## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2325/2006 od 31. siječnja 2007.

### NN 25/2007 (7.3.2007.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-2325/2006 od 31. siječnja 2007.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**944**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli Ž. Ž., I. N., B. S. i Đ.
J.-M., koje zastupaju N. V. i I. B., dipl. pravnici iz Sindikata državnih i
lokalnih službenika i namještenika Republike Hrvatske, Z., na sjednici održanoj
31. siječnja 2007. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Zadru broj: Gž-1888/05
od 30. svibnja 2006. godine, kojom je odbijena žalba podnositelja i potvrđena
presuda Općinskog suda u Zadru broj: P-575/04 od 6. listopada 2005. godine.
Tom su presudom odbijeni tužbeni zahtjevi podnositelja (tužitelja u postupku) za
isplatu božićnice u iznosu od 1.000,00 kn, sa zakonskim zateznim kamatama od 25.
prosinca 2000. do isplate, odnosno za isplatu istog iznosa na ime naknade štete,
zajedno s pripadajućim zateznim kamatama.
2. Podnositelji smatraju da su im osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
propisana člancima 14. stavkom 1., 26. i 29. stavkom 1. Ustava Republike
Hrvatske. Ocjenjuju neprihvatljivim pravno stajalište drugostupanjskog suda o
primjeni članaka 81. stavka 1. i 82. stavka 1. Kolektivnog ugovora za državne
službenike i namještenike za 2000. godinu (u daljnjem tekstu: Kolektivni
ugovor), odnosno stajalište da obveza poslodavca iz tih odredbi nije odrediva.
Podnositelji smatraju da su pretrpjeli štetu »zbog nepostupanja Vlade Republike
Hrvatske u dobroj vjeri prigodom pregovora o visini božićnice i dara za djecu za
2000. godinu, odnosno postupanju suprotno obvezi iz članaka 81. stavka 1. i 82.
stavaka 1. i 2. Kolektivnog ugovora«. Smatraju da je Vlada Republike Hrvatske
svojim postupanjem dovela do negiranja preuzete obveze prilikom potpisivanja
Kolektivnog ugovora 5. travnja 2000. godine, te je tako postupala protivno
načelu savjesnosti i poštenja.
Ističu da su diskriminirani, jer sudovi na drugim područjima Republike Hrvatske
usvajaju takve tužbene zahtjeve, čime između državnih službenika i namještenika
dolazi do neravnopravnosti.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Članak 62. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), propisuje:
*Svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, (...) kojim je odlučeno o njegovim
pravima i obvezama (...), povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, (...).*
U postupku pokrenutom ustavnom tužbom Ustavni sud ispituje je li podnositelju
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo)
na koje upućuje u ustavnoj tužbi, pri čemu se u pravilu ne upušta u pitanje jesu
li upravna tijela i sud pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i
ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava koje podnositelj navodi u
ustavnoj tužbi.
4. Uvidom u prvostupanjsku presudu, utvrđeno je da su odbijeni tužbeni zahtjevi
podnositelja radi naknade štete zbog neisplate božićnice i dara za djecu za
2000. godinu, kao i za isplatu božićnice za 2000. godinu.
U prvostupanjskom postupku utvrđeno je da Kolektivnim ugovorom nije određena
visina božićnice i dara za djecu u 2000. godini, a ne postoje ni elementi na
temelju kojih bi sud sam odredio njihovu visinu. Stoga su odredbe članka 81.
stavka 2. i članka 82. stavka 2. Kolektivnog ugovora ništave u smislu članka
105. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 111/93.,
3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/01.). Prvostupanjski sud stoga utvrđuje da
tuženik nije mogao povrijediti obvezu iz Kolektivnog ugovora, jer ta obveza nije
ni nastala zbog njezine neodredivosti i neodređenosti. Ako ugovorna obveza ne
postoji, ona se ne može ni povrijediti, pa tužitelji zbog toga ne mogu biti
oštećeni zbog neisplate božićnice i dara za djecu za 2000. godinu.
Pretpostavka za traženje naknade štete jest da jedna strana povrijedi obvezu
određenu kolektivnim ugovorom, što propisuje odredba članka 191. stavka 2.
Zakona o radu (»Narodne novine«, broj 38/95., 54/95., 65/95., 17/01., 82/01. i
114/03., u daljnjem tekstu: ZR).
Drugostupanjskom presudom odbijene su žalbe podnositelja i potvrđena je navedena
prvostupanjska presuda, te je pri tome u obrazloženju navedeno da je tuženik
mogao povrijediti samo obvezu kolektivnog pregovaranja iz članka 188. ZR-a, ali
ta obveza nije navedena u članku 191. stavku 2. ZR-a, kao temelj za isplatu
naknade štete radniku.
6. Člankom 14. Ustava, propisano je:
*Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode, neovisno o njegovoj rasi, boji
kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili
socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju ili
drugim osobinama.*

*Svi su pred zakonom jednaki.*

Članak 14. stavak 1. Ustava sadrži ustavno jamstvo nediskriminacije.
Diskriminacija po osnovi članka 14. stavka 1. Ustava nije samostalna pravna
osnova za ustavnu tužbu, već mora biti istaknuta zajedno s nekim drugim
(materijalnim) ustavnim pravom koje jamči Ustav. U ustavnoj tužbi podnositelji
nisu naveli razloge na temelju kojih bi se moglo ocjenjivati jesu li
podnositelji u provedenom postupku diskriminirani po ma kojoj osnovi, a ni
Ustavni sud takvu povredu nije utvrdio.
Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava,
Ustavni sud je utvrdio da osporenim presudama podnositeljima u konkretnom
slučaju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.
Pravna stajališta navedena u osporenoj presudi drugostupanjskog suda zasniva se
na pravilnoj primjeni mjerodavnog materijalnog prava i na ustavnopravno
prihvatljivom tumačenju tog prava. Ustavni sud utvrđuje da je nadležni sud,
polazeći od činjeničnog stanja utvrđenog u provedenom dokaznom postupku,
obrazložio svoja stajališta iznesena u osporenoj presudi, za koja je nedvojbeno
da nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i samovoljne primjene mjerodavnog
materijalnog prava.
Ustavni sud iz navedenih razloga nije prihvatio navode podnositelja da im u
konkretnom slučaju nije osigurana jednakost pred zakonom, zajamčena člankom 14.
stavkom 2. Ustava.
7. Odredbom članka 26. Ustava propisano je da su svi držav­ljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti te nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda
izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine«, broj 2/05.).
8. Člankom 29. stavkom 1. Ustava propisano je:
*Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u
razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...)*
Sadržaj ustavnog prava propisanog navedenom ustavnom odredbom ograničen je na
postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne
tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje
postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li
postupak bio vođen na način koji je podnositeljima osiguravao pravično suđenje.
Pravo na pravično suđenje bilo bi povrijeđeno ako stranci u postupku ne bi bila
dana mogućnost da bude saslušana i da, u okviru zakona, sudjeluje u postupku,
ako joj ne bi bila dana mogućnost da iznosi činjenice i predlaže dokaze, a
nadležni sud se ne bi izjasnio o njenim navodima važnim za odlučivanje, ako
pojedinačni akt, protivno zakonu, ne bi bio obrazložen, te ako stranci na drugi
način ne bi bilo omogućeno pravično suđenje pred nadležnim sudom ustanovljenim
zakonom.
Budući da su parnični postupak proveli nadležni sudovi u skladu s odgovarajućim
zakonskim odredbama postupovnog prava, Ustavni je sud ocijenio da podnositeljima
nije povrijeđeno navedeno ustavno pravo.
9. Odluka se temelji na odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, a odluka o
objavi na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2325/2006
Zagreb, 31. siječnja 2007.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 25/2007-944
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)