaže da je do presude došlo zbog kaznenog djela državnog
odvjetnika, suca, suca porotnika ili osobe koja je obavljala istražne radnje,

3) ako se iznesu nove činjenice ili se podnesu novi dokazi koji su sami
za sebe ili u svezi s prijašnjim dokazima prikladni da prouzroče oslobođenje
osobe koja je bila osuđena ili njezinu osudu po blažem kaznenom zakonu,

4) ako je osoba za isto djelo više puta osuđena ili ako je više osoba
osuđeno zbog istog djela koje je mogla počiniti samo jedna osoba ili neke
od njih,

5) ako se u slučaju osude za produljeno kazneno djelo ili za drugo kazneno
djelo koje na temelju zakona obuhvaća više istovrsnih radnji iznesu nove
činjenice ili podnesu novi dokazi koji pokazuju da osuđenik nije učinio
radnju koja je obuhvaćena djelom iz osude, a postojanje tih činjenica moglo
bi bitno utjecati na odmjeravanje kazne.

(2) U slučajevima iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka mora se pravomoćnom
presudom dokazati da su navedene osobe proglašene krivim za dotična kaznena
djela. Ako se postupak protiv tih osoba ne može provesti zbog toga što
su umrle ili što postoje okolnosti koje isključuju kazneni progon, činjenice
iz stavka 1. točke 1. i 2. ovoga članka mogu se utvrditi i drugim dokazima.

Članak 406.

(1) Kazneni postupak može se iznimno obnoviti na štetu okrivljenika
ako je postupak dovršen pravomoćnom presudom kojom se optužba odbija:

1) ako je do presude kojom se optužba odbija došlo zbog stvarne nenadležnosti
suda, a ovlašteni tužitelj pokrene postupak pred nadležnim sudom i istodobno
zatraži obnovu postupka,

2) ako je postupak vođen bez ovlaštenog tužitelja i zbog toga donesena
presuda kojom se optužba odbija, a ovlašteni tužitelj zatraži obnovu postupka,

3) ako je presuda donesena jer je tužitelj od početka do završetka glavne
rasprave odustao od optužbe, a dokaže da je do odustanka došlo zbog kaznenog
djela zlouporabe službenog položaja državnog odvjetnika,

4) ako nije bilo potrebnog prijedloga ili odobrenja za vođenje postupka
pa je zbog toga došlo do odbijajuće presude, a prijedlog ili odobrenje
naknadno budu dani,

5) ako se utvrdi da se akt oprosta, odnosno pomilovanje, zastara ili
druge okolnosti koje isključuju kazneni progon ne odnose na kazneno djelo
povodom kojeg je donesena presuda kojom se optužba odbija.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka obnova postupka nije dopuštena
ako je proteklo više od mjesec dana od kada je tužitelj saznao za okolnosti
na kojima može utemeljiti svoj zahtjev za obnovu postupka.

(3) U slučaju obnove postupka iz razloga navedenog u stavku 1. točki
3. ovoga članka primijenit će se odredba članka 398. stavka 2. ovoga Zakona.

(4) U slučaju iz stavka 1. točke 1. ovoga članka vijeće suda koji odlučuje
o zahtjevu za obnovu postupka uputit će po pravomoćnosti rješenje kojim
se obnova postupka dopušta predmet sudu koji je stvarno nadležan.

Članak 407.

(1) Zahtjev za obnovu kaznenog postupka mogu podnijeti stranke i branitelj,
a nakon smrti osuđenika državni odvjetnik i osobe navedene u članku 363.
stavku 2. ovoga Zakona.

(2) Zahtjev se može podnijeti i nakon što je osuđenik izdržao kaznu
i bez obzira na zastaru, oprost ili pomilovanje.

(3) Ako sud koji bi bio nadležan za odlučivanje o obnovi postupka sazna
da postoji razlog za obnovu kaznenog postupka, obavijestit će o tome osuđenika,
odnosno osobu koja je ovlaštena da podnese zahtjev.

Članak 408.

(1) O zahtjevu za obnovu kaznenog postupka odlučuje vijeće općinskog
suda iz članka 18. stavka 3., odnosno vijeće županijskog suda iz članka
20. stavka 2. ovoga Zakona koje je u prijašnjem postupku sudilo u prvom
stupnju.

(2) U zahtjevu se mora navesti po kojoj se zakonskoj osnovi traži obnova
i kojim se dokazima potkrepljuju činjenice na kojima se zahtjev temelji.
Ako zahtjev ne sadrži te podatke, sud će pozvati podnositelja da u određenom
roku zahtjev dopuni.

(3) Pri rješavanju o zahtjevu u vijeću neće sudjelovati sudac koji je
sudjelovao u donošenju presude u prijašnjem postupku.

Članak 409.

(1) Sud će rješenjem zahtjev odbaciti ako na temelju samog zahtjeva
i spisa prijašnjeg postupka utvrdi da je zahtjev podnijela neovlaštena
osoba, ili da nema zakonskih uvjeta za obnovu postupka, ili da su činjenice
i dokazi na kojima se zahtjev temelji već bili izneseni u prijašnjem zahtjevu
za obnovu postupka koji je odbijen pravomoćnim rješenjem suda, ili da činjenice
i dokazi očito nisu prikladni da se na temelju njih dopusti obnova, ili
da podnositelj zahtjeva nije postupio prema članku 408. stavku 2. ovoga
Zakona.

(2) Ako sud ne odbaci zahtjev, dostavit će prijepis zahtjeva protivnoj
stranci, koja ima pravo u roku od osam dana odgovoriti na zahtjev. Kad
sudu stigne odgovor na zahtjev ili kad protekne rok za davanje odgovora,
predsjednik vijeća odredit će da se izvide činjenice i pribave dokazi na
koje se poziva u zahtjevu i u odgovoru na zahtjev.

(3) Nakon provedenih izvida sud će rješenjem odmah odlučiti o zahtjevu
za obnovu postupka po članku 404. ovoga Zakona. U ostalim slučajevima,
kad su u pitanju kaznena djela za koja se progoni po službenoj dužnosti,
predsjednik vijeća odredit će da se spisi pošalju državnom odvjetniku,
koji će bez odgode vratiti spise sa svojim mišljenjem.

Članak 410.

(1) Kad državni odvjetnik vrati spise, sud će, ako ne odredi da se izvidi
dopune, na temelju rezultata izvida zahtjev uvažiti i dopustiti obnovu
kaznenog postupka ili će zahtjev odbiti ako novi dokazi nisu prikladni
da dovedu do obnove kaznenog postupka.

(2) Ako sud ustanovi da razlozi iz kojih je dopustio obnovu postoje
i za kojeg suoptuženika koji nije podnio zahtjev, postupit će po službenoj
dužnositi kao da takav zahtjev postoji.

(3) U rješenju kojim se dopušta obnova kaznenog postupka sud će odlučiti
da se odmah odredi nova glavna rasprava ili da se stvar vrati u stanje
istrage, odnosno da se provede istraga ako je nije bilo.

(4) Ako sud smatra, s obzirom na podnesene dokaze, da osuđenik u obnovljenom
postupku može biti osuđen na takvu kaznu da bi se uračunavanjem već izdržane
kazne imao pustiti na slobodu, ili da može biti oslobođen optužbe, ili
da optužba može biti odbijena, odredit će da se izvršenje presude odgodi,
odnosno prekine.

(5) Kad rješenje kojim se dopušta obnova kaznenog potupka postane pravomoćno,
obustavit će se izvršenje kazne i sud će, na prijedlog državnog odvjetnika,
odrediti pritvor ako postoje uvjeti iz članka 102. ovoga Zakona.

Članak 411.

(1) Za novi postupak koji se vodi na temelju rješenja kojim je dopuštena
obnova kaznenog postupka važe iste odredbe kao i za prvi postupak. U novom
postupku sud nije vezan za rješenja donesena u prijašenjem postupku.

(2) Ako se novi postupak obustavi do početka glavne rasprave, sud će
rješenjem o obustavi postupka ukinuti i prijašnju presudu.

(3) Kad sud u novom postupku donese presudu, izreći će da se prijašnja
presuda djelomično ili u cijelosti stavlja izvan snage ili da se ostavlja
na snazi. U kaznu koju odredi novom presudom sud će optuženiku uračunati
izdržanu kaznu, a ako je obnova određena samo za neko od djela za koja
je osuđenik bio osuđen, sud će izreći novu jedinstvenu kaznu prema odredbama
Kaznenog zakona.

(4) Sud je u novom postupku uvijek vezan zabranom propisanom u članku
381. ovoga Zakona.

Članak 412.

(1) Kazneni postupak u kojem je osoba osuđena u odsutnosti (članak 305.
stavak 4. i 5.), a nastupila je mogućnost da joj se ponovno sudi u njezinoj
nazočnosti, obnovit će se i izvan uvjeta predviđenih u članku 405. i 406.
ovoga Zakona ako osuđenik ili njegov branitelj podnese zahtjev za obnovu
postupka u roku od jedne godine od dana kad je osuđenik saznao za presudu
kojom je osuđen u odsutnosti.

(2) U rješenju kojim se dopušta obnova kaznenog postupka prema odredbi
stavka 1. ovog članka sud će odrediti da se osuđeniku dostavi optužnica
ako mu prije nije dostavljena, a može odrediti da se stvar vrati u stanje
istrage, odnosno da se provede istraga ako je nije bilo.

(3) Nakon proteka roka iz stavka 1. ovoga članka obnova kaznenog potupka
dopuštena je samo uz uvjete predviđene u članku 405. i 406. ovoga Zakona.

Članak 413.

Odredbe ove glave o obnovi kaznenog postupka će se uporabiti i u slučaju
kada je podnesen zahtjev za izmjenu pravomoćne sudske odluke na temelju
odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske kojom je poništen ili ukinut propis
na temelju kojeg je bila donesena pravomoćna osuda ili na temelju odluke
Europskog suda za ljudska prava koja se odnosi na neki razlog za obnovu
kaznenog postupka ili izvanredno preispitivanje pravomoćne presude.

*2. Izvanredno ublažavanje kazne*

Članak 414.

Ublažavanje pravomoćno izrečene kazne dopušteno je kad se nakon pravomoćnosti
presude pojave okolnosti kojih nije bilo kad se izricala presuda ili sud
za njih nije znao iako su postojale, a one bi očito dovele do blaže osude.

Članak 415.

(1) Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne mogu podnijeti osuđenik
i uz njegovu privolu njegov branitelj te njegovi rođaci koji su ovlašteni
podnijeti žalbu protiv presude u njegovu korist.

(2) Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne ne zadržava izvršenje kazne,
osim ako predsjednik prvostupanjskog vijeća iz opravdanih razloga ne odluči
drukčije.

Članak 416.

(1) O zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne odlučuje Vrhovni sud
Republike Hrvatske, osim u slučaju iz stavka 4. ovoga članka.

(2) Zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne podnosi se prvostupanjskom
sudu.

(3) Predsjednik vijeća prvostupanjskog suda odbacit će zahtjev koji
je podnijela neovlaštena osoba.

(4) Prvostupanjski sud izvidjet će postoje li razlozi za ublažavanje,
pa će nakon ispitivanja državnog odvjetnika, ako se postupak vodio na njegov
zahtjev, spise sa svojim obrazloženim prijedlogom dostaviti sudu nadležnom
za odlučivanje o zahtjevu za izvanredno ublažavanje kazne. Ako prvostupanjski
sud, nakon provedenih izvida, ustanovi da postoje okolnosti koje opravdavaju
novu odluku o visini dnevnih prihoda novčane kazne, primijenit će se odredbe
članka 402. ovoga Zakona i preinačiti pravomoćna presuda u tom dijelu odluke
o kazni. Protiv presude prvostupanjskog suda dopuštena je žalba Vrhovnom
sudu Republike Hrvatske.

(5) Ako je u pitanju kazneno djelo za koje se postupak vodio na zahtjev
državnog odvjetnika, sud koji odlučuje o zahtjevu za izvanredno ublažavanje
kazne prije donošenja rješenja dostavit će spise državnom odvjetniku Republike
Hrvatske. On može staviti pisani prijedlog sudu.

(6) Sud će zahtjev odbiti ako ustanovi da nije udovoljeno zakonskim
uvjetima za izvanredno ublažavanje kazne. Ako zahtjev prihvati, sud će
rješenjem preinačiti pravomoćnu presudu glede odluke o kazni.

Članak 417.

Rješenje kojim je prihvatio zahtjev za izvanredno ublažavanje kazne
sud će opozvati ako se dokaže (članak 405. stavak 2.) da se rješenje temelji
na lažnoj ispravi ili na lažnom iskazu svjedoka ili vještaka.

*3. Zahtjev za zaštitu zakonitosti*

Članak 418.

(1) Protiv pravomoćnih sudskih odluka i protiv sudskog postupka koji
je prethodio tim pravomoćnim odlukama državni odvjetnik Republike Hrvatske
može podignuti zahtjev za zaštitu zakonitosti ako je povrijeđen zakon.

(2) Državni odvjetnik Republike Hrvatske podignut će zahtjev za zaštitu
zakonitosti protiv sudske odluke donesene u postupku na način koji predstavlja
kršenje temeljnih ljudskih prava i sloboda zajamčenih Ustavom, zakonom
ili međunarodnim pravom.

(3) Zahtjev za zaštitu zakonitosti ne može se podignuti protiv odluke
s kojom je odlučeno o zahtjevu za zaštitu zakonitosti.

Članak 419.

(1) O zahtjevu za zaštitu zakonitosti odlučuje Vrhovni sud Republike
Hrvatske.

(2) Ako državni odvjetnik do odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske
odustane od zahtjeva za zaštitu zakonitosti, zahtjev će se rješenjem odbaciti.

(3) O zahtjevu se odlučuje u sjednici vijeća. Prije nego što predmet
bude iznesen na odlučivanje, sudac izvjestitelj može prema potrebi pribaviti
obavijesti o istaknutim povredama zakona.

(4) O sjednici će se uvijek izvijestiti državni odvjetnik.

(5) Vrhovni sud Republike Hrvatske može riješiti da se izvršenje pravomoćne
presude prekine ili odgodi do odluke o zahtjevu za zaštitu zakonitosti.
Protiv tog rješenja žalba nije dopuštena.

Članak 420.

(1) Pri odlučivanju o zahtjevu za zaštitu zakonitosti sud će se ograničiti
samo na ispitivanje povreda zakona na koje se poziva državni odvjetnik
Republike Hrvatske.

(2) Ako sud ustanovi da razlozi iz kojih je donio odluku u korist osuđenika
postoje i za kojeg od suoptuženika glede kojeg nije podignut zahtjev za
zaštitu zakonitosti, postupit će se po službenoj dužnosti kao da takav
zahtjev postoji.

(3) Ako je zahtjev za zaštitu zakonitosti podignut u korist osuđenika,
sud je pri donošenju odluke vezan zabranom propisanom u članku 381. ovoga
Zakona.

Članak 421.

Sud će presudom odbiti zahtjev za zaštitu zakonitosti kao neosnovan
ako utvrdi da ne postoji povreda zakona na koju se državni odvjetnik Republike
Hrvatske poziva.

Članak 422.

(1) Kad sud utvrdi da je zahtjev za zaštitu zakonitosti osnovan, donijet
će presudu kojom će, prema naravi povrede zakona, ili preinačiti pravomoćnu
odluku, ili ukinuti u cijelosti ili djelomično odluke prvostupanjskog suda
i višeg suda ili samo odluku višeg suda i predmet vratiti na ponovnu odluku
ili suđenje prvostupanjskom sudu ili višem sudu.

(2) Ako je zahtjev za zaštitu zakonitosti podignut na štetu okrivljenika,
a sud ustanovi da je osnovan, utvrdit će samo da postoji povreda zakona,
ne dirajući u pravomoćnu odluku.

(3) Ako drugostupanjski sud prema odredbama ovoga Zakona nije bio ovlašten
otkloniti povredu zakona koja je počinjena u presudi prvostupanjskog suda
ili u sudskom postupku koji joj je prethodio, a sud koji rješava o zahtjevu
za zaštitu zakonitosti podignutom u korist okrivljenika utvrdi da je zahtjev
osnovan i da radi otklanjanja počinjene povrede zakona treba ukinuti ili
preinačiti prvostupanjsku odluku, ukinut će ili preinačiti i drugostupanjsku
odluku iako njome nije povrijeđen zakon.

Članak 423.

Ako se pri odlučivanju o zahtjevu za zaštitu zakonitosti pojavi ozbiljna
sumnja u istinitost odlučnih činjenica utvrđenih u odluci protiv koje je
zahtjev podignut, pa se zbog toga ne može odlučiti o zahtjevu za zaštitu
zakonitosti, sud će presudom kojom odlučuje o zahtjevu za zaštitu zakonitosti
ukinuti tu odluku i narediti da se održi nova glavna rasprava pred istim
ili drugim stvarno nadležnim prvostupanjskim sudom.

Članak 424.

(1) Ako je pravomoćna presuda ukinuta i predmet vraćen na ponovno suđenje,
za osnovu će se uzeti prijašnja optužnica ili onaj njezin dio koji se odnosi
na ukinuti dio presude.

(2) Sud je dužan izvesti sve postupovne radnje i raspraviti sva pitanja
na koja ga je upozorio Vrhovni sud Republike Hrvatske.

(3) Pred prvostupanjskim, odnosno drugostupanjskim sudom stranke mogu
isticati nove činjenice i podnositi nove dokaze.

(4) Sud je pri donošenju nove odluke vezan zabranom propisanom u članku
381. ovoga Zakona.

(5) Ako je pored odluke nižeg suda ukinuta i odluka višeg suda, predmet
se dostavlja nižem sudu preko višeg suda.

*4. Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude*

Članak 425.

(1) Okrivljenik koji je pravomoćno osuđen na kaznu zatvora ili malodobničkog
zatvora može podnijeti zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude zbog povrede zakona u slučajevima predviđenim ovim Zakonom.

(2) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude podnosi
se u roku od mjesec dana od dana kad je okrivljenik primio pravomoćnu presudu.

(3) Okrivljenik koji se nije koristio redovitim pravnim lijekom protiv
presude ne može podnijeti zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne
presude, osim ako je drugostupanjskom presudom umjesto oslobođenja od kazne,
uvjetne osude, sudske opomene ili novčane kazne izrečena kazna zatvora,
odnosno umjesto odgojne mjere kazna malodobničkog zatvora.

(4) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude ne može
se podnijeti protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske.

Članak 426.

O zahtjevu za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude odlučuje
Vrhovni sud Republike Hrvatske.

Članak 427.

Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude može se podnijeti:

1) zbog povrede kaznenog zakona na štetu osuđenika predviđene u članku
368. točki 1. do 4. ovoga Zakona ili zbog povrede iz točke 5. toga članka
ako se prekoračenje ovlasti odnosi na odluku o kazni, sigurnosnu mjeru
ili oduzimanje imovinske koristi,

2) zbog povrede odredaba kaznenog postupka predviđenih u članku 367.
stavku 1. točki 1., 5., 8., 9. i 10., odnosno u članku 367. stavka 2. ovoga
Zakona ili zbog sudjelovanja u odlučivanju u drugom, odnosno trećem stupnju
suca ili suca porotnika koji se morao izuzeti (članak 36. stavak 1.), ili
zbog toga što je okrivljeniku, protivno njegovu zahtjevu, uskraćeno da
na glavnoj raspravi ili na raspravi pred drugostupanjskim sudom upotrebljava
svoj jezik (članak 7.),

3) zbog povrede prava okrivljenika na obranu na glavnoj raspravi ili
zbog povrede odredaba kaznenog postupka u žalbenom postupku, ako je ta
povreda mogla utjecati na presudu.

Članak 428.

(1) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude mogu podnijeti
osuđenik i branitelj.

(2) Zahtjev za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude podnosi
se prvostupanjskom sudu.

(3) Zahtjev koji je podnesen nepravodobno ili ga je podnijela neovlaštena
osoba ili je podnesen u slučaju osude na kaznu ili mjeru zbog koje se zahtjev
ne može podnijeti (članak 425. stavak 1.) ili po zakonu nije dopušten (članak
425. stavak 3. i 4.), odbacit će rješenjem predsjednik vijeća prvostupanjskog
suda ili Vrhovni sud Republike Hrvatske.

(4) Vrhovni sud Republike Hrvatske dostavit će primjerak zahtjeva sa
spisima državnom odvjetniku Republike Hrvatske, koji može u roku od petnaest
dana od dana primitka zahtjeva podnijeti odgovor na zahtjev.

(5) Prvostupanjski sud ili Vrhovni sud Republike Hrvatske može, s obzirom
na sadržaj zahtjeva, riješiti da se odgodi, odnosno prekine izvršenje pravomoćne
presude. Žalba protiv takva rješenja prvostupanjskog suda ne odgađa njegovo
izvršenje.

Članak 429.

Što se tiče zahtjeva za izvanredno preispitivanje pravomoćne presude,
primjenjivati će se odredbe članka 419. stavka 2. i 3., članka 420. i 421.,
članka 422. stavka 1. i 2., članka 423. stavka 1. i članka 424. ovoga Zakona.
Prilikom primjenjivanja članka 422. stavka 1. ovoga Zakona sud se ne može
ograničiti samo na to da utvrdi povredu zakona, a odredba stavka 2. toga
članka primjenjivat će se samo u dijelu o izricanju kazne.

**D. Posebne odredbe za postupak pred općinskim sudom**

Glava XXV.

**SKRAĆENI POSTUPAK**

Članak 430.

U postupku pred općinskim sudom za kaznena djela za koja je kao glavna
kazna propisana novčana kazna ili zatvor do tri godine primjenjivat će
se odredbe članka 431. do 445. ovoga Zakona, a ako u tim odredbama nije
što posebno propisano, primjenjivat će se ostale odredbe ovoga Zakona.

Članak 431.

(1) Kazneni postupak pokreće se na temelju optužnog prijedloga državnog
odvjetnika, odnosno oštećenika kao tužitelja ili na temelju privatne tužbe.

(2) Državni odvjetnik može podnijeti optužni prijedlog i na temelju
same kaznene prijave.

(3) Optužni prijedlog i privatna tužba podnose se u potrebnom broju
primjeraka za sud i okrivljenika.

Članak 432.

(1) Prije podnošenja optužnog prijedloga tužitelj može predložiti istražnom
sucu da poduzme određene istražne radnje. Ako se istražni sudac složi s
tim prijedlogom, poduzet će istražne radnje, a nakon toga zapisnike dostaviti
tužitelju. Istražne radnje provode se što je moguće brže.

(2) Ako se istražni sudac ne složi s prijedlogom za poduzimanje istražnih
radnji, zatražit će odluku vijeća županijskog suda (članak 20. stavak 2.).

(3) Kad u slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga članka državni odvjetnik
primi zapisnike, odnosno spise ili obavijest od istražnog suca, može odlučiti
da podnese optužni prijedlog ili donijeti rješenje o odbačaju kaznene prijave.

Članak 433.

(1) Ako je kaznenu prijavu podnio oštećenik, a državni odvjetnik u roku
od mjesec dana nakon primitka prijave ne podnese optužni prijedlog niti
obavijesti oštećenika da je odbacio prijavu, oštećenik ima pravo kao tužitelj
poduzeti kazneni progon podnošenjem optužnog prijedloga sudu osim ako je
državni odvjetnik odlučio da ne poduzme progon u slučajevima iz članka
175. ovoga Zakona.

(2) Ako u slučaju iz stavka 1. ovoga članka oštećenik odustane od progona
ili se po zakonu smatra da je od progona odustao, državni odvjetnik može,
bez obzira na uvjete propisane za obnovu postupka, ponovno pokrenuti postupak,
ako nije odbacio prijavu oštećenika.

Članak 434.

(1) Optužni prijedlog, odnosno privatna tužba treba sadržavati: ime
i prezime okrivljenika s osobnim podacima ako su poznati, opis kaznenog
djela, naznaku suda pred kojim se ima održati glavna rasprava, prijedlog
koje dokaze treba izvesti na glavnoj raspravi i prijedlog da se okrivljenik
proglasi krivim i osudi po zakonu.

(2) U optužnom prijedlogu može se predložiti da se okrivljenik stavi
u pritvor. Ako se okrivljenik nalazi u pritvoru ili se za vrijeme provođenja
istražnih radnji nalazio u pritvoru, naznačit će se u optužnom prijedlogu
koliko je vremena pritvoren.

Članak 435.

(1) Kad sud primi optužni prijedlog ili privatnu tužbu, sudac (predsjednik
vijeća, odnosno sudac pojedinac) najprije će ispitati je li sud nadležan,
treba li provesti pojedinu istražnu radnju te postoje li uvjeti za odbacivanje
optužnog prijedloga, odnosno privatne tužbe.

(2) Ako sudac ne donese ni jedno od rješenja iz stavka 1. ovoga članka,
zakazat će odmah glavnu raspravu.

(3) Ako sudac smatra da treba provesti pojedinu istražnu radnju, provest
će je sam ili će zatražiti da to učini istražni sudac.

Članak 436.

(1) Ako sudac utvrdi da je za suđenje nadležan drugi sud, ustupit će
predmet nakon pravomoćnosti rješenja tom sudu, a ako ustanovi da je za
suđenje nadležan viši sud, ustupit će predmet na daljnji postupak državnom
odvjetniku koji postupa pred višim sudom. Ako državni odvjetnik smatra
da je za suđenje nadležan sud koji mu je dostavio predmet, zatražit će
odluku vijeća suda pred kojim postupa.

(2) Nakon zakazivanja glavne rasprave sud se ne može po službenoj dužnosti
proglasiti mjesno nenadležnim.

Članak 437.

(1) Sudac će odbaciti optužni prijedlog ili privatnu tužbu ako ustanovi
da postoje razlozi za obustavu postupka predviđeni u članku 201. stavku
1. točki 1. do 3. ovoga Zakona, a ako su provedene istražne radnje i iz
razloga propisanog u članku 201. stavku 1. točki 4. ovoga Zakona.

(2) Rješenje s kratkim obrazloženjem dostavlja se državnom odvjetniku,
oštećeniku kao tužitelju ili privatnom tužitelju te okrivljeniku.

Članak 438.

(1) Sudac poziva na glavnu raspravu okrivljenika i njegova branitelja,
tužitelja, oštećenika i njihove zakonske zastupnike i opunomoćenike, svjedoke,
vještake i tumača, a prema potrebi pribavit će i predmete koji trebaju
poslužiti za utvrđivanje činjenica na glavnoj raspravi.

(2) Okrivljeniku će se u pozivu naznačiti da na glavnu raspravu može
doći s dokazima za svoju obranu ili da dokaze pravodobno predloži sudu
kako bi se mogli pribaviti za glavnu raspravu. U pozivu će se okrivljenik
upozoriti da će se glavna rasprava održati i u njegovoj odutnosti ako za
to postoje zakonski uvjeti (članak 441. stavak 2.). Okrivljeniku će se
uz poziv dostaviti i prijepis optužnog prijedloga, odnosno privatne tužbe
i poučit će se u smislu odredbe članka 5. stavka 1. ovoga Zakona i da se,
u slučaju kad obrana nije obvezna, zbog nedolaska branitelja na glavnu
raspravu ili uzimanja branitelja tek na glavnoj raspravi ne mora odgoditi
glavna rasprava.

(3) Poziv okrivljeniku mora se dostaviti tako da između dostave poziva
i dana glavne rasprave ostane dovoljno vremena za pripremu obrane, a najmanje
tri dana. Uz pristanak okrivljenika taj se rok može skratiti.

Članak 439.

Glavna rasprava drži se u mjestu suda. U hitnim slučajevima, osobito
kad treba obaviti očevid ili kad je to potrebno zbog lakšeg provođenja
dokaznog postupka, može se uz odobrenje predsjednika suda glavna rasprava
održati i u mjestu gdje je kazneno djelo počinjeno ili gdje se ima obaviti
očevid, ako su ta mjesta na području tog suda.

Članak 440.

(1) Prigovor mjesne nenadležnosti može se staviti najkasnije do početka
glavne rasprave.

(2) Sudac koji je provodio istražne radnje nije izuzet da na glavnoj
raspravi sudjeluje kao predsjednik vijeća ili kao sudac pojedinac.

Članak 441.

(1) Glavna rasprava održat će se ako i ne dođe državni odvjetnik koji
je uredno pozvan. U tom slučaju oštećenik ima pravo na glavnoj raspravi
zastupati optužbu u granicama optužnog prijedloga.

(2) Glavna rasprava može se održati ako i ne dođe privatni tužitelj
koji ima prebivalište izvan područja suda kojem je podnesena privatna tužba
ako je sudu stavio prijedlog da se glavna rasprava održi u njegovoj odsutnosti.

(3) Ako okrivljenik ne dođe na glavnu raspravu, iako je uredno pozvan
ili mu se poziv nije mogao uručiti zbog neprijavljivanja sudu promjene
adrese ili boravišta, sud može odlučiti da se glavna rasprava održi i u
njegovoj odsutnosti, uz uvjet da njegova nazočnost nije nužna i da je prije
toga bio ispitan.

Članak 442.

(1) Glavna rasprava počinje objavom sadržaja optužnog prijedloga ili
privatne tužbe. Započeta glavna rasprava dovršit će se po mogućnosti bez
prekidanja.

(2) Ako sudac tijekom glavne rasprave ustanovi da činjenice na kojima
se temelji optužba ukazuju na kazneno djelo za čije je suđenje nadležno
vijeće, osnovat će se vijeće i glavna rasprava počet će iznova.

(3) Nakon zaključenja glavne rasprave sud će odmah izreći presudu i
objaviti je s bitnim razlozima. Presuda se mora izraditi pisano u roku
od osam dana od dana objave.

(4) Protiv presude žalba se može podnijeti u roku od osam dana od dana
dostave prijepisa presude.

(5) Stranke i oštećenik mogu se odreći prava na žalbu odmah nakon objave
presude. U takvu slučaju prijepis presude dostavit će se stranci i oštećeniku
samo ako to zahtijevaju. Ako su se obje stranke i oštećenik nakon objave
presude odrekli prava na žalbu i ako nitko od njih nije zahtijevao dostavu
presude, pisano izrađena presuda ne mora sadržavati obrazloženje.

(6) Ako državni odvjetnik nije bio nazočan glavnoj raspravi (članak
436. stavak 1.), oštećenik ima pravo u svojstvu tužitelja podnijeti žalbu
protiv presude, bez obzira na to žali li se i državni odvjetnik.

Članak 443.

(1) Prije zakazivanja glavne rasprave za kaznena djela iz nadležnosti
suca pojedinca za koja se progoni po privatnoj tužbi sudac pojedinac može
pozvati samo privatnog tužitelja i okrivljenika na ročište radi prethodnog
razjašnjenja stvari, ako smatra da bi to bilo korisno za brži završetak
postupka. Okrivljeniku se uz poziv dostavlja i prijepis privatne tužbe.

(2) Ako ne dođe do izmirenja stranaka i povlačenja privatne tužbe, sudac
će uzeti izjave od stranaka i pozvati ih da stave svoje prijedloge glede
pribavljanja dokaza.

(3) Ako sudac pojedinac ne utvrdi da postoje uvjeti za odbacivanje tužbe,
donijet će odluku o tome koji će se dokazi izvesti na glavnoj raspravi
i zakazat će, u pravilu, odmah glavnu raspravu te priopćiti to strankama.

(4) Ako sudac pojedinac smatra da nije potrebno pribavljanje dokaza,
a ne postoje neki drugi razlozi za posebno zakazivanje glavne rasprave,
može odmah otvoriti glavnu raspravu i nakon izvođenja dokaza koji se nalaze
pred sudom donijeti odluku u povodu privatne tužbe. Na to će se posebno
upozoriti privatni tužitelj i okrivljenik pri dostavi poziva.

Članak 444.

Na područjima na kojima djeluju mirovna vijeća, sud može stranke uputiti
tim vijećima radi pokušaja mirenja ako obje imaju prebivalište na području
mirovnog vijeća. Sud će odrediti rok u kojem će se pokušati mirenje, a
nakon proteka toga roka ili ako mirenje ne uspije, postupak će se nastaviti.

Članak 445.

Kad drugostupanjski sud rješava o žalbi protiv presude prvostupanjskog
suda donesene po skraćenom postupku, obje stranke obavijestit će se o sjednici
vijeća drugostupanjskog suda ako je u prvostupanjskoj presudi izrečena
kazna zatvora i ako su stranke zahtijevale da budu obaviještene o sjednici
ili ako predsjednik vijeća ili vijeće drugostupanjskog suda misle da bi
nazočnost stranaka ili jedne od njih bilo korisno za razjašnjenje stvari.

Glava XXVI.

**POSTUPAK ZA IZDAVANJE KAZNENOG NALOGA**

Članak 446.

(1) Za kaznena djela za koja je po zakonu propisana kazna zatvora do
tri godine ili novčana kazna kao glavna kazna, a za koja je saznao na temelju
vjerodostojnog sadržaja kaznene prijave, može državni odvjetnik u optužnom
prijedlogu zatražiti da sud izda kazneni nalog u kojem će optuženiku izreći
određenu kaznu ili mjeru bez provođenja glavne rasprave.

(2) Državni odvjetnik može zatražiti izricanje jedne ili više od sljedećih
kazni ili mjera:

1) novčanu kaznu, sudsku opomenu, oduzimanje imovinske koristi pribavljene
kaznenim djelom i objavljivanje kaznenog naloga u sredstvima javnog priopćavanja,

2) zabranu upravljanja motornim vozilom do dvije godine, odnosno oduzimanje
predmeta.

(3) Izricanje novčane kazne može se zatražiti u visini od deset do sto
prosječnih dnevnih prihoda u Republici Hrvatskoj (članak 51. stavak 4.
Kaznenog zakona).

Članak 447.

(1) Sudac pojedinac odbacit će zahtjev za izdavanjem kaznenog naloga
u slučajevima iz članka 437. ovoga Zakona ako se radi o kaznenom djelu
za koje se takav zahtjev ne može postaviti ili ako je državni odvjetnik
zatražio izricanje kazne ili mjere koje po zakonu nije dopušteno. O žalbi
državnog odvjetnika protiv rješenja o odbačaju odlučuje sudsko vijeće (članak
18. stavak 3.) u roku od četrdeset osam sati.

(2) Ako sudac pojedinac smatra da podaci u optužnom prijedlogu ne pružaju
dovoljno osnova za izdavanje kaznenog naloga ili da se prema tim podacima
može očekivati izricanje neke druge kazne ili mjere, a ne one koju je zatražio
državni odvjetnik, po primitku optužnog prijedloga u sudu zakazat će glavnu
raspravu i na nju pozvati osobe prema odredbama članka 438. ovoga Zakona.
Okrivljeniku će se u tom slučaju uz poziv dostaviti samo prijepis optužnog
prijedloga, bez zahtjeva državnog odvjetnika za izdavanje kaznenog naloga.

Članak 448.

(1) Ako se sa zahtjevom složi, sudac pojedinac će presudom izdati kazneni
nalog.

(2) U kaznenom će se nalogu navesti samo da se prihvaća zahtjev državnog
odvjetnika te optuženiku, čiji osobni podaci moraju biti jasno određeni,
izriče kazna ili mjera iz zahtjeva. Izreka rješenja o kaznenom nalogu obuhvaća
potrebne podatke iz članka 355. stavka 1. ovoga Zakona, uključujući i odluku
o imovinskopravnom zahtjevu, ako je prijedlog za njegovo ostvarivanje bio
postavljen. U obrazloženju će se samo navesti dokazi koji opravdavaju izdavanje
kaznenog naloga.

(3) Kazneni nalog sadržava pouku okrivljeniku u smislu odredbe članka
449. stavka 2. ovoga Zakona te da će po proteku roka za prigovor, ako prigovor
ne bude podnesen, kazneni nalog postati pravomoćan i da će se izrečena
kazna protiv okrivljenika izvršiti.

Članak 449.

(1) Kazneni nalog dostavlja se okrivljeniku i njegovu branitelju ako
ga ima te državnom odvjetniku.

(2) Okrivljenik ili njegov branitelj može u roku od osam dana po primitku
podnijeti prigovor protiv kaznenog naloga u pisanom obliku ili usmeno na
zapisnik kod suda. Prigovor ne mora biti obrazložen, u njemu se mogu predložiti
dokazi u korist obrane. Optuženik se može odreći prava na prigovor, ali
od podnesenog prigovora nakon zakazane glavne rasprave ne može odustati.
Platež novčane kazne prije isteka roka za prigovor ne smatra se odricanjem
od prava na prigovor.

(3) Okrivljeniku koji iz opravdanih razloga propusti rok za podnošenje
prigovora predsjednik vijeća dopustit će povrat u prijašnje stanje. Na
odlučivanje o molbi za povrat u prijašnje stanje primijeniti će se odredbe
članka 84. i 85. ovoga Zakona.

(4) Ako sudac pojedinac ne odbaci prigovor kao nepravodoban ili podnesen
od neovlaštene osobe, zakazat će glavnu raspravu o optužnom prijedlogu
državnog odvjetnika i dalje postupati po odredbama članka 438. do 442.
ovoga Zakona.

(5) O žalbi protiv rješenja o odbačaju prigovora protiv kaznenog naloga
odlučuje sudsko vijeće (članak 20. stavak 2.).

Članak 450.

Pri donošenju presude povodom prigovora sudac pojedinac nije vezan na
zahtjev državnog odvjetnika iz članka 446. stavka 2. ovoga Zakona, kao
niti na zabranu iz članka 381. ovoga Zakona.

Glava XXVII.

**POSEBNE ODREDBE O IZRICANJU SUDSKE OPOMENE**

Članak 451.

(1) Kad prema odredbama Kaznenog zakonika dolazi u obzir izricanje sudske
opomene, sud će tu kaznenopravnu sankciju izreći presudom.

(2) Ako u ovoj glavi nije što drugo predviđeno, odredbe ovoga Zakona
koje se odnose na presudu kojom se okrivljenik proglašava krivim primijenit
će se i na rješenje o sudskoj opomeni.

(3) U izreci presude sa sudskom opomenom uz osobne podatke o optuženiku
navest će se da je optuženik kriv za djelo koje je predmet optužbe i zakonski
naziv kaznenog djela. Izreka obuhvaća i potrebne podatke iz članka 355.
stavka 1. točke 5. i 7. ovoga Zakona.

(4) U obrazloženju presude sud će iznijeti kojim se razlozima vodio
pri izricanju sudske opomene.

Članak 452.

Presuda sa sudskom opomenom objavljuje se odmah nakon završetka glavne
rasprave s bitnim razlozima. Tom prilikom predsjednik vijeća upozorit će
okrivljenika da mu se za kazneno djelo koje je počinio ne izriče kazna,
ali da prema pravilima ponašanja u njegovoj društvenoj sredini i načelima
ćudoređa zaslužuje opomenu, koja će ga upozoriti da više ne čini kaznena
djela. Ako se presuda sa sudskom opomenom objavljuje u odsutnosti okrivljenika,
sud će takvo upozorenje unijeti u obrazloženje presude. Za odricanje od
prava na žalbu i pisanu izradu presude primjenjuje se odredba članka 364.
stavka 2. ovoga Zakona.

Članak 453.

(1) Presuda sa sudskom opomenom može se pobijati zbog razloga navedenih
u članku 366. točki 1. do 3. ovoga Zakona, a i zbog toga što nisu postojale
okolnosti koje opravdavaju izricanje sudske opomene.

(2) Ako presuda sa sudskom opomenom sadrži odluku o sigurnosnim mjerama,
o troškovima kaznenog postupka, o oduzimanju imovinske koristi ili o imovinskopravnom
zahtjevu, ta se odluka može pobijati zato što sud nije pravilno primijenio
sigurnosnu mjeru ili oduzimanje imovinske koristi, odnosno što je odluku
o troškovima kaznenog postupka ili imovinskopravnom zahtjevu donio protivno
zakonskim odredbama.

Članak 454.

Povreda kaznenog zakona u slučaju izricanja sudske opomene postoji,
osim u pitanjima navedenim u članku 368. točki 1. do 4. ovoga Zakona, i
kad je odlukom o sudskoj opomeni, sigurnosnoj mjeri ili oduzimanju imovinske
koristi prekoračena ovlast koju sud ima po zakonu.

Članak 455.

(1) Ako je žalbu protiv presude sa sudskom opomenom podnio tužitelj
na štetu okrivljenika, drugostupanjski sud može donijeti presudu kojom
se okrivljenik proglašava krivim i osuđuje na kaznu ili kojom se izriče
uvjetna osuda ako ustanovi da je prvostupanjski sud pravilno utvrdio odlučne
činjenice, ali da po pravilnoj primjeni zakona dolazi u obzir izricanje
kazne.

(2) U povodu bilo čije žalbe protiv presude sa sudskom opomenom drugostupanjski
sud može donijeti presudu kojom se optužba odbija ili se okrivljenik oslobađa
optužbe ako ustanovi da je prvostupanjski sud pravilno utvrdio odlučne
činjenice i da po pravilnoj primjeni zakona dolazi u obzir izricanje jedne
od tih presuda.

(3) Kad postoje uvjeti iz članka 387. ovoga Zakona, drugostupanjski
će sud donijeti rješenje kojim se odbija žalba kao neosnovana i potvrđuje
presuda sa sudskom opomenom prvostupanjskog suda.

DIO TREĆI

POSEBNI POSTUPCI

Glava XXVIII.

**POSTUPAK PREMA OSOBAMA KOJE SU DUŠEVNO OBOLILE, TE OSOBAMA
KOJE SU KAZNENO DJELO POČINILE U STANJU NEUBROJIVOSTI, SMANJENE UBROJIVOSTI
ILI POD DJELOVANJEM OVISNOSTI O ALKOHOLU I DROGAMA, I POSTUPAK ZA ODUZIMANJE
IMOVINSKE KORISTI ZA OPOZIV UVJETNE OSUDE**

*1. Postupak prema osobama koje su duševno obolile, te osobama
koje su kazneno djelo počinile u stanju neubrojivosti, smanjene ubrojivosti
ili pod djelovanjem ovisnosti o alkoholu i drogama*

Članak 456.

(1) Ako je kod okrivljenika nakon počinjenja kaznenog djela nastupila
takva duševna bolest da nije sposoban sudjelovati u postupku, sud će rješenjem,
nakon saslušanja vještaka liječnika-psihijatra prekinuti postupak i okrivljenika
uputiti sudu nadležnom prema Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama.

(2) Kada se zdravstveno stanje okrivljenika iz stavka 1. ovoga članka
poboljša u mjeri da može sudjelovati u postupku, postupak će se nastaviti.

(3) Ako tijekom prekida postupka nastupi zastara kaznenog progona, sud
će postupiti sukladno članku 201., odnosno 353. stavku 6. ovoga Zakona.

Članak 457.

(1) Ako je okrivljenik počinio kazneno djelo u stanju neubrojivosti
državni će odvjetnik u optužnici ili optužnom prijedlogu postaviti zahtjev
da sud presudom utvrdi da je okrivljenik počinio kazneno djelo u stanju
neubrojivosti, te da se predmet uputi sudu nadležnom za primjenu mjera
prema Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama.

(2) Državni odvjetnik može u slučajevima iz članka 191. stavka 6. ovoga
Zakona, u istražnom zahtjevu ili tijekom istrage zatražiti da se prikupe
dokazi i činjenice potrebne radi utvrđenja je li okrivljenik počinio kazneno
djelo u stanju neubrojivosti.

(3) Nakon podizanja optužnice ili optužnog prijedloga iz stavka 1. ovoga
članka okrivljenik mora imati branitelja.

Članak 458.

(1) Osim u slučajevima kada se prema ovom Zakonu može odrediti pritvor
protiv okrivljenika, pritvor će se odrediti i ako je okrivljenik koji je
kazneno djelo počinio u stanju neubrojivosti opasan u tolikoj mjeri da
se osnovano može sumnjati da će ugroziti svoj ili tuđi život ili zdravlje,
ili počiniti štetu većih razmjera. Prije određivanja pritvora zbog opasnosti
okrivljenika obvezno će se ispitati vještak doktor medicine, specijalist
psihijatar. Kada je to s obzirom na zdravstveno stanje okrivljenika opravdano,
sud može odlučiti da se umjesto u pritvoru okrivljenik zadrži u odgovarajućoj
ustanovi.

(2) Pritvor i zadržavanje u zdravstvenoj ustanovi iz stavka 1. ovoga
članka mogu se u istrazi odrediti samo ako je državni odvjetnik postavio
zahtjev iz članka 457. stavka 2. ovoga Zakona.

(3) Pritvor i zadržavanje u zdravstvenoj ustanovi iz stavka 1. ovoga
članka mogu trajati dok opasnost traje ili dok o zadržavanju okrivljenika
ne odluči sud nadležan prema odredbama Zakona o zaštiti osoba s duševnim
smetnjama, ali ne dulje od rokova predviđenih člancima 106. i 107. ovoga
Zakona.

(4) Okrivljenik može rješenjem suda biti prisilno zadržan u odgovarajućoj
ustanovi kada je to nužno za obavljanje vještačenja o njegovoj ubrojivosti
ili smanjenoj ubrojivosti, ovisnosti o drogi ili alkoholu, te sposobnosti
da sudjeluje u postupku. Takvo zadržavanje može trajati najviše mjesec
dana. U slučaju potrebe za novim vještačenjem, zadržavanje se može ponoviti
samo jednom.

Članak 459.

(1) O zahtjevu državnog odvjetnika iz članka 457. stavka 1. ovoga Zakona
odlučuje sud nakon provedene glavne rasprave.

(2) O ubrojivosti okrivljenika sud će ispitati vještaka liječnika-psihijatra.

(3) Okrivljenik će se pozvati na glavnu raspravu ako je njegovo stanje
takvo da može biti nazočan na raspravi. O glavnoj raspravi izvijestit će
se bračni ili izvanbračni drug okrivljenika i njegovi roditelji, odnosno
skrbnik, a prema okolnostima i drugi bliski rođaci.

Članak 460.

(1) Ako sud nakon provedene glavne rasprave utvrdi da je okrivljenik
počinio kazneno djelo u stanju neubrojivosti, a nema zahtjeva državnog
odvjetnika iz članka 457. stavka 1. ovoga Zakona, sud će donijeti presudu
kojom se okrivljenik oslobađa.

(2) Ako sud nakon provedene glavne rasprave utvrdi da je okrivljenik
počinio kazneno djelo u stanju neubrojivosti, a državni je odvjetnik postavio
zahtjev iz članka 457. stavka 1. ovoga Zakona, donijet će presudu kojom
se utvrđuje da je okrivljenik počinio određeno kazneno djelo, da ga je
počinio u stanju neubrojivosti, te rješenjem uputiti predmet sudu nadležnom
prema Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama.

(3) Ako sud utvrdi postojanje razloga iz članka 353. ovoga Zakona, donijet
će presudu kojom se optužba odbija, bez obzira na ubrojivost okrivljenika.

(4) Ako sud utvrdi postojanje razloga iz članka 354. ovoga Zakona, donijeti
će presudu kojom se okrivljenik oslobađa od optužbe, bez obzira na ubrojivost
okrivljenika.

Članak 461.

(1) Smanjeno ubrojivom počinitelju kaznenog djela sud može u osuđujućoj
presudi, sukladno Kaznenom zakonu, izreći mjeru obveznoga psihijatrijskog
liječenja od ovisnosti.

(2) Mjere iz stavka 1. ovoga članka mogu se izreći bez obzira je li
okrivljenik na slobodi ili mu je izrečena kazna zatvora i nalazi se na
njenom izdržavanju.

(3) Ako se provođenja mjere obveznoga psihijatrijskog liječenja ili
obveznog liječenja od ovisnosti pokaže potreba prisilnog smještaja osuđeniku
u psihijatrijsku ustanovu, o tome će se odlučiti sukladno Zakonu o zaštiti
osoba s duševnim smetnjama. Sukladno tome zakonu odlučit će se o trajanju,
vrsti liječenja i o drugim pitanjima važnim za liječenje osuđenika.

(4) Vrijeme boravka osuđenika u zdravstvenoj ustanovi radi obveznoga
psihijatrijskog liječenja ili obveznog liječenja od ovisnosti, kao i vrijeme
koje je okrivljenik proveo u zdravstvenoj ustanovi prema članku 458. stavku
1. i 4. ovoga Zakona uračunava se u trajanje kazne zatvora.

Članak 462.

(1) Odredbe ovoga Zakona o optužnici, optužnom prijedlogu, glavnoj raspravi
i presudi primijenit će se i u postupku prema osobama koje su kazneno djelo
počinile u stanju neubrojivosti, smanjene ubrojivosti ili pod djelovanjem
ovisnosti o alkoholu ili drogama ako odredbama članka 456. do 461. ovoga
Zakona nije propisano što drugo.

(2) Odredbe o žalbi na rješenje o određivanju pritvora primijenit će
se i glede žalbe na rješenje o zadržavanju u zdravstvenoj ustanovi iz članka
458. stavka 1. i 4. ovoga Zakona.

(3) Odredbe ovoga Zakona o žalbi na presudu primijenit će se glede žalbe
na presudu iz članka 460. stavka 1., 3. i 4., te glede presude i rješenja
iz članka 460. stavka 2. ovoga Zakona.

*2. Postupak za oduzimanje imovinske koristi i za opoziv uvjetne
osude*

Članak 463.

(1) Predmeti koji se po kaznenom zakonu moraju oduzeti oduzet će se
i kad kazneni postupak ne završi presudom kojom se okrivljenik proglašava
krivim ako to zahtijevaju probitci javne sigurnosti ili zaštite časti i
dostojanstva građana.

(2) Posebno rješenje o tome donosi tijelo pred kojim se vodio postupak
kad je postupak završen, odnosno obustavljen.

(3) Rješenje o oduzimanju predmeta iz stavka 1. ovog članka donosi sud
i kad je u presudi kojom je optuženik proglašen krivim propušteno da se
donese takva odluka.

(4) Ovjereni prijepis odluke o oduzimanju predmeta dostavit će se vlasniku
predmeta, ako je vlasnik poznat.

(5) Protiv odluke iz stavka 2. i 3. ovoga članka vlasnik predmeta ima
pravo na žalbu zbog nepostojanja zakonske osnove za oduzimanje predmeta.
Ako rješenje iz stavka 2. ovoga članka nije donio sud, o žalbi odlučuje
vijeće (članak 18. stavak 3., odnosno članak 20. stavak 2.) suda koji je
bio nadležan za suđenje u prvom stupnju.

Članak 464.

(1) Imovinska korist postignuta izvršenjem kaznenog djela utvrđuje se
u kaznenom postupku po službenoj dužnosti.

(2) Sud i drugo tijelo pred kojima se vodi kazneni postupak dužni su
u tijeku postupka prikupljati dokaze i istraživati okolnositi koje su važne
za utvrđivanje imovinske koristi.

(3) Ako je oštećenik stavio imovinskopravni zahtjev glede povrata stvari
pribavljenih kaznenim djelom, odnosno glede svote koja odgovara vrijednosti
stvari, imovinska korist utvrđivat će se samo u onom dijelu koji nije obuhvaćen
imovinskopravnim zahtjevom.

Članak 465.

(1) Kad dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi pribavljene kaznenim
djelom, osoba na koju je imovinska korist prenesena, a i predstavnik pravne
osobe, pozvat će se radi ispitivanja u prethodnom postupku i na glavnoj
raspravi. U pozivu će se upozoriti da će se postupak provesti i bez njihove
nazočnosti.

(2) Predstavnik pravne osobe ispitat će se na glavnoj raspravi nakon
okrivljenika koji se očitovao da ne osporava osnovanost optužbe, a inače
na početku dokaznog postupka. Na isti način postupit će se prema osobi
na koju je imovinska korist prenesena, ako nije pozvana kao svjedok.

(3) Osoba na koju je imovinska korist prenesena, a i predstavnik pravne
osobe ovlašten je da u svezi s utvrđivanjem imovinske koristi predlaže
dokaze i da, po dopuštenju predsjednika vijeća, postavlja pitanja okrivljeniku,
svjedocima i vještacima.

(4) Ako sud tek u tijeku glavne rasprave utvrdi da dolazi u obzir oduzimanje
imovinske koristi, prekinut će glavnu raspravu i pozvati osobu na koju
je imovinska korist prenesena, a i predstavnika pravne osobe.

Članak 466.

Sud će visinu iznosa imovinske koristi odmjeriti po slobodnoj ocjeni
ako bi njezino utvrđivanje bilo skopčano s nerazmjernim teškoćama ili sa
znatnim odugovlačenjem postupka.

Članak 467.

Kad dolazi u obzir oduzimanje imovinske koristi, sud će po službenoj
dužnosti, prema odredbama koje važe za ovršni postupak, odrediti privremene
mjere osiguranja. U takvu slučaju primjenjivat će se odredbe članka 136.
stavka 2. i 3. ovoga Zakona.

Članak 468.

(1) Oduzimanje imovinske koristi sud može izreći u odluci (presuda ili
rješenje) kojom se utvrđuje da je okrivljenik počinio kazneno djelo koje
je predmet optužbe.

(2) U izreci odluke sud će navesti koji se predmet, odnosno novčani
iznos oduzima.

(3) Ovjereni prijepis odluke dostavlja se i osobi na koju je imovinska
korist prenesena, a i predstavniku pravne osobe ako je sud izrekao oduzimanje
imovinske koristi od te osobe.

Članak 469.

Odredbe članka 364. stavka 2. i 3. i članka 372. i 376. ovoga Zakona
primjenjivat će se glede žalbe protiv odluke o oduzimanju imovinske koristi.

Članak 470.

Osoba iz članka 465. ovoga Zakona može podnijeti zahtjev za obnovu kaznenog
postupka glede odluke o oduzimanju imovinske koristi.

Članak 471.

Ako u odredbama ove glave nije što drugo propisano glede postupka za
primjenu sigurnosnih mjera ili za oduzimanje imovinske koristi, primjenjivat
će se ostale odredbe ovoga Zakona.

Članak 472.

(1) Kad je u uvjetnoj osudi određeno da će se kazna izvršiti ako osuđenik
ne vrati imovinsku korist, ne naknadi štetu ili ne udovolji drugim obvezama,
a osuđenik u određenom roku nije udovoljio tim obvezama, prvostupanjski
sud provest će postupak za opoziv uvjetne osude na prijedlog ovlaštenog
tužitelja ili oštećenika.

(2) Sudac koji za to bude određen ispitat će osuđenika, ako je dostupan,
i provesti potrebne izvide radi utvrđivanja činjenica i prikupljanja dokaza
važnih za odluku.

(3) Nakon toga će predsjednik vijeća zakazati sjednicu vijeća o kojoj
će izvijestiti tužitelja, osuđenika i oštećenika. Nedolazak stranaka i
oštećenika, ako su uredno obaviješteni, ne sprečava održavanje sjednice
vijeća.

(4) Ako sud utvrdi da osuđenik nije udovoljio obvezi koja mu je bila
određena presudom, donijet će presudu kojom će opozvati uvjetnu osudu i
izreći kaznu koja je bila utvrđena u uvjetnoj osudi, ili odrediti novi
rok za udovoljenje obvezi, ili ukinuti taj uvjet. Ako sud ustanovi da nema
osnove za donošenje koje od tih odluka, rješenjem će obustaviti postupak
za opoziv uvjetne osude.

Glava XXIX.

**POSTUPAK ZA DONOŠENJE ODLUKE O REHABILITACIJI
(BRISANJU OSUDE)**

Članak 473.

(1) Kad po zakonu rehabilitacija, odnosno brisanje osude nastupa protekom
određenog vremena i uz uvjet da osuđenik u tom vremenu ne počini novo kazneno
djelo, rješenje o brisanju osude donosi po službenoj dužnosti tijelo nadležno
za vođenje kaznene evidencije.

(2) Prije donošenja rješenja o rehabilitaciji, odnosno brisanju osude
obavit će se potrebna provjeravanja, a osobito će se prikupiti podaci o
tome je li protiv osuđenika u tijeku kazneni postupak za kakvo novo kazneno
djelo počinjeno prije proteka roka propisanog za brisanje osude.

(3) Podaci o kaznenom djelu za koje je nastupila rehabilitacija ne mogu
se davati nikome na uvid.

Članak 474.

(1) Ako nadležno tijelo ne donese rješenje o rehabilitaciji, odnosno
brisanju osude, osuđena osoba može tražiti da se utvrdi da je rehabilitacija,
odnosno brisanje osude nastupilo po zakonu.

(2) Ako nadležno tijelo ne postupi prema zahtjevu osuđenika u roku od
trideset dana od dana primitka zahtjeva, osuđenik može tražiti da prvostupanjski
sud donese rješenje o rehabilitaciji, odnosno brisanju osude.

(3) O tom zahtjevu odlučuje sud nakon preslušanja državnog odvjetnika
ako se postupak vodio na njegov zahtjev.

Članak 475.

Ako uvjetna osuda ne bude opozvana ni nakon jedne godine od dana prestanka
vremena provjeravanja, prvostupanjski sud donijet će rješenje kojim se
utvrđuje brisanje uvjetne osude. To rješenje dostavit će se osuđeniku,
državnom odvjetniku i tijelu nadležnom za vođenje kaznenih evidencija.

Glava XXX.

**POSTUPAK ZA NAKNADU ŠTETE I OSTVARIVANJE DRUGIH PRAVA NEOPRAVDANO
OSUĐENIH ILI NEUTEMELJENO UHIĆENIH OSOBA**

Članak 476.

(1) Pravo na naknadu štete zbog neopravdane osude ima osoba prema kojoj
je bila pravomoćno izrečena kaznena sankcija ili koja je proglašena krivom,
a oslobođena kazne, a kasnije je u povodu izvanrednog pravnog lijeka novi
postupak pravomoćno obustavljen ili je pravomoćnom presudom oslobođena
optužbe ili je optužba odbijena, osim ako je do obustave postupka ili presude
kojom se optužba odbija došlo zato što je u novom postupku oštećenik kao
tužitelj, odnosno privatni tužitelj odustao od progona ili što je oštećenik
odustao od prijedloga, a do odustanka je došlo na temelju sporazuma s okrivljenikom.

(2) Osuđenik nema pravo na naknadu štete ako je svojim lažnim priznanjem
ili na drugi način namjerno prouzročio svoju osudu, osim ako je na to bio
prisiljen.

(3) U slučaju osude za kaznena djela u stjecaju pravo na naknadu štete
može se odnositi i na pojedina kaznena djela glede kojih je udovoljeno
uvjetima za priznanje naknade.

Članak 477.

(1) Pravo na naknadu štete zastarijeva za tri godine od dana pravomoćnosti
prvostupanjske presude kojom je okrivljenik oslobođen optužbe ili kojom
je optužba odbijena, odnosno pravomoćnosti prvostupanjskog rješenja kojim
je postupak obustavljen, a ako je u povodu žalbe rješavao viši sud - od
dana primitka odluke višeg suda.

(2) Prije podnošenja tužbe za naknadu štete oštećenik je dužan obratiti
se sa svojim zahtjevom Ministarstvu pravosuđa radi postignuća nagodbe o
postojanju štete te vrsti i visini naknade.

Članak 478.

(1) Ako zahtjev za naknadu štete ne bude prihvaćen ili o njemu ne bude
odlučeno u roku od tri mjeseca od podnošenja zahtjeva, oštećenik može kod
nadležnog suda podnijeti tužbu za naknadu štete. Ako je postignuta nagodba
samo o dijelu zahtjeva, oštećenik može tužbu podnijeti glede ostatka zahtjeva.

(2) Dok traje postupak iz stavka 1. ovog članka, ne teče zastara predviđena
u članku 481. stavku 1. ovoga Zakona.

(3) Tužba za naknadu štete podnosi se protiv Republike Hrvatske.

Članak 479.

(1) Nasljednici nasljeđuju samo pravo oštećene osobe na naknadu imovinske
štete. Ako je oštećenik već stavio zahtjev, nasljednici mogu nastaviti
postupak samo u granicama već postavljenog zahtjeva za naknadu imovinske
štete.

(2) Nasljednici oštećene osobe mogu nakon njezine smrti nastaviti postupak
za naknadu štete, odnosno pokrenuti postupak ako je oštećena osoba umrla
prije proteka roka zastare i nije se odrekla zahtjeva.

Članak 480.

(1) Pravo na naknadu štete pripada i osobi:

1) koja je bila u pritvoru, a nije došlo do pokretanja kaznenog postupka,
ili je postupak obustavljen pravomoćnim rješenjem, ili je pravomoćnom presudom
oslobođena optužbe, ili je optužba odbijena,

2) koja je izdržala kaznu oduzimanja slobode, a u povodu izvanrednog
pravnog lijeka izrečena joj je kazna oduzimanja slobode u kraćem trajanju
od kazne koju je izdržala, ili je izrečena kaznena sankcija koja se ne
sastoji u oduzimanju slobode, ili je proglašena krivom a oslobođena od
kazne,

3) koja je zbog pogreške ili protuzakonitog rada državnog tijela neosnovano
uhićena ili pritvorena, ili je zadržana preko zakonskog roka ili je preko
tog roka bila u pritvoru ili u ustanovi za izdržavanje kazne,

4) koja je u pritvoru provela dulje vrijeme nego što traje kazna zatvora
na koju je osuđena.

(2) Osobi koja je prema članku 95. ovoga Zakona uhićena bez zakonske
osnove pripada pravo na naknadu štete ako protiv nje nije određen pritvor
niti joj vrijeme za koje je bila uhićena nije uračunato u izrečenu kaznu
za kazneno djelo ili za prekršaj.

(3) Naknada štete ne pripada osobi koja je svojim nedopuštenim postupcima
prouzročila uhićenje. U slučajevima iz točke 1. stavka 1. ovog članka isključeno
je pravo na naknadu štete i ako su postojale okolnosti iz članka 95. ovoga
Zakona.

(4) U postupku za naknadu štete u slučajevima iz stavka 1. i 2. ovoga
članka na odgovarajući će se način primjenjivati odredbe ove glave.

Članak 481.

(1) Ako je slučaj na koji se odnosi neopravdana osuda ili neosnovano
oduzimanje slobode prikazivan u sredstvima javnog priopćavanja i time bio
povrijeđen ugled te osobe, sud će, na njezin zahtjev, objaviti u novinama
ili drugome javnom sredstvu priopćavanja priopćenje o odluci iz koje proizlazi
neopravdanost prijašnje osude, odnosno neosnovanost uhićenja. Ako slučaj
nije prikazan u sredstvu javnog priopćavanja, takvo će se priopćenje, na
zahtjev te osobe, dostaviti njezinu poslodavcu. Nakon smrti osuđene osobe
pravo na podnošenje toga zahtjeva pripada njezinu bračnom ili izvanbračnom
drugu, djeci, roditeljima, braći i sestrama.

(2) Zahtjev iz stavka 1. ovoga članka može se podnijeti i ako nije stavljen
zahtjev za naknadu štete.

(3) Neovisno o uvjetima predviđenim u članku 480. ovoga Zakona zahtjev
iz stavka 1. ovoga članka može se podnijeti i kad je u povodu izvanrednoga
pravnog lijeka izmijenjena pravna kvalifikacije djela, ako je zbog pravne
kvalifikacije u prijašnjoj presudi bio povrijeđen ugled osuđene osobe.

(4) Zahtjev iz stavka 1. do 3. ovoga članka podnosi se u roku od šest
mjeseci prvostupanjskom sudu. O zahtjevu odlučuje vijeće (članak 18. stavak
3., odnosno članak 20. stavak 2.). Pri rješavanju zahtjeva primjenjuju
se odredbe članka 476. i članka 480. stavka 3. ovoga Zakona.

Članak 482.

Prvostupanjski sud donijet će po službenoj dužnosti rješenje kojim se
poništava upis neopravdane osude u kaznenim evidencijama. Rješenje se dostavlja
Ministarstvu pravosuđa. Po poništenom upisu ne smiju se nikomu davati podaci
iz kaznene evidencije.

Članak 483.

Osoba kojoj je dopušteno razgledavanje i prepisivanje spisa koji se
odnose na neopravdanu osudu ili na neosnovano oduzimanje slobode ne može
upotrijebiti podatke iz tih spisa na način koji bi bio štetan za rehabilitaciju
osobe protiv koje je vođen kazneni postupak. Predsjednik suda dužan je
na to upozoriti osobu kojoj je dopušteno razgledavanje, i to će se zabilježiti
na spisu uz potpis te osobe.

Članak 484.

(1) Osobi kojoj je zbog neopravdane osude ili neosnovanog uhićenja prestalo
zaposlenje ili svojstvo osiguranika socijalnog osiguranja priznaje se radni
staž, odnosno staž osiguranja kao da je bila na radu za vrijeme za koje
je zbog neopravdane osude ili neosnovanog uhićenja staž izgubila. U staž
se uračunava i vrijeme nezaposlenosti do kojeg je došlo zbog neopravdane
osude ili neosnovanog uhićenja, a koje nije nastalo krivnjom te osobe.

(2) Pri svakom rješavanju o pravu na koje utječe duljina radnog staža,
odnosno staža osiguranja nadležno tijelo ili ustanova uzet će u obzir staž
priznat odredbom stavka 1. ovoga članka.

(3) Ako tijelo ili ustanova iz stavka 2. ovoga članka ne uzme u obzir
staž priznat odredbom stavka 1. ovoga članka, oštećena osoba može zahtijevati
da sud naveden u članku 482. stavku 1. ovoga Zakona utvrdi da je priznavanje
tog vremena nastupilo po zakonu. Tužba se podnosi protiv tijela ili ustanove
koja osporava priznati staž i protiv Republike Hrvatske.

(4) Na zahtjev tijela ili ustanove kod koje se pravo iz stavka 2. ovoga
članka ostvaruje isplatit će se iz sredstava državnog proračuna propisani
doprinos za vrijeme za koje je odredbom stavka 1. ovoga članka staž priznat.

(5) Staž osiguranja priznat odredbom stavka 1. ovoga članka u cijelosti
se uračunava u mirovinski staž.

Glava XXXI.

**POSTUPAK ZA IZDAVANJE TJERALICE I OBJAVE**

Članak 485.

Ako se ne zna prebivalište ili boravište okrivljenika kad je to po odredbama
ovoga Zakona potrebno, sud će zatražiti od redarstvenih vlasti da okrivljenika
potraže i da sud obavijeste o njegovoj adresi.

Članak 486.

(1) Izdavanje tjeralice može se naložiti kad se okrivljenik protiv kojega
je pokrenut kazneni postupak zbog kaznenog djela za koje se progoni po
službenoj dužnosti i za koje se po zakonu može izreći kazna zatvora od
jedne godine ili više nalazi u bijegu, a postoji nalog za njegovo dovođenje
ili rješenje o određivanju pritvora.

(2) Izdavanje tjeralice nalaže sud pred kojim se vodi kazneni postupak.

(3) Izdavanje tjeralice naložit će se i u slučaju bijega okrivljenika
iz ustanove u kojoj izdržava kaznu bez obzira na visinu kazne, odnosno
pritvora ili bijega iz ustanove u kojoj izdržava zavodsku mjeru.

(4) Nalog suda ili upravitelja ustanove dostavlja se redarstvenim vlastima
radi izvršenja.

Članak 487.

(1) Ako su potrebni podaci o pojedinim predmetima koji su u svezi s
kaznenim djelom ili te predmete treba pronaći, a osobito ako je to potrebno
radi ustanovljenja istovjetnosti pronađenoga nepoznatog tijela, naložit
će se izdavanje objave kojom će se zatražiti da se ti podaci dostave tijelu
koje vodi postupak.

(2) Redarstvene vlasti mogu objavljivati i fotografije tijela i nestalih
osoba ako postoji osnova sumnje da je do smrti, odnosno nestanka tih osoba
došlo zbog kaznenog djela.

Članak 488.

Tijelo koje je naredilo izdavanje tjeralice ili objave dužno ju je odmah
povući kad se pronađe tražena osoba ili predmet ili kad nastupi zastara
kaznenog progona ili izvršenja kazne ili drugi razlozi zbog kojih tjeralica
ili objava nije više potrebna.

Članak 489.

(1) Tjeralicu i objavu raspisuje tijelo unutarnjih poslova nadležno
prema mjestu onog državnog tijela pred kojim se vodi kazneni postupak,
odnosno ustanove iz koje je pobjegla osoba na izdržavanju kazne, odnosno
pritvora ili zavodske mjere.

(2) Radi obavještavanja javnosti o tjeralici ili objavi mogu se koristiti
i sredstva javnog priopćavanja.

(3) Ako je vjerojatno da se osoba za kojom je izdana tjeralica nalazi
u stranoj državi, Ministarstvo unutarnjih poslova može raspisati i međunarodnu
tjeralicu.

Glava XXXII.

**PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE**

*1. Revizija te drugi izvanredni pravni lijekovi protiv odluka
sudova bivše SFRJ*

Članak 490.

(1) Osobe koje su sudovi bivše Jugoslavije osudili za vrijeme komunističke
vladavine za politička kaznena djela, politički motivirana kaznena djela
ili druga kaznena djela ako je do osuđujuće odluke došlo zlouporabom političke
moći mogu revizijom zatražiti poništenje osuđujuće odluke ili njoj drugoga
odgovarajućega pravnog akta.

(2) Pod zlouporabom političke moći smatrat će se slučajevi u kojima
je došlo do osude koja u svojoj izreci ili u postupku koji joj je prethodio
krši međunarodnopravno priznata načela pravne države i demokratskog društva
ili proturječi javnom poretku Republike Hrvatske.

(3) Ako je osoba iz stavka 1. ovoga članka umrla, reviziju mogu izjaviti
njezini nasljednici po zakonskom redu.

(4) Revizija se može izjaviti u roku od dvije godine od stupanja na
snagu ovoga Zakona.

Članak 491.

(1) Revizija sadrži: osobne osuđenikove podatke , podatke o presudi
koja se pobija, podatke o činjenicama i dokazima na kojima se temelji,
obrazloženje i potpis podnositelja, te, ako je podnositelj nasljednik,
dokaz da je osuđenik umro i da je on njegov zakonski nasljednik.

(2) Revizija se izjavljuje županijskom sudu na čijem je području imao
sjedište sud koji je donio prvostupanjsku odluku.

(3) Ako je revizija izjavljena nenadležnom sudu ili ako je prvostupanjski
sud imao sjedište izvan Republike Hrvatske, primijenit će se odredbe članka
28. i 34. ovoga Zakona.

(4) Primjerak revizije dostavlja se nadležnom državnom odvjetniku, koji
može u roku od mjesec dana dostaviti svoje mišljenje.

Članak 492.

(1) O reviziji odlučuje vijeće županijskog suda od triju sudaca na sjednici.

(2) Nepravodobnu, nepotpunu ili nedopuštenu reviziju odbacit će rješenjem
predsjednik vijeća. Protiv toga rješenja može se izjaviti žalba u roku
od petnaest dana.

(3) Na sjednicu vijeća pozivaju se podnositelj revizije, njegov opunomoćenik
i državni odvjetnik. Sjednica se može održati premda uredno pozvane osobe
ne dođu na sjednicu.

Članak 493.

(1) Vijeće može zatražiti da nadležna državna tijela prikupe i dostave
podatke važne za odluku povodom revizije.

(2) Podnositelj revizije, njegov opunomoćenik i državni odvjetnik mogu
na sjednici davati izjave radi razjašnjenja pojedinih pitanja u svezi s
revizijom.

Članak 494.

(1) O reviziji vijeće odlučuje presudom ili rješenjem.

(2) Nepravodobnu, nepotpunu ili nedopuštenu reviziju odbacit će vijeće
rješenjem ako to nije učinio predsjednik vijeća.

(3) Presudom će vijeće odbiti reviziju kao neosnovanu ako utvrdi da
je podnesena protiv odluke kojom je podnositelj osuđen za ratni zločin
ili drugo kazneno djelo za koje je Republika Hrvatska dužna progoniti po
pravilima međunarodnog prava, kazneno djelo čijim je počinjenjem došlo
do gubitka života neke osobe, teške tjelesne ozljede ili ako je osuđenik
za sebe ili drugoga stekao protupravnu imovinsku korist ili ako se radi
o djelu suprotnom javnom poretku Republike Hrvatske. Sud će odbiti reviziju
i ako utvrdi da ne postoje razlozi zbog kojih je ona izjavljena.

(4) Ako utvrdi da je revizija osnovana, vijeće će presudom poništiti
u cijelosti ili djelomice pobijanu odluku u izreci o kaznenoj odgovornosti.

Članak 495.

(1) Protiv odluke vijeća županijskog suda podnositelj revizije i državni
odvjetnik mogu podnijeti žalbu u roku od petnaest dana.

(2) O žalbi odlučuje Vrhovni sud Republike Hrvatske u vijeću od pet
sudaca.

(3) Vrhovni sud Republike Hrvatske svojom odlukom može potvrditi, preinačiti
ili ukiniti odluku županijskog suda o reviziji.

Članak 496.

(1) Ako u članku 491. do 498. ovoga Zakona nije drukčije određeno, na
postupak o reviziji i na postupak o žalbi protiv odluke županijskog suda
o reviziji primijenit će se odredbe ovoga Zakona koje se odnose na odlučivanje
vijeća u sjednici povodom žalbe na presudu.

(2) O troškovima revizijskog postupka sud će odlučiti sukladno odredbi
članka 125. ovoga Zakona.

Članak 497.

O pravu na naknadu štete, povratu konfiscirane ili oduzete imovine i
drugim posljedicama poništene osude sud odlučuje na temelju odredaba posebnoga
zakona.

Članak 498.

Protiv odluke vojnog suda bivše Jugoslavije koja je postala pravomoćna
do 6. listopada 1991. godine može državljanin Republike Hrvatske i osoba
koja ima stalno prebivalište u Republici Hrvatskoj podnijeti izvanredni
pravni lijek sukladno odredbama ovoga Zakona.

Članak 499.

O zahtjevu za zaštitu zakonitosti protiv odluke vijeća Vrhovnog suda
Republike Hrvatske za koji je do 6. listopada 1991. godine bio nadležan
Savezni sud bivše Jugoslavije, odlučuje Vrhovni sud Republike Hrvatske
u vijeću od pet sudaca.

*2. Ostale prijelazne odredbe*

Članak 500.

Ako se kod suda koji sudi u prvom stupnju zbog nedovoljnog broja sudaca
ne može osnovati vijeće predviđeno u odredbama članka 18. stavka 3. i članka
20. stavka 2. ovoga Zakona, poslove iz nadležnosti toga vijeća obavljat
će vijeće neposredno višeg suda.

*3. Prestanak važenja Zakona i rješavanje postupaka u tijeku*

Članak 501.

(1) Kazneni postupak koji je pokrenut prije stupanja na snagu ovoga
Zakona nastavit će se po odredbama Zakona o krivičnom postupku ("Narodne
novine", br. 34/93., 38/93. i 28/96.), osim ako odredbama ove glave nije
što posebno propisano.

(2) Ako je do stupanja na snagu ovoga Zakona donesena kakva odluka protiv
koje je po odredbama Zakona o krivičnom postupku dopušten pravni lijek,
a ta odluka još nije dostavljena osobama koje imaju pravo na pravni lijek
ili još teče rok za podnošenje pravnog lijeka, ili je pravni lijek podnesen,
ali o njemu još nije odlučeno, primijenit će se što se tiče prava na pravni
lijek i postupak o pravnom lijeku odredbe ovoga Zakona.

Članak 502.

(1) Ako je na dan stupanja na snagu ovoga Zakona bio u tijeku kakav
rok, taj će se rok računati prema odredbama ovoga Zakona, osim ako je dosadašnji
rok dulji ili je odredbama ove glave drukčije propisano.

(2) Za kaznena djela za koja se počinitelj prema odredbama Kaznenog
zakona progoni na prijedlog oštećenika, rok iz članka 47. stavka 1. ovoga
Zakona počinje teći od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(3) Kazneni postupak za kaznena djela za koja se prije stupanja na snagu
ovoga Zakona progonilo po službenoj dužnosti ili po privatnoj tužbi a nakon
stupanja na snagu po prijedlogu, vodi se po propisima koji su bili na snazi
prije stupanja na snagu ovoga Zakona, ako je optužba ili privatna tužba
podnesena do dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(4) Ako se nakon stupanja na snagu ovoga Zakona povodom žalbe ili izvanrednog
pravnog lijeka ukine presuda u postupku za kazneno djelo za koje se prema
novim propisima progoni po privatnoj tužbi ili na prijedlog, privatna tužba
u postupku koji je vođen po prijašnjim propisima uzet će se za prijedlog,
a ako se radi o kaznenom djelu za koje se progonilo po službenoj dužnosti,
rok za podnošenje prijedloga teče od dana kad je oštećenik bio obaviješten
o ukidanju presude prvog stupnja, odnosno o obnovi postupka.

(5) Odredbe članka 109. ovoga Zakona o rokovima trajanja pritvora primjenjuju
se u predmetima započetim nakon stupanja na snagu ovoga Zakona.

Članak 503.

(1) Nadležna ministarstva donijet će potanje propise o provedbi pojedinih
odredbi ovoga Zakona najkasnije u roku od šest mjeseci od njegova stupanja
na snagu.

(2) Ministarstvo unutarnjih poslova će u roku od šest mjeseci od stupanja
na snagu ovoga Zakona iz kaznene evidencije izbrisati sve osude za koje
su ispunjeni uvjeti za zakonsku rehabilitaciju.

Članak 504.

Stupanjem na snagu ovoga Zakona prestaje važiti Zakon o krivičnom postupku
("Narodne novine", br. 52/91., 34/93., 38/93. i 28/96.), osim odredaba
članka iz

- glave XXX. (Postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći i izvršenje
međunarodnih ugovora u krivičnim stvarima),

- glave XXXI. (Postupak za izručenje okrivljenih i osuđenih osoba),
koje će se primjenjivati do donošenja posebnih zakona.

Članak 505.

Ovaj Zakon stupa na snagu 1. siječnja 1998. godine.

Klasa: 740-02/96-01/03

Zagreb, 26. rujna 1997.

ZASTUPNIČKI DOM
SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Zastupničkog doma Sabora
**akademik Vlatko Pavletić**, v. r.

Zakon, NN 110/1997-1669