## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8452/2011-4 od 30. studenoga 2011.

### NN 25/2012 (28.2.2012.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-8452/2011-4 od 30. studenoga 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

649

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca tog suda Marine Kosović Marković, predsjednice vijeća, mr. sc. Inge Vezmar Barlek i Sanje Štefan, članica vijeća, te sudskog savjetnika Vlahe Bassegli Gozze, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., iz Zagreba, Savska cesta 32, kojeg zastupa opunomoćenica Maja Mandić, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, iz Zagreba, Jurišićeva 13., klasa: UP/I-344-01/11-06/03 urbroj: 376/KŠS-11-07 od 29. lipnja 2011., radi odgode izvršenja, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj dana 30. studenoga 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela odbijen je prijedlog tužitelja za odgodom izvršenja odluke tuženog tijela, klasa: UP/I-344-01/11-06/03 urbroj: 376-04/KŠS-11-3 od 8. lipnja 2011., donesenom radi izmjene Općih uvjeta T-Coma za usluge u javnoj komunikacijskoj mreži.

Osporavajući zakonitost navedenog rješenja tužitelj uvodno napominje kako je odlukom tuženog tijela klasa: UP/I-344-01/11-06/03 urbroj: 376-04/KŠS-11-3 od 8. lipnja 2011. tužitelju naloženo izmijeniti opće uvjete poslovanja na način da se istima predvidi automatski raskid postojećeg ugovora o pristupu mreži između tužitelja i pretplatnika trenutkom sklapanja ugovora o najmu njegove korisničke linije između tužitelja i drugog operatora elektroničkih komunikacija. Protiv ove odluke tužitelj je Upravnom sudu Republike Hrvatske 11. srpnja 2011. podnio upravnu tužbu, dok je 16. lipnja 2011. tuženom tijelu podnio prijedlog za odgodom izvršenja radi izbjegavanja teško popravljive štete na temelju članka 140. stavak 1. i članka 5. stavak 2. Zakona o općem upravnom postupku. Tužitelj navodi kako je odluka o izmjeni općih uvjeta poslovanja ništetna i protivna osnovnim načelima obveznog prava i prava elektroničkih komunikacija te određuje ukidanje obveze dužnika (krajnjeg korisnika) prema vjerovniku (tužitelju) odnosno ukida obvezu pretplatnika platiti operatoru mjesečnu naknadu za pružene usluge. Na ovaj način tužitelj smatra kako odluka o izmjeni općih uvjeta stvara rizik nastanka stvarne štete u vidu zahtjeva za naknadu štete od strane pretplatnika i u vidu gubitka njegovih prihoda te neimovinske štete u vidu povrede ugleda tužitelja. Tužitelj nadalje navodi kako je način raskida ugovora između krajnjih korisnika i operatora propisan Pravilnikom o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga, kojim je određeno da pretplatnik postojeći ugovor s operatorom javnih komunikacijskih usluga može raskinuti isključivo pisanim putem. Zbog navedenog razloga tužitelj odluku smatra ništetnom iz razloga protivnosti prisilnom propisu, jer ni ZEK-om ni nekim drugim važećim zakonom ne postoji iznimka od pravila da se postojeći ugovor s operatorom javnih komunikacijskih usluga može raskinuti isključivo pisanim putem. U svojim razlozima protiv osporenog rješenja tužitelj smatra kako je odlukom tuženo tijelo povrijedilo i odredbe Zakona o obveznim odnosima što u konačnici rezultira nametanjem obveze tužitelju da u svoje opće uvjete poslovanja ugradi ništetnu odredbu, koja će ga ponovno izložiti opravdanim zahtjevima za naknadu štete. Tužitelj nadalje navodi kako bi se u predmetnim slučajevima radilo o naknadi štete koja bi pretplatnicima nastala na temelju objavljenih i važećih općih uvjeta poslovanja kao sastavnog dijela pretplatničkih ugovora iz kojeg razloga tužitelj tu štetu ne bi imao mogućnosti naknadno popraviti te je po mišljenju tužitelja nužno odgoditi izvršenje odluke o izmjeni općih uvjeta do pravomoćnosti iste. Iz svih navedenih razloga tužitelj smatra da je tuženo tijelo, svojim utvrđenjem kako prijedlogom za odgodu izvršenja rješenja nije vjerojatnom učinjena mogućnost nastanka štete, pogrešno utvrdilo činjenično stanje. Predlaže da Sud uvaži navode tužbe i poništi osporeno rješenje.

Tuženo tijelo dostavilo je ovom sudu spis predmeta, zajedno s odgovorom na tužbu, u kojem navodi kako je tužitelj zatražio odgodu izvršenja odluke o izmjeni općih uvjeta poslovanja do pravomoćnosti te odluke zbog eventualnog nastupanja teško popravljive štete. Tuženo tijelo ističe kako je Zakonom o elektroničkim komunikacijama propisano da Agencija može odrediti i dodatne uvjete koji se odnose na ispunjavanje načela pravičnosti, razložnosti i pravodobnosti što u biti tada takve uvjete čini jedinstvenom cjelinom sa zakonskim tekstom te se kršenjem sadržaja regulatorne obveze ujedno krši i zakon. Tuženo tijelo napominje da je u odluci o analizi tržišta pristupa navedeno kako se ugovorom o najmu korisničke linije između tužitelja i operatora raniji ugovor o pristupu mreži između tužitelja i krajnjeg korisnika smatra raskinutim. Iz razloga provođenja navedene odluke tuženo tijelo je tom odlukom tužitelju naložilo izmjene općih uvjeta poslovanja kojima će se omogućiti automatski raskid ugovora o pristupu uz mogućnost da krajnji korisnici koji žele i dalje tužitelju plaćati uslugu pristupa mreži mogu to nastaviti ukoliko o tome obavijeste svog odabranog operatora, a što je tuženo tijelo bilo dužno omogućiti. Tuženo tijelo nadalje osporava i navodnu povredu Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga navodeći kako taj propis nije mjerodavan u konkretnom slučaju jer isti općenito regulira način raskida pretplatničkih odnosa te se ne odnosi na sadržaj regulatornih obveza operatora sa značajnom tržišnom snagom. Zbog navedenog tuženo tijelo smatra da raskid pretplatničkog odnosa kao posljedica regulatorne obveze ne može biti suprotan navedenom Pravilniku. Tuženo tijelo navodi i da je na temelju članka 17. stavak 2. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga predviđena mogućnost da se u općim uvjetima poslovanja utvrde i drugi razlozi za raskid pretplatničkog odnosa iz čega proizlazi da pisani raskid iz članka 17. stavak 1. Pravilnika nije jedini način raskida pretplatničkog odnosa niti bi takav način raskida iz ovog razloga predstavljao izričitu zakonsku odredbu. S obzirom na dio tužbenog zahtjeva u kojem se navodi kako je odlukom povrijeđen Zakon o obveznim odnosima tuženo tijelo navodi da taj zakon nije mjerodavan materijalni propis jer je ZEK u konkretnom slučaju lex specialis te tek ukoliko tim zakonom nije propisano drugačije dolazi do mogućnosti primjene Zakona o obveznim odnosima. Zbog svega navedenog tuženo tijelo ocjenjuje da tužitelj nije učinio vjerojatnim nastanak teško popravljive štete jer argumenti koje ističe u ovoj tužbi u osnovi su argumenti upravne tužbe podnesene protiv odluke o izmjeni općih uvjeta te takvi argumenti nisu podobni za odgodu izvršenja rješenja, dok je argument tužitelja kako mu pretplatnici neće plaćati naknadu za pristup mreži argument koji je trebalo iznositi prilikom osporavanja odluke o analizi tržišta pristupa. Isto tako tuženo tijelo navodi da tužitelj neće gubiti naknadu za pristup mreži jer će istu sada umjesto krajnjeg korisnika plaćati predodabrani operatori. Konačno tuženo tijelo navodi da donošenjem odluke tužitelj nije izgubio niti pravo da na drugi način potražuje svoja dospjela i nesporna potraživanja prema krajnjim korisnicima posebno imajući u vidu i druge pravne instrumente za takvu naplatu. Tuženo tijelo u cijelosti ostaje kod navoda iznijetih u obrazloženju osporenog rješenja i predlaže da se tužba odbije kao neosnovana.

Tužba nije osnovana.

Odredbom članka 140. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09. – u daljnjem tekstu Zakon) određeno je da na prijedlog stranke, a radi izbjegavanja nastanka teško popravljive štete, javnopravno tijelo koje je donijelo rješenje može odgoditi izvršenje i, ako je to nužno, produžiti odgodu izvršenja rješenja sve do donošenja pravomoćne odluke o upravnoj stvari, ako nije drukčije propisano zakonom i ako se to ne protivi javnom interesu.

U ovom postupku nije sporno da je tuženo tijelo svojom odlukom, klasa: UP/I-344-01/11-06/03, urbroj: 376-04/KŠS-11-3 od 8. lipnja 2011. tužitelju naložilo izmjenu općih uvjeta poslovanja na način da se istima predvidi automatski raskid postojećeg ugovora o pristupu mreži između tužitelja i pretplatnika trenutkom sklapanja ugovora o najmu njegove korisničke linije između tužitelja i drugog operatora elektroničkih komunikacija.

Sud napominje da predmet ovog postupka ne može biti ocjena zakonitosti navedene odluke već isključivo razlozi za odgodu njenog izvršenja. Navedenom odredbom Zakona propisano je da se izvršenje rješenja može odgoditi uz skupno ispunjenje određenih uvjeta između ostalih radi izbjegavanja teško popravljive štete. Stoga je ovaj postupak strogo ograničen na ocjenu mogućnosti nastupa i težinu štetnih posljedica koje bi tužitelju eventualno nastale provođenjem postojeće odluke, odnosno na postojanje drugih uvjeta za odgodu izvršenja.

Tužitelj svojom tužbom uglavnom osporava zakonitost odluke tuženog tijela, klasa: UP/I-344-01/11-06/03, urbroj: 376-04/KŠS-11-3 od 8. lipnja 2011., ali iznosi i razloge zbog kojih bi mu po njegovom mišljenju mogla nastati teško popravljiva šteta.

S obzirom na prigovor kako se tužitelj izlaže riziku tužbi svojih pretplatnika za naknadom štete, po osnovi raskida njihovog ugovora s tužiteljem, a što je smatra protivno prisilnim propisima, Sud napominje kako utemeljenost tužbi s osnova naknade štete krajnji korisnik treba dokazati u posebnom sudskom postupku koji će se eventualno voditi radi naknade štete te tako nespecificirana eventualna šteta ne može biti razlogom za odgodu izvršenja rješenja. Neovisno o gore navedenom Sud napominje kako tužitelj nije konkretizirao koju štetu krajnji korisnik trpi raskidom postojećeg ugovora o pristupu telekomunikacijskoj mreži sklopljenog s tužiteljem, imajući na umu da krajnji korisnik nastavlja koristiti pristup telekomunikacijskoj mreži, ali na temelju ugovornog odnosa s odabranim operatorom.

Prigovor kako se tužitelj izlaže riziku gubitka budućih prihoda u vidu mjesečne naknade koju mu plaćaju pretplatnici, a koju zbog automatskog raskida ugovora pretplatnici više neće plaćati tužitelju, ne dovodi u sumnju zakonitost osporenog rješenja. Naime, tužitelj nije dokazao nastup teško popravljive štete jer tužitelj ne ostaje bez tog prihoda, budući da će taj dio prihoda ili prihod u cijelosti, moći naplatiti od odabranog operatora koji ima obvezu ovu uslugu plaćati tužitelju.

U odnosu na prigovor kako se tužitelj izlaže riziku gubitka prihoda u vidu prestanka prava podnošenja zahtjeva za podmirenje dospjelih dugovanja za uslugu pristupa mreži, Sud napominje kako odluka Regulatorne agencije o automatskom raskidanju ugovora, koji nastupa s danom sklapanja novog ugovora, ne može utjecati na naplatu do tog trenutka zakonito dospjelih obveza.

Prigovor kako se tužitelj izlaže riziku nastanka neimovinske štete zbog povrede ugleda tužitelja u vidu kršenja zajamčenih prava svojih pretplatnika, ne dovodi u sumnju zakonitost osporenog rješenja jer u tom dijelu mogućnost nastupa štete nije dokazana.

Zaključno Sud ističe da je za udovoljenje zahtjevu za odgodu izvršenja nužno dokazati mogućnost nastanka štete i to ne bilo kakve već teško popravljive.

S obzirom na sve naprijed navedeno i u postupku utvrđeno, Sud nalazi da u ovoj upravnoj stvari nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Odluka o objavi presude utemeljena je na članku 14. stavak 7. Zakona.

Stoga je trebalo na temelju odredbe članka 42. stavak 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) odbiti tužbu tužitelja kao neosnovanu.

Poslovni broj: Us-8452/2011-4
Zagreb, 30. studenoga 2011.

Predsjednica vijeća
Marina Kosović Marković, v. r.

Presuda, NN 25/2012-649