## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-1315/2001 od 9. srpnja 2003.

### NN 122/2003 (30.7.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-II-1315/2001 od 9. srpnja 2003.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1740

Ustavni sud Republike Hrvatske,
u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Petar
Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potoč­njak,
Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković,
u povodu prijedloga za pokretanje postupka ocjene suglasnosti drugog propisa s
Ustavom i zakonom, na sjednici održanoj dana 9. srpnja 2003. godine, donio je
sljedeće

## RJEŠENJE

I. Odbacuje se prijedlog za
pokretanje postupka ocjene suglasnosti s Ustavom i zakonom odredaba članaka 2.
i 3. Pravilnika o prekomjernoj uporabi javnih cesta (»Narodne novine«, broj
40/00).

II. Ne prihvaća se prijedlog za
pokretanje postupka ocjene suglasnosti s Ustavom i zakonom Pravilnika o
prekomjernoj uporabi javnih cesta (»Narodne novine«, broj 40/00) u cijelosti.

III. Ovo rješenje objavit će se
u »Narodnim novinama«.

```

Obrazloženje
```

I.

 1. Prijedlog za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom odre­daba
članaka 2. i 3. Pravilnika o prekomjernoj uporabi javnih cesta (»Narodne
novine«, broj 40/00, u nastavku: Pravilnik), odnosno Pravilnika u cijelosti
podnijeli su:

–
»Promins« za proizvodnju, preradu i promet mineralnih sirovina, Zagreb,

–
»Vodogradnja« d.d. Varaždin,

–
»Tempo« d.d. za graditeljstvo Zagreb,

–
»Geomid« d.o.o. Sesvete,

–
»Cesta »d.d. Varaždin

–
»Radolovac« d.d., industrija građevinskog materijala iz Orahovice,

–
»Međumurje Tegra« d.d. Čakovec,

–
»IGM Tounj« d.d., proizvodnja građevnog materijala, Tounj,

–
»Kaming« d.d. Ljubešćica,

–
»Kamen Sirač« d.d. za proizvodnju i promet građevnim materijalom, Pakrani,

–
»Kamenolom Gorjak« d.o.o. Krapina,

–
»Kamenolom Očura« d.o.o. Lepoglava, te

–
»Golubovečki kamenolomi« d.d. za proizvodnju i obradu kamena, Golubovec, svi
zastupani po odvjetniku Mariju Porobiji iz Odvjetničkog društva »Porobija i
Špoljarić« iz Varaždina.

Osporavane odredbe glase:

Članak 2.

»(1) Prekomjerna uporaba javne
ceste podrazumijeva njezinu uporabu iznad vrijednosti prometnog opterećenja za
koju je projektirana, odnosno građena, nastalu zbog obavljanja djelatnosti
pravnih ili fizičkih osoba uz javnu cestu.

(2)
Pod povećanim prometnim opterećenjem iz stavka 1. ovog članka, smatra se porast
prosječnog godišnjeg dnevnog prometa srednje teških i teških teretnih vozila za
više od 10 % u odnosu na postojeći.«

Članak
3.

»Pod
djelatnostima iz članka 2. stavka 1. ovoga Pravilnika, smatra se:

–
proizvodnja odnosno eksploatacija energetskih mineralnih sirovina, mineralnih
sirovina iz kojih se mogu proizvoditi metali i njihovi spojevi, nemetalnih
minerala, arhitektonskog građe­vinskog kamena, svih vrsta soli i solnih voda,
mineralnih i geotermalnih voda iz kojih se dobivaju mineralne sirovine,
tehničkog građevnog kamena, građevnog pijeska i šljunka te opekarske gline,

–
eksploatacija obnovljivih ležišta građevnog pijeska i šljunka iz korita i s
obala vodotoka, jezera, umjetnih objekata za skupljanje vode, uređenog i
neuređenog inundacijskog područja, iz ušća rijeka koje se ulijevaju u more i
kanala spojenih s morem,

–
izgradnja građevina prometa i veza, energetskih, vodnih i industrijskih
građevina, građevina za postupanje s otpadom te građevina za posebne namjene,

–
preusmjeravanje prometa zbog zatvaranja javne ceste na duže od 10 dana, na
druge javne ceste.«

2.
Podnositelji prijedloga smatraju da su naprijed navedene odredbe Pravilnika u
suprotnosti s člankom 25. stavcima 1. i 3. Zakona o javnim cestama (»Narodne
novine«, broj 100/96, 76/98, 27/01, 114/01, 117/01 i 65/02), kao i odredbama
članaka 3., 5. stavka 1. i 49. stavka 2. (prva rečenica) Ustava Republike Hrvat­ske.

Nesuglasnost
s navedenim ustavnim i zakonskim odredbama podnositelji prijedloga obrazlažu
navodima kako je jedina djelatnost u obavljanju koje dolazi do prekomjerne
uporabe javne ceste prijevoznička djelatnost*,* a ta djelatnost nije
obuhvaćena člankom 3. osporenog Pravilnika, odnosno da je donositelj osporenog
propisa – ministar pomorstva, prometa i veza propustio to učiniti.

U
svezi osporavanja članka 2. Pravilnika podnositelji ističu kako tim člankom
nisu razrađena mjerila za određivanje naknade za prekomjernu uporabu javnih
cestana što ga upućuje odredba članka 25. stavka 2. Zakona o javnim
cestama.

Predlagatelji dalje ističu da je
osporeni Pravilnik neprovediv u praksi, a rješenje kojim se utvrđuje visina,
način obračuna, te način plaćanja naknade da je donijela jedino Županijska
uprava za ceste Karlovac, klasa: UP/I-340-01-02/00-01, urbroj: 01-912/00-01
dana 31. kolovoza 2000. godine. Tim rješenjem odobrena je prekomjerna uporaba
javnih cesta podnositelju prijedloga »IGM Tounj« d.d., ali je to rješenje, zbog
svoje neodređenosti i nejasnoća, nepovredivo u praksi.

Sukladno odredbi članka 45.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst, u nastavku: Ustavni zakon), podnositelji prijedloga
predložili su privremenu obustavu izvršenja navedenog rješenja, smatrajući da
bi njegovim provođenjem za to trgovačko društvo nastupile nepopravljive
posljedice (nekonkurentnost na tržištu zbog obveze plaćanja naknade za
prekomjernu uporabu javnih cesta u odnosu na druge subjekte koji tu naknadu ne
plaćaju).

Predlažu da Ustavni sud prihvati
njihov prijedlog i pokrene postupak za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom
predloženih odredaba osporenog Pravilnika. Podredno da poništi osporene odredbe
Pravilnika, ili Pravilnik u cijelosti.

Prijedlog nije dopušten u dijelu
u kojem se osporavaju ustavnost i zakonitost odredbi članaka 2. i 3.
Pravilnika.

3. Sud to utvrđenje temelji na
razlozima iznijetim u prijedlogu podnositelja kao i sadržaju osporenih odredaba
članaka 2. i 3. Pravilnika, imajući pri tome u vidu sadržaj odredbi članka 25.
stavaka 2. i 3. Zakona o javnim cestama koji glasi:

»Pravne ili fizičke osobe u
obavljanju čije djelatnosti dolazi do prekomjerne uporabe javne ceste, dužne su
platiti naknadu za prekomjernu uporabu javne ceste.

Mjerila za utvrđivanje
prekomjerne uporabe javne ceste propisuje ministar.

Prilikom utvrđivanja mjerila za
prekomjernu uporabu javne ceste mora se voditi računa o djelatnosti i
učestalosti prijevoza vozilima određene pravne ili fizičke osobe i opterećenju
javne ceste.«

Iz sadržaja odredbe stavka 2.
navedenog članka Zakona o javnim cestama razvidno je da mjerila za utvrđivanje
prekomjerne uporabe javne ceste propisuje ministar, dok je iz sadržaja odredbe
stavka 3. razvidno da se, prilikom utvrđivanja mjerila za prekomjernu uporabu
javne ceste, mora voditi računa o kumulativno propisanim uvjetima, i to:

–
djelatnosti određene pravne ili fizičke osobe,

–
učestalosti prijevoza vozilima određene pravne ili fizičke osobe i

–
opterećenju javne ceste.

4.
Sud je utvrdio da osporenim odredbama članaka 2. i 3. Pravilnika, ali ni
ostalim njegovim odredbama, nisu propisana mjerila za prekomjernu uporabu javne
ceste, već su propisani samo prekomjerna uporaba javne ceste i povećano
prometno opterećenje (članak 2. stavci 1. i 2.) i djelatnosti (članak 3.). U
osporenim odredbama, kao ni ostalim odredbama Pravilnika mjerila nisu
propisana.

Pravilnik,
u sadržaju kako glasi u odredbama članaka 2. i 3., ne uređuje pitanja koja je
trebalo urediti suglasno mjerodavnom propisu. Naime, za nastup pravne
posljedice iz članka 25. stavka 1. trebala su biti propisana mjerila utemeljena
na tri kumulativna zakonska uvjeta koja predstavljaju nedjeljiv skup pravno
relevantnih činjenica koje samo zajednički dovode do prekomjerne uporabe ceste,
pa onda i do nužnosti plaćanja naknade.

Dakle,
u tom dijelu osporenog Pravilnika, prema ocjeni ovoga Suda, postoji pravna
praznina.

5.
Temeljem odredbe članka 128. stavka 1. podstavka 2. Ustava Republike Hrvatske
propisano je da Ustavni sud odlučuje o suglasnosti drugih propisa s Ustavom i
zakonom, dok je temeljem odredbe članka 55. stavka 1. Ustavnog zakona propisano
da će Ustavni sud ukinuti zakon ili pojedine njegove odredbe ako utvrdi da nije
suglasan s Ustavom, odnosno drugi propis ili pojedine njegove odredbe ako
utvrdi da nije suglasan s Ustavom i zakonom.

Iz navedenih odredaba slijedi da
Ustavni sud nije nadležan za ocjenu ustavnosti zakona, odnosno ustavnosti i
zakonitosti drugog propisa u povodu prijedloga kojima se osporava zakon ili
drugi propis sa stajališta da je njegov donositelj u samome propisu nešto
propustio propisati.

Stajalište o pravnoj praznini
ovaj Sud je izrazio u svojem rješenju broj: U-I-709/1995 od 1. ožujka 2000.
godine.

6. U skladu s navedenim, a
temeljem odredbe članka 32. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci pod
točkom I.

7. Odredbom članka 105. stavka 1.
Ustavnog zakona propisano je sljedeće:

»(1) Kad Ustavni sud utvrdi da
nadležno tijelo nije donijelo propis za izvršenje odredaba Ustava, zakona i
drugih propisa, a bilo je dužno takav propis donijeti, o tome će obavijestiti
Vladu Republike Hrvatske.

(2) Kad Ustavni sud utvrdi da
Vlada Republike Hrvatske nije donijela propis za izvršenje odredaba Ustava,
zakona i drugih propisa, o tome će obavijestiti Hrvatski sabor.

(3) Izvješće iz stavka 1. ovog
članka dostavlja se u pisanom obliku predsjedniku Vlade Republike Hrvatske, a
izvješće iz stavka 2. ovog članka predsjedniku Hrvatskoga sabora.

(4) O objavi u »Narodnim
novinama« izvješća iz stavka 1. i 2. ovoga članka odlučuje sjednica Ustavnog
suda.«.

Ustavni sud ocjenjuje da je
temeljem odredbe članka 105. stavka 1. Ustavnog zakona nadležan postupati u
slučaju kada povodom postupka ocjene suglasnosti zakona s Ustavom odnosno
drugog propisa s Ustavom i zakonom utvrdi postojanje pravne praznine, odnosno
kada utvrdi da donositelj propisa nije u cijelosti iscrpio ovlaštenje za
izvršenje odredaba Ustava, zakona ili drugog propisa.

S obzirom na utvrđenje u točki
4. ovog rješenja da postoji pravna praznina koja je, prema ocjeni ovog Suda,
nastala zbog činjenice što donositelj osporavanog propisa (ministar pomorstva,
prometa i veza) nije u cijelosti iscrpio ovlaštenje propisano člankom 25.
stavkom 2. Zakona o javnim cestama, o ovom rješenju Sud obavještava Vladu
Republike Hrvatske.

II.

*U dijelu kojim se osporava
ustavnost i zakonitost Pravilnika u cijelosti, prijedlog nije osnovan.*

8. Osporeni Pravilnik ministar
pomorstva prometa i veza je donio na temelju zakonske ovlasti propisane u
odredbama članaka 25. stavka 2. i 61. stavka 4. Zakona o javnim cestama.

U
svezi dijela prijedloga podnositelja da Sud poništi Pravilnik u cijelosti,
valja istaći kako je isti donesen od strane nadležnog tijela, a temeljem
zakonske ovlasti sadržane u odredbama članka 25. stavka 2. i članka 61. stavka
4. Zakona o javnim cestama i to kao provedbeni propis, a njegovim se odredbama
uređuju i druga pitanja od značaja za prekomjernu uporabu javnih cesta koja su
navedena u članku 1. osporenog Pravilnika.

9.
Stoga je Sud, temeljem odredbe članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona, riješio
kao u izreci pod točkom II.

10.
S obzirom da je o prijedlogu podnositelja Sud odlučio na način određen u točki
II. izreke, to nije udovoljeno prijedlogu podnositelja glede privremene
obustave rješenja Županijske uprave za ceste Karlovac od 31. kolovoza 2000.
godine, do donošenja odluke o prijedlogu podnositelja.

III.

11. Odluka o objavi temelji se
na odredbi članka 29. u svezi s člankom 105. stavkom 4. Ustavnog zakona.

Broj: U-II-1315/2001

Zagreb, 9. srpnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc.** **Smiljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 122/2003-1740