## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3501/2010 od 16. ožujka 2011.

### NN 37/2011 (30.3.2011.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3501/2010 od 16. ožujka 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

878

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo H. l. s. iz Z., kojeg zastupa M. L., odvjetnica iz Odvjetničkog društva P., R., L. & p. iz Z., na sjednici održanoj 16. ožujka 2011., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Revr 409/09-2 od 17. ožujka 2010.

Tom je presudom odbijena revizija podnositelja kao II-tuženika u provedenom parničnom postupku.

Presudom Županijskog suda u Zagrebu broj: XII-Gžr-225/07-2 od 16. prosinca 2008. odbijene su žalbe I-tuženika Republike Hrvatske i podnositelja, kao II. tuženika, i potvrđena je presuda Općinskog suda u Zagrebu posl. broj: Pr-2431/04 od 19. listopada 2006.

Navedenom presudom Općinskog suda u Zagrebu utvrđeno je da je ništav i bez pravnog učinka Kolektivni ugovor za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja (Dodatak) – Strukovni ugovor za liječničku i stomatološku djelatnost, kojeg su 8. prosinca 2004. sklopili I-tuženik i podnositelj, kao II-tuženik (točka I. izreke).

Točkom II. izreke iste presude naloženo je tuženicima da tužiteljima isplate parnični trošak.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim presudama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 26. i 60. Ustava Republike Hrvatske.

Iako to nije izrijekom istaknuo, iz sadržaja ustavne tužbe može se razabrati da podnositelj ukazuje i na povredu članka 29. stavka 1. Ustava, kojim je zajamčeno pravo na pravično suđenje.

Povrede navedenih ustavnih prava podnositelj obrazlaže žalbenim, kao i revizijskim razlozima koji se svode na tvrdnje o povredama postupovnog prava, pogrešno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju i pogrešnoj primjeni materijalnog prava.

U svojoj ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnome, ističe:

»Za odluke suda u ovoj pravnoj stvari odlučno je bilo u postupcima utvrditi da li se akt koji je potpisan između prvo i drugotuženika odnosno Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: RH) i Hrvatskog liječničkog sindikata (u daljnjem tekstu: HLS) dana 8. prosinca 2004. godine smatra Dodatkom ili sasvim zasebnim Kolektivnim ugovorom (strukovnim kolektivnim ugovorom za liječničku i stomatološku djelatnost). Prvostupanjski sud tijekom postupka nije provodio dokaze radi utvrđenja zajedničke namjere ugovaratelja kako bi se utvrdila volja i zajednička namjera stranaka, a sve u cilju određenja sadržaja potpisanog akta već je isključivo primijenio odredbe Zakona o radu na temelju naziva predmetnog akta.

Naime, sud je u konkretnoj pravnoj situaciji bio dužan primijeniti odredbu čl. 99. Zakona o obveznim odnosima kojima se regulira pojam tumačenja ugovora odnosno istražiti cilj i svrhu koju su stranke namjeravale postići sklopljenim ugovorom. U tom smislu drugotuženik je predložio dokaze saslušanjem osoba koje su pregovarale i potpisale sporni akt kako bi se utvrdili cilj i svrha zaključenja predmetnog akta.

Temeljem čl. 10. Zakona o radu na sklapanje, valjanost, prestanak ili drugo pitanje u svezi s ugovorom o radu, Kolektivnim ugovorom ili sporazumom sklopljenim između radničkog vijeća i poslodavca, a koje nije uređeno ovim ili drugim zakonom, primjenjuju se u skladu s naravi toga ugovora opći propisi obveznog prava.

Da li se radi o zasebnom kolektivnom ugovoru ili dodatku kolektivnog ugovora odlučno je radi primjene odredbe čl. 195. Zakona o radu.

Ukoliko se radi o zasebnom kolektivnom ugovoru tada se ne može primijeniti čl. 195. Zakona o radu jer ne postoji zakonska zabrana temeljem koje RH i HLS ne mogu zaključiti kolektivni ugovor. Člankom 194. Zakona o radu određuje se tko može biti stranka kolektivnog odnosno u slučaju da se radi o zasebnom ugovoru pa je nedvojbeno da RH i HLS mogu zaključiti kolektivni ugovor.

S obzirom da niti jedna odluka nadležnih sudova ne sadrži razloge o odlučnim činjenicama odnosno činjenici da li je sporni akt ugovor ili dodatak ugovoru to je bilo pred svim sudovima počinjena bitna povreda odredbi parničnog postupka iz čl. 354 Zakona o parničnom postupku.«

Zaključno, predlaže ustavnu tužbu usvojiti, osporene presude ukinuti i predmet vratiti na ponovni postupak.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Predmet spora u postupku, koji je prethodio ustavnosudskom, je valjanost Kolektivnog ugovora za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja (Dodatak) – Strukovni kolektivni ugovor za liječničku i stomatološku djelatnost, sklopljenog 8. prosinca 2004. između Vlade Republike Hrvatske, kao I-tuženika s jedne strane i podnositelja, kao II-tuženika s druge strane.

Dakle, bitno pitanje za utvrđivanje valjanosti bilo je:

– Može li se (Dodatak) – Strukovni kolektivni ugovor za liječničku i stomatološku djelatnost, sklopljen samo s jednom stranom (konkretno podnositeljem), smatrati valjanim ako je na području za koje se sklapa (područje zdravstva) zastupljeno više sindikata?

4.1 Tužbu su tužitelji (Samostalni sindikat zdravstva i socijalne skrbi Hrvatske iz Zagreba, kao I-tužitelj, i Hrvatski strukovni sindikat medicinskih sestara – medicinskih tehničara iz Zagreba, kao II-tužitelj) temeljili na tvrdnjama da su s prvotuženikom 8. prosinca 2004. sklopili Kolektivni ugovor za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja. Istog dana, naveli su dalje tužitelji, I. i II-tuženi su bez suglasnosti tužitelja sklopili Kolektivni ugovor za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja (Dodatak) – Strukovni kolektivni ugovor za liječničku i stomatološku djelatnost.

Naveli su, dalje, kako nisu bili pozvani na kolektivne pregovore za sklapanje osporenog Kolektivnog ugovora iako je prvotuženik bio obvezan pregovarati s pregovaračkim odborom, sastavljenim od zastupnika sindikata koji djeluju na području za koje se sklapa kolektivni ugovor. Pored navedenog, istakli su kako nisu opunomoćili drugotuženika da u njihovo ime zaključi dodatak kolektivnom ugovoru, već uopće nisu znali da se potpisuje osporeni dodatak kolektivnom ugovoru.

5. Odlučujući o tužbenom zahtjevu tužitelja, prvostupanjski sud ga je usvojio, prethodno utvrdivši sljedeće činjenice:

– da su I-tužitelj, II-tužitelj, Sindikat zdravstva, socijalne zaštite i mirovinsko – invalidskog osiguranja Hrvatske i podnositelj s jedne strane, a Vlada Republike Hrvatske s druge strane sklopili 8. prosinca 2004. Kolektivni ugovor za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja (u nastavku: KU) te da su istoga dana, tj. 8. prosinca 2004. I-tuženik, kao jedna ugovorna stranka te podnositelj, kao druga ugovorna strana sklopili Kolektivni ugovor za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja (Dodatak) – Strukovni kolektivni ugovor (SKU),

– da je na području za koje se sklapao KU zastupljeno više sindikata,

– da je I-tuženik o sklapanju Dodatka – SKU-a pregovarao s pregovaračkim odborom koji nije bio zastupljen od zastupnika svih sindikata, već da su u pregovaračkom odboru bili samo članovi podnositelja.

Temeljem tako utvrđenog činjeničnog stanja prvostupanjski sud ga je usvojio zaključivši da je postupak pregovaranja i sklapanja osporenog Dodatka (SKU) proveden suprotno članku 186. stavku 1. Zakona o radu (»Narodne novine« broj 38/95., 54/95.,65/95., 17/01., 82/01., 114/03. i 30/04. (u nastavku: ZR) jer u njemu nisu sudjelovali predstavnici tužitelja.

Članak 186. stavak 1. ZR-a glasi:

(1) Ako je na području za koje se sklapa kolektivni ugovor zastupljeno više sindikata, odnosno udruga sindikata više razine, poslodavac ili više poslodavaca, udruga poslodavaca ili udruga poslodavaca više razine može o sklapanju kolektivnog ugovora pregovarati samo s pregovaračkim odborom sastavljenim od zastupnika sindikata.

Dakle, zaključivši da je osporeni Dodatak (SKU) sklopljen protivno prisilnom propisu iz članka 195. ZR-a, prvostupanjski sud je, primjenjujući članak 103. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 7/96., 91/96., 112/99. i 88/00., u nastavku: ZOO), utvrdio da je Dodatak (SKU) ujedno i ništav.

Člankom 103. ZOO-a propisano je:

»Ugovor koji je protivan Ustavu Republike Hrvatske, prisilnim propisima te moralu društva ništav je ako cilj povrijeđenog pravila ne upućuje na neku drugu sankciju ili ako zakon o određenom slučaju ne propisuje što drugo.«

U osporenoj presudi prvostupanjski sud je, između ostaloga, istaknuo:

»Sud je utvrdio da je postupak pregovaranja i sklapanja osporavanog Dodatka proveden suprotno čl. 195. Zakona o radu jer u njemu nisu sudjelovali predstavnici tužitelja.

Odredba članka 195. Zakona o radu je kogentna pravna norma, a tuženici su postupili suprotno toj normi.«

6. Odlučujući o žalbama I-tuženika i podnositelja, drugostupanjski sud ih je odbio utvrdivši da je prvostupanjski sud na pravilno utvrđeno činjenično stanje pravilno primijenio mjerodavno materijalno pravo. Taj sud ispitao je presudu suda prvog stupnja i u odnosu na bitne povrede odredbi parničnog postupka, na koje pazi po službenoj dužnosti u smislu članka 354. stavka 2. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99. i 117/03.) i nije našao da bi one u provedenom parničnom postupku bile počinjene.

U obrazloženju svoje odluke drugostupanjski sud je istaknuo:

»Pravilnom se ukazuje ocjena prvostupanjskog suda da postupanje suprotno navedenoj zakonskoj odredbi (kao prisilnom propisu) rezultira ništavošću dodatka SKU, pošto je čl. 103. st.1. ZOO propisano da je ništav ugovor koji je protivan prisilnim propisima.

Isto tako treba reći da budući da je dodatak SKU sklopio samo jedan sindikat – Hrvatski liječnički sindikat – takav bi kolektivni ugovor u čijem sklapanju nisu sudjelovali ostali sindikati te djelatnosti bio već iz tog razloga pravno nevaljan.«

7. Odlučujući o reviziji podnositelja Vrhovni sud ju je odbio ocijenivši kako su u konkretnom slučaju sudovi pravilno primijenili mjerodavno materijalno pravo.

U svojoj odluci Vrhovni sud je istaknuo:

»Naime, pravilno su zaključili nižestupanjski sudovi, a njihov zaključak prihvaća i ovaj sud da Dodatak već sklopljenom Kolektivnom ugovoru za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja – Strukovni kolektivni ugovor za liječničku i stomatološku djelatnost, kojom se na drugačiji način rješavaju prava samo jedne grupacije zdravstvenih djelatnika, mogu sklopiti samo one iste ugovorne stranke koje su sklopile Kolektivni ugovor za djelatnost zdravstva i zdravstvenog osiguranja, te su samo one ovlaštene zajedno mijenjati i dopunjavati ili ukidati pojedina prava propisana već sklopljenim Kolektivnim ugovorom.«

8. Ustavna tužba podnositelja razmotrena je s aspekta povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1., u svezi članka 14. stavka 2. Ustava.

Navedeni članci Ustava glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

»Članak 14.

(...)

Svi su pred zakonom jednaki.«

Člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno je pravo na pravično suđenje.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositeljima osiguravao pravično suđenje.

U spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela sudbene vlasti unutar svoje nadležnosti utvrđene zakonom. Iz pribavljenog spisa predmeta razvidno je da je prvostupanjski sud proveo dokazni postupak na način utvrđen mjerodavnim postupovnim zakonskim odredbama, dok je drugostupanjski sud, odbijajući žalbe I-tuženika i podnositelja, meritorno odgovorio na sve njihove osporavajuće razloge. Također je razvidno da je podnositelj bio u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u njemu uz odgovarajuću stručnu pomoć, poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati pravne lijekove, dok su osporene presude donesene sukladno mjerodavnom pravu Republike Hrvatske te je pravna stajališta i jedinstvenu primjenu zakona Vrhovni sud valjano, jasno, detaljno i na ustavnopravno prihvatljiv način obrazložio.

Stoga je utvrđeno da osporenim presudama podnositelju nisu povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava niti je zbog takvih presuda došlo do povrede ustavnog prava jednakosti pred zakonom, propisanog člankom 14. stavkom 2. Ustava.

9. Odredba članka 26. Ustava propisuje da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti. Navedena ustavna odredba nije mjerodavna u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine« broj 2/05.).

10. Člankom 60. Ustava propisano je:

»Radi zaštite svojih gospodarskih i socijalnih interesa, svi zaposleni imaju pravo osnivati sindikate i slobodno u njih stupati i iz njih istupati.

Sindikati mogu osnivati svoje saveze i udruživati se u međunarodne sindikalne organizacije.

U oružanim snagama i redarstvu zakonom se može ograničiti sindikalno organiziranje.

Poslodavci imaju pravo osnivati udruge i slobodno u njih stupati i iz njih istupati.

Slijedom iznijetoga, na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I. i II. izreke.«

Kako se u konkretnom slučaju nije raspravljalo o sindikalnom organiziranju, navedena ustavna odredba nije mjerodavna.

11. Slijedom iznijetoga, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3501/2010

Zagreb, 16. ožujka 2011.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 37/2011-878