## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1547/2003 od 7. srpnja 2004.

### NN 102/2004 (23.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1547/2003 od 7. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

2011

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hra­njski, Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom G. P. iz
R., na sjednici održanoj 7. srp­nja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na teme­lju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnosite­ljici ustavne tužbe, G. P. iz R., J. P. K. 14/1,
određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka
1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst)
u iznosu od 6.150,00 kn.

III. Naknada iz točke II. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnoše­nja
zahtjeva podnosite­ljice Ministarstvu financija Republike Hrvatske za ­njezinu
isplatu.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Podnosite­ljica ustavne tužbe, pozivom na
odredbu članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni
zakon), podnijela je 28. trav­nja 2003. godine ustavnu tužbu radi duljine
parničnog postupka, koji se vodio pred Općinskim sudom u Zagrebu i Županijskim
sudom u Zagrebu, smatrajući da je time povrijeđeno ­njeno ustavno pravo na suđe­nje
u razumnom roku.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona,
uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu broj: Pn-293/98, utvrdio či­njenice
koje su pravno relevantne za odlučiva­nje o povredi ustavnog prava podnosite­ljice,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Dana 26. srp­nja 1988.
godine podnosite­ljica je Općinskom sudu u Zagrebu podnijela tužbu protiv Opće
bolnice »S. D.« u Z. i dr. M. D., liječnika Internog odjela Opće bolnice »S.
D.«, radi naknade štete koju je pretrpjela zbog štetne rad­nje i propusta u
pruža­nju zdravstvenih usluga.

U razdob­lju do 5.
studenoga 1997. godine prvostupa­njski sud je donio presudu kojom je odbijen
tužbeni zahtjev tužite­ljice u cijelosti (7. studenoga 1995. godine).

– u žalbenom postupku
Županijski sud u Gradu Zagrebu, rješe­njem Gž-7874/96 od 2. prosinca 1997.
godine, ukinuo je prvostupa­njsku presudu i predmet vratio sudu prvog stup­nja
na ponovno suđe­nje (9. siječ­nja 1998. godine),

– 5. lip­nja 1998.
godine tužite­ljica je dostavila požurnicu radi zakaziva­­nja glavne rasprave,

– na ročištu od 14.
prosinca 1998. godine određeno je medicinsko vještače­nje po Medicinskom
fakultetu Sveučilišta u Rijeci,

– ročište zakazano za
7. ve­ljače 2000. godine nije održano zbog izbora,

– na ročištu od 18. trav­nja 2000. godine zbog
izmjene raspravnog suca glavna rasprava započela je iznova, na kojoj je ponovno
donijeto rješe­nje o provođe­nju medicinskog vještače­nja po ustanovi
Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Rijeci,

– dopis suda od 26. svib­nja 2000. godine
Medicinskom fakultetu u Rijeci radi provođe­nja vještače­nja po ustanovi
Medicinskog fakulteta o prihvaća­nju vještače­nja od 26. lip­nja 2000. godine,

– 30. kolovoza 2000. godine dostav­ljen je
podnosite­ljici poziv za uplatu predujma troškova vještače­nja (koji je, prema
navodima tužite­ljice, tužite­ljica primila 4. srp­nja 2001. godine) i koji je
uplaćen 24. srp­nja 2001. godine,

– 4. rujna 2001. godine spis je dostav­ljen
Medicinskom fakultetu u Rijeci radi provođe­nja medicinskog vještače­nja,

– 17. prosinca 2001. godine Općinski sud u
Zagrebu zaprimio je sudsko-medicinsko nadvještače­­­­­­­nje,

– 7. lip­­nja 2002. godine održana je glavna
rasprava na kojoj je podnosite­ljica uskladila tužbeni zahtjev i glavna
rasprava je zak­ljučena,

– presudom prvostupanjskog suda broj:
P-293/98-85 odbijen je tužbeni zahtjev podnosite­ljice u cijelosti, koju je
podnosite­ljica primila 10. srp­nja 2002. godine,

– 25. srp­nja 2002. godine podnosite­ljica je
uložila žalbu na prvostupa­njsku presudu, te je spis dostav­ljen Županijskom
sudu Zagrebu 4. listopada 2002. godine,

– 25. ve­ljače 2003. godine rješe­njem
Županijskog suda u Zagrebu ukinuta je prvostupa­njska presuda i predmet je
vraćen istom prvostupa­njskom sudu na ponovno suđe­nje, a koji je predmet
prvostupa­njski sud zaprimio 14. ožujka 2003. godine,

– Općinski sud u Zagrebu, 19. svib­nja 2004.
godine, dostavio je ovom Sudu zapisnik od 18. svib­nja 2004. godine, iz koje­g
proizlazi da je u predmetnoj pravnoj stvari donijeta i objav­ljena presuda
broj: Pn-1491/03, prema kojoj je djelomično usvojen tužbeni zahtjev tužite­ljice.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na teme­lju članka 69. alineje 2. Ustavnog
zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o
navodima ustavne tužbe.

U očitova­nju od 15. rujna 2003. godine,
Općinski sud u Zagrebu navodi kronologiju postupa­nja u predmetu, navodeći da
se radi o predmetu u kojemu je trebalo provesti složene dokaze glede pravilnog
utvrđe­nja či­njeničnog sta­nja, a što je utjecalo na du­ljinu postupka. Da­lje
se navodi da su u konkretnom slučaju pred­met vodila tri suca, da je postupak
vođen u kontinuitetu te da nije bilo zastoja i bezrazložnih odgoda, te da se
prema sudskom Pravilniku ne radi o hitnom postupku.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanov­ljeni
neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom roku odluči o ­nje­govim pravima i
obvezama (…)«.

Odredbama članka 63. Ustavnog zakona propisano
je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­ljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud (…).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonoše­nja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donoše­nje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (…) podnosite­lja. Rok za donoše­nje akta poči­nje
teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­lju zbog povrede ­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­lja (…)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnoše­nja zahtjeva stranke za ­njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu broj:
P-293/98, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke
za postupa­nje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže s­ljedećim
utvrđe­njima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupa­njski parnični postupak započeo je 26.
srp­nja 1988. godine tužbom podnosite­ljice protiv Opće bolnice »S. D.« i dr.
M. D., liječnika Internog odjela Opće bolnice »S. D.«, radi naknade štete zbog
štetne rad­nje i propusta u pruža­nju zdravstvenih usluga.

Ustavna tužba je podnesena 28. trav­nja 2003.
godine, a do tog dana sudski postupak nije pravomoćno okončan pa Ustavni sud
utvrđuje da do dana podnoše­nja ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje
ukupno četrnaest (14) godina, devet (9) mjeseci i dva (2) dana.

Zakon o potvrđiva­nju Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za
zaštitu ­ljudskih prava i teme­ljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u da­lj­njem
tekstu: Zakon o potvrđiva­nju Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga
1997. godine.

Od dana stupa­nja na
snagu Zakona o potvrđiva­nju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ­ljudskih
prava i teme­ljnih sloboda Vijeća Europe (u da­lj­njem tekstu: Europska
konvencija) čine, teme­ljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutar­nje­g
pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutar­nje­g pravnog poretka Republike
Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod
nazivom »Pravo na pošteno suđe­nje«, koja, između ostalog, propisuje:

»Radi utvrđiva­nja
svojih prava i obveza građanske naravi (…) svatko ima pravo da zakonom ustanov­­­­­­­ljeni
neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom roku ispita ­­­­­­­nje­gov slučaj.«.

Pravo na podnoše­­­­­­­nje
sudske odluke o razumnom roku čini dio unutar­­­­­­­nje­g pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupa­­­­­­­nja na snagu Zakona o potvrđiva­­­­­­­nju
Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donoše­­­­­­­nje sudske odluke
u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000.
godine (dana proglaše­­­­­­­nja Promjena Ustava). Ispitiva­­­­­­­nje razumnosti
traja­­­­­­­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine u pravilu, ne
bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­­­­­­­ljenih na članku
63. Ustavnog zakona jer u dotadaš­­­­­­­njem pravnom poretku Republike Hrvatske
takvo pravo nije postojalo.

Ustavni sud je ocijenio
da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdob­­­­­­­ljem, s aspekta povrede
prava na donoše­­­­­­­nje sudske odluke u razumnom roku, smatra razdob­­­­­­­lje
od 5. studenoga 1997. godine (to jest od dana stupa­­­­­­­nja na snagu Zakona o
potvrđiva­­­­­­­nju Konvencije) do 28. trav­­­­­­­nja 2003. godine (to jest do
dana podnoše­­­­­­­nja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, pet
(5) mjeseci i dvadeset i tri (23) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni sud je utvrdio da je u razmatranom
razdob­­­­­­­lju ponov­­­­­­­ljeni postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu
trajao četiri (4) godine i šest (6) mjeseci te je u tom razdob­­­­­­­lju
održano tri ročišta za glavnu raspravu i donijeta prvostupa­­­­­­­njska
presuda. Nakon toga, postupak po žalbi protiv te presude pred Županijskim sudom
u Zagrebu trajao je devet (9) mjeseci i sedam (7) dana.

U odnosu na du­­­­­­­ljinu
postupka pred Općinskim sudom u Zagrebu, Ustavni sud nalazi da je taj sud
bezrazložno uzrokovao odugovlače­­­­­­­nje postupka u gore navedenom razdob­­­­­­­lju
nekativnosti od preko dvije (2) godine i to od 14. prosinca 1998. godine, kada
je na ročištu određeno provođe­­­­­­­nje medicinskog vještače­­­­­­­nja pa do
dostav­­­­­­­lja­­­­­­­nja spisa Medicinskom fakultetu u Rijeci 4. rujna 2001.
godine radi provođe­­­­­­­nja medicinskog vještače­­­­­­­nja.

U odnosu na postupa­­­­­­­nje
Županijskog suda u Zagrebu, Ustavni sud nalazi du­­­­­­­ljinu postupka
razumnom.

Međutim, nikako se ne
može smatrati da bi ukupno traja­nje sudskog postupka u parnici radi naknade
štete, u kojoj, prema ocjeni Ustavnog suda, uz uvažava­­nje složenih či­njeničnih
pita­nja i provođe­nja medicinskog vještače­­­­­­­nja i nadvještače­nja, udovo­ljilo
zahtjevu suđe­nja u razumnom roku zajamčenom člankom 29. stavkom 1. Ustava.
Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno ustavno pravo podnosite­ljice da
zakonom ustanov­­­­­­­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njenim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.

5.3.
PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnosite­­­­­­­ljica ustavne tužbe, kao tužite­ljica
u sudskom postupku, prema utvrđe­­­­­­­nju Ustavnog suda, nije pridonijela du­­­­­­­ljini
sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni sud nalazi da se radi o postupku koji je
u određenoj mjeri složen jer se tiče utvrđe­­­­­­­nja uzročno-pos­­­­­­­ljedične
sveze medicinskog zahvata i nastalog štetnog događaja za podnosite­­­­­­­ljicu
koji su zahtijevali posebna medicinska vještače­­­­­­­nja.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

6. Općinski sud u Zagrebu izvijestio je Ustavni
sud da je u konretnom predmetu donio presudu 18. svib­­­­­­­nja 2004. godine.
Na dan donoše­nja presude Općinskog suda u Zagrebu postupak pred Ustavnim sudom
još nije bio okončan.

Prema dosadaš­­­­­­­njoj praksi, u slučaju
donoše­­­­­­­nja sudske presude prije okonča­­­­­­­nja ustavnosudskog postupka,
pokrenutog teme­ljem članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona, Ustavni sud
odbacivao je ustavne tužbe po osnovi članka 32. Ustavnog zakona s obrazlože­­­­­­­njem
da su prestale postojati pretpostavke za odlučiva­­­­­­­nje o biti stvari jer
je sudska odluka u međuvremenu donesena.

Prema stajalištu Ustavnog suda, ispunile su se
pretpostavke za preispitiva­­­­­­­nje navedene ustavnosudske prakse u svjetlu
či­­­­­­­njenica i okolnosti nastalih u pravnom poretku Republike Hrvatske
nakon što su ustavne tužbe, podnesene teme­­­­­­­ljem članka 63. Ustavnog zakona,
postale djelotvorno sredstvo pravne zaštite ustavnog prava na donoše­­­­­­­nje
sudskih odluka u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Ustavni sud u tom smislu utvrđuje da se sve veći
broj sudskih odluka donosi nakon podnoše­­­­­­­nja ustavnih tužbi zbog
nerazumne du­­­­­­­ljine sudskih postupaka, a prije okonča­­­­­­­nja postupaka
pred Ustavnim sudom. Stoga je obveza Ustavnog suda da svoju dosadaš­­­­­­­nju
praksu preispita u svjetlu navedenih novonastalih či­­­­­­­njenica i okolnosti
s ci­­­­­­­ljem unapređe­­­­­­­nja zaštite ustavnog prava zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava, koje obuhvaća i pravo stranke da joj se prizna
primjerena naknada za povredu ustavnog prava, koja je uči­­­­­­­njena i traje
sve do dana podnoše­­­­­­­nja ustavne tužbe.

Sukladno navedenom, u skladu je s načelom
vladavine prava da u primjeni članka 63. Ustavnog zakona sud ispituje
eventualnu povredu ustavnog prava na donoše­­­­­­­nje sudske odluke u razumnom
roku, nastalu u razmatranom pravno relevatnom razdob­­­­­­­lju, koje prema
čvrstoj i usta­­­­­­­ljenoj ustavnosudskoj praksi, završava danom podnoše­­­­­­­nja
ustavne tužbe, kao samostalnu, povredu, neovisno o tome je li sudska odluka
ipak donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski postupak.

7. U konkretnom slučaju, odluka nadležnog suda
nije donesena do podnoše­­­­­­­nja ustavne tužbe Ustavnom sudu pa je pravno
relevantno razdob­­­­­­­lje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu ustavnog
prava podnosite­­­­­­­ljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajao
od 5. studenoga 1997. godine do dana podnoše­­­­­­­nja ustavne tužbe 28. trav­­­­­­­nja
2004. godine.

Za navedeno razdob­­­­­­­lje, u kojemu je
povreda nastupila, podnosite­­­­­­­ljici pripada pravo na primjerenu naknadu u
iznosu od 6.150,00 kn. Pri utvrđe­­­­­­­nju visine naknade, teme­­­­­­­ljem
članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti
slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući či­­­­­­­njenicu
da je sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka traja­­­­­­­nja
pravno relevantnog razdob­­­­­­­lja u kojemu je Ustavni sud ispitivao i utvrdio
povredu ustavnog prava podnosite­­­­­­­ljice, zajamčenog člankom 29. stavkom 1.
Ustava, ovlašte­­­­­­­nje Ustavnog suda da nadležnom redovnom sudu naloži
donoše­­­­­­­nje sudske odluke u određenom roku, uteme­­­­­­­ljeno na članku
63. stavku 2. Ustavnog zakona, u konkretnom slučaju nije potrebno primijeniti.

8. Sukladno članku 63. stavku 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

9. Odluka o objavi (točka IV. izreke) teme­­­­­­­lji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

if !supportEmptyParas endif

Broj: U-IIIA-1547/2003
Zagreb, 7. srp­­­­­­­nja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 102/2004-2011