## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-10112/2010-6 od 20. siječnja 2011.

### NN 25/2011 (28.2.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, broj: Us-10112/2010-6 od 20. siječnja 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

538

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Mire Kovačić kao predsjednice vijeća, Senke Orlić-Zaninović i Mirjane Čačić kao predsjednice vijeća, članica vijeća, te sudske savjetnice Romine Bašnec kao zapisničarke u upravnom sporu tužitelja VIPnet d.o.o., Zagreb, Vrtni put 1, po predsjedniku Uprave Mladenu Pejkoviću kojeg zastupa odvjetnik Ivan Gjurgjan i odvjetnica Irena Šribar Radić iz Odvjetničkog društva Gjurgjan & Šribar Radić iz Zagreba, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: 344-03/09-01/823, urbroj: 376-05-10-08 DB/NJ, od 30. srpnja 2010., radi rješavanja spora između korisnika i operatora javnih komunikacijskih usluga – reklamacije računa, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 20. siječnja 2011.

presudio je

Tužba se odbija.

Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama« i na internetskim stranicama Agencije.

Obrazloženje

Osporenom Odlukom tuženog tijela i to točkom 1. izreke usvojen je prigovor korisnika Franje Kneževića, na račun broj: 00000248130072009 za lipanj/srpanj 2009., izdan od trgovačkog društva VIPnet d.o.o., Zagreb, Vrtni put 1, koji se odnosi na iskazani GPRS prijenos podataka.

Točkom 2. izreke odluke nalaže se trgovačkom društvu VIPnet d.o.o., Zagreb, Vrtni put 1, da u roku od 15 dana od dana primitka te odluke, izda Franji Kneževiću novi račun za obavljene javne komunikacijske usluge ispostavljene u računu za lipanj/srpanj 2009., koji odgovara visini tromjesečne potrošnje koja je prethodila spornom računu.

Tužitelj pobija uvodno naznačenu odluku, jer drži da u pobijanom aktu nije pravilno primijenjen zakon, propis utemeljen na zakonu ili drugi zakonito donesen propis i jer se u postupku koji je prethodio pobijanom aktu nije postupalo prema pravilima postupka te zbog nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja i zbog toga što je iz utvrđenih činjenica izveden nepravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja. Smatra da je odluka donesena od strane nenadležnog tijela jer je za odluke kakva je donesena u izreci osporenog akta, nadležan sud, jer je suštinski riječ o imovinsko pravnom sporu, a tuženo tijelo, po mišljenju tužitelja nije nadležno presuditi o iznosu obveze pretplatnika, što je u osporenoj odluci učinjeno.

Mišljenja je da se člankom 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08) u daljnjem tekstu ZEK), ne daje ovlast tuženom tijelu da meritorno presuđuje već se daje mogućnost strankama da, u prethodnom postupku, od nadležnog regulatora dobiju mišljenje o budućem imovinskom sporu ili kakvom drugom izvansudskom postupku.

Poziva se i na svoje opće uvjete poslovanja prema kojima će se svi sporovi proizašli iz Ugovora o pretplatničkom odnosu nastojati riješiti na prijateljski način u postupku odlučivanja o prigovoru, a tek potom pred nadležnim sudom u Zagrebu.

Drži stoga da je osporenim aktom, onemogućen u pristupu sudu jer je tuženo tijelo već meritorno riješilo prijepor s pretplatnikom. Poziva se i na ovosudnu praksu u predmetu povrata troškova školovanja u kojem je naslovni sud odlučio da se radi o imovinsko pravnom zahtjevu o kojem odlučuje redovni sud (Us-1425/2005-8).

Pogrešno utvrđeno činjenično stanje tužitelj nalazi u utvrđenju visine novog računa koji tužitelj mora izdati pretplatniku, za koju visinu (tromjesečna potrošnja) nisu pruženi ikakvi dokazi, unatoč tvrdnji tužitelja o stvarnoj potrošnji pretplatnika koja odgovara iznosu inicijalno izdanih računa.

Zbog nedostatno provedenog dokaznog postupka nisu utvrđene odlučne činjenice i to da je tužitelj korisniku osigurao primjerenu zaštitu od zloporaba, da je u pisanom obliku istog upoznao s tom zaštitom, da bi korisnik zaista bio žrtva zloporabe trećih odnosno da uistinu nije sam prouzročio nastale troškove.

Dodatno smatra da je trebalo provesti i vještačenje uređaja korisnika kako bi se utvrdilo da li je na odgovarajući način zaštitio uređaj od neovlaštenog korištenja i kojim se uslugama stvarno koristio.

Ističe i to da kada bi bilo točno da tužitelj nije upozorio korisnika o neuobičajenom i iznenadnom povećanju troška usluge, to za posljedicu ne može imati oslobođenje korisnika od plaćanja usluge koju je koristio.

Zbog svega navedenog došlo je i do pogrešne primjene prava, poglavito odredbe članka 43. stavka 2.i 3. ZEK-a, ali i povrede odredbi upravnog postupka jer osporena odluka nije valjano obrazložena.

Predlaže tužbu uvažiti i poništiti osporeni akt.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu u bitnom, ističe kako je temeljem zakona (ZEK) i Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine« broj 154/08) ovlašten na rješavanje sporova između korisnika i operatora i na odluku kakva je donesena, sve nakon provedenog ispitnog postupka u kojem su nesporno utvrđeni propusti operatora da postupi u skladu s člankom 20. stavkom 1. Pravilnika.

Zainteresirana osoba nije dostavio odgovor na tužbu.

Tužba nije osnovana.

Nadležnost tuženog tijela kao nacionalne regulatorne agencije za obavljanje regulatornih i drugih poslova u okviru djelokruga i nadležnosti propisanih ZEK-om, u sporovima između korisnika i operatora, proizlazi prvenstveno iz odredbe članka 5. stavka 4. točke 2. ZEK-a, gdje je ustanovljena obveza tuženog tijela da promiče interese korisnika usluga, između ostalog, osobito, osiguravanjem visoke razine zaštite korisnika usluga – potrošača u njihovim odnosima s operatorima, i to osobito omogućivanjem dostupnosti jednostavnog i pristupačnog postupka rješavanja sporova u skladu s odredbama ovoga Zakona, te člankom 12. stavkom 1. točkom 11. istog zakona gdje je izričito propisana nadležnost tuženog tijela na rješavanje sporova između pretplatnika(korisnika) i operatora javnih komunikacijskih usluga.

Odredbom članka 51. ZEK-a propisano je pravo pretplatnika (korisnika) da prije podnošenja tužbe nadležnom sudu ili pokretanja drugoga izvansudskog postupka, podnese zahtjev za rješavanje spora Agenciji u roku od 30 dana od dana dostavljanja pisanog odgovora povjerenstva za pritužbe potrošača iz članka 50. stavka 12. ovoga Zakona.

Dakle, pretplatnik se može obratiti tuženom tijelu radi rješavanja spora tek, nakon što je povodom prigovora operator javnih komunikacijskih usluga izvršio sve provjere iz članka 50. stavka 4. ZEK-a (provjerio iznos zaduženja za pruženu uslugu ili kakvoću pružene usluge te na temelju izvršene provjere potvrdio iznos zaduženja ili ga prilagodio točnom iznosu i dostavio pisani odgovor pretplatniku o utemeljenosti podnesenog prigovora iz stavka 1. ovoga članka u roku od najviše petnaest dana od dana podnošenja prigovora i nakon što je povjerenstvo za pritužbe potrošača pri operatoru, povodom pritužbe (reklamacije) korisnika, pisanim putem odbilo njegovu pritužbu.

Tek tada započinje postupak pred tuženim tijelom koje je dužno rješavati ove sporove na transparentan, objektivan i nediskriminirajući način, na temelju mišljenja unutarnje ustrojstvene jedinice za zaštitu prava korisnika usluga u skladu s odredbama ovoga Zakona i posebnih propisa.

Iz podataka spisa predmeta proizlazi da je postupak pred tuženim tijelom započeo na naprijed opisani način, jer je korisnik Franjo Knežević prigovorio iznosu računa za lipanj/srpanj 2009., za svoj pretplatnički broj, za usluge evidentirane kao GPRS prijenos podataka, pošto su iznosi ove usluge znatno veći od iznosa njegove uobičajene potrošnje, u svojem prigovoru korisnik navodi da uslugu nije koristio i da se uređaj možda sam uključivao i da nije bio upozoren o mogućnosti korištenja usluge.

Pošto je odredbom članka 20. Pravilnika o načinu i uvjetima obavljanja djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (»Narodne novine« broj 154/08, dalje u tekstu: Pravilnik) propisana obveza operatora javnih komunikacijskih usluga da u svrhu zaštite korisnika svojih usluga, moraju osobito nadzirati uobičajeno ponašanje korisnika prigodom uporabe usluga, te ih upozoriti o svakom neuobičajenom i iznenadnom povećanju troška korištenja pojedine usluge, što može ukazivati na zlouporabu ili neovlašteno korištenje, s time da se korisnika upozorava ako je korištenje dvostruko veće od prosječnog korištenja usluge u prethodna tri (3) mjeseca (osim ako nije drugačije utvrđeno odlukom nadležnog regulatornog tijela), tuženo je tijelo pozvalo tužitelja na očitovanje o učinjenom u skladu s naznačenim obvezama operatora i u skladu s obvezama postupanja povodom prigovora.

Tužitelj se očitovao tvrdnjom da nisu uočene ikakve nepravilnosti u načinu bilježenja podataka i da je prijenos podataka zabilježen na SIM kartici pretplatnika, a obračunat sukladno važećem cjeniku te vrste usluge.

Nadležno povjerenstvo tuženog tijela je obzirom da dotadašnju potrošnju pretplatnika i činjenicu da tužitelj nije, prije izdavanja spornog računa, postupio u skladu s člankom 20. stavak 1. Pravilnika, iskazalo mišljenje da je potrebno usvojiti prigovor pretplatnika i izdati novi račun u iznosu njegove prosječne tromjesečne potrošnje.

Tužitelj takvo mišljenje nije prihvatio, tvrdnjom da njegov sustav ostvareni promet bilježi točno i potpuno neovisno pa ne postoji mogućnost sa isti zabilježi bilo što drugo osim podataka iniciranih sa SIM kartice korisnika.

U nastavku postupka tuženo je tijelo, nakon provedene usmene rasprave donijelo osporenu odluku rukovodeći se propustom tužitelja da postupi sukladno članku 20. stavku 1. Pravilnika.

Slijedom opisanog postupanja tuženog tijela Sud nalazi da je isto poštivalo propisanu proceduru i da je pravilno primijenilo materijalno pravo.

Naime, odredbom članka 43. stavak 2. ZEK-a propisano je da operatori javnih komunikacijskih usluga moraju krajnjim korisnicima svojih usluga osigurati primjerenu zaštitu od zlouporaba i prijevara u javnoj komunikacijskoj mreži te ih upoznati s tom zaštitom u pisanom obliku, prije početka pružanja javnih komunikacijskih usluga.

Jedna od mogućih zaštita je i upozorenje o prekomjernoj potrošnji koje je ustanovljeno kao obveza operatora, a u konkretnom slučaju tužitelj nije upozorio korisnika na povećanje prosječne potrošnje sukladno članku 20. Pravilnika, što je rezultiralo povećanim zaduženjem tijekom čak dva mjeseca.

Osim toga iz podataka spisa predmeta proizlazi da je već tijekom rješavanja po prigovoru na sporni račun, tužitelj utvrdio da je ovdje došlo do automatskog uključivanja GPRS usluge, u vezi s čime je pretplatnik upućen na provjeru ispravnosti mobilnog uređaja.

Prema stavku 10. članka 22. Pravilnika, pretplatniku koji je podnio prigovor iz stavka 1. ovog članka operator izdaje novi račun za obavljene usluge ako se provjerom utvrdi da je u razdoblju, na koje se odnosi prigovor, postojala tehnička ili koja druga neispravnost, prijevara ili zlouporaba za koju je utvrđeno da je uzrokovala povećano zaduženje. Ako je račun već plaćen u cijelosti, pretplatniku se vraća više zaračunati iznos, ili se za taj iznos umanjuje račun za prvo sljedeće razdoblje.

Prema tome, bez obzira radi li se o razlogu na strani tužitelja ili pretplatnika kada se utvrdi nepravilnost koja rezultira povećanjem zaduženja, operator koji je izdao račun treba izdati novi korigirani račun ili izvršiti povrat novca, ako je prigovoreni račun plaćen.

U konkretnom slučaju obveza na izdavanje korigiranog računa nastupa zbog propusta tužitelja da postupi u skladu sa svojom obvezom iz članka 20. stavka 1. Pravilnika.

Pri tome nema zapreke da tužitelj u postupku pred redovnim sudom, s osnove ugovornog odnosa s pretplatnikom, pokuša ostvariti naplatu iznosa duga iz inicijalnog računa, ako taj dug stvarno postoji.

Dakle, tuženo tijelo je prilikom donošenja odluke pravilno primijenilo zakon i propise utemeljene na zakonu, potpuno i pravilno utvrdilo činjenično stanje u okviru svoje nadležnosti te osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Trebalo je stoga temeljem članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Broj: Us-10112/2010-6

Zagrebu 20. siječnja 2011.

Predsjednica vijeća
Mira Kovačić, v. r.

Presuda, NN 25/2011-538