## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2100/2002 od 16. lipnja 2004.

### NN 100/2004 (20.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2100/2002 od 16. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

1911

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću
za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik
Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i
Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi P. D., K. D. i B.
T., svi iz Z., koje zastupa G. H., odvjetnica iz Z., na sjednici održanoj 16.
lipnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti
presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom, pod brojem: P-5610/90, u
najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest mjeseci, računajući od prvog
idućeg dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst), podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena naknada
zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst):

– P. D. iz Z. u iznosu od 5.050,00 kuna;

– K. D. (koju zastupa staratelj P. D.) iz Z. u
iznosu od 5.050.00 kuna i

– B. T. iz Z. u iznosu od 5.050,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit
će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba, podnijeta 20. rujna 2002.
godine, temelji se na odredbama članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon).

Podnositelji navode da se kod Općinskog suda u
Zagrebu vodi postupak radi razvrgnuća suvlasničke zajednice, pod brojem:
P-5610/90, koji traje preko dvanaest godina. Navode kako zbog toga trpe materijalnu
štetu te da im je uskraćeno ustavno pravo na brzo i pošteno suđenje.

Predlažu da Ustavni sud poduzme radnje u okviru
svojih nadležnosti.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, na temelju očitovanja
predsjednika Općinskog suda u Zagrebu, broj: 23-Su-1669/02 od 2. prosinca 2002.
godine, u predmetu tog suda, broj: P-5610/90 utvrdio sljedeće činjenice, koje
su pravno relevantne za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

– podnositelji su 2. studenoga 1990. godine
podnijeli tužbu radi utvrđenja razvrgnuća suvlasničke zajednice protiv tuženika
S. B. i M. B., oboje iz Z.;

– 4. ožujka 1991. godine održano je pripremno
ročište na kojem je punomoćnik tuženika dao odgovor na tužbu;

– podnescima od 23. srpnja 1991. godine, 14.
veljače, 9. ožujka i 23. lipnja 1992. godine punomoćnik podnositelja moli
zakazivanje ročišta;

– podneskom od 28. rujna 1992. godine, punomoćnik
podnositelja obavijestio je sud da je otkazao punomoć za zastupanje;

– na ročištu od 10.
studenoga 1992. godine, drugotužena je izvijestila sud da je prvotuženik u
međuvremenu umro, te da ostavinski postupak nije proveden;

– uz podnesak od 29.
srpnja 1993. godine dostavljena je punomoć novog punomoćnika podnositelja i sud
je obaviješten da je P. D. rješenjem Centra za socijalni rad, broj:
UP/I-09/1-1-554/1-79 od 11. lipnja 1979. imenovan za staratelja K. D., koja je
rješenjem Općinskog suda u Zagrebu, broj: 17-R1-4035/75 od 12. veljače 1976.
godine, potpuno lišena poslovne sposobnosti;

– podneskom od 27.
lipnja 1997. godine punomoćnik podnositelja obavještava sud o nasljednicima
pok. prvotuženika i moli zakazivanje ročišta;

– podnescima od 23.
veljače i 27. travnja 1998. godine punomoćnik podnositelja ponovno moli
zakazivanje ročišta;

– na ročištu održanom
7. listopada 1998. godine riješeno je da se priklope spisi tog suda, broj:
O-4700/78 i broj: O-3404/90, punomoćniku podnositelja naloženo je da dostavi
novi zemljišno-knjižni izvadak, a punomoćniku tuženika da dostavi presliku
ugovora o doživotnom uzdržavanju;

– podneskom od 4.
studenoga 1998. godine, punomoćnik podnositelja postupio je prema rješenju
suda, a podneskom od 4. siječnja 1999. to je učinio i punomoćnik tuženika;

– podnescima od 12.
travnja 1999. godine, 24. veljače i 28. rujna 2000. godine punomoćnik
podnositelja, zbog starije životne dobi i slabog zdravstvenog stanja svih
podnositelja, moli zakazivanje ročišta;

– 6. lipnja 2001.
godine održano je ročište na kojem je izveden dokaz saslušanjem drugotužene, te
je naloženo punomoćniku podnositelja da uplati predujam za izlazak suda radi
izvođenja dokaza saslušanjem podnositelja na adresi stanovanja;

– podneskom od 19. studenoga 2001. godine punomoćnik
podnositelja moli zakazivanje ročišta;

– očevid zakazan za dan 19. ožujka 2002. godine
na adresi podnositelja, nije održan zbog spriječenosti suca;

– 20. rujna 2002. godine podnositelji su
podnijeli ustavnu tužbu;

– 13. svibnja 2004. godine, provjerom u
pisarnici Općinskog suda u Zagrebu utvrđeno je da u ovom predmetu nije
zaključena glavna rasprava i donijeta presuda, te da je sljedeće ročište
zakazano za dan 18. lipnja 2004. godine.

OČITOVANJE OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na temelju članka 69. stavka 1. alineje 2.
Ustavnog zakona, Ustavni sud je dana 12. studenoga 2002. godine od Općinskog
suda u Zagrebu zatražio da dostavi presliku spisa i da se izjasni o navodima
ustavne tužbe.

U očitovanju tog suda, broj: 23-Su-1669/02 od 2.
prosinca 2002. godine, ukratko je izložen tijek postupka naveden u prethod­noj
točki obrazloženja i dostavljena je preslika spisa predmeta tog suda, broj:
P-5610/90.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4. Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava
Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i
obvezama (...).«.

Odredbom članka 63. Ustavnog zakona, propisano
je:

»(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima
i obvezama stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonošenja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će
nadležnom sudu odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno
odlučiti o pravima i obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje
teći idućeg dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede
njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama
podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz
državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za
njezinu isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

5. Povredu ustavnog prava na donošenje sudske
odluke u razumnom roku, Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti
svakog pojedinog slučaja.

Razmatranjem razloga ustavne tužbe i očitovanja
Općinskog suda u Zagrebu u svezi s postupanjem u predmetu, broj: P-5610/90
Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju ostvarile pretpostavke za
postupanje temeljem odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim
utvrđenjima:

5.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski parnični postupak započeo je
tužbom podnositelja koja je podnesena 2. studenoga 1990. godine Općinskom sudu
u Zagrebu. Postupak je još u tijeku pred sudom prvog stupnja. Od dana podnošenja
tužbe nadležnom sudu do podnošenja ustavne tužbe, postupak traje jedanaest (11)
godina, deset (10) mjeseci i osamnaest (18) dana.

Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola br. 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 18/97, 6/99 – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Zakon o
potvrđivanju Konvencije) stupio je na snagu 5. studenoga 1997. godine.

Od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda
Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska konvencija) čine, temeljem članka
140. Ustava Republike Hrvatske, dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske.
Dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba
članka 6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje«,
koja, između ostaloga, propisuje:

»Radi utvrđivanja svojih prava i obveza
građanske naravi (...) svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita njegov slučaj.«.

Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
čini dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na
snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije (5. studenoga 1997.). Pravo na donošenje
sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9.
studenoga 2000. godine (dana proglašenja Promjena Ustava).

Ustavni sud je, u
konkretnom slučaju, ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem, s aspekta
povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka, smatra razdoblje od
5. studenoga 1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o
potvrđivanju Konvencije) do 20. rujna 2002. godine (to jest do dana podnošenja
ustavne tužbe), što ukupno iznosi četiri (4) godine, deset (10) mjeseci i
petnaest (15) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

U postupku je, od dana
podnošenja tužbe do dana podnošenja ustavne tužbe, održano samo četiri ročišta
za glavnu raspravu, stranke su dostavile sudu tražene isprave, a u dokaznom
postupku izveden je samo dokaz saslušanjem drugotužene.

Analizirajući
postupanje nadležnog suda, u razmatranom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da
se razdoblje potpune neaktivnosti Općinskog suda u Zagrebu proteže od 7.
listopada 1998. godine do 6. lipnja 2001. godine, što ukupno iznosi dvije (2)
godine, sedam (7) mjeseci i trideset (30) dana.

Nadležni sud je, kako u
razmatranom razdoblju, tako i u razdoblju prije 5. studenoga 1997. godine,
postupao neučinkovito i svojom neaktivnošću je u potpunosti pridonio nerazumnom
trajanju postupka.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TUŽITELJA U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelji ustavne
tužbe, kao tužitelji u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda, uredno
su postupali po nalozima suda i nisu doprinijeli dugotrajnosti postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Iz dosadašnjeg tijeka
postupka Sud ocjenjuje da se u slučaju podnositelja ne radi o složenom sudskom
postupku.

6. Imajući u vidu sve
navedene činjenice i okolnosti, Ustavni sud je utvrdio da je dugim trajanjem
parničnog postupka, u kojem još uvijek nije donesena niti prvostupanjska
presuda, podnositeljima povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima ili
obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu
odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, odlučeno kao pod točkama I. i II.
izreke odluke.

7. Sukladno odredbi
članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV.
izreke ove odluke.

Pri utvrđivanju visine
naknade, temeljem članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, Ustavni sud uzima u
obzir sve okolnosti slučaja, imajući pritom u vidu i vrstu postupka o kojem se
radi.

8. Odluka o objavi
(točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2100/2002
Zagreb, 16. lipnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 100/2004-1911