## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1098/2003 od 2. listopada 2003.

### NN 173/2003 (31.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1098/2003 od 2. listopada 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2529

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za
odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić, Nevenka
Šernhorst i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom J. C. iz O., koje­g zastupaju Z. M. i P. T., odvjetnici u S., na
sjednici održanoj dana 2. listopada 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavnatužba
se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv rješe­nja Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj Rev-944/99-2 od 13. kolovoza 2002. godine.

U
konkretnom slučaju, podnosite­lj je tužbenim zahtjevom tražio od suda obvezati
tuženike – Grad Omiš, Općinu Dugi Rat i Općinu Šestanovac na sklapa­nje ugovora
o prodaji stana. Svoj zahtjev podnosite­lj je teme­ljio na odredbama Zakona o
prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo (»Narodne novine«, broj
43/92, 69/92, 25/93, 26/93, 48/93, 2/94, 58/95, 11/97, 68/98 i 96/99).

Rješe­njem
Općinskog suda u Omišu, broj: P-253/97 od 12. ožujka 1998. godine, tužba
podnosite­lja je odbačena kao nedopuštena. Protiv prvostupa­njskog rješe­nja
podnosite­lj je izjavio žalbu koja je rješe­njem Županijskog suda u Splitu,
broj: Gž-1185/98 od 12. lip­nja 1998. godine, u cijelosti odbijena kao
neosnovana. Osporavanim rješe­njem Vrhovnog suda Republike Hrvatske revizija
podnosite­lja odbijena je u cijelosti kao neosnovana.

Iz
obrazlože­nja sudskih rješidaba proizlazi da je na strani podnosite­lja
nastupila prekluzija prava istica­nja zahtjeva na sklapa­nje ugovora o prodaji
stana. Ovo iz razloga što podnosite­lj u zakonskom roku, do 31. prosinca 1995.
godine, nije postavio pisani zahtjev tuženicima za kup­nju stana, već je tužbom
od 2. rujna 1997. godine zatražio neposredno od suda donijeti presudu koja bi
zamijenila navedeni ugovor.

2. U
ustavnoj tužbi podnosite­lj u bitnome ponav­lja ospo­ravajuće razloge isticane
u žalbenom i revizijskom postupku. Smatra da je osporavanim rješe­njem, uslijed
pogrešno i nepotpuno utvrđenog či­njeničnog sta­nja te pogrešne primjene
postupovnog i materijalnog prava, povrijeđeno ustavno pravo iz članka 26.
Ustava Republike Hrvatske.

3. Zak­ljučno,
cijeneći osporavano rješe­nje, kao i ­njemu prethodeće rješidbe nezakonitima,
podnosite­lj predlaže Sudu ustavnu tužbu usvojiti, osporavane rješidbe ukinuti
te predmet vratiti prvostupa­njskom sudu na ponovni postupak.

4. Za
potrebe ovosudnog postupka pribav­ljen je spis Općinskog suda u Omišu broj:
P-253/97.

Ustavna tužba nije osnovana.

5.
Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem
tekstu: Ustavni zakon), svatko može po iscrp­ljiva­nju dopuštenog pravnog puta
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne)
samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim
pravima i obvezama ili o sum­nji ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno
­ljudsko pravo ili teme­ljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom
zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (re­gionalnu) samoupravu.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova
ne­go poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne) samouprave i pravnih osoba s
javnim ovlastima radi zaštite ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda zajamčenih
Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pruža­nja
ustavnosudske zaštite, na teme­lju či­njeničnog sta­nja utvrđenog u postupku iz
koje­ga je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučiva­nja o pravima i obvezama došlo do
ustavno nedopuštenog posiza­nja u ­ljudska prava i teme­ljne slobode.

6. Ovaj Sud smatra potrebnim istaknuti da se osporavajući
razlozi podnosite­lja, izneseni u ustavnoj tužbi, iscrp­ljuju u žalbenim
razlozima propisanim člankom 353. stavkom 1. Zakona o parničnom postupku
(»Narodne novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99). Osiguravajući jedinstvenu
primjenu zakona i ravnopravnost građana, sukladno odredbi članka 118. stavka 1.
Ustava, Vrhovni sud Republike Hrvatske odgovorio je na navode podnosite­lja va­ljano
obrazloživši razloge za donoše­nje svoje­g rješe­nja.

Također, u ustavnoj tužbi podnosite­lj nije naveo
niti jedan ustavnopravno relevantan razlog koji bi upućivao na postoja­nje
povrede ustavnog prava sadržanog u članku 26. Ustava, kojim se jamči jednak
pravni položaj držav­ljana Republike Hrvatske i stranaca pred sudovima.

7.
Slijedom sve­ga iznijetoga, utvrdivši da podnosite­lju osporavanim rješe­njem
Vrhovnog suda Republike Hrvatske nije povrijeđeno ustavno pravo sadržano u
članku 26. Ustava, na teme­lju odredaba članka 73. i članka 75. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

Točka
II. izreke uteme­ljena je na odredbama članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-1098/2003
Zagreb, 2. listopada 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 173/2003-2529