### NN 77/2016 (26.8.2016.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1410/2015 od 14. srpnja 2016.

77 26.08.2016 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1410/2015 od 14. srpnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1787

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Davorin Mlakar, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Alen Posavac iz Osijeka, kojeg zastupa Zoran Mataić, odvjetnik iz Slavonskog Broda, na sjednici održanoj 14. srpnja 2016. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu podnio je Alen Posavac iz Osijeka, kojeg je u ustavnosudskom postupku zastupao Zoran Mataić, odvjetnik iz Slavonskog Broda (u daljnjem tekstu: podnositelj).

Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Varaždinu, Stalne službe u Koprivnici broj: Gž-4500/14-2 od 5. veljače 2015. Tom je presudom odbijena kao neosnovana žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u Varaždinu, Stalne službe u Ivancu broj: P-1212/13-17 od 12. lipnja 2014. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda).

Navedenom prvostupanjskom presudom odbijen je tužbeni zahtjev podnositelja kojim je tražio da mu tuženica Republika Hrvatska s osnove naknade neimovinske štete isplati iznos od 118.900,00 kuna (pobliže navedeno u točki I/ izreke). Točkom II/ izreke iste presude naloženo je podnositelju da tuženici Republici Hrvatskoj naknadi parnične troškove u iznosu od 14.250,00 kuna.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Varaždinu, Stalne službe u Ivancu broj: P-1212/13.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

3. Predmet parničnog postupka koji je prethodio ustavnosudskom bio je podnositeljev tužbeni zahtjev protiv tuženice Republike Hrvatske radi naknade nematerijalne štete nastale povredom prava osobnosti (pravo na tjelesni, psihički i duševni integritet, te pravo dostojanstva) za vrijeme njegovog izdržavanja kazne zatvora u Kaznionici u Lepoglavi u razdoblju od 28. travnja 2010. do 29. siječnja 2012.

Podnositelj je tijekom izdržavanja kazne zatvora (koju je započeo u listopadu 2007. godine u Zatvoru u Osijeku) u više navrata premještan iz pojedinih kaznionica, odnosno zatvora u Republici Hrvatskoj (Rijeka, Glina).

Na izdržavanju kazne zatvora podnositelj se nalazi u Kaznionici Lepoglava od 28. travnja 2010. u koju je premješten iz Zatvora u Osijeku.

4. Nakon provedenog dokaznog postupka Općinski sud u Varaždinu, Stalna služba u Ivancu odbio je podnositelja s tužbom i tužbenim zahtjevom jer je utvrdio da podnositelj nije dokazao pretpostavke za dosuđivanje pravične novčane naknade zbog povrede prava osobnosti iz članka 1100. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 35/05., 41/08. i 78/15.; u daljnjem tekstu: ZOO).

S tim u vezi, prvostupanjski sud je u osporenoj odluci, između ostalog, istaknuo:

»(...) sud je utvrdio da činjenica smještaja tužitelja u neodgovarajućim spavaonicama a u odnosu na propisanu kvadraturu ne znači da je time bio izložen nečovječnom ili ponižavajućem postupanju tuženika a koji bi uzrokovalo neimovinsku štetu zbog povrede prava osobnosti odnoseći se na dostojanstvo, te duševno i tjelesno zdravlje. Ovakovi uvjeti i postupanje tuženika u odnosu na smještaj tužitelja u prijepornom vremenu ne mogu potpasti pod domašaj čl. 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, a niti mogu predstavljati povredu ... propisa iz ZIKZ-a i ZOO-a, a koje je tužitelj u svojoj tužbi naveo, odnosno takovo postupanje nema stupanj težine i ne može se podvesti pod mučenje, neljudsko ili ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje jer imajući u vidu ukupnu kvalitetu života tužitelja u prijepornom vremenu u konkretnoj ustanovi i mogućnost njegovog boravka i organizacije života i u drugim prostorima, sud zaključuje da nije došlo do povrede njegovih prava osobnosti, a u odnosu na duševno i tjelesno zdravlje iz razloga što je tužitelj primjereno liječen, te zbog takovog liječenja nisu nastupile nikakve zdravstvene posljedice. Iz priložene medicinske dokumentacije i iskaza svjedoka ... proizlazi doista da je tužitelju kroz cijelo razdoblje boravka u Kaznionici Lepoglava pružena sveobuhvatna pomoć, čak štoviše da je povrh ordiniranih lijekova tužitelj tražio i druge lijekove prema svojoj vlastitoj prosudbi, a utvrđeno je da su bolesti koje je tužitelj spominjao već otprije postojale kod tužitelja odnosno prije dolaska u Kaznionicu, a s obzirom da se radi o ovisniku kako je to opisano po svjedoku dr. Mihovilović Juraju, a bolest jetre ... nikada nije dijagnosticiran ... Konačno tužitelj u prijepornom vremenu, a što su potvrdili ... svjedoci nikada nije iznosio pismene prigovore na nehumani smještaj u Kaznionici i na neadekvatno liječenje a kojim bi bilo pogoršano njegovo zdravstveno stanje. S obzirom da je sud sve ove činjenice utvrdio na temelju provedenog dokaznog postupka i uvida u liječničku dokumentaciju odbio je prijedlog za provođenje psihijatrijskog vještačenja, a također i očevida u Kaznionici Lepoglava, jer je provođenje ovih dokaza na sporne okolnosti ocijenio nepotrebnim. Tako je sud ocjenjujući ukupnu kvalitetu života tužitelja u konkretnoj ustanovi utvrdio da u prijepornom vremenu nije povrijeđeno njegovo pravo osobnosti na dostojanstvo zatvorenika i na njegovo duševno i tjelesno zdravlje ... Sud je kod odlučivanja u ovom slučaju primijenio odredbu čl. 1100. st. 1. ZOO-a, a u kojoj je regulirano da će u slučaju prava osobnosti, ako sud nađe da težina povrede i okolnosti slučaja to opravdavaju dosuditi pravičnu novčanu naknadu.

U konkretnom slučaju sud je utvrdio da težina povrede i okolnosti ovog slučaja ne opravdavaju dosuđenje naknade štete tužitelju, a iz toga razloga je njegov tužbeni zahtjev odbio u cijelosti kao neosnovan.«

4.1. Povodom podnositeljeve žalbe, Županijski sud u Varaždinu, Stalna služba u Koprivnici presudom broj: Gž-4500/14-2 od 5. veljače 2015. odbio je podnositeljevu žalbu i potvrdio prvostupanjsku presudu.

U obrazloženju svoje presude drugostupanjski sud je istaknuo:

»(...) Prvostupanjski sud je na temelju izvedenih dokaza utvrdio da je točno da tužitelj u Kaznionici Lepoglava boravi u prostorijama koje nisu u potpunosti adekvatne svojom površinom s obzirom na broj zatvorenika u toj prostoriji, no međutim u odnosu na ostale tvrdnje tužitelja utvrđuje da one nisu točne. Sud je naime, utvrdio da je tužitelju pružana adekvatna liječnička skrb, da je u nekoliko navrata dobivao uputnicu za preglede u Zatvorskoj bolnici u Zagrebu, no međutim, tužitelj je odbijao odlazak pravdajući se većim brojem zatvorenika koji se prevoze u tom slučaju. Također sud je utvrdio da su higijenski uvjeti u kaznionici primjereni i da nije točna tvrdnja tužitelja da pribor za jelo nije opran, a isto tako da dio prostorije koji je predviđen za obavljanje higijene nije odvojen od ostalog dijela prostorije u kojoj borave zatvorenici. Također sud je utvrdio da je tužitelju omogućeno bavljenje sportskim aktivnostima za vrijeme boravka u kaznionici, da može po svom izboru gledati TV program u za to predviđenim prostorima ... da se prostorije u kojima borave zatvorenici redovno provjetravaju i da nije točno da tužitelj boravi u nehumanim uvjetima kako tvrdi. Sama činjenica što prostori u kojima borave zatvorenici svojom površinom odnosno kvadraturom ne odgovaraju propisima, ne čine zahtjev tužitelja osnovanim, jer se moraju sagledavati u svojoj ukupnosti i s obzirom na sve utvrđeno prvostupanjski sud je utvrdio da uvjeti u kojima boravi tužitelj i postupanje tuženika u odnosu na smještaj tužitelja u Kaznionici u Lepoglavi, ne mogu potpasti pod domašaj čl. 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, a niti mogu predstavljati povredu odredaba Zakona o izvršenju kazni zatvora i Zakona o obveznim odnosima te takvo postupanje nema stupanj težine i ne može se podvesti pod mučenje, neljudsko i ponižavajuće postupanje ili kažnjavanje pa prvostupanjski sud zaključuje da nije došlo do povrede prava osobnosti tužitelja a u odnosu na njegovo duševno i tjelesno zdravlje. Također sud je utvrdio da kroz cijelo vrijeme boravka u kaznionici tužitelj nikada nije pismeno prigovarao svom smještaju ili odnosu djelatnika kaznionice prema njemu. Na temelju takvog utvrđenja prvostupanjski sud je primijenio materijalno pravo na način da je odbio tužbeni zahtjev tužitelja i utvrdio da ne postoji povreda prava osobnosti kod tužitelja koja bi bila osnov za dosuđenje pravične novčane naknade u smislu čl. 1100 Zakona o obveznim odnosima. Ovako utvrđeno činjenično stanje i ovakvu primjenu materijalnog prava prihvaća i ovaj sud (...).

Radi naprijed navedenog proizlazi da žalba tužitelja nije osnovana, zbog čega je istu u cijelosti valjalo odbiti kao neosnovanu ...«

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

5. Obrazlažući istaknute povrede ustavnih prava podnositelj ponavlja žalbene navode. Poziva se na odredbe Zakona o izvršavanju kazne zatvora (»Narodne novine« broj 128/99., 55/00., 59/00., 129/00., 59/01., 67/01., 11/02., 190/03. – pročišćeni tekst, 76/07., 27/08., 83/09., 18/11., 48/11., 125/11., 56/13. i 150/13.) kojima su utvrđena prava zatvorenika, osobito uvjeti za smještaj zatvorenika, a koji prema njegovoj ocjeni, u konkretnom slučaju nisu poštivani.

Smatra da su sudovi zbog nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja izveli pogrešan zaključak i utvrdili da u konkretnom slučaju nije došlo do povrede njegovog prava osobnosti. Tako je podnositelj u ustavnoj tužbi, između ostalog, naveo:

»Prvostupanjski sud je bio dužan ocijeniti težinu povrede prava osobnosti tužitelja, kao i sve okolnosti vezane uz boravak tužitelja u zatvorima, koje okolnosti je propustio ocijeniti, pa takav propust onemogućuje ispitivanje pravilnosti zauzetog stajališta o neosnovanosti tužbenog zahtjeva.

Ponavlja se, nije proveden niti očevid sobe, niti psihijatrijsko vještačenje, te je praktično oduzeta mogućnost tužitelju da vodi postupak i utvrdi visinu neimovinske štete, osnova koji je nesporan'.«

Stoga podnositelj smatra da su mu osporenim odlukama parničnih sudova povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 16., 23., 25. i 26. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

Zaključno, predložio je usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih odluka parničnih sudova i vraćanje predmeta na ponovno suđenje prvostupanjskom sudu.

IV. MJERODAVNO PRAVO

6. U konkretnom slučaju mjerodavni su članci 19. i 1100. stavak 3. ZOO-a koji glase:

»Prava osobnosti

Članak 19.

(1) Svaka fizička i pravna osoba ima pravo na zaštitu svojih prava osobnosti pod pretpostavkama utvrđenim zakonom.

(2) Pod pravima osobnosti u smislu ovoga Zakona razumijevaju se prava na život, tjelesno i duševno zdravlje, ugled, čast, dostojanstvo, ime, privatnost osobnog i obiteljskog života, slobodu i dr.

(3) Pravna osoba ima sva navedena prava osobnosti, osim onih vezanih uz biološku bit fizičke osobe, a osobito pravo na ugled i dobar glas, čast, ime, odnosno tvrtku, poslovnu tajnu, slobodu privređivanja i dr.«

»Pravična novčana naknada

Članak 1100.

(...)

(3) Za povredu ugleda i drugih prava osobnosti pravne osobe sud će, ako procijeni da to težina povrede i okolnosti slučaja opravdavaju, dosuditi joj pravičnu novčanu naknadu, nezavisno od naknade imovinske štete, a i kad nje nema.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA

7. U konkretnom slučaju, Ustavni sud ocjenjivao je ustavnu tužbu s aspekta istaknute povrede članka 29. stavka 1. Ustava, koji u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«

Ustavni sud ističe da je sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava ograničen na jamstva pravičnog suđenja. Sukladno tome, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, Ustavni sud ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak, razmatran kao jedinstvena cjelina, bio vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje.

Kad je riječ o tumačenju i primjeni prava na konkretne slučajeve, Ustavni sud, u načelu, ne smije zamijeniti pravna stajališta nadležnih sudova svojima sve dok sudske odluke ne otkrivaju bilo kakvu arbitrarnost, a dostatno su obrazložene i, po potrebi, upućuju na relevantnu sudsku praksu. Ustavni sud podsjeća da nije njegova zadaća preuzeti ulogu sudova koji su prvi pozvani interpretirati zakone. Zadaća Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje jesu li učinci takve interpretacije sudova suglasni s Ustavom s aspekta zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda.

7.1. U spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Razvidno je da su sudovi osporene odluke donijeli sukladno mjerodavnim odredbama materijalnog i postupovnog prava te da su svoja stajališta obrazložili jasno i na ustavnopravno prihvatljiv način. Također je razvidno da je podnositelj bio u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u njemu te poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje. Iz presude prvostupanjskog suda razvidno je koje dokaze je taj sud proveo i na kojim dokazima temelji svoje utvrđenje. Analizirajući sve provedene dokaze te činjenice o kojima ovisi osnovanost podnositeljevog tužbenog zahtjeva, prvostupanjski sud je za svoja utvrđenja i stajališta dao valjane pravne razloge.

U odnosu na navod podnositelja da prvostupanjski sud nije proveo sve dokaze koje je on kao tužitelj predložio (očevid u Kaznionici Lepoglava i psihijatrijsko vještačenje na pogoršanje njegova zdravstvenog stanja), Ustavni sud ističe da iz odredbe Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.) ne proizlazi obveza suda da mora izvesti svaki predloženi dokaz. Pitanje hoće li ili neće izvesti neki dokaz, pitanje je obrazložene ocjene suda u svakom pojedinačnom slučaju. Prvostupanjski sud je odbio prijedlog za provođenje navedenih dokaza »jer je provođenje ovih dokaza na sporne okolnosti ocijenio nepotrebnim.«

Sagledavajući okolnosti konkretnog slučaja kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je postupak vođen na način koji je podnositelju osigurao pravično suđenje, a Županijski sud u Varaždinu, Stalna služba u Koprivnici odgovorio je na sve žalbene navode podnositelja, uz obrazloženje koje je dostatno, logično i ustavnopravno prihvatljivo. Nezadovoljstvo podnositelja tijekom i ishodom sudskog postupka samo po sebi nije relevantno za ocjenu o povredi njegovih ustavnih prava.

Ustavni sud napominje da nadležan sud ispituje sve okolnosti konkretnog slučaja i ovisno o procjeni naravi tih okolnosti dosuđuje pravičnu novčanu naknadu, ili, pak, otklanja mogućnost dosuđivanja te naknade imajući pritom u vidu okolnosti izrijekom navedene u članku 200. stavku 1. ZOO-a. Stoga, naknada štete neposredno ovisi o utvrđenim činjenicama u svakom konkretnom slučaju. Ustavni sud ističe da se u ustavnosudskom postupku, pokrenutom ustavnom tužbom, ne upušta u utvrđivanje činjenica, a u pravilu ni u ocjenu činjeničnog stanja koje su utvrdili nadležni sudovi niti u ocjenu dokaza.

8. U osporenoj presudi navedeni su jasni i valjano obrazloženi razlozi za neprihvaćanje tužbenog zahtjeva podnositelja, a u primjeni i tumačenju mjerodavnog prava nije utvrđena arbitrarnost ili samovoljnost.

Stoga, Ustavni sud ocjenjuje da podnositelju u konkretnom slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

9. Podnositelj ukazuje i na povredu članka 23. stavka 1. Ustava kojim je propisano:

»Članak 23.

Nitko ne smije biti podvrgnut bilo kakvu obliku zlostavljanja ...

(...)«

Polazeći od sadržaja navedenog ustavnog prava, a imajući u vidu predmet spora u postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku (naknada štete), Ustavni sud ocjenjuje da osporenim odlukama sudova navedena ustavna odredba nije povrijeđena.

Pritom Ustavni sud primjećuje da podnositelj za vrijeme izdržavanja kazne zatvora u Kaznionici Lepoglava nije koristio pravo na pritužbu zatvorenika koje pravo je propisano člankom 15. Zakona o izvršavanju kazne zatvora. Prema tom članku »zatvorenik ima pravo pritužbe na postupak i odluku zaposlenika kaznionice, odnosno zatvora« te »ukoliko zatvorenik podnese pritužbu sucu izvršenja, pritužba će se smatrati zahtjevom za sudsku zaštitu iz članka 17. ovoga Zakona.« (Sudska zaštita protiv postupka i odluke uprave kaznionice, odnosno zatvora).

10. Zaključno, Ustavni sud ocjenjuje da ostali prigovori podnositelja vezani uz članke 14. stavak 2., 16., 25. i 26. Ustava, na način kako su postavljeni u ustavnoj tužbi te u mjeri u kojoj bi u okolnostima konkretnog slučaja osporena presuda mogla utjecati na ostvarivanje sadržaja tih ustavnih normi, ne upućuju na mogućnost povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom.

11. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1410/2015
Zagreb, 14. srpnja 2016.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Ingrid Antičević Marinović, v. r.