## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-559/2004 od 16. studenoga 2004.

### NN 174/2004 (10.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-559/2004 od 16. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3032

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vuko­jević i Milan Vuković, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom S. O. iz S.,
koju zastupa M. J., odvjetnica iz S., na sjednici održa­noj 16. studenoga 2004.
godine, većinom glasova je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Ukida se presuda Županijskog suda u Splitu, broj: Gž-2681/02 od 10. studenoga
2003. godine.

III.
Predmet se vraća Županijskom sudu u Splitu na ponovno odlučivanje.

IV. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je 20. veljače 2004. godine protiv presude Županijskog
suda u Splitu, broj: Gž-2681/02 od 10. studenoga 2003. godine, kojom je
usvojena žalba tuženika (Republike Hrvatske, Ministarstva obrane) i preinačena
prvostupanjska presuda na način da je odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice.

Presudom
Općinskog suda u Splitu, broj: P-1015/01 od 14. ožujka 2002. godine prihvaćen
je tužbeni zahtjev te je donesena presuda koja zamjenjuje ugovor o prodaji
stana na kojem postoji stanarsko pravo za stan u S., dok je tuženik obvezan
naknaditi parnični trošak podnositeljici u iznosu od 12.257,95 kuna.

2.
Podnositeljica smatra da su osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 14., 19., 29. stav­kom 1., 48. stavkom 1. i odredbe članaka
3. i 117. Ustava.

Svoje
stajalište o povredi navedenih ustavnih prava podnositeljica obrazlaže
činjenicom da je Županijski sud u Splitu pri donošenju pobijane presude
pogrešno primijenio mjerodavno materijalno pravo i postupio suprotno Odluci
Ustavnog suda, broj: U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997. godine (»Narodne
novine«, broj 11/97.), kojom odlukom je, između ostalih, ukinuta i odredba
članka 20. stavaka 1. i 2. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prodaji
stanova na kojima postoji stanarsko pravo (u daljnjem tesktu: ZIDZPS). Budući
da je stanarsko pravo na spornom stanu stekla rješenjem tuženika od 3. svibnja
1996. godine, dok je ukinutom odredbom ZIDZPS-a rok za podnošenje zahtjeva
kupcima državnih stanova tekao od 17. kolovoza 1995. do 16. listopada 1995.
godine, podnositeljica ističe da u tom roku nije ni objektivno mogla podnijeti
zahtjev za otkup spornog stana, jer nije bila utvrđena nositeljem stanarskog
prava na spornom stanu. Nadalje, kako je Ustavni sud ukinuo navedene zakonske
odredbe, više ne postoji zakonski rok za podnošenje zahtjeva za otkup državnih
stanova protekom kojega bi stanar izgubio pravo na otkup.

Zbog
svega navedenog predlaže da Ustavni sud ukine presudu Županijskog suda u Splitu
kao protivnu navedenim ustavnim odredbama.

U
ustavnosudskom postupku zatražen je spis predmeta Općinskog suda u Splitu,
broj: P-1015/01.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

3.
Uvidom u spis predmeta i osporene presude utvrđeno je sljedeće:

– u
srpnju 1994. godine podnositeljica je podnijela zahtjev tuženiku za prijenos
stanarskog prava,

– dana
3. svibnja 1996. godine tuženik je priznao stanarsko pravo podnositeljici na
spornom stanu,

–
podnositeljica je podnijela zahtjev za otkup spornog stana u S. u rujnu 1996.
godine.

U postupku je ostalo sporno je li podnositeljica
podnijela zahtjev za otkup stana u zakonskom roku.

Općinski sud u Splitu u svojoj presudi o navedenoj
pravno relevantnoj činjenici navodi:

»Odredbom članka 20. stavaka 1. i 2. ZIDZPS-a bilo je
propisano da zahtjev s potrebnom dokumentacijom za kupnju državnog stana kupac
podnosi u roku 60 dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona, a nakon proteka
toga roka podnositelj zahtjeva gubi pravo na kupnju stana. Međutim, odlukom
Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj: U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997.
godine citirane zakonske odredbe su ukinute kao nesuglasne ustavnom načelu
jednakosti.

Iz gore navedenog ovaj sud zaključuje da ne postoji
rok u kojem tužiteljica može podnijeti zahtjev za otkup stana. Naime, ukinute
zakonske odredbe načelno prestaju važiti danom objave odluke Ustavnog suda u
»Narodnim novinama«, ako Ustavni sud ne odredi drugi rok, kao što to proizlazi
iz stavka 2. članka 53. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.
Među­tim, ovaj sud smatra da ukinuti zakon, odnosno ukinute zakonske odredbe su
bez sumnje protivne Ustavu i prije njihovog ukidanja, tj. prije objave odluke
Ustavnog suda pri čemu je odluka Ustavnog suda konstitutivne naravi, ali ima
svoje prešutno deklaratorno značenje koji je i logična pretpostavka za
ukidanje. Zakon se ukida zato što je protivan Ustavu, ali on je bio
protuustavan i prije ukidanja.

Zbog toga ovaj sud ne može prihvatiti stajalište tuženika
da se na tužiteljicu u konkretnom slučaju glede roka za podnošenje zahtjeva za
otkup stana primijeni odredba koja je protivna Ustavu.«

Županijski sud u Splitu osporava navedeni stav suda
prvoga stupnja, temeljeći svoje stajalište na istoj Odluci ovoga Suda, broj:
U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997. godine, navodeći slje­deće:

»Polazeći
od smisla i domašaja Odluke Ustavnog suda Repub­like Hrvatske koja je donesena
upravo zbog toga što je ukinutom zakonskom odredbom na neki način bila uvedena
diskriminacija između dviju kategorija stanara: onih koji su stanovali u
državnim stanovima i onih koji su stanovali u drugim stanovima u dru­štvenom
vlasništvu, ovaj sud smatra da nema osnova za zaključak da stanari u tzv.
državnim stanovima nisu bili ograničeni prekluzivnim rokom za podnošenje
zahtjeva za otkup stana. Taj rok nije, dakako, onaj propisan ukinutom zakonskom
odredbom, već rok koji važi za stanare u ostalim stanovima, a koji je propisan
odredbom članka 4. Zakona o prodaji stanova i ističe 31. prosinca 1995. godine.

Po
shvaćanju ovog suda ne može se, naime, odluka Ustavnog suda tumačiti na način
da se, radi izbjegavanja diskriminacije određene kategorije stanara, oni dovode
u povoljniji položaj u odnosu na sve ostale, jer bi i to opet bilo razlikovanje
u pravima koja proistječu iz određenih svojstava građana, a koje nije
utemeljeno na zakonu.

Kako je
ukinuta Novela Zakona o prodaji stanova stupila na snagu 17. kolovoza 1995.
godine, dakle u vrijeme kada je još tekao rok za otkup stana iz članka 4.
Zakona o prodaji stanova, tužiteljica je, da bi sačuvala pravo na kupnju stana,
trebala kao i ostali građani zahtjev za otkup podnijeti do 31. prosinca 1995.
godine.«

4.
Ustavni sud u obrazloženju odluke, broj: U-I-697/1995 od 29. siječnja 1997.
godine, u svezi ukidanja članka 20. stavaka 1. i 2. ZIDZPS-a, kojim odredbama
je bio određen rok od 60 dana za predaju zahtjeva za otkup državnih stanova,
istaknuo sljedeće:

»Nejednakost
položaja kupaca tzv. »državnih« stanova i ostalih stanova, koja također
predstavlja nesuglasnost s Ustavom, postoji i u pogledu trajanja rokova u
kojima se može podnijeti zahtjev za kupnju državnog stana. S tog stajališta
ukinute su odred­be članka 20. stavaka 1. i 2. te članka 21. Zakona, jer ne
jamče jednakost građanima koji pravo na otkup stana mogu tražiti u roku od 60
dana odnosno 30 dana od stupanja Zakona na snagu s ostalim kupcima stanova, u
odnosu na građane kojima je rok za podnošenje zahtjeva bio određen u trajanju
od godine dana, a zatim je bio još nekoliko godina produžavan.

Ukidajući ove odredbe Sud je imao u vidu da nove
rokove radi usklade Zakona s Ustavom može propisati ne samo zakonodavac, nego i
Vlada Republike Hrvatske (...)«

5. Ustavni sud ističe sljedeće:

Do stupanja na snagu ZIDZPS-a, na snazi je bila
odredba članka 50. Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo
(»Narodne novine«, broj 43/92. – pročišćeni tekst), koja je propisivala:

Stanovi koji su postali vlasništvo Republike Hrvatske
na temelju Uredbe o preuzimanju sredstava JNA i SSNO na teritoriju Republike
Hrvatske u vlasništvo Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 52/91.) i
Uredbe o preuzimanju sredstava bivše SFRJ u vlasništvo Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 68/91.) neće se prodavati do donošenja zakona kojim će
se utvrditi posebni kriteriji za prodaju tih stanova.

Taj zakon je upravo ZIDZPS, kojim su u članku 20.
stavcima 1. i 2. određeni rokovi (od 5. kolovoza 1995. do 4. listopada 1995.
godine) za predaju zahtjeva za kupnju državnih stanova (a to je i stan koji otkupljuje
podnositeljica). Nakon ukidanja nekih odredbi toga Zakona (Odlukom iz točke 4.
obrazloženja ove Odluke), nadležno tijelo nije donijelo propis kojim bi taj rok
odredilo.

Stoga, Ustavni sud ocjenjuje da nepostojanje roka za
izvr­šenje određene činidbe (posebice u slučaju kad je rok ukinut odlukom
Ustavnog suda) nije pravno utemeljeno tumačiti na štetu stranke koja je trebala
poduzeti određenu činidbu.

6.
Ustavni sud ocjenjuje da su osporenom presudom po­vrijeđena ustavna prava
zajamčena člancima 14. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava, koji glase:

Članak
14. stavak 2.

Svi su
pred zakonom jednaki.

Članak
29. stavak 1.

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi
zbog kažnjivog djela.

Odredba
članka 14. stavka 1. Ustava sadrži jamstvo nediskriminacije i mora biti
istaknuta zajedno s nekim pravom koje jamči Ustav, pa se povreda toga (drugoga)
ustavnog prava onda ispituje i s aspekta moguće diskriminacije. Podnositeljica
ističe povredu jamstva nediskriminacije zajedno s odredbama članaka 14. stavka
2. i 29. stavka 1. Ustava.

Ustavni sud utvrđuje da su presudom Županijskog suda
u Splitu povrijeđene odredbe članka 14. stavka 2. Ustava povezane s odredbom
članka 29. stavka 1. Ustava, jer je podnositeljica kao nositeljica stanarskog
prava na »državnom« stanu stajalištem tog Suda prikraćena u odnosu na druge
nositelje stanarskog prava na »državnim« stanovima. U slučaju podnositeljice
primijenjen je opći rok za podnošenje zahtjeva za otkup društvenih stanova,
koji se, s obzirom na sve okolnosti konkretnog slučaja nije mogao primijeniti
na podnositeljičinu pravnu situaciju jer joj je stanarsko pravo priznato u
rujnu 1996. godine, iako je ona zahtjev za priznanje tog prava podnijela u
srpnju 1994. godine.

Podnositeljici je uskraćeno pravo na otkup stana u
kojemu stanuje pogrešnim pravnim stajalištem drugostupanjskog suda kojim joj je
neposredno povrijeđeno pravo na jednakost pred zakonom zajamčeno člankom 14.
stavkom 2. Ustava, budući je mjerodavan materijalni propis na grubi način
pogrešno shvaćen, iz čega se može zaključiti da je osporena presuda donesena
samovoljno.

Pogrešno pravno stajalište glede rokova za podnošenje
zah­tje­va za otkup državnog stana u konkretnom slučaju dovelo je i do povrede
prava na pravično suđenje, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava budući da to
ustavno pravo obuhvaća i pravo na pravično vođenje sudskog postupka i u
postupku povodom žalbe pred drugostupanjskim sudom.

7. Odredba članka 48. stavka 1. Ustava, kojom se
jamči pravo vlasništva, nije mjerodavna u konkretnom slučaju.

8. Na odredbama članaka 3., 19. stavka 1. i 117.
Ustava ne može se temeljiti postupanje Ustavnog suda u postupku pokrenutom
ustavnom tužbom na temelju članka 62. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu:
Ustavni zakon).

9.
Temeljem odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točkama
I. do III. izreke, a točka IV. izreke temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-III-559/2004
Zagreb, 16. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 174/2004-3032