### NN 133/2015 (9.12.2015.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2698/2015 od 28. listopada 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2508

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Davor Krapac, Antun Palarić i Duška Šarin, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli A. B., mldb. X. X. i mldb. Y. X., oboje zastupani po ocu i z. z. A. B., svi iz K., koje zastupaju T. P. i I. B., odvjetnice iz Z., na sjednici održanoj 28. listopada 2015. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Ustavnu tužbu s prijedlogom za odgodu ovrhe podnijeli su A. B., mldb. X. X. i mldb. Y. X., oboje zastupani po ocu i z. z. A. B., svi iz K. (u daljnjem tekstu: podnositelji), koje u postupku pred Ustavnim sudom zastupaju T. P. i I. B., odvjetnice iz Z. Ustavna tužba je pravodobna i dopuštena.

Ustavna tužba podnesena je protiv presude i rješenja Županijskog suda u Zadru (u daljnjem tekstu: drugostupanjski sud) broj: Gž-2351/14-12 od 15. travnja 2015., kojom je djelomično odbijena žalba prvopodnositelja (tuženika – protutužitelja) i potvrđena presuda Općinskog suda u Pagu (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: P-259/13-44 od 30. travnja 2014. pod točkama 4. i 5. izreke presude, kao i dopunska presuda istog suda broj: P-259/13-51 od 23. lipnja 2014. te je djelomično preinačena presuda prvostupanjskog suda (od 30. travnja 2014.) pod točkama 1. i 2. izreke (u pogledu računanja roka od kada je prvopodnositelj dužan uzdržavati mldb. djecu). Drugostupanjski sud je rješenjem uvažio žalbu prvopodnositelja i djelomično preinačio rješenje prvostupanjskog suda pod točkom 3. izreke, kojom je odlučeno o prijedlogu za određivanje privremene mjere na način da je odbijen prijedlog tužiteljice i mldb. djece (drugopodnositelja i trećepodnositeljice) za određivanjem privremene mjere radi osiguranja nenovčane tražbine.

Presudom prvostupanjskog suda od 30. travnja 2014. usvojen je tužbeni zahtjev tužiteljice C. B. (izvanbračne supruge prvopodnositelja i majke drugopodnositelja i trećepodnositeljice) radi uzdržavanja te je određeno da prvopodnositelj za uzdržavanje mldb. djece doprinosi 937,55 kuna (za svako dijete) mjesečno počev od dana podnošenja tužbe sudu (29. svibnja 2013.) pa nadalje dok za to budu postojali zakonski uvjeti (točke 1. i 2. izreke) te je radi osiguranja novčane tražbine tužiteljice (predlagateljice osiguranja) određena privremena mjera, kojom je propisano da je prvopodnositelj dužan doprinositi 700,00 kuna mjesečno za svako dijete od podnošenja privremene mjere sudu do pravomoćnog okončanja parničnog postupka (točka 3. izreke). Nadalje, istom presudom (točke 4. i 5. izreke) odbijeni su tužbeni zahtjevi prvopodnositelja (i drugopodnositelja i trećepodnositeljice) radi donošenja odluke da mldb. djeca (drugopodnositelj i trećepodnositeljica) žive s ocem (prvopodnositeljem) uz nalog majci, kao i svakoj trećoj osobi kod koje se djeca nalaze, da u roku od 24 sata predaju ocu mldb. djecu, da se odrede susreti i druženja s majkom i djecom (pobliže navedeno u točkama 4. i 5. izreke prvostupanjske presude) te da se naloži majci da za uzdržavanje mldb. djece doprinosi određeni iznos (pobliže određeno u točki 5. podtočki III. izreke prvostupanjske presude).

Dopunskom presudom prvostupanjskog suda broj: P-259/13-51 od 23. lipnja 2014. prvostupanjski sud odredio je (u točki 1. izreke) da se drugopodnositelj i trećepodnositeljica (mldb. X. X. i mldb. Y. X.) povjeravaju na odgoj i čuvanje majci te je naloženo prvopodnositelju (ocu) predaju djece majci u roku od 8 dana. Prvostupanjski sud je u točki 2. izreke navedene presude odredio susrete i druženje prvopodnositelja i mldb. djece (pobliže navedeno u točki 2. izreke).

1.1. Podnositelji u ustavnoj tužbi navode da su im osporenim presudama povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 29. stavkom 1. i 35. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), te ističu povredu konvencijskih prava zajamčenih člancima 6. stavkom 1. i 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispr., 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI SLUČAJA

2. Uvidom u spis prvostupanjskog suda, navode ustavne tužbe i osporene presude utvrđeno je sljedeće:

2.1. Prvopodnositelj i C. B. (majka drugopodnositelja i trećepodnositeljice) živjeli su u izvanbračnoj zajednici u kojoj su rođena zajednička djeca mldb. X. (sada u dobi od 5 godina i 11 mjeseci) i mldb. Y. (sada u dobi od 2 godine i 6 mjeseci).

Navedena izvanbračna zajednica bila je trajno i teško poremećena i nastavak iste nije bio moguć (prestala je u svibnju 2013.). C. B. je zajedno s malodobnom djecom napustila njihov zajednički dom te se smjestila u CDZŽD (zbog svakodnevnih prepirki s prvopodnositeljem i njegovim roditeljima te »psihičkog i fizičkog maltretiranja«). U navedenom periodu prvopodnositelj je povremeno dolazio u dom radi susreta s djecom.

Tijekom boravka u navedenom domu C. B. podnijela je 29. svibnja 2013. tužbeni zahtjev (uz prijedlog za određivanje privremene mjere) protiv prvopodnositelja (tuženika) Općinskom sudu u Pagu radi plaćanja uzdržavanja, dok je prvopodnositelj tijekom postupka podnio (kao i mldb. djeca) protutužbeni zahtjev (prethodno prijedlog za određivanje privremene mjere) radi donošenja odluke s kojim će roditeljem živjeti mldb. djeca te održavanja susreta i druženja s majkom (uz prijedlog da mldb. djeca žive s ocem). Kao odgovor na takav zahtjev prvopodnositelja C. B. podnijela je sudu podnesak kojim je tražila od suda da donese odluku da se mldb. djeca, X. i Y., povjere na čuvanje i odgoj majci te da se odrede susreti i druženja s ocem.

2.2. Ovršni postupak (broj: Ovr-37/14):

Prvostupanjski sud je, nadalje, usvojio prijedlog prvopodnositelja radi određivanja privremene mjere i donio rješenje broj: P-259/2013-28 od 27. prosinca 2013., kojim je odredio da mldb. djeca žive s prvopodnositeljem, naloženo je majci da djecu preda u roku od 24 sata ocu te su određeni susreti i druženje majke i mldb. djece. Prvostupanjski sud je u izreci rješenja odredio da privremena mjera traje do pravomoćnosti presude u parničnom predmetu broj P-259/2013.

U međuvremenu je istekao rok boravka C. B. i mldb. djeci u CDZŽD (17. siječnja 2014.) te su temeljem rješenja prvostupanjskog suda od 27. prosinca 2013. mldb. djeca preseljena kod prvopodnositelja (oca) u K., a C. B. preselila se kod djeda u stan u R. na adresi M. V. 4 (naknadno se preselila kod svojih roditelja na adresi N. K. 10, R.).

C. B. je na navedeno rješenje od 27. prosinca 2013., kojim je određena privremena mjera, podnijela žalbu te je drugostupanjski sud usvojio žalbu i predmet vratio na ponovni postupak (u ponovnom postupku predmet se vodio pod brojem Ovr-37/14). C. B. je 12. veljače 2014. podnijela prijedlog za protuovrhu radi predaje djece majci. Prvostupanjski sud donio je rješenje o protuovrsi broj: Ovr-37/14-2 od 14. veljače 2014. radi predaje djece majci, koje je ukinuto rješenjem drugostupanjskog suda i predmet je opetovano vraćen na ponovni postupak. Podneskom od 3. lipnja 2015. C. B. (protuovrhovoditeljica zajedno s mldb. djecom) izvijestila je sud da povlači prijedlog za ovrhu u predmetnoj ovršnoj stvari, nakon čega je prvostupanjski sud donio rješenje od 3. lipnja 2015. o obustavi ovršnog postupka.

2.3. Prvostupanjski sud usvojio je tužbeni zahtjev tužiteljice C. B. radi uzdržavanja (presuda od 30. travnja 2014.) te je odredio da prvopodnositelj za uzdržavanje mldb. djece doprinosi 937,55 kuna (za svako dijete) mjesečno počev od dana podnošenja tužbe sudu (29. svibnja 2013.) pa nadalje dok za to budu postojali zakonski uvjeti (točke 1. i 2. izreke) te je radi osiguranja novčane tražbine tužiteljice (predlagateljice osiguranja) određena privremena mjera, kojom je propisano da je prvopodnositelj dužan doprinositi 700,00 kuna mjesečno za svako dijete od podnošenja privremene mjere sudu do pravomoćnog okončanja parničnog postupka (točka 3. izreke). Nadalje, istom presudom (točke 4. i 5. izreke) odbijeni su tužbeni zahtjevi prvopodnositelja (i drugopodnositelja i trećepodnositeljice) radi donošenja odluke da mldb. djeca (drugopodnositelj i trećepodnositeljica) žive s ocem (prvopodnositeljem) uz nalog majci da u roku od 24 sata preda ocu mldb. djecu, da se odrede susreti i druženja s majkom i djecom (pobliže navedeno u točkama 4. i 5. izreke prvostupanjske presude) te da se naloži majci da za uzdržavanje mldb. djece doprinosi određeni iznos (pobliže određeno u točki 5. podtočki III. izreke prvostupanjske presude).

Prvostupanjski sud propustio je odlučiti o svim zahtjevima stranaka (o zahtjevu C. B. radi donošenja odluke o povjeravanju djece na čuvanje i odgoj majci) te je, na temelju prijedloga C. B. i mldb. drugopodnositelja i trećepodnositeljice, sukladno članku 340. stavku 1. Zakona o parničnom postupku (»Narodne novine« broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01., 117/03., 88/05., 2/07., 84/08., 96/08., 123/08., 57/11., 148/11. i 25/13., u daljnjem tekstu: ZPP) i članku 100. stavku 1. Obiteljskog zakona (»Narodne novine« broj 116/03., 17/04., 136/04., 107/07., 57/11. i 61/11.), donio dopunsku presudu (presuda od 23. lipnja 2014.), kojom je odredio (u točki 1. izreke) da se drugopodnositelj i trećepodnositeljica (mldb. X. X. i mldb. Y. X.) povjeravaju na odgoj i čuvanje majci te je naloženo prvopodnositelju (ocu) da preda djecu majci u roku od 8 dana. Prvostupanjski sud je u točki 2. izreke navedene presude odredio susrete i druženje prvopodnositelja i mldb. djece na način da prvopodnositelj može djecu odvoditi sa sobom svaki drugi vikend u mjesecu od petka od 17,00 sati do nedjelje u 17,00 sati, te dva puta tjedno utorkom i četvrtkom od 16,00 do 19,00 sati, kao i blagdane naizmjenično od 10,00 do 20,00 sati te je dužan djecu poslije završenih druženja dovesti majci na adresu gdje boravi (ulica M. V. 4, R.).

2.4. Prvostupanjski sud je, polazeći od Izvješća (od 3. lipnja 2013. i 26. studenog 2013.) stručnog tima CDZŽD, koja su dostavljena CZSS S. (a vezana za C. B.), u obrazloženju presude od 30. travnja 2014. naveo:

»... da se isto izvješće temelji na podacima dobivenim psihološkom obradom, inicijalnim intervjuom, razgovorima te opažanjem funkcioniranja obitelji za vrijeme boravka u Domu. Iz istog je evidentno da C. B. zadovoljava potrebe svoje djece, da skrbi o njima na adekvatan način, da nisu uočili značajnijih propusta, a zbog nepostojanja adekvatnog modela u djetinjstvu te događaja koji su uslijedili nakon rođenja djece da će joj po odlasku iz ustanove biti potrebna dodatna pomoć u jačanju njezinih roditeljskih kapaciteta u obliku savjetovanja i podrške odnosno nadzora nad izvršavanjem roditeljske skrbi.

Nakon ovog ... dostavili su izvješće o mldb. djeci Y. i X. u odnosu na koje je navedeno da je zdravstveno stanje istih uredno, da su odlazili ... na preglede kod pedijatra, da su razvojno u skladu s dobi, apetit i san su uredni, te da prema opažanju majka s djecom ima adekvatno izgrađeni zadovoljavajući odnos, da se adekvatno brine o prehrani i zdravlju i higijeni djece. Također ... glede susreta i druženja djece ... s ocem navedeno je da je susrete moguće održati u dislociranoj jedinici savjetovališta Sv. A. na Š. uz nadzor nekog od članova stručnog tima i uz asistenciju djelatnika policije, te da je majka C. B. o tome dala suglasnost u pisanom obliku.

(...) ona zadovoljava osnovne potrebe svoje djece, ali da je potrebno i dalje raditi na poboljšanju njenog odnosa prema mldb. X. Bitno je i da je naznačeno kako se majka djece o planovima izjašnjava na način da se namjerava s djecom osamostaliti na području R. računajući na novčanu potporu sa Zavoda za zapošljavanje prva tri mjeseca po izlasku, te na subvencije Grada i dječji doplatak i da u tom periodu namjerava tražiti posao te upisati djecu u jaslice, odnosno vrtić, kao i da se nada pomoći rodbine u manjoj mjeri (npr. pri čuvanju djece).«

Iz spisa predmeta (kao i iz obrazloženja prvostupanjske presude) vidljivo je da je u CDZŽD u kojem je boravila C. B. s djecom 29. studenoga 2013. ista »udarila mldb. X. i vrijeđala ga grubim riječima«, kao i da je 3. prosinca 2013. nakratko napustila prostoriju u kojoj je boravila s djecom te da je mldb. Y. pala i slomila ključnu kost o kojem događaju je informirala stručni tim doma i s djetetom obavila pregled u dječjoj bolnici. O navedenom je CDZŽD obavijestio CZSS S. dopisom od 2. prosinca 2013. (kao dopuna Izvješću stručnog tima) te je prvopodnositelj podigao kaznenu prijavu protiv C. B. (kao i radi prethodnog incidenta u kojem je C. B., prema navodima prvopodnositelja, ozlijedila mldb. X. igračkom) radi počinjenja kaznenih djela povrede djetetovih prava iz članka 177. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 84/05., 71/06., 110/07. i 152/08.) – 11. ožujka 2015. podignuta je pred Općinskim sudom u Zadru i optužnica Općinskog državnog odvjetništva u Zadru protiv C. B. (koja je potvrđena 11. lipnja 2015.).

U pogledu navedenog, prvostupanjski sud je u obrazloženju presude istaknuo:

»Glede navoda A. B. da bi C. B. zanemarivala djecu, te ih verbalno i fizički zlostavljala temeljem liječničke potvrde ordinacije opće medicine dr. med. Ž. V., specijalista pedijatra od 27. veljače 2013. (...) ovaj sud je stajališta da to sve ukazuje samo na činjenicu jedne odnosno izoliranog slučaja povrede X. odnosno Y., koje ozljede po svojoj prirodi očito nisu teške i praćene zdravstvenim posljedicama, a navodi tužitelja koji upiru da bi djeca bila fizički zlostavljana po viđenju ovog suda su pretjerani i neosnovani. Posebice jer isti te svoje navode ne potvrđuje službenim dokumentima iz kojih bi proizlazila jasna i nedvojbena činjenica da je takvo što utvrđeno u postupcima određene vrste i pred određenim državnim tijelima (npr. presudom).

(...)

... dopis MUP, PU Ličko-senjske, PP N. od 28. srpnja 2013. ... koji je upućen CZSS S. u kojem je između ostalog navedeno da je za događaj oko ozljeđivanja djeteta X. X. utvrđeno da je najvjerojatnije uslijed nesretnog slučaja došlo do istog kada je C. B. krajem veljače 2013. g. bacila plastičnu kacigu-igračku koja se prema njezinim riječima nesretno odbila od stola i pogodila dijete X. X. u predjelu oka (...).«

Glede sudjelovanja CZSS S. i mišljenja Centra koja su dostavljena sudu (i izmijenjenog mišljenja od 17. ožujka 2014.), kao i mišljenja psihologijske obrade, prvostupanjski sud je u obrazloženju presude naveo:

»(...) pa je iz rješenja istog Centra od 31. srpnja 2012. g. ... vidljivo da je po službenoj dužnosti izreklo nadzor nad izvršenjem roditeljske skrbi roditeljima C. B. i A. B. u trajanju od 6 mjeseci ... te da su C. B. i A. B. dužni za vrijeme trajanja nadzora postupati po uputama i savjeta voditelja. U istom je utvrđeno da ... su 2010. g. pristupili Centru radi obiteljskog nasilja u prisutnosti mldb. djeteta, da su kao mjeru od Prekršajnog suda dobili psihosocijalni tretman od kojeg su odustali nakon nekoliko termina, da su nakon toga stranke odlučile ostati u izvanbračnoj zajednici iako su se problemi i sukobi nastavili te da je 9. srpnja 2012. g. stručni tim Centra donio zaključak da se strankama izrekne mjera nadzora nad roditeljskom skrbi u trajanju od 6 mjeseci.

(...) je rješenjem Centra od 20. svibnja 2013. ... po službenoj dužnosti obustavljeno provođenje izrečene mjere nadzora nad izvršenjem roditeljske skrbi strankama. (...)

Međutim, Centar za socijalnu skrb u dopisu od 17. ožujka 2014. g. ... je dostavio izmijenjeno mišljenje sukladno izmijenjenim okolnostima, o tome s kim bi trebala djeca živjeti, pa su u istom naveli da su mišljenja kako bi djeca trebala živjeti s ocem, a održavati susrete i druženja s majkom svaki vikend bez nazočnosti oca i djelatnika Centra (...).

Ovaj sud je stajališta da promjena mišljenja Centra S. sukladno izmijenjenim okolnostima o tome s kim bi trebala djeca živjeti nije također osnova niti razlog zbog kojeg bi sud presudio u korist tuženika, jer Centar svoje izmijenjeno mišljenje nije potkrijepio nikakvim argumentima, koji su po mišljenju ovog suda trebali biti detaljno i stručno izneseni i razrađeni. Čak što više, u tom izmijenjenom mišljenju Centar potvrđuje tezu suda koja se dade zaključiti iz dosadašnjih obrazlaganja, a to je da ‘... ne smatraju C. B. ugrožavajućom po svoju djecu...’, te ‘...da ista ima plan ići živjeti s djedom barem dok se ne zaposli...’, dakle, da ona ima plan usmjeren ka normalizaciji životne situacije, pronalasku stana i zaposlenja, a sve u pravcu osiguravanja adekvatnog doma sebi i djeci.

Sukus mišljenja Stručnog tima CZSS S. jeste da ni C. ni A. nisu adekvatno reagirali kako bi spriječili sukobe i izloženost djeteta istima, da je teško racionalizirati odluku A. da ima drugo dijete sa suprugom koju je vrlo često optuživao da je nasilna prema sinu X. te da je psihički bolesna osoba (...) te iako smatraju da je C. potrebna stručna podrška u pogledu roditeljske uloge. Isto tako, obzirom da supružnici imaju tromjesečnu bebu, te da se kao struka ne zalažu za razdvajanje maloljetne djece, osobito te dobi, da je mišljenja da se mldb. Y. i X. trebaju povjeriti majci na čuvanje i odgoj, jer su brojna istraživanja pokazala da je u najranijem razdoblju djetetova života neobično važna veza između majke i djeteta te da je u prvih osam mjeseci života djeteta upravo majka djetetu najznačajnija osoba. (...)

Psiholog je mišljenja i predložio je da A. B. i njegovi roditelji ... također obave pregled kod psihijatra, budući je A. dobio slične rezultate kao i C., na multifazičnom inventaru ličnosti, te da i A., budući je C. već uključena u rad na sebi i svojim roditeljskim kapacitetima u Domu, bude uključen u psihoterapijski i savjetodavni tretman (...) Uzimajući u obzir dob djece da su mišljenja da trebaju biti povjereni na skrb svojoj majci (...).

Rezultati psihologijske obrade ukazuju da nema značajnijih promjena kod A. B. na planu njegova psihičkog statusa. Mišljenja je da A. B. još uvijek nije na prvom mjestu dobrobit djece, X. i Y., da mu je veći jedini cilj izboriti se u odnosu na izvanbračnu suprugu C. B., da se djeca njemu povjere, i to na način da je prikaže u čim gorem svjetlu kao suprugu i majku. Također, da nije jasan ni njegov emocionalni stav spram drugog djeteta, kćerke Y. zbog svega prethodno navedenog da su mišljenja da su roditeljski kapaciteti A. B. znatno reducirani.«

U obrazloženju presude prvostupanjski sud je završno istaknuo:

»Prilikom donošenja odluke u ovom predmetu sud se rukovodio najboljim interesom djece, imajući pritom u vidu njihovu dob, te cijeneći mišljenje CZSS S., sve sukladno odredbama Obiteljskog zakona ...

(...)

Ocjenjujući izvedene dokaze ovaj sud nalazi da je u ovom trenutku u najboljem interesu mldb. X. i Y. da žive s majkom i to iz razloga što je djetetu starosti 4 godine i 7 mjeseci i 1 godine i 2 mjeseca potrebna toplina, nježnost i stalnost koju majka može pružiti, a uvažavajući prije svega njezinu nezamjenjivu ulogu u socio-emocionalnom razvoju, odnosno optimalnom razvoju djece ove dobi.

(...)

Pri donošenju odluke o načinu održavanja susreta i druženja djece s ocem, sud se rukovodio najboljim interesima djece, imajući pritom u vidu njihovu dob, dosadašnju skrb i mišljenja CZSS S., priklanjajući se tezi koja je primjenjiva i na ovaj konkretan slučaj, a na koju je ukazala tužiteljica, izraženoj u presudi Vrhovnog suda Republike Hrvatske posl. br. Rev-71/1996-2 u kojoj je navedeno da su imovinske prilike važna okolnost kod čuvanja i odgoja djece, no da one nisu presudne za odgoj djeteta naročito kada je u pitanju malo dijete, kada su djeca u toj dobi u pravilu više privržena majci i više vezana uz majku, nego uz oca, te iako se majka nalazi u slabijim imovinskim prilikama od oca da su one još uvijek takve da će uz doprinos za uzdržavanje koji će davati otac biti podmirene sve potrebe djece i osigurani uvjeti za čuvanje i odgoj.

Što se tiče odluke o uzdržavanju, sud je određujući iznos uzdržavanja primijenio odredbu čl. 231. ObZ, kao i odredbe čl. 232. i 233. ObZ, jer iz iskaza oca utvrđeno je da njegova prosječna plaća iznosi oko 5.000,00 kn, dok majka nije trenutno zaposlena.

(...)

Na temelju izvedenih dokaza u ovoj pravnoj stvari, a sukladno navedenim zakonskim odredbama, te odredbe čl. 207. ObZ koja propisuje da osobe koje su dužne uzdržavati, međusobnom uzdržavanju pridonose prema svojim mogućnostima i potrebama uzdržavane osobe, ovaj sud nalazi da je ... otac – obveznik uzdržavanja, koji je prema odredbi čl. 209. ObZ dužan uzdržavati svoje mldb. dijete, u mogućnosti doprinositi za uzdržavanje mldb. X. iznos od 932,55 kn i Y. iznos od 932,55 kn.«

2.5. Prvostupanjski sud je u obrazloženju dopunske presude od 23. lipnja 2014. naveo:

»Imajući u vidu utvrđenja u ovom postupku koja su u predmetnoj presudi pod posl.br. P-259/13-44 obrazložena, dodati je da je kod donošenja odluke pod točkom I. izreke ove dopunske presude da se mldb. Y. X. i mldb. X. X. povjeravaju na odgoj i čuvanje majci ... ovaj sud pošao od utvrđenja iz ovog spisa, a prvenstveno važnosti i uloge koju majka ima u najranijim godinama psihofizičkog razvoja djece, dok je kao temelj stavu suda poslužilo stručno mišljenje i prijedlog sudu o povjeri mldb. X. i Y., te o održavanju susreta i druženja sa djecom CZSS S. od 10. lipnja 2013. ... te rezultata psihologijske obrade CZSS S. od 12. srpnja 2013. ...

Što se tiče kasnijeg i promijenjenog mišljenja Centra (...) kazati je da je ovaj sud stajališta da se prestankom smještaja u Sigurnoj kući u R. ... njihove životne okolnosti nisu promijenile na gore, jer upravo selidbom kod djeda M. M. u R., dapače, je majka pokazala, suprotno mišljenju Centra, da ima obiteljski oslonac, makar se radilo o čovjeku starom 84 godine, a posebice, jer bi tamo bili mirniji i bolji uvjeti za život kako nje, tako i djece, gdje C. od izlaska iz Sigurne kuće živi.

K tome, ovaj sud je uvjerenja da su stambeni uvjeti kod M. M. adekvatni, jer iz navoda Centra po provedenim izvidima na terenu u kućanstvu M. M. proizlazi da je utvrđeno da stan u kojem žive se sastoji od kuhinje, hodnika, dvije sobe i kupaonice, te da je opremljen nužnim sadržajima ... Također, u svom iskazu C. B. je navela da djed (...) je priseban i pokretan, te ne zahtijeva posebnu brigu, a njezini roditelji da žive u R. i upravo uređuju svoj stan (farbaju) kako bi ga pripremili za djecu, a taj stan da je istovrstan djedovom. (...)

(...) međutim, ona je tijekom postupka navodila i isticala da se u konkretnom slučaju radi o boravku kod djeda i da isti smatra privremenim rješenjem, te da je s djedom postigla dogovor da taj boravak uključuje i privremeni boravak njezine djece u trajanju od mjesec i pol po dolasku djece, te iako je trenutno nezaposlena, da je ostvarivala pravo na porodiljnu naknadu do 20. veljače 2014., a potom dječji doplatak, da aktivno traži zaposlenje i planira uređenje roditeljskog stana, koji je u ovom trenutku zapušten i bez ležaja za djecu ... pa sud smatra da ovakvim stavom i postavljenim ciljevima C. B. ima realnu priliku da realizira svoje planove i stvori adekvatne uvjete za potpunu i primjerenu skrb o djeci.

C. B. je također iskazala i da je uredno prijavljena pri Zavodu za zapošljavanje, da se planira zaposliti, da je po struci frizerka, a radila kao trgovac, te da šalje molbe za poslove, kao i da joj roditelji financijski pomognu koliko god mogu, da režije u stanu u kojem živi s djedom plaća on ... a da hranu kupuju zajedno. Ističe kako na računu u banci ima oko 20.000,00 kn ušteđevine, to da ima svojih prihoda (plaće i porodiljne naknade) ... te da ima vozačku dozvolu.

Temeljem svega navedenog, ali i zbog čestih verbalnih i fizičkih sukoba unutar obitelji na adresi u K., P. 19, te česte involviranosti J. i A. K. – roditelja A. B., o čemu jasno svjedoči nekoliko presuda Prekršajnog suda u Pagu ... a koji prekršaji su iz kategorije nasilja u obitelji, kako fizičkog, tako i verbalnog, te čestih intervencija djelatnika Policijske postaje N. na njihovoj adresi u K., sud je mišljenja da je djeci bolje s majkom i da ne žive sa ocem, djedom i bakom kao sudionicima čestih sukoba ove vrste.

Suprotno od mišljenja A. B., ovaj sud je stajališta da takvo okruženje nije dobro i ne djeluje poticajno na psihofizički razvoj djece, unatoč njegovoj urednoj plaći i činjenici da ima obiteljsku kuću, te da ... u školi radi 6 godina, da je zaposlen na neodređeno vrijeme, da ima plaću oko 5.500,00 kn, da ima stan, da ima auto (...).

No, kako je u prvotnoj presudi već pojašnjeno, to nije od važnosti za odluku ovog suda (...).

(...)

Način održavanja susreta i druženja djece ... sa ocem ... je određen polazeći od utvrđenja da je C. B. sa djecom boravila u CDZŽD u razdoblju od 15. svibnja 2013. g. do 17. siječnja 2014. g., da su temeljem rješenja o ovrsi djeca preseljena u K. 17. siječnja 2014., te da od tada borave sa ocem ... a C. B. da je boravak u Caritasovom domu ... istekao, pa da je 29. siječnja 2014. g. preselila kod djeda M. M. u R. ...

C. B. je u iskazima navodila da ne osporava pravo ocu djece na susrete i druženja s njima, iako je on znao vikati na X., vući ga za uši i udarati ... te da je spremna na suradnju i dogovor, jer da smatra da je djeci za razvoj potreban otac, te da se viđaju i imaju dobar odnos. Smatra da bi djeca trebala imati oba roditelja.

Odluka o vremenu održavanja susreta i druženja djece s ocem donesena je uvažavajući uobičajeno radno vrijeme oca kako je u iskazu naveo od 7:00-15:00 sati i da vikendom ne radi, te činjenicu da ima automobil.

Dakle, u najboljem interesu mldb. djece je, po viđenju ovog suda, da žive s majkom, a da sa ocem održavaju susrete i druženja kako je odlučeno u izreci ove odluke.«

2.6. Presudom i rješenjem drugostupanjskog suda djelomično je odbijena žalba prvopodnositelja i potvrđena presuda prvostupanjskog suda od 30. travnja 2014. pod točkama 4. i 5. izreke presude, kao i dopunska presuda istog suda od 23. lipnja 2014. te je djelomično preinačena presuda prvostupanjskog suda (od 30. travnja 2014.) pod točkama 1. i 2. izreke (u pogledu računanja roka od kada je prvopodnositelj dužan uzdržavati mldb. djecu). Drugostupanjski sud je rješenjem uvažio žalbu prvopodnositelja i djelomično preinačio rješenje prvostupanjskog suda pod točkom 3. izreke, kojom je odlučeno o prijedlogu za određivanje privremene mjere na način da je odbijen prijedlog tužiteljice i mldb. djece za određivanjem privremene mjere radi osiguranja nenovčane tražbine.

Drugostupanjski sud je u obrazloženju presude istaknuo:

»...povreda je sanirana donošenjem dopunske presude za donošenje koje su, suprotno žalbenim navodima tuženika, bile ispunjene pretpostavke iz čl. 340. st. 2. i 4. ZPP jer je zahtjev u vezi kojeg je tražena dopuna presude dovoljno raspravljen, presudu je donijela ista sutkinja koja je donijela i prvotnu presudu pa nije trebalo ponovno otvarati glavnu raspravu.

(...)

Suprotno žalbenim navodima, prvostupanjski sud je u cijelosti, a ne parcijalno uzeo u obzir izvještaj CDZŽD te je analizirao i izvještaj Stručnog tima toga Doma od 26. studenog 2013. godine o svakodnevnom funkcioniranju majke C. B. s mlt. djecom kojim su uočeni propusti u roditeljskoj skrbi.

Što se tiče tvrdnje tuženika da je odluka o tome kako je najbolji interes djece da žive s majkom donesena mimo konačne odluke i mišljenja CZSS S. od 18. ožujka 2014. godine i CZSS R., za istaći je da je prvostupanjski sud dao jasne razloge zašto smatra da je u najboljem interesu djece da žive s majkom, navodeći da je djeci starosti od 4 godine i 7 mjeseci i 1 godine i 2 mjeseca potrebna toplina, nježnost i stalnost koju majka može pružiti, a uvažavajući prije svega njezinu nezamjenjivu ulogu u socio-emocionalnom razvoju, odnosno optimalnom razvoju djece te dobi.

Prije donošenja odluke o tome s kojim će roditeljem djeca živjeti i o roditeljskoj skrbi sud je dužan pribaviti o tome mišljenje i prijedlog nadležnog centra za socijalnu skrb koji međutim nije dužan prihvatiti (čl. 295. st. 1. ObZ).

Time što prvostupanjski sud nije prihvatio promijenjeno mišljenje CZSS S. da bi djeca trebala živjeti s ocem A. B. (...) dakle time što je prvostupanjski sud odlučio da će djeca živjeti s majkom iznijevši potrebne razloge o tome koje prihvaća i ovaj drugostupanjski sud, nisu povrijeđene procesne odredbe niti je pogrešno primijenjeno materijalno pravo.

Okolnosti koje tuženik navodi i to da majka nema posao te da će teško s alimentacijom od 1.800,00 kn plaćati stan, račune i osigurati djeci normalan život dok s druge strane otac samostalno skrbi o djeci, njegove materijalne prilike su takve da omogućuju djeci normalan život i emocionalno su povezana s ocem, nisu od odlučnog utjecaja na odluku o tome s kojim će roditeljem djeca živjeti.

Stoga je, po ocjeni ovog drugostupanjskog suda, prvostupanjski sud pravilno primijenio materijalno pravo (čl. 100 st. 1. ObZ) kada je odlučio da će djeca živjeti s majkom te naložio ocu da djecu preda majci u roku od 8 dana.

Pravilno je primijenjeno materijalno pravo i kod određivanja susreta i druženja oca s djecom i to na adresi u R., M. V. 4 koja je adresa C. B. u vrijeme zaključenja glavne rasprave, pa makar bila privremena.

(...)

Kada je odlučeno da će djeca živjeti s majkom, a u vrijeme presuđenja o obvezi uzdržavanja nalaze se kod drugog roditelja koji ih uzdržava, a u konkretnom slučaju djeca od 17. siječnja 2014. godine žive kod oca, tada obveza tog drugog roditelja da doprinosi za uzdržavanje određeni novčani iznos počinje teći od dana predaje djeteta roditelju s kojim će djeca živjeti.«

2.7. Ovršni postupak (broj: Ovr-1937/15):

C. B. je na temelju pravomoćne i ovršne presude prvostupanjskog suda, kojom je odlučeno da se mldb. djeca povjeravaju istoj na čuvanje i odgoj te da ih je otac, kod kojeg se djeca nalaze dužan predati, dostavila 1. lipnja 2015. prvostupanjskom sudu prijedlog za ovrhu radi predaje djece roditelju. Općinski sud u Zadru je 10. lipnja 2015. donio rješenje o ovrsi, na temelju navedenog prijedloga za ovrhu, te je isti sud donio zaključak od 8. srpnja 2015., kojim je određena provedba ovrhe za dan 23. srpnja 2015. Na dan 23. srpnja 2015. ovrha je djelomično provedena, s obzirom da se prvopodnositelj protivio predati djecu, te je drugopodnositelj (mldb. X.) predan majci, dok je trećepodnositeljica (mldb. Y.) ostala kod oca.

Ustavni sud napominje da je telefonskom provjerom na Općinskom sudu u Zadru utvrđeno da je prvopodnositelj nakon održane ovrhe nasilno oduzeo mldb. X., koji je predan majci te da se oba djeteta trenutno nalaze kod oca.

Općinski sud u Zadru nije zakazao novu provedbu ovrhe.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. Obrazlažući istaknute povrede ustavnih prava, podnositelji u ustavnoj tužbi u bitnome navode (ponavljajući pojedine žalbene navode dok pojedine ističu prvi put u ustavnoj tužbi) da su sudovi postupili arbitrarno, jer nisu uzeli u obzir relevantne činjenice i dokaze te nisu valjano obrazložili svoje odluke. Ističu da su sudovi počinili i neke bitne procesne povrede, da nisu poštivali načelo procesne ravnopravnosti stranaka te ukazuju na pristranost sutkinje I. P. U tom smislu navode:

»Podnositelji prije svega ističu da tijekom postupka uopće nije odlučeno o tužbenom zahtjevu podnositelja, dok je nasuprot tome sud donio odluku da se II. i III. predlagatelji povjeravaju na čuvanje i odgoj majci, a da pri tome takav zahtjev protivna stranka, odnosno majka uopće nije postavila, čime je I. podnositelj (a posljedično II. i III. podnositelj) doveden u neravnopravan položaj u odnosu na svojeg parničnog protivnika ...

Naime, niti jedan od sudova nije odlučio o postavljenom tužbenom zahtjevu podnositelja od 4. veljače 2014. godine ... i to o dužnosti roditelja koji ne živi s djecom da doprinosi za uzdržavanje, konkretno majke C. B. u periodu od 17.01.2014. g. pa do 15. travnja 2015. ...

(...)

... da bi sud mogao donijeti odluku s kojim od roditelja će djeca nastaviti živjeti, o alimentaciji i o susretima i druženjima drugog roditelja, potrebno je bilo da je majka tijekom parnice tj. u postupku P-259/13 postavila takav tužbeni zahtjev. Budući da majka, kao protivna strana to nije učinila, sud je odlučivao bez postavljenog tužbenog zahtjeva, ... sud je odlučio temeljem ‘zahtjeva’ o kojem se I. podnositelj tijekom postupka nije imao prilike očitovati.

(...)

Budući da je u konkretnom slučaju sud svoju odluku utemeljio upravo na spomenutim (ne) prijedlozima/zahtjevima, o kojima podnositelji nisu imali mogućnosti očitovati se, da je postupak u cijelosti vođen samovoljno, bez poštivanja načela procesne ravnopravnosti stranaka, pri čemu je sud dopunski odlučivao bez preotvaranja glavne rasprave, slijedi da je podnositeljima povrijeđeno pravo na pošteno suđenje...

Podnositelji nadalje ističu da su sudovi u konkretnom slučaju postupili arbitrarno tako što su primijenili nepostojeći pravni institut prilikom uređivanja odnosa roditelja i djece ...

(...) Iako je institut povjeravanja na čuvanje i odgoj, predviđen Obiteljskim zakonom, isti se primjenjuje kada se dijete povjerava trećoj osobi, domu za djecu, skrbniku udomiteljskoj obitelji ili ustanovi socijalne skrbi. (...)

... Sudovi također u provedenom postupku nisu uzeli u obzir dokazne prijedloge, dokaze, niti bitne činjenice koje iz tih dokaza proizlaze, rezultat čega je nepoštena, nerazložna i nerazumna odluka:

Naime, iako je nesporno da II i III predlagatelji od 17. siječnja 2014. godine pa sve do danas žive s ocem, prvostupanjski i drugostupanjski sud propuštaju utvrditi ovu bitnu činjenicu i dobrobit djece prosuditi sukladno navedenoj činjenici.

Daljnja arbitrarnost u postupanju sudova očituje se u tome što je podnositelj spriječen u provođenju dokaza, čije bi izvođenje bilo ključno za donošenje odluke koja bi išla u prilog usvajanju tužbenog zahtjeva koji je postavio podnositelj. Naime, tijekom postupka već je bila donesena odluka o provođenju vještačenja za koje je podnositelj platio i predujam ... međutim nakon promjene raspravnog suca u postupku, na ročištu održanom 20. travnja 2014. godine, sutkinja I. P., ovaj je dokazni prijedlog odbila, smatrajući isti suvišnim i nepotrebnim. (...)«

Podnositelji navode da su sudovi prilikom odlučivanja propustili uzeti u obzir pojedina Izvješća stručnog tima CDZŽD (od 2. prosinca 2013. i od 18. prosinca 2013. te očitovanja Centra za socijalnu skrb od 30. siječnja 2014. i 17. veljače 2014., kao i izmjenu mišljenja od 17. ožujka 2014.).

Također ističu da je prvopodnositelj u žalbi na dopunsku presudu dostavio rješenje o provođenju istrage ODO Zadar (na temelju njegove kaznene prijave protiv C. B.), »a koja nova činjenica nije uvažena od strane drugostupanjskog suda«.

Nadalje, navode:

»Osobito značajan propust suda u provedenom postupku predstavlja činjenica da sud prije donošenja odluke kojom je regulirao način izvršavanja roditeljske skrbi uopće nije zatražio mišljenje i prijedlog CZSS S. (tj. kada ga je i dobio, potpuno ga izostavlja i ne obrazlaže zašto sudi drugačije) ...

(...)

Sve navedeno, rezultiralo je time da ključna činjenica u ovom postupku, a to je da su II. i III. podnositelji bili podvrgnuti nasilničkom ponašanju i zanemarivanju od strane majke, nije utvrđena, a sve okolnosti koje upućuju na postojanje te činjenice nisu obrazložene u dovoljnoj mjeri da bi se moglo reći da su poštovani standardi iz članka 29. Ustava ...«

Ukazujući na pristranost sutkinje I. P., podnositelji navode:

»... da je sutkinja I. P. istovremeno obavljala sudačku dužnost u dva predmeta i to u parničnom predmetu P-259/13 te u postupku ovrhe koji je vođen pod poslovnim brojem Ovr-37/2014.

(...)

(...) čak i neovisno o tome je li podnositelj podnio zahtjev za izuzeće ili ne, sutkinja I. P. je i po službenoj dužnosti imala obvezu prekinuti svaki rad na jednom od ovih predmeta, što nije učinila. (...)

... da je očigledno da u konkretnom slučaju, s obzirom na dvostruku ulogu suca, podnositelju nisu pružena dovoljna jamstva kao bi se isključila svaka legitimna dvojba glede nepristranost sutkinje sukladno tzv. objektivnom testu nepristranosti (...).«

Zaključno navode:

»(...) Prvostupanjski sud nije proveo test opravdanosti miješanja u pravo podnositelja na poštovanje njihovog obiteljskog života odnosno nije obrazložio zbog čega je donio takvu odluku ne uvažavajući mišljenje i prijedlog CZSS S., CZSS R. kao mišljenje Caritasovog doma R. gdje je majka bila smještena s djecom kada je mldb Y. X. ustanovljen prijelom ključne kosti, te u tom smislu mogao donijeti drugačiju odluku ili barem odrediti realni način odvijanja susreta i druženja oca i djece obzirom na udaljenost između gradova. Sve navedeno drugostupanjski sud je potvrdio.«

Predlažu da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu te ukine osporene presude i predmet vrati na ponovni postupak.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

4. Polazeći od navoda podnositelja, ustavna tužba razmotrena je u odnosu na istaknute povrede prava zajamčenih člancima 29. stavkom 1. i 35. Ustava.

Članak 29. stavak 1. Ustava u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično ... odluči o njegovim pravima i obvezama ...

(...)«

4.1. Ustavno pravo na pravično suđenje propisano člankom 29. stavkom 1. Ustava jamči zaštitu od arbitrarnosti u odlučivanju sudova i drugih državnih tijela. Obrazloženja sudskih odluka odnosno odluka drugih nadležnih tijela koja ne sadrže ozbiljne, relevantne i dostatne razloge za ocjenu kakva je odlukom dana, upućuju na zaključak o arbitrarnosti u postupovnom i/ili materijalnopravnom smislu.

4.2. Članak 35. Ustava svakome jamči štovanje njegova obiteljskog života. Temeljna svrha tog ustavnog jamstva jest zaštita pojedinaca od neosnovanog miješanja države u njihovo pravo na nesmetan obiteljski život.

Ustavni sud napominje da se i eventualne povrede prava na štovanje obiteljskog života iz članka 35. Ustava moraju ispitivati na način da se postupak koji je prethodio ustavnosudskom sagledava kao jedinstvena cjelina, neovisno o vrsti postupka (upravni, sudski) i tijelima koja ga provode (tijela socijalne skrbi, sudovi).

Članak 35. Ustava u mjerodavnom dijelu glasi:

»Članak 35.

Svakom se jamči štovanje … njegova … obiteljskog života ...«

5. Ustavni sud napominje da je Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP), primjenjujući mjerodavne odredbe Konvencije s pripadajućim Protokolima 1, 4, 6, 7, 11, 12 i 13, u svojim odlukama koje se tiču prava na obiteljski život, u koja, između ostalog, ulaze roditeljska prava i pravo na skrb, istaknuo obvezu države da omogući roditeljima da budu uključeni u postupak kojim se odlučuje o skrbi nad djetetom, i to do stupnja koji će im omogućiti potrebnu zaštitu njihovih interesa (mutatis mutandis, W. protiv Ujedinjenog Kraljevstva, presuda, 8. srpnja 1987., §§ 63. – 65., te Elsholz protiv Njemačke, presuda, 13. srpnja 2000., § 52.). Također, pri odlučivanju o izvršavanju roditeljskih prava, prema stajalištu ESLJP-a, država mora uspostaviti pravičnu ravnotežu između interesa djeteta i roditelja, s time da se pri tome posebna važnost mora dati najboljem interesu djeteta, koji ovisno o njegovoj prirodi i ozbiljnosti, može nadjačati interes roditelja (mutatis mutandis, Sahin protiv Njemačke, presuda, 8. srpnja 2003., zahtjev br. 30943/96, §§ 65. i 66., te Elsholz protiv Njemačke,§ 50, ibid.).

Ustavni sud ocjenjuje kako je predmet ovog ustavnosudskog postupka složen i osjetljiv, posebno s aspekta obveza države da u konkretnoj situaciji osigura ostvarivanje najboljih interesa malodobnog djeteta, osobito imajući u vidu potrebu postizanja ravnoteže između prava obaju roditelja na skrb i druženje s djetetom, prvopodnositelja kao oca, s jedne strane, koji ima pravo na redovne susrete i druženje s djecom i drugog roditelja, majke (kojoj je usvojen tužbeni zahtjev da joj se drugopodnositelj i trećepodnositeljica – mldb. X. X. i mldb. Y. X. – povjeravaju na odgoj i čuvanje te je prvopodnositelju naložena predaja djece majci).

6. U konkretnom slučaju, osporenom presudom drugostupanjskog suda potvrđena je presuda prvostupanjskog suda (od 30. travnja 2014., kao i dopunska presuda od 23. lipnja 2014.), s obzirom da je drugostupanjski sud ocijenio da je prvostupanjski sud, nakon što je u cijelosti uzeo u obzir izvještaje CDZŽD (posebno analizirajući izvještaj Stručnog tima navedenog Doma od 26. studenoga 2013.) te stručna mišljenja CZSS S. (osvrćući se također i na izmjenu mišljenja Centra od 17. ožujka 2014.), kao i sve provedene dokaze, pravilno odlučio da će drugopodnositelj i trećepodnositeljica (mldb. X. i mldb. Y. X.) živjeti s majkom (uz određivanje susreta i druženja prvopodnositelja s mldb. djecom), iznijevši sve potrebne razloge za donošenje takve odluke.

6.1. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu da prvostupanjski sud (i drugostupanjski sud), prilikom odlučivanja u konkretnoj pravnoj stvari, nisu uzeli u obzir izmjenu stručnog mišljenja CZSS S. Glede navedenog prigovora, Ustavni sud utvrdio je, na temelju uvida u spis predmeta prvostupanjskog suda, da je prvostupanjski sud u obrazloženju presude (od 30. travnja 2014.) i dopunske presude (od 23. lipnja 2014.) podrobno obrazložio iz kojih razloga je zauzeo stajalište da »promjena mišljenja CZSS S. sukladno izmijenjenim okolnostima o tome s kim bi trebala djeca živjeti nije osnova niti razlog zbog kojeg bi sud presudio u korist tuženika« (prvopodnositelja). Ustavni sud također napominje da sud kod donošenja odluke o tome s kojim će roditeljem dijete živjeti i o roditeljskoj skrbi nije vezan mišljenjem i prijedlogom Centra za socijalnu skrb, dok je u slučaju neprihvaćanja mišljenja Centra za socijalnu skrb dužan takvo neprihvaćanje obrazložiti, što je prvostupanjski sud u konkretnom slučaju i učinio.

6.2. Ustavni sud je, nakon uvida u dokumentaciju konkretnog spisa, ocijenio neosnovanim prvopodnositeljeve navode da je »spriječen u provođenju dokaza«, s obzirom da je sutkinja I. P. na ročištu održanom 20. travnja 2014. odbila dokazni prijedlog o provođenju vještačenja (radi utvrđenja činjenice da se majka nasilnički ponašala prema mldb. djeci). Naime, prvostupanjski sud je na ročištu održanom 20. ožujka 2014. donio rješenje kojim je odustao od provođenja dokaza nadvještačenjem po vještaku psihologu na okolnosti predložene od strane prvopodnositelja, s obzirom da je ocijenjeno da je navedeni prijedlog radi izvođenja dokaza nepotreban iz razloga što su na istu okolnost već provedena dva vještačenja po vještaku psihologu.

6.3. U ustavnoj tužbi podnositelji po prvi put ističu prigovore o tome da »je odluka o povjeravanju djece na čuvanje i odgoj donesena na temelju prijedloga C. B. u izvanparničnom postupku ... bez jasno postavljenog tužbenog zahtjeva u parničnom postupku...« te da je time podnositeljima uskraćeno pravo raspravljanja pred sudom. S obzirom da podnositelji nisu tijekom postupka, kao niti u žalbi protiv prvostupanjske presude (od 30. travnja 2014., ni dopunske presude od 23. lipnja 2014.) isticali navedene prigovore, Ustavni sud smatra da se na ove okolnosti ne mogu osnovano pozivati kao na razloge zbog kojih bi došlo do povrede njihovih ustavnih prava koje navode u ustavnoj tužbi.

Podnositelji u ustavnoj tužbi po prvi put ističu i prigovore o tome da »su sudovi primijenili nepostojeći pravni institut prilikom uređivanja odnosa roditelja i djece«, navodeći da »se institut povjeravanja na čuvanje i odgoj, predviđen Obiteljskim zakonom, primjenjuje kada se dijete povjerava trećoj osobi, domu za djecu ... ili ustanovi socijalne skrbi«. Ustavni sud ponovno napominje, s obzirom da podnositelji nisu tijekom postupka, kao niti u žalbi protiv prvostupanjske presude (od 30. travnja 2014., niti dopunske presude od 23. lipnja 2014.) isticali navedene prigovore, da se na ove okolnosti ne mogu osnovano pozivati kao na razloge zbog kojih bi došlo do povrede njihovih ustavnih prava koje navode u ustavnoj tužbi.

6.4. Podnositelji u ustavnoj tužbi ističu prigovor (koji su isticali i u žalbi) da je prvostupanjski sud donio dopunsku presudu bez preotvaranja glavne rasprave. Ustavni sud napominje da je u pogledu navedenog prigovora drugostupanjski sud jasno obrazložio da su za donošenje dopunske presude bile ispunjene pretpostavke iz članka 340. stavaka 2. i 4. ZPP-a, s obzirom da je zahtjev u vezi kojeg je donesena dopunska presuda dovoljno raspravljen, da je presudu donijela ista sutkinja koja je donijela i prethodnu presudu (od 30. travnja 2014.) te da iz tog razloga nije trebalo ponovno otvarati glavnu raspravu. Stoga, Ustavni sud navedeni prigovor ocjenjuje neosnovanim.

6.5. Nadalje, podnositelji u ustavnoj tužbi navode da je prvopodnositelj u žalbi na dopunsku presudu dostavio »rješenje o provođenju istrage ODO Zadar«, koje predstavlja novu činjenicu, koja nije uvažena od strane drugostupanjskog suda. Ustavni sud je uvidom u spis predmeta utvrdio da se na navode prvopodnositelja, koje je isticao i prethodno, tijekom parničnog postupka (na zadnjem ročištu održanom 20. ožujka 2014.), a koji se odnose na nasilničko ponašanje majke C. B. prema mldb. djeci, prvostupanjski sud očitovao u presudi od 30. travnja 2014. godine.

Ustavni sud, nadalje, napominje da iz činjenica navedenih u točki 2. ove odluke proizlazi da je u pogledu kaznenih djela koje se stavljaju na teret majci C. B. podignuta optužnica 11. ožujka 2015. (a potvrđena 11. lipnja 2015.), dakle, nakon što je prvostupanjski sud već donio presudu od 30. travnja 2014. i dopunsku presudu od 23. lipnja 2014. Također se napominje da se radi o još uvijek nepravomoćnom kaznenom postupku koji se vodi protiv iste te da je sukladno članku 12. stavku 3. ZPP-a u parničnom postupku »sud u pogledu postojanja kaznenog djela i kaznene odgovornosti učinioca vezan za pravomoćnu presudu kaznenog suda kojom se optuženik oglašava krivim«.

6.6 U ustavnoj tužbi podnositelji ističu prigovor pristranosti sutkinje (I. P.). Uvidom u parnični spis utvrđeno je da je prvopodnositelj podnio zahtjev za izuzeće sutkinje u konkretnom predmetu, međutim navedeni zahtjev odbijen je kao neosnovan rješenjem predsjednika Županijskog suda u Zadru od 17. ožujka 2014. broj: 29 Su-152/14. Također, nakon što je prvopodnositelj ponovno dostavio isti zahtjev za izuzeće, predsjednik Županijskog suda u Zadru je rješenjem od 20. veljače 2015. broj: 29 Su-87/15 navedeni zahtjev odbacio. Stoga su, budući da je predsjednik Županijskog suda u Zadru donio i obrazložio odluku povodom zahtjeva prvopodnositelja za izuzećem sutkinje te da tijekom daljnjeg postupka (kao ni u ustavnoj tužbi) podnositelji prigovore o pristranosti sutkinje nisu potkrijepili konkretnim i osnovanim razlozima, navedeni prigovori ocjenjeni neosnovanim.

7. U odnosu na praksu Ustavnog suda (odluka broj: U-III-5036/2011 od 31. svibnja 2012., www.usud.hr), na koju se podnositelji pozivaju u ustavnoj tužbi, Ustavni sud napominje da se u tom slučaju ne radi o istovjetnoj činjeničnoj i pravnoj situaciji koja bi se mogla primijeniti na konkretan slučaj. Stoga, pozivanje podnositelja na navedenu praksu Ustavni sud ocjenjuje irelevantnim za ocjenjivanje osnovanosti konkretne ustavne tužbe.

8. Nastavno navedenom, Ustavni sud utvrđuje da su u konkretnoj pravnoj stvari prvostupanjski i drugostupanjski sud presude donijeli sukladno mjerodavnom pravu Republike Hrvatske te da su pravna stajališta obrazložena valjano, jasno i na ustavnopravno prihvatljiv način. Također je razvidno da su podnositelji bili u mogućnosti pratiti postupak i sudjelovati u njemu te poduzimati sve zakonom dopuštene postupovne radnje i ulagati redovni pravni lijek.

U konkretnom slučaju, Ustavni sud je iz spisa predmeta ocijenio da su neosnovani podnositeljevi navodi da su sudovi na bilo koji način pokazali samovolju prilikom primjene materijalnopravnih i procesnopravnih odredaba. Primjena materijalnog prava također je, kao i ocjena dokaza, valjano obrazložena, te ne daje Ustavnom sudu razloga sumnjati u nearbitrarnost njegove primjene.

Stoga, Ustavni sud, sagledavajući postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku u cjelini, smatra da osporenim aktima podnositeljima nije povrijeđeno pravo na pravično suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava, kao ni člankom 6. stavkom 1. Konvencije.

9. U konkretnom slučaju nije povrijeđen niti članak 35. Ustava (kao ni članak 8. Konvencije), koji propisuje da se svakom jamči štovanje i pravna zaštita njegovog osobnog i obiteljskog života, dostojanstva, ugleda i časti.

Odlučujući o susretima i druženju mldb. djece (drugopodnositelja i trećepodnositeljice) s prvopodnositeljem (ocem) sudovi su imali u vidu zaštitu najboljih interesa djece, a koji interesi zbog njihove prirode i ozbiljnosti mogu nadjačati interes drugog roditelja.

Kada odlučuju o određivanju načina i vremena održavanja susreta i druženja roditelja i djeteta, nadležni sudovi moraju voditi računa o postizanju ravnoteže između zahtjeva za osiguravanjem prava djeteta na potpun i skladan razvoj njegove osobnosti i obveze roditelja da mu to pravo osiguraju s jedne strane, te prava (ali i dužnosti) oba roditelja na odgoj djeteta s druge strane.

Polazeći od činjenice da je djetetov kontakt s oba roditelja pretpostavka uspješnog ostvarivanja prava djeteta na potpun i skladan razvoj njegove osobnosti, a imajući u vidu sve okolnosti konkretnog slučaja, Ustavni sud ocjenjuje da su odluke nižestupanjskih sudova donijete u skladu s najboljim interesom djeteta pri čemu podnositeljima nije povrijeđeno pravo koje u članku 35. jamči Ustav, kao ni pravo koje u članku 8. jamči Konvencija.

10. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), odlučeno je kao u točki I. izreke.

11. Budući da je Ustavni sud o ustavnoj tužbi donio meritornu odluku, o prijedlogu podnositelja za odgodu ovrhe nije odlučivao.

12. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2698/2015

Zagreb, 28. listopada 2015.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća

dr. sc. Snježana Bagić, v. r.

133 09.12.2015 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2698/2015 od 28. listopada 2015.