## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3005/2002 od 11. lipnja 2003.

### NN 106/2003 (2.7.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-3005/2002 od 11. lipnja 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1393

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smiljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna
Omejec, Željko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst, Vice
Vu­ko­jević i Milan Vuković, odlučujući u povodu ustavne tužbe M. M. iz Z.,
kojeg zastupa punomoćnik Z. N., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj dana 11.
lipnja 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu
u pred­metu koji se vodi pred tim sudom, pod brojem: P-2659/95, u najkraćem
mogućem roku, ali ne duljem od dvanaest (12) mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst) podnositelju ustavne tužbe, M. M. iz Z., F. B. 6, određuje se primjerena
naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu od 1.000,00
kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 10. prosinca 2002.
godine ustavnu tužbu zbog nedonošenja sudske odluke u razumnom roku.

Predlaže
da Ustavni sud odredi rok za donošenje presude u predmetu koji se vodi pred
Općinskim sudom u Zagrebu pod poslovnim brojem: P-2659/95, te da odredi
primjerenu naknadu podnositelju zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava, koju je počinio Općinski sud u Zagrebu, ne odlučivši o
pravima i obvezama podnositelja u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, uvidom u spis Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2659/95,
utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustav­nog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske:

– dana
31. ožujka 1995. godine, podnositelj (kao I. tužitelj), II. tužitelj Lj. G.,
III. tužiteljica V. Č. i IV. tužiteljica A. K. pod­nijeli su tužbu Općinskom
sudu u Zagrebu, protiv I. tuženika B.B.D.A. d.o.o. Z., II. tuženika I. B. i
III. tuženika F. Š., radi povrata novca kojeg su dali tuženicima temeljem međusobnog
poslovnog odnosa, te su predložili izdavanje privremene mjere na način da se
II. i III. tuženicima zabrani poduzimanje pravnih radnji u svrhu otuđenja ili
opterećenja nekretnina,

– dana
3. studenoga 1995. godine, Općinski sud u Zagrebu održao je pripremno ročište
na koje nije pristupio nitko za tuženike, te je tužiteljima određen rok od 30
dana za provjeru adrese III. tuženika te za pribavljanje izvoda iz trgovačkog
registra u odnosu na I. tuženika,

–
podneskom od 4. prosinca 1995. godine, tužitelji udovoljavaju raspravnom rješenju
suda od 3. studenoga 1995. godine, te predlažu da u slučaju ponovnog bezuspješnog
pokušaja dostave poziva, sud postavi privremenog zastupnika tuženicima u smislu
odredbe članka 84. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91,
91/92 i 112/99, u daljnjem tekstu: ZPP),

– na
ročište održano dana 1. ožujka 1996. godine nisu pristupili I. tuženik (dostava
poziva nije bila uredna) te uredno pozvan III. tuženik. Na tom ročištu tužitelji
su predložili da sud u odnosu na II. tuženika donese presudu zbog izostanka te
da se I. tuženiku postavi privremeni zastupnik,

–
podneskom od 13. ožujka 1996. godine tužitelji su se očitovali na odgovor na tužbu
III. tuženika,

– dopisom od 3. lipnja 1996. godine, Općinski sud u
Zagrebu obavijestio je tužitelje da I. tuženiku neće biti postavljen privremeni
zastupnik, jer se prema odredbama ZPP-a pravnoj osobi ne može postavljati
privremeni zastupnik,

– podneskom od 18. kolovoza 1996. godine, tužitelji
su ponovno predložili sudu da I. tuženiku postavi privremenog zastupnika te da
donese presudu zbog izostanka u odnosu na I. i II. tuženika, a u odnosu na III.
tuženika da što prije zakaže ročište,

–
podnescima od 23. siječnja i 6. svibnja 1997. godine, tužitelji mole sud da
zakaže ročište,

–
postupak je nastavljen ročištem održanim 19. studenoga 1997. godine na kojemu
je raspravnim rješenjem, punomoćniku II. tuženika određen rok od 15 dana za
očitovanje na tužbu,

–
podneskom od 3. veljače 1998. godine punomoćnik II. tuženika se očitovao na tužbu,

–
sljedeće ročište održano je 12. listopada 1998. godine na kojemu su tužitelji
predložili postavljanje privremenog zastupnika I. tuženiku,

–
raspravnim rješenjem od 4. veljače 1999. godine, tužitelji su pozvani na uplatu
predujma radi dostave poziva I. tuženiku putem sudskog dostavljača,

– kako
tužitelji nisu postupili po raspravnom rješenju od 4. veljače 1999. godine,
zakazano je ročište za 7. prosinca 2001. godine na kojemu su tužitelji zatražili
kraći rok za dostavu adrese I. tuženika (određen im je rok od 30 dana),

– rješenjem
Općinskog suda u Zagrebu, broj: P-2659/95-35 od 27. veljače 2002. godine,
pozvan je punomoćnik tužitelja da postupi po raspravnom rješenju suda od 7.
prosinca 2001. godine,

– nakon
rješenja od 27. veljače 2002. godine do 21. veljače 2003. godine, tj. do dana
očitovanja Općinskog suda u Zagrebu na navode ustavne tužbe, nije bilo nikakvog
postupanja nadležnog suda u predmetu.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. stavka 1. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio
od Općinskog suda u Zagrebu da se izjasni o navodima ustavne tužbe.

Općinski sud u Zagrebu dostavio je 3. ožujka 2003.
godine ovom Sudu očitovanje o navodima ustavne tužbe. U očitovanju je navedena
kronologija postupanja u predmetu kao i činjenica da je raspravni sudac bio na
bolovanju od 14. lipnja 2002. do 31. prosinca 2002. godine, te od 7. siječnja
2003. do 7. veljače 2003. godine. Uz očitovanje Sudu je dostavljena i preslika
spisa, broj: P-2659/95.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).«.

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj
tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i
obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

5.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe podnositelja i uvida u spis Općinskog suda u Zagrebu,
broj: P-2659/95, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 31. ožujka 1995. godine, podnošenjem tužbe
podnositelja (i još troje tužitelja) Općinskom sudu u Zagrebu, protiv I. tuženika
B.B.D.A. d.o.o. Z., II. tuženika I. B. i III. tuženika F. Š., radi povrata
novca kojeg su tužitelji dali tuženicima temeljem međusobnog poslovnog odnosa,
uz prijedlog za izdavanje privremene mjere zabranom poduzimanja pravnih radnji
II. i III. tuženika u svrhu otuđenja ili opterećenja određenih nekretnina u
njihovom vlasništvu.

Ustavna
tužba podnijeta je dana 10. prosinca 2002. godine, a do tog dana sudski
postupak nije okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da postupak u ovom predmetu
traje ukupno sedam (7) godina, osam (8) mjeseci i devet (9) dana.

Zakon o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
Protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda (»Narodne novine« - Međunarodni ugovori, broj 18/97, 6/99-pročišćeni
tekst i 8/99-ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije)
stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostaloga,
propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske
naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani
sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje
razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku
63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem prav­nom poretku Republike Hrvatske
takvo pravo nije postojalo.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s
aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 10. prosinca 2002. godine (to jest, do
dana podnošenja ustavne tužbe), što ukupno iznosi pet (5) godina, jedan (1)
mjesec i četiri (4) dana.

5.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud
u Zagrebu, od radnji koje su relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i
obvezama stranaka u tom sudskom postupku, održao četiri ročišta za glavnu
raspravu (19. studenoga 1997., 12. listopada 1998., 4. veljače 1999. i 7.
prosinca 2001. godine). Na svim održanim ročištima sud je raspravljao
isključivo o postupovnim pitanjima ne ulazeći u raspravu o meritumu spora.

Iz
spisa predmeta razvidno je da se razdoblje potpune neaktivnosti Općinskog suda
u Zagrebu u razmatranom razdoblju, proteže:

– od 3.
veljače 1998. do 12. listopada 1998. godine, tj. osam (8) mjeseci i osam (8)
dana,

– od 4.
veljače 1999. do 7. prosinca 2001. godine, tj. dvije (2) godine, deset (10)
mjeseci i dva (2) dana, te

– od
27. veljače 2002. do 10. prosinca 2002. godine, tj. devet (9) mjeseci i
dvanaest (12) dana.

5.3.                        PONAŠANJE
PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U SUDSKOM POSTUPKU)

Unatoč
činjenici da su se tužitelji (među kojima je i podnositelj ustavne tužbe) više
puta pisanim podnescima obraćali nadležnom sudu požurujući postupanje u
predmetu, Ustavni sud je utvrdio da su tužitelji u određenoj mjeri, pridonijeli
duljini sudskog postupka na način da u više navrata nisu postupili po
raspravnim rješenjima suda. Međutim, po ocjeni ovog Suda, doprinos tužitelja
znatno je manji od doprinosa prvostupanjskog suda trajanju sudskog postupka.

5.4.
SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

S
obzirom na činjenicu da je u dosadašnjem tijeku sudskog postupka, sud prvog
stupnja raspravljao isključivo o postupovnim pitanjima (ne ulazeći u meritum
spora), složenost sudskog predmeta se ne može smatrati okolnošću koja je
utjecala na trajanje postupka.

5.5.            DRUGE OKOLNOSTI OD UTJECAJA NA DULJINU SUDSKOG POSTUPKA

U
povodu isticanja Općinskog suda u Zagrebu da je raspravni sudac dulje vrijeme
bio na bolovanju, valja istaknuti da se pozivanje na organizacijske ili
kadrovske probleme suda ne bi moglo smatrati opravdanim razlogom za trajanje
ovog sudskog postupka preko sedam godina.

6. Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da je
trajanjem sudskog postupka pred sudom prvog stupnja preko sedam (7) godina,
povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima ili obvezama, koje je
zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti,
u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno je kao pod
točkama I. i II. izreke odluke.

8. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje
sudske odluke u razumnom roku, Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano,
pravno relevantno razdoblje, uz iznimnu moguć­nost uvažavanja nerazumno dugog
razdoblja potpune neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što
ovisi o osobitim okolnostima svakog pojedinog slučaja.

Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem članka 63. stavka
2. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja,
uključujući i doprinos podnositelja trajanju sudskog postupka, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

9.
Odluka o objavi odluke (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-3005/2002
Zagreb, 11. lipnja 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc.** **Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 106/2003-1393