## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-804/1994. od 25. listopada 1995.

### NN 94/1995 (22.11.1995.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-804/1994. od 25. listopada 1995.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu predsjednik Jadranko Crnić,
te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajeć, dr. Nikola Filipović, Ante
Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović,
Ivan Marijan Severinac; Milan Vuković i Mladen Žuvela, u povodu ustavne
tužbe J. S. iz Z.; na sjednici održanoj dana 25. listopada 1995. godine,
donio je

## ODLUKU

### USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE BROJ U-III-804/1994. OD 25. LISTOPADA 1995.

1. Usvaja se ustavna tužba te se ukidaju :

- rješenje Upavnog suda Republike Hrvatske od 13. svibnja 1993: godine
broj: Us-2506/93 i

- rješenje Upravnog suda Republike Hrvatske od 13. svibnja 1993. godine
broj: Us-2507/93.

2. Predmeti se vraćaju Upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak:

3. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

J. S. je ovome Sudu podnio ustavnu tužbu u svezi s rješenjima Upravnog
suda Republike Hrvatske navedenima u izreci ove odluke, kojima je taj sud
u upravnom sporu odbacio kao nedopuštene tužbe izjavljene protiv akata
Ministarstva rada i socijalne skrbi Republike Hrvatske.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da su mu navedenim rješenjima Upravnog
suda povrijeđena ustavna prava utvrđena odredbama članka 18. stavak 1 i
članka 19. Ustava.

Ustavna tužba je osnovana.

U postupku je izvršen uvid u spise Upravnog suda Republike Hrvatske
broj Us-2506/93 i broj Us-2507/93, kao i spis navedenog Ministarstva te
je utvrđeno slijedeće:

- rješenjem broj: Us-2507/93 od 13. svibnja 1993. godine Upravni je
sud odbacio tužbu podnositelja izjavljenu protiv rješenja tuženog Ministarstva
rada i socijalne skrbi od 21. kolovoza 1992. godine; klasa: U P/11-040-02/92-01/109,
urbroj: 524.02/2-92-2, kojim je Inspektor rada toga Ministarstva odbio
žalbu podnositelja na izvješće Inspekcije rada Grada Zagreba, a u kojem
je odbijen njegov zahtjev za donošenje rješenja o privremenom odgadanju
izvršenja rješenja o rasporedu i plaći podnositelja u Hrvatskoj elektroprivredi,
Pogon Termoelektrana-Toplana Zagreb od 8. srpnja 1991. godine. Inspekcijsko
tijelo prvog stupnja je naime, u izvršenom nadzoru utvrdilo da je rješenje
o rasporedu i plaći podnositelja ustavne tužbe pravilno te da nema osnove
za odgodu izvršenja toga rješenja.

Inspektorat rada Ministarstva rada i socijalne skrbi, kao inspekcijsko
tijelo u drugom stapnju, je to potvrdilo te je navedenim rješenjem odbilo
žalbu podnositelja kao neosnovanu.

- rješenjem broj: Us-2506/93 od 13. svibnja 1993. godine Upravni je
sud također odbacio tužbu podnositelja ustavne tužbe protiv rješenja tuženog
Ministarstva od 18. veljače 1993. godine, klasa: U Pl II-040-02/92-01%109,
urbroj: 524-02/2-92-6. Tim drugostupanjskim rješenjem pod točkom 1. odbačen
je prijedlog J. S. za donošenje valjanog rješenja, a pod točkom 2. odbijena
je žalba zbog nedonošenja rješenja. Prijedlog za donošenje valjanog rješenja
je odbačen kao nedopušten jer je utvrdeno da je u svezi s odgodom izvršenja
Inspektorat rada već odlučio rješenjem od 27. kolovoza 1992. godine, dok
je žalba izjavljena zbog nedonošenja novog rješenja odbijena stoga što
je Inspektorat rada utvrdio da je raspored podnositelja po povratku iz
Hrvatske vojske izvršen suglasno propisima.

Inspekcijska tijela prvog i drugog stupnja su dakle, ocijenila da u
slučaju podnositelja ustavne tužbe prava iz radnog odnosa nisu povrijeđena.

Upravni sud Republike Hrvatske je tužbu podnositelja ustavne tužbe u
svezi s navedenim aktima Ministarstva rada i socijalne skrbi odbacio pozivom
na članak 3. stavak 1. točka 2. Zakona o upravnim sporovima ("Narodne
novine", broj 53/91, 9/92 i 77/92) jer je smatrao da osporeni akti
nisu upravni akti, odnosno da isti nisu doneseni u upravnoj stvari. To
stoga što se radi o aktima koji sa doneseni na temelju članka 100. Zakona
o radnim odnosima ("Narodne novine", broj 25/92, 34/92, 26/93
i 29/94), u svezi s kojima je zaštita prava iz radnog odnosa osigurana
u radnom sporu.

Podnositelju ustavne tužbe osporenim sudskim rješidbama nije povrijeđeno
ustavno pravo iz članka 18. stavak 1. Ustava, kojim se jamči pravo na žalbu
protiv pojedinačnih pravnih akata donešenih u postupku prvog stupnja pred
sudom ili drugim ovlaštenim tijelom. Iz spisa Ministarstva rada i socijalne
skrbi Republike Hrvatske proizlazi da je podnositelju u tom postupku bilo
omogućeno korištenje toga pravnog sredstva.

Nisu osnovane niti tvrdnje podnositelja da je u konkretnom slučaju·povrijeđena
odredba iz stavka 1. članka 19. Ustava, kojom je utvrđeno da pojedinačni
akti državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni
na zakonu. Navedeni akti Ministarstva doneseni su na temelju i u izravnoj
primjeni odredaba Zakona o radnim odnosima.

Medutim, osnovano podnositelj ustavne tutbe ukazuje na povredu ustavnog
prava iz stavka 2. članka 19. Ustava, u kojem je zajamčena sudska kontrola
zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne
ovlasti.

Prema odredbama članka 100. navedenog Zakona o radnim odnosima, rješenja
koja tijelo inspekcije rada donosi u nadzoru nad ostvarivanjem prava radnika
su privremenog karaktera i prestaju važiti ako radnik u zakonskom roku
ne pokrene spor pred nadležnim tijelom odnosno sudom (stavak 5.), s time
da se protiv konačnog rješenja tijela inspekcije rada ne može pokrenuti
upravni spor (stavak 7:).

Kako se upravni spor ne može voditi protiv akata u stvarima u kojima
je osigurana sudska zaštita izvan upravnog spora (članak 9. Zakona o upravim
sporovima), u navedenom slučaju doista se radi o nenadležnosti Upravnog
suda Republike Hrvatske. Stoga se taj sud morao oglasiti nenadležnim i
predmet ustupiti nadležnom sudu. Na to ga, uostalom, obvezuje i odredba
članka 60. Zakona o upravnim sporovima, prema kojoj, ako taj zakon ne sadrži
odredbe o postupku u upravnim sporovima, na odgovarajući način će se primjenjivati
odredbe Zakona o parni nom postupku ("Narodne novine", broj 53/91
i 91/92), pren kojima sud, koji se oglasio nenadležnim, mora ustupiti predm
nadležnom sudu (članci 16., 17. i 21. tog Zakona). Kako sud, koji je C
predmet ustupljen kao nadležnom, nastavlja postupak da je kod njega bio
i pokrenut, podnositelju tužbe ne prijeti opasnost proteka roka u kojem
može tražiti zaštitu svojih prava pred nadležnim sudom.

Stoga je ukinutim rješidbama Upravnog suda Republi Hrvatske povrijeđena
ne samo navedena odredba iz stavka članka 19. Ustava, već i odredba iz
stavka 3. članka 115. Ustava, prema kojoj sudovi sude na temelju Ustava
i zakona.

Slijedom izloženog, Ustavni sud je na temelju članka : Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91)
i članka 60. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 29/94) donio je odluku kao u točkama 1. i 2. izreke.

Odluka o objavi (točka 3. izreke) temelji se na članku ; stavak 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Broj : U-111-804/1994

Zagreb, 25. listopada 1995.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić** v.r.

Odluka, NN 94/1995-1549
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)