## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-937/2003 od 9. lipnja 2004.

### NN 97/2004 (15.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-937/2003 od 9. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1854

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar
Klarić, pred­sjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija,
Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić,
Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o
ustavnoj tužbi M. B. iz D. M., koju zastupa B. P., odvjetnica iz O., na
sjednici održanoj 9. lipnja 2004., donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositeljici ustavne tužbe, M. B. iz D. M., određuje se
primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst) u iznosu
od 7.250,00 kn.

III. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositeljice za njezinu isplatu Ministarstvu financija Republike
Hrvatske.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

O b r a z l o ž e n j e

1. Ustavna tužba podnesena je 12. ožujka 2003.,
temeljem odredaba članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Repub­like
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu:
Ustavni zakon), jer podnositeljica smatra da postupak, koji je tužbom Općinskom
sudu u Donjem Miholjcu pokrenula 30. listopada 1992., a u kojem je ovrha
pravomoćne presude odgođena do odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske o
zahtjevu za zaštitu zakonitosti, traje preko razumnog roka, čime su joj
povrijeđena prava iz članaka 3., 14., 54. i 55. u svezi prava na pošteno
suđenje u razumnom roku iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositeljica predlaže usvojiti ustavnu tužbu i
odrediti joj primjerenu naknadu u iznosu od 30.000,00 kn.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona,
utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositeljice, zajamčenog u članku 29. stavku 1. Ustava:

– podnositeljica je
tužbom podnesenom 30. listopada 1992. pred Općinskim sudom u Donjem Miholjcu,
pokrenula postupak radi poništenja rješenja tuženika, klase: 930-04/92-01/87 od
16. rujna 1992., o stavljanju na raspolaganje Općinskom sekretarijatu za
upravne i stručno-analitičke poslove – Zavodu za katastar i geodetske poslove
Skupštine općine Donji Miholjac;

– prva rasprava održana
je 25. studenoga 1992., a druga 11. prosinca 1992. kada je donesena i presuda,
broj: P-140/92-6, ko­jom je podnositeljičina tužba odbijena;

– protiv prvostupanjske
presude od 11. prosinca 1992., podnositeljica je 23. ožujka 1993. izjavila
žalbu koju je tadašnji Okružni sud u Osijeku usvojio rješenjem od 25. studenoga
1993. i predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovno suđenje;

– sljedeća rasprava u ponovnom postupku pred
Općinskim sudom u Donjem Miholjcu održana je 22. prosinca 1993., na kojoj
podnositeljica preinačuje tužbeni zahtjev tako da traži i naknadu plaće, a na
istoj je raspravi donesena i presuda kojom je tužbeni zahtjev u cijelosti
usvojen poništavanjem tuženikovog rješenja od 16. rujna 1992. i dosudom naknade
plaće za utuženo razdoblje; protiv te presude tuženik se žali, no Županijski
sud u Osijeku žalbu odbija i potvrđuje prvostupanjsku presudu od 22. prosinca
1993., pa protiv drugostupanjske presude, broj: Gž-448/94-2 od 28. travnja
1994., tuženik 14. lipnja 1994. izjavljuje reviziju;

– dopisom, broj:
Rev-2716/1994 od 18. listopada 1995., Vrhovni sud Republike Hrvatske traži od
Općinskog suda u Donjem Miholjcu da izvrši izvide radi utvrđenja je li i kada
prestala postojati tužena Općina Donji Miholjac;

– u svezi dopisa
Vrhovnog suda Republike Hrvatske od 18. listopada 1995., Općinski sud u Donjem
Miholjcu donosi 6. prosinca 1995. rješenje kojim se u ovoj pravnoj stvari
oglašuje stvarno nenadležnim te će po pravomoćnosti tog rješenja predmet
ustupiti Općinskom sudu u Osijeku kao mjesno i stvarno nadležnom;

– protiv rješenja Općinskog suda u Donjem
Miholjcu od 6. prosinca 1995., podnositeljica podnosi 21. prosinca 1995. žalbu;

– Županijski sud u
Osijeku, rješenjem, broj: Gž-19/96-2 od 15. veljače 1996., usvaja žalbu
podnositeljice protiv rješenja Općinskog suda u Donjem Miholjcu od 6. prosinca
1995., ukida to rješenje i predmet vraća prvostupanjskom sudu na ponovni
postupak;

– dopisom od 29.
veljače 1996. Općinski sud u Donjem Miholjcu moli pročelnika Općine Donji
Miholjac da mu dostavi podatke kada je službeno bivša općina Donji Miholjac kao
pravna osoba prestala postojati, sporazum o preuzimanju nekretnina, pokretnina,
financijskih sredstava te prava i obveza bivše općine Donji Miholjac, kao i akt
o preuzimanju pojedinih djelatnika zaključen radi provođenja Uredbe o ustrojstvu
županijskih ureda, radi dostave tih podataka Vrhovnom sudu Republike Hrvatske;

– dopisom od 5. ožujka
1996., Općinsko poglavarstvo općine Donji Miholjac udovoljava dopisu Općinskog
suda u Donjem Miholjcu od 29. veljače 1996., osim u dijelu koji se odnosi na
preuzimanje pojedinih djelatnika, pa i podnositeljice, s obrazlo­ženjem da oni
nisu preuzeti, odnosno raspoređeni, jer su u tijeku radni sporovi između tih
djelatnika i Općine Donji Miholjac;

– na ročištu 11. ožujka
1996. pred Općinskim sudom u Donjem Miholjcu, taj sud prvo donosi rješenje
prema kojem je u ovoj pravnoj stvari prestankom postojanja bivše općine Donji
Miholjac kao pravne osobe uslijedio prekid postupka, a nakon iskaza
opunomoćenika Općine Donji Miholjac prema kojem se u ovoj pravnoj stvari ne
može postupati prije odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske o reviziji tužene
od 14. lipnja 1994., donosi rješenje kojim se to ročište odgađa i novo zakazuje
za 1. travnja 1996.;

– na ročištu 1. travnja
1996., riješeno je da se ono odgodi, a novo je zakazano za 9. travnja 1996.;

– na ročištu 9. travnja
1996. riješeno je da se zatraže podaci o konstituiranju Županije
osječko-baranjske, nakon čega će se odlučiti o nastavljanju prekinutog
postupka;

– rješenje o
nastavljanju postupka i njegovom preuzimanju od strane pravnih sljednika bivše
općine Donji Miholjac, Općinski sud u Donjem Miholjcu donosi 12. travnja 1996.,
no protiv tog rješenja žalbu podnosi Državno pravobraniteljstvo Županije
osječko-baranjske;

– rješenjem od 22. kolovoza 1996., broj:
Gž-861/96-2, Županijski sud u Osijeku usvaja žalbu Državnog pravobraniteljstva
Županije osječko-baranjske protiv rješenja Općinskog suda u Donjem Miholjcu od
12. travnja 1996., i ukida to rješenje s obrazloženjem da u toj pravnoj stvari
prekida postupka uopće nije bilo, pa nije bilo mjesta niti donošenju rješenja o
nastavljanju postupka;

– dopisom od 21. listopada 1996., Općinski sud u
Donjem Miholjcu dostavlja spis predmeta Vrhovnom sudu Republike Hrvatske s
odgovorom na njegov dopis od 18. listopada 1995.;

– Vrhovni sud Republike Hrvatske, rješenjem,
broj: Rev-2074/1996-2 od 15. svibnja 1997., prihvatio je reviziju tuženih i
ukinuo presudu Županijskog suda u Osijeku od 28. travnja 1994., broj: Gž-448/94
i presudu Općinskog suda u Donjem Miholjcu od 22. prosinca 1994., broj:
P-217/93 te predmet vratio sudu prvog stupnja na ponovno suđenje;

– Općinski sud u Donjem Miholjcu, rješenjem,
broj: P-103/97-46 od 16. listopada 1997. oglašuje se u ovoj pravnoj stvari,
stvarno nenadležnim, s tim da je po pravomoćnosti tog rješenja predmet
ustupljen stvarno i mjesno nadležnom Općinskom sudu u Valpovu 13. studenoga
1997.;

– podneskom od 2.
veljače 1999., upućenom Općinskom sudu u Valpovu, podnositeljica ostaje kod
tužbe protiv Županije osječko-baranjske i predlaže tom sudu određivanje
privremene mjere vraćanjem na rad;

– Općinski sud u
Valpovu, rješenjem, broj: P-289/97-49 od 4. veljače 1999. odbija
podnositeljičin prijedlog za određivanje privremene mjere od 2. veljače 1999.,
pa ona protiv tog rješenja podnosi žalbu, koju Županijski sud u Osijeku odbija
kao neosnovanu, rješenjem, broj: Gž-493/99-2 od 25. ožujka 1999.;

– na ročištu 26.
svibnja 1999. pred Općinskim sudom u Valpovu, zbog promjene vijeća i proteka
vremena, glavna rasprava počinje iznova te sud rješava da će o prijedlogu
podnositeljice za financijsko-knjigovodstveno vještačenje i saslušanje svjedoka
odlučiti naknadno, nakon što opunomoćenik tužiteljice (podnositeljice ustavne
tužbe) dostavi svoje očitovanje na navode opuno­moćenika tuženika te fotokopiju
radne knjižice tužiteljice radi utvrđenja je li ona u međuvremenu zasnovala
radni odnos, što je učinjeno 18. studenoga 1999.;

– na ročištu 12.
travnja 2000. pred Općinskim sudom u Valpovu, izvodi se dokazni postupak, a
radi pribavljanja daljnjih dokaza, rasprava se odgađa;

– na ročištu 26.
veljače 2001. pred Općinskim sudom u Valpovu pročitan je nalaz i mišljenje
knjigovodstvenog vještaka;

– sljedeće ročište
održano je 21. ožujka 2001. te je na njemu prihvaćen prijedlog tuženika za
saslušanje daljnjih svjedoka;

– na ročištu 13. lipnja
2001. saslušan je jedan svjedok, nakon čega je rasprava odgođena, jer nije
pristupio drugi svjedok za kojeg nije iskazana uredna dostava;

– na ročište 29. lipnja
2001. nije pristupio uredno pozvani svjedok, pa je rasprava odgođena, a
sljedeća je zakazana za 8. kolovoza 2001.;

– na ročištu 8.
kolovoza 2001. saslušan je svjedok, no rasprava je odgođena radi izvođenja
daljnjih dokaza;

– na ročištu 2.
studenoga 2001. glavna rasprava pred Općin­skim sudom u Valpovu je zaključena
te je donesena presuda, broj: P-289/97-89, kojom je usvojen tužbeni zahtjev
podnositeljice; protiv te presude tuženik je podnio žalbu koju je Županijski
sud u Osijeku odbio presudom, broj: Gž-1560/02-2 od 3. listopada 2002., pa je
tuženik izjavio reviziju, a Državno odvjetništvo Republike Hrvatske podiglo je
zahtjev za zaštitu zakonitosti;

– rješenjem Općinskog suda u Zagrebu, broj:
Ovrpl-3873/02 od 27. veljače 2003. odgođena je ovrha pravomoćne i ovršne
presude Općinskog suda u Valpovu, broj: P-289/97 od 2. studenoga 2001. radi
namirenja dužne tražbine, određena rješenjem Općin­skog suda u Zagrebu, broj:
Ovrpl-3873/02 od 24. siječnja 2003.;

– presudom Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: Revr-129/03-2 i Gzz-46/03-2 od 11. lipnja 2003. djelomično je prihvaćena
revizija i zahtjev za zaštitu zakonitosti i preinačene prvostupanjska i
drugostupanjska presuda, odbijen je dio tužbenog zahtjeva, a u preostalom
dijelu su revizija i zahtjev za zaštitu zakonitosti odbijeni kao neosnovani.

OČITOVANJE VRHOVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je dopisom od 11. lipnja 2003. zatražio od Vrhov­nog
suda Republike Hrvatske da se izjasni o navodima ustavne tužbe i da dostavi
Ustavnom sudu presliku spisa predmeta.

U očitovanju od 2.
srpnja 2003. Vrhovni sud Republike Hrvatske navodi da je predmete, broj:
Gzz-46/03 i Revr-129/03 zaprimio 11. ožujka 2003., i da su odmah raspoređeni u
rad te je dostavio preslik cijelog spisa predmeta.

Preslik presude, broj:
Revr-129/03-2 i Gzz-46/03-2 od 11. lipnja 2003., Vrhovni sud je dostavio
Ustavnom sudu 16. ožujka 2004.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama (...).«.

Odredbom članka 63.
Ustavnog zakona propisano je:

»(1) Ustavni sud će
pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u
slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud
(...).

(2) U odluci kojom
usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga
članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će
taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za
donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u
»Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka
2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju
zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i
obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje
iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke
za njezinu isplatu.«

*Ustavna tužba je
osnovana.*

5. Povredu ustavnog
prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu
osobitih okolnosti svakoga pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i cijeli
sudski spis predmeta, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile
pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredaba članka 63. Ustavnog
zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je 30.
listopada 1992. godine podnošenjem tužbe Općinskom sudu u Donjem Miholjcu.
Ustavna tužba podnesena je 12. ožujka 2003. Ustavni sud utvrđuje da je do dana
podnošenja ustavne tužbe postupak, iako već u stadiju ovrhe pravomoćne presude
i u postupku pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske u povodu izvanrednih
pravnih lijekova, tj. revizije i zahtjeva za zaštitu zakonitosti, trajao ukupno
deset (10) godina, četiri (4) mjeseca i trinaest (13) dana.

Ustavni sud napominje,
međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda i protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljud­skih
prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine«, Međunarodni ugovori, broj 18/97,
6/99 – pročišćeni tekst, 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o
potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjega pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Konvencije
pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja, između ostalog, propisuje:

»Radi utvrđivanja
svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov
slučaj.«.

Sukladno navedenom,
pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjega pravnog
poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije (5. studenoga 1997. godine). S druge strane, pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000., izmjenama članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 113/00). Iz navedenih razloga, ispitivanje razumnosti
trajanja sud­skih postupaka prije 5. studenoga 1997., u pravilu, ne bi moglo
biti predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog
zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo ni kao konvencijsko ni kao ustavno.

Ustavni sud je, u
konkretnom slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem, s aspekta
povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od
5. studenoga 1997. (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđi­vanju
Konvencije) do 12. ožujka 2003. (to jest do dana podno­šenja ustavne tužbe),
što ukupno iznosi pet (5) godina, četiri (4) mjeseca i sedam (7) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Pregledom sudskog spisa predmeta, utvrđeno je da
su sudovi održali 14 ročišta, tri puta donosili prvostupanjsku i
drugostupanjsku presudu i više rješenja, a doneseno je i jedno revizijsko
rješenje, te da je postupak pravomoćno okončan presudom Županijskog suda u
Osijeku od 3. listopada 2002., nakon čega je izjav­ljena revizija i podignut
zahtjev za zaštitu zakonitosti.

Međutim, nikako se ne
može smatrati da bi ukupno trajanje sudskog postupka u parnici iz radnog odnosa
u kojoj, prema ocjeni Ustavnog suda, nije bilo osobito složenih ni činjeničnih
ni pravnih pitanja, udovoljilo zahtjevu suđenja u razumnom roku zajamčenom
člankom 29. stavkom 1. Ustava. Stoga, Ustavni sud utvrđuje da je povrijeđeno
ustavno pravo podnositeljice da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud
u razumnom roku odluči o njenim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno član­kom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJICE USTAVNE TUŽBE
(TUŽITELJICE U SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositeljica ustavne tužbe nije svojim
ponašanjem pridonijela duljini sudskog postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Dosadašnji tijek sudskog postupka ukazuje da se
u konkretnom slučaju ne radi o osobito složenoj sudskoj stvari.

POSEBNE OKOLNOSTI SLUČAJA

6. Vrhovni sud
Republike Hrvatske izvijestio je Ustavni sud da je u konkretnom predmetu donio
presudu 11. lipnja 2003. godine. Na dan donošenja presude Vrhovnog suda
Republike Hrvatske postupak pred Ustavnim sudom još nije bio okončan.

Sukladno navedenom, u
skladu je s načelom vladavine prava da u primjeni članka 63. Ustavnog zakona
Ustavni sud ispituje eventualnu povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, nastalu u razmatranom pravno relevantnom razdoblju koje
prema čvrstoj i ustaljenoj ustavnosudskoj praksi završava danom podnošenja
ustavne tužbe, kao samostalnu povredu, neovisno o tome je li sudska odluka ipak
donesena prije no što je okončan sam ustavnosudski postupak.

7. U konkretnom slučaju,
odluka nadležnog suda nije donesena do podnošenja ustavne tužbe Ustavnom sudu,
pa je pravno relevantno razdoblje, za koje je Ustavni sud utvrdio povredu us­tav­nog
prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, trajalo od 5.
studenoga 1997. godine do dana podnošenja ustavne tužbe 12. ožujka 2003.
godine.

Za navedeno razdoblje,
u kojem je povreda nastupila, podnositeljici pripada pravo na primjerenu
naknadu u iznosu od 7.250,00 kuna. Pri utvrđivanju visine naknade, temeljem
članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzeo je u obzir sve okolnosti
slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se radi.

Uvažavajući činjenicu
da je sudska odluka u konkretnom predmetu donesena nakon prestanka trajanja
pravno relevantnog razdoblja u kojem je Ustavni sud ispitivao i utvrdio povredu
us­tav­nog prava podnositeljice zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava,
ovlaštenje Ustavnog suda da nadležnom redovnom sudu naloži donošenje sudske
odluke u određenom roku, utemeljeno na članku 63. stavku 2. Ustavnog zakona, u
konkretnom slučaju nije potrebno primijeniti.

8. Sukladno odredbi
članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III.
izreke ove odluke.

9. Odluka o objavi
(točka IV. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-937/2003

Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 97/2004-1854