## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1591/2003. od 20. siječnja 2004.

### NN 15/2004 (4.2.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1591/2003. od 20. siječnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

461

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi B.M. iz Z., na sjednici održanoj dana 20. siječnja 2004.
godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Županijski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku
o žalbi u predmetu Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-5423/00, u najkraćem mogućem
roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvoga idućeg dana nakon
dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni
tekst) podnositeljici ustavne tužbe B.M. iz Z., određuje se primjerena naknada
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 \_ pročišćeni tekst) u iznosu od 6.000,00 (šest
tisuća) kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Podnositeljica ustavne tužbe podnijela je 30. travnja 2003. godine, temeljem
odredbe članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02 \_ pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon),
ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Podnositeljica predlaže da Ustavni sud odredi Županijskom
sudu u Zagrebu rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred tim sudom
po žalbi tuženika protiv presude Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-5423/00 od
3. siječnja 2003. godine, te da odredi primjerenu naknadu podnositeljici zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske, u
iznosu od 21.000,00 kuna, kao i da odredi naknadu troška podizanja ustavne tužbe
u iznosu od 1.500,00 kuna.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu
broj: Pn-5423/00, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredi ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava:

– podnositeljica je zajedno sa suprugom podnijela Općin­skom
sudu u Zagrebu, dana 17. lipnja 1992. godine, tužbu radi naknade štete
pretrpljene u prometnoj nesreći koja joj se je dogodila 19. srpnja 1980.
godine,

– pred sudom prvog stupnja održano je ukupno 5 ročišta,
te je prva nepravomoćna presuda kojom je odbijen njihov tužbeni zahtjev, kao neosnovan,
donesena 11. prosinca 1992. godine (presuda broj: Pn-2520/92 od 11. prosinca
1992.),

– protiv navedene presude tužitelji su izjavili žalbu
u povodu koje je donesena presuda broj: Gž-2412/93 od 4. svibnja 1993. godine,
a kojom je ukinuta prvostupanjska presuda i predmet vraćen na ponovni postupak,

– nova prvostupanjska presuda je nakon 4 ročišta i
jednog medicinskog vještačenja donesena 6. svibnja 1994. godine pod brojem:
Pn-3582/93,

– protiv te presude žalbe su podnijeli i tužitelj i
tuženi, te je 15. studenoga 1994. godine donesena presuda broj: Gž-9811/94,
kojom je prvostupanjska presuda djelomično potvrđena, djelo­mi­čno preinačena i
djelomično ukinuta te u tom dijelu vraćena sudu prvog stupnja na ponovno suđenje,

– protiv pravomoćnog dijela drugostupanjske presude
tuže­nik je izjavio reviziju, o kojoj je Vrhovni sud Republike Hrvatske riješio
dana 5. ožujka 1996. godine presudom broj: Rev-1665/95, na način da je
prihvatio reviziju tuženika i preinačio nižestupanjske presude u dijelu kojim
je prihvaćen tužbeni zahtjev u odnosu na tužitelja I.M., a ukinuo presude u
dijelu kojim je prihvaćen tužbeni zahtjev podnositeljice ustavne tužbe, te je
spis dostavljen Općinskom sudu u Zagrebu na ponovni postupak dana 31. listopada
1996. godine,

– taj sud je održao 10 ročišta (13. ožujka 1997., 15.
travnja 1997., 3. lipnja 1997., 2. srpnja 1997., 24. rujna 1997., 12. svibnja
1998., 9. srpnja 1998., 6. listopada 1998., 3. prosinca 1998. i 31. ožujka
1999. godine), te je provedeno financijsko vještačenje, nakon čega je donesena
prvostupanjska presuda broj: Pn-9158/94 od 31. ožujka 1999. godine,

– protiv prvostupanjske presude od 31. ožujka 1999.
godine, tužitelj i tuženik su podnijeli žalbe o kojima je Županijski sud u
Zagrebu odlučio presudom broj: Gž-12743/99 od 25. siječnja 2000. godine, te je
vratio spis prvostupanjskom sudu kako bi se otklonili uočeni nedostaci (spisu
je nedostajao prvi list, te nije bilo valjanih punomoći za odvjetnike),

– prvostupanjski sud ponovno dostavlja spis Županijskom
sudu u Zagrebu 31. ožujka 2000. godine, koji je presudom broj: Gž-3484/00 od
31. svibnja 2000. godine ukinuo presudu Općinskog suda u Zagrebu i predmet
vratio sudu prvog stupnja na ponovno suđenje,

– nakon
toga, prvostupanjski sud održao je 6 ročišta (19. ožujka 2001., 11. lipnja
2001., 14. studenoga 2001., 6. veljače 2002., 16. travnja 2002. i 3. siječnja
2003. godine), te je 3. siječnja 2003. godine donesena presuda broj:
Pn-5423/00,

– žalba
koju su protiv prvostupanjske presude izjavili tužiteljica i tuženik, dostavljena
je Županijskom sudu u Zagrebu 24. travnja 2003. godine.

OČITOVANJE
ŽUPANIJSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana 4.
rujna 2003. godine zatražio od Županijskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

Predsjednik Županijskog suda u Zagrebu dostavio je
ovom Sudu preslik spisa Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-5423/00 i očitovanje
na navode ustavne tužbe u kojemu iznosi redoslijed postupanja u predmetu, te
ističe da je prvostupanjski sud zakazivao ročišta i u vrlo kratkim razmacima,
te u razumnim rokovima donio presude, a da je na broj održanih ročišta svakako
utjecala složenost predmeta, s time da je nekoliko ročišta odgođeno na zahtjev
stranaka radi moguće izvansudske nagodbe.

U vezi s postupanjem Županijskog suda u Zagrebu ističe
se da je riječ o najopterećenijem drugostupanjskom sudu u Republici Hrvatskoj,
te da je vremensko razdoblje koje je proteklo od primitka svake prvostupanjske
presude do donošenja drugostupanjske odluke bilo iznimno razumno (3 mjeseca, 1
mjesec, 9 mje­seci) imajući u vidu relativno mali broj sudaca i sudskih
savjetnika Građanskog odjela tog suda, te veliki broj spisa koji svakodnevno
pristižu u sud.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)«.

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi, i prije no što je
iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u
razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku.

Naknada
se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakoga pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe podnositelja i dostav­ljenog očitovanja Županijskog suda
u Zagrebu, te uvida u spis predmeta, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju
ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63.
Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 17. lipnja 1992. godine podnošenjem tužbe Općinskom
sudu u Zagrebu. Ustavna tužba podnesena je dana 30. travnja 2003. godine, a do
tog dana sudski postupak nije bio pravomoćno okončan. Ustavni sud utvrđuje da
je do dana podnošenja ustavne tužbe prvostupanjski postupak pred Općinskim
sudom u Zagrebu trajao ukupno deset (10) godina, deset (10) mjeseci i trinaest
(13) dana.

Ustavni
sud napominje, međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine«, Međunarodni
ugovori, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak, u daljnjem
tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 56/90), dio unutarnjega pravnog poretka Repub­like Hrvatske. Dio
unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka
6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja,
između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...), svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj«.

Sukladno navedenom, konvencijsko pravo na donošenje
sud­ske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjega pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5.
studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donošenje sudske odluke u
razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u Republici Hrvatskoj 9. studenoga
2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga, ispitivanje razumnosti
trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi
moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog
zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u konkretnom slučaju, ocijenio da se
pravno relevantnim razdobljem, s aspekta povrede prava na razumnu duljinu
trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to
jest, od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 30.
travnja 2003. godine (to jest, do dana podnošenja ustavne tužbe
podnositeljice), što ukupno iznosi pet (5) godina, pet (5) mjeseca i dvadeset
pet (25) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud
u Zagrebu, od radnji koje su relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i
obvezama stranaka u tom sudskom postupku, održao dvadeset četiri ročišta za
glavnu raspravu i donio četiri presude u povodu tužbenog zahtjeva
podnositeljice.

Radi se o postupku naknade štete koji traje preko 10
godina, te je potrebno istaknuti i dugo trajanje postupka i prije 1997. godine.
Međutim, niti nakon 1997. godine, odnosno unutar pravno relevantnog razdoblja
za ocjenu razumnog roka glede trajanja postupka, prvostupanjski sud nije
postupao učinkovito niti je postupak dovršio. Presude prvostupanjskog suda
ukidane su svaki put zbog nedostatno provedenog dokaznog postupka te nepotpuno
utvrđenog činjeničnog stanja, uslijed čega je i materijalno pravo pogrešno
primjenjivano. Ocjena je Ustavnog suda da broj održa­nih ročišta i donijetih
odluka ne opravdava trajanje spora od 10 godina, a da se postupak vodi i dalje
pred drugostupanjskim su­dom. Tijekom postupka su ukinute tri prvostupanjske i
jedna drugostupanjska odluka, pa se može ocijeniti da je došlo do zlouporabe
procesnih ovlasti od strane nižestupanjskih sudova, jer nisu korištene procesne
ovlasti propisane Zakonom o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91,
91/92, 112/99, 88/01 i 117/03), koje nalažu efikasnije i učinkovitije vođenje
parničnog po­stupka.

5.3. PONAŠANJE
PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica
ustavne tužbe, kao tužiteljica u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog
suda, nije pridonijela duljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U
konkretnom predmetu nije sporno da se radi o složenoj sudskoj stvari, jer je
riječ o postupku naknade štete na ime rente za tuđu pomoć i njegu
podnositeljici ustavne tužbe. Međutim, razlog zbog kojeg složenost postupka i činjenica
da je tijekom postupka donijeto devet sudskih odluka ne opravdava dužinu
trajanja tog postupka, Ustavni sud nalazi u prirodi konkretnog spora. Radi se o
sporu u kojem se traži naknada određenog novčanog iznosa na ime rente s osnove
tuđe pomoći i njege podnositeljice ustavne tužbe, a uslijed njezina lošega
zdravstvenog stanja, kao i utvrđivanje obveze tuženika da podnositeljici isplaćuje
ubuduće određeni novčani iznos na ime rente za tuđu pomoć i njegu. Neučinkovitost
presuđivanja ovaj Sud nalazi i u tome što je predmet tri puta vraćan
prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje. Dakle, radi se o neučinkovitosti
prvostupanjskog suda.

6. Sukladno utvrđenjima Suda, opisanima u točki 5.
obraz­lo­že­nja ove odluke, Ustavni sud ocjenjuje da je nerazumno dugim
trajanjem sudskog postupka radi naknade štete u predmetu Općinskog suda u
Zagrebu broj: Pn-5423/00, a koji se po žalbi rješava pred Županijskim sudom u
Zagrebu pod brojem: Gžn-1113/03, povrijeđeno ustavno pravo podnositeljice da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njezinim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

7. Iz
tih razloga, na temelju odredbi članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona,
donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

8.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama
III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu
naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku
Ustavni sud, u pravilu, određuje za razmatrano, pravno relevantno razdoblje, uz
iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune neaktivnosti
suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim okolnostima
svakoga pojedinog slučaja.

Pri
utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući
da je Ustavni sud ovlašten, temeljem članka 63. stav­ka 2. Ustavnog zakona, u
svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za donošenje sudske odluke, na visinu
naknade u konkretnom slučaju utjecala je i činjenica da je Županijskom sudu u
Zagrebu, temeljem točke II. izreke ove odluke, određen kratak rok u kojem je
taj sud dužan donijeti odluku o žalbi protiv presude Općinskog suda u Zagrebu,
broj: Pn-5423/00, čime se na najdjelotvorniji način ostvaruje i svrha samoga
sudskog postupka.

Iznos
pravične naknade, koju je podnositeljica zahtijevala u ustavnoj tužbi, u dijelu
koji prelazi utvrđenu svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio
neprimjerenim.

9.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. stavka 1.
Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-1591/2003
Zagreb, 20. siječnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 15/2004-461