## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2347/2000-7 od 29. ožujka 2000.

### NN 35/2000 (31.3.2000.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-2347/2000-7 od 29. ožujka 2000.

# UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**839**

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od
sudaca Upravnog suda mr. Željka Zadrovića kao predsjednika
vijeća, Silve Rulic Hren i Jasminke Jenjić kao članova
vijeća, te višeg sudskog savjetnika Srđana Papića
kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja predsjednika
raspuštene Gradske skupštine Grada Zagreba Zlatka Canjuge,
profesora iz Zagreba, protiv rješenja tužene Vlade Republike
Hrvatske, klasa: 015-01/00-02/01, urbroj: 5030102-00-5, od 10.
ožujka 2000., radi raspuštanja Gradske skupštine
Grada Zagreba, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj
dana 29. ožujka 2000., presudio je:

Tužba se odbija.

Obrazloženje

Rješenjem Vlade Republike Hrvatske od 10. ožujka 2000.
godine točkom I. do III. izreke raspušta se Gradska
skupština Grada Zagreba, a članovima Gradske skupštine
prestaje mandat, te se određuje da ovlasti Gradske skupštine
Grada Zagreba preuzima povjerenik Vlade Republike Hrvatske kojeg
će Vlada Republike Hrvatske imenovati posebnim rješenjem.

Točkom IV. i V. određuje se da se sredstva za rad povjerenika
Vlade Republike Hrvatske osiguravaju u gradskom proračunu
Grada Zagreba, te da rješenje stupa na snagu danom objave
u Narodnim novinama.

Rješenje je objavljeno u »Narodnim novinama« broj
28. od 10. ožujka 2000. godine.

U razlozima - obrazloženju - rješenja je navedeno da
je Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave aktom,
klasa: 023-01/00-01/48, urbroj: 514-08-05 od 10. ožujka 2000.
podnijelo Vladi Republike Hrvatske prijedlog za raspuštanje
Gradske skupštine Grada Zagreba jer je 10. ožujka 2000.
godine 26-tero članova Gradske skupštine Grada Zagreba
podnijelo ostavke.

S obzirom da Skupština Grada Zagreba broji 50 članova
tuženo tijelo utvrđuje da su se stekli uvjeti iz članka
84-a. stavka 1. točke 3. Zakona o lokalnoj samoupravi i
upravi te rješava kako je navedeno.

Protiv opisanoga rješenja pravodobno je tužbu podnio
predsjednik raspuštene Gradske skupštine Grada Zagreba
Zlatko Canjuga, profesor, iz svih razloga propisanih odredbom
članka 10. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 9/92, 77/92).

Tužitelj navodi da 10. ožujka 2000. godine Gradskoj
skupštini Grada Zagreba nisu dostavljene pismene ostavke
dvadesetšestero članova Gradske skupštine koje
su bile osnova donošenju pobijanog rješenja. Ovo uz
napomenu da je ministar pravosuđa uprave i lokalne samouprave
prof. dr. sc. Stjepan Ivanišević o tome dao i izjavu
sredstvima javnog priopćavanja istog dana. Time je povrijeđen
postupak jer se ostavke temeljem članka 7. Privremenog
poslovnika Gradske skupštine Grada Zagreba dostavljaju Gradskoj
skupštini i proslijeđuju Mandatnoj komisiji Gradske skupštine
koja utvrđuje da li su ostavke podnijete u skladu sa zakonom
i njihovu pravovaljanost i vjerodostojnost.

Dalje se u tužbi navodi da je član Gradske skupštine
Grada Zagreba iz Hrvatske demokratske zajednice akademik Ranko
Marinković 10. ožujka 2000. godine dao pismenu izjavu
kojom izvješćuje javnost da nije istina kako je potpisao
(SDP-u) ostavku na dužnost člana Gradske skupštine
Grada Zagreba i da ostaje zastupnik HDZ-a, te da je nakon saznanja
da je njegova ostavka dostavljena Ministarstvu pravosuđa,
uprave i lokalne samouprave istog dana dao pismenu izjavu da povlači
iznuđenu ostavku i ostaje gradski zastupnik HDZ-a.

Akademik Miroslav Šutej, navodi se dalje tužbom, dao
je pismenu izjavu da je potpisao ostavku na dužnost člana
Gradske skupštine Grada Zagreba koju povlači i daje
novu ostavku kojom vraća mandat Hrvatskoj demokratskoj zajednici.
Ta je ostavka, podnesena iz osobnih razloga, zaprimljena u Gradskoj
skupštini, a da Gradska skupština nije istog dana raspuštena,
Hrvatska demokratska zajednica bi odredila zamjenika sukladno
članku 6. stavku 5. Zakona o izboru članova predstavničkih
tijela jedinica lokalne samouprave i jedinica lokalne uprave i
samouprave dok bi Mandatna komisija Gradske skupštine Grada
Zagreba utvrdila prijedlog odluke o prestanku mandata akademiku
Miroslavu Šuteju i verificiranje mandata zamjeniku člana
za sjednicu Gradske skupštine sazvanu za 14. ožujka
2000. godine.

Po objavljivanju informacije o raspuštanju Gradske skupštine
Grada Zagreba akademik Miroslav Šutej je 11. ožujka
2000. godine dao pismenu izjavu da je potpisao ostavku (gospodinu
Milanu Bandiću) misleći da je time Hrvatskoj demokratskoj
zajednici omogućeno odrediti zamjenika sa svoje liste, a
nije znao da će njegova ostavka poslužiti za raspuštanje
Gradske skupštine jer nije pravnik i ne poznaje proceduru.

Tužitelj nadalje navodi da je 2. ožujka 2000. godine
sazvao sjednicu Gradske skupštine za 14. ožujka 2000.
i da su se sve pripreme za održavanje sjednice odvijale na
uobičajeni način, a kako ostavke nisu bile dostavljene
Gradskoj skupštini nije mogao pretpostaviti raspuštanje
Skupštine. Temeljem činjenice da su ostavke 10. ožujka
2000. godine podnijete samo Ministarstvu, a ne i Gradskoj skupštini
te da su sve radnje - osporeno rješenje i objava u »Narodnim
novinama« izvršene istog dana, tužitelj zaključuje
da je raspuštanje pripremljeno unaprijed, što drži
politički i pravno neprihvatljivim i suprotnim temeljnim
demokratskim načelima.

Ostavke upućene Gradskoj skupštini predane su na poštu
10. ožujka 2000. u 17.00 sati, a zaprimljene i urudžbirane
u Gradskoj skupštini 13. ožujka 2000. nakon što
je već izvršena primopredaja dužnosti povjereniku
Vlade Republike Hrvatske. Tako je onemogućeno da Skupština
izvijesti tuženu o izjavama akademika Ranka Marinkovića
i Miroslava Šuteja pa tužena nije mogla pravilno utvrditi
činjenično stanje. Da je to mogla učiniti,
ne bi donijela pobijano rješenje jer nisu bili ispunjeni
uvjeti iz članka 84-a. točke 3. Zakona o lokalnoj
samoupravi i upravi.

I na kraju, tužitelj izražava sumnju u slobodnu volju
akademika Ranka Marinkovića i Miroslava Šuteja jer
je prijedlog Vladi za raspuštanje Skupštine otipkan
dok su njihova imena dopisana rukom kao i broj (26). Uz to Tužitelj
predlaže da Sud ispita autentičnost potpisa akademika
Ranka Marinkovića jer izražava sumnju u identičnost
potpisa na ostavci i izjavi, oba od 10. ožujka 2000.

Tužitelj uz osporeni akt tužbi prilaže u preslici
dopis tuženoj klasa: 021-01/00-01/2, urbroj: 251-11-04/1-00-4,
od 11. ožujka 2000., izjave akademika Ranka Marinkovića
od 10. ožujka 2000. zaprimljene pod klasa: 013-01/00-001/12-04,
urbroj: 15-00-1 i od istog datuma izjavu zaprimljenu pod klasa:
013-01/00-01/12-04, urbroj: 15-002, izjavu akademika Miroslava
Šuteja od 10. ožujka 2000. zaprimljenu pod klasa: 013-01/00-01/11-04,
urbroj: 15-00-1 i od 11. ožujka 2000. zaprimljenu pod klasa:
013-01/00-01/11-04, urbroj: 15-00-3, poziv za 27. sjednicu Gradske
skupštine Grada Zagreba od 2. ožujka 2000. za utorak
14. ožujka 2000. s prijedlogom dnevnog reda.

U prilogu označenom rednim brojem 10 tužitelj dostavlja
presliku dopisa 26-tero gradskih zastupnika Predsjedniku Gradske
skupštine Grada Zagreba i Ministarstva pravosuđa, uprave
i lokalne samouprave zaprimljene u Gradskoj skupštini Grada
Zagreba 13. ožujka 2000. klasa: 013-03/00-01/1-01, urbroj:
16-00-1-26 s pojedinačnim ostavkama članova Skupštine
i to Milana Bandića, Josipa Čorka, dr. Šandora
Dembitza, Ivana Havelke, mr. Pavla Kalinića, Slavka Koića,
Ljiljane Kuhta, Katice Sedmak, Borisa Šprema, Ljiljane Štokalo-Malčević,
dr. Zdravka Tomca, Zdravka Vaca, Vladimira Velnića, mr.
Josipa Imprića, Filipa Borca, Ferde Bušića, Bože
Granića, Gorana Hilla, Darinke Orel, Maria Livaje, Miše
Zorenića, dr. Grozdana Kneževića, Miljenka Balokovića,
Vesne Vešligaj, Ranka Marinkovića i Miroslava Šuteja.

Na poseban poziv Suda podneskom od 27. ožujka 2000. tužitelj
izvještava sud da se priloženi dokazi vežu na točke
prema tužbenim navodima te ponovo naglašava kako je
konstatirao da Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave
nije dostavilo ostavke Gradskoj skupštini prije podnošenja
prijedloga za njeno raspuštanje niti je to učinila
tužena prije donošenja rješenja o raspuštanju
Gradske skupštine. Da je tako postupljeno, Gradska skupština
je mogla izvijestiti Ministarstvo odnosno tuženu o izjavama
akademika Ranka Marinkovića i o izjavi i ostavci akademika
Miroslava Šuteja koji je svoj mandat vratio HDZ-u. U tom
bi slučaju tužena mogla pravilno utvrditi činjenično
stanje pa ne bi ni donijela pobijano rješenje jer nisu ispunjeni
uvjeti iz članka 84-a. točka 3. gore navedenog Zakona.

Tužitelj predlaže da se tužba uvaži, a pobijano
rješenje poništi u cijelosti.

U odgovoru na tužbu uz dostavu spisa predmeta tuženo
tijelo ostaje kod razloga osporenom rješenju te izražava
stajalište o neosnovanosti tvrdnje da su osporenim rješenjem
povrijeđena pravila postupka. Ovo zato jer postupak donošenja
rješenja o raspuštanju predstavničkog tijela
jedinica lokalne samouprave radi podnošenja ostavki najmanje
polovine njegovih članova nije zakonom razrađena. Odredbe
Privremenog poslovnika Gradske skupštine Grada Zagreba mogu
se odnositi samo na slučaj podnošenja pojedinačnih
ostavki u kojem slučaju ostavkama postupaju tijela Gradske
skupštine i sama Gradska skupština donoseći odluku
o prestanku mandata, dok se u ovom predmetu radi o slučaju
podnošenja ostavki polovice od ukupnog broja članova
Skupštine u kojem slučaju Skupština i njezina
tijela ne poduzimaju nikakve radnje budući da sama Skupština
više ne može ostvariti uvjet nazočnosti minimalnog
broja članova koji je nužan za pravovaljani rad i
donošenje odluka - kvorum.

Nadalje, tuženo tijelo navodi da je uvidom u podnesene, vlastoručno
potpisane, ostavke kao i prijedlog za raspuštanje Gradske
skupštine Grada Zagreba (vlastoručni potpisan od svih
članova koji su podnijeli ostavke) Vlada Republike Hrvatske
utvrdila da su ispunjeni zakonom propisani uvjeti za donošenje
ovdje osporenog rješenja.

Isto tako tužena ukazuje da je neosnovana tvrdnja tužitelja
kako činjenično stanje nije valjano utvrđeno
jer je u trenutku donošenja rješenja o raspuštanju
Gradske skupštine Grada Zagreba činjenično
stanje pokazivalo da je 26 članova Gradske skupštine
Grada Zagreba podnijelo pismene ostavke, a nakon donošenja
rješenja Vlade Republike Hrvatske o raspuštanju Gradske
skupštine Grada Zagreba podnesene ostavke se više ne
mogu povući jer je ona raspuštena i više je nema.
Zato tuženo tijelo smatra naknadne izjave o povlačenju
ostavke irelevantnima, a ukoliko su članovi Gradske skupštine
Grada Zagreba eventualno željeli povući svoje ostavke
i postići pravni učinak povlačenja, trebali
su to učiniti pred Vladom Republike Hrvatske, a u svakom
slučaju prije donošenja rješenja Vlade Republike
Hrvatske o raspuštanju što u konkretnom predmetu očito
nije slučaj.

Temeljem navedenoga tuženo tijelo predlaže da se tužba
odbije.

Tužba nije osnovana.

Temeljem odredbe članka 7. u svezi članka 8. stavka
I. točke 1. Zakona o izboru članova predstavničkih
tijela jedinica lokalne samouprave i jedinica lokalne uprave i
samouprave (»Narodne novine«, broj 90/92, 69/95, 59/96,
63/96) članovi predstavničkog tijela jedinice lokalne
samouprave nemaju obvezujući mandat i nisu opozivi. Članu
predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave prestaje
mandat prije isteka vremena na koje je izabran ako podnese ostavku,
danom kada predstavničko tijelo donese odluku o prestanku
mandata.

Temeljem članka 13. Zakona o Gradu Zagrebu (»Narodne
novine«, broj 90/92, 76/93, 69/95, 14/97, 36/98) mandat članova
Gradske skupštine traje četiri godine. Funkcija člana
Gradske skupštine je počasna, a članovi Gradske
skupštine nemaju obvezujući mandat i nisu opozivi.

Odredbom članka 84-a. stavka 1. točke 3. Zakona
o lokalnoj samoupravi i upravi (»Narodne novine«, broj
90/92, 94/93, 117/93, 5/97, 128/99) propisano je da će na
prijedlog središnjeg tijela državne uprave za lokalnu
samoupravu Vlada Republike Hrvatske raspustiti predstavničko
tijelo jedinice lokalne samouprave i imenovati povjerenika ako
podnesu ostavke najmanje polovina članova predstavničkog
tijela jedinice lokalne samouprave.

Odredba članka 16. i 17. Zakona o Gradu Zagrebu određuje
da Gradska skupština ima 50 članova, a odluke donosi
većinom glasova ukoliko je na sjednici nazočna većina
njezinih članova.

To znači da Gradska skupština ne može donositi
odluke ako sjednici nije nazočna većina njezinih
članova.

Slijedom slobodnog mandata član Gradske skupštine
slobodan je u odluci o svojoj ostavci na tu funkciju (počasnu).

Dakle, ostavka je slobodni osobni čin člana Gradske
skupštine.

Unutarnje ustrojstvo i način rada Gradske skupštine
uređuje se temeljem članka 14. Zakona o Gradu Zagrebu
u skladu s tim Zakonom, Statutom Grada i poslovnikom Skupštine.

Člankom 6. i 7. Privremenog poslovnika Gradske skupštine
Grada Zagreba uređen je sastav i nadležnost Mandatne
komisije pa se člankom 7. stavkom 1. točkom 2. propisuje
da Mandatna komisija predlaže Gradskoj skupštini donošenje
odluka o prestanku mandata članu Gradske skupštine
kad se ispune zakonski uvjeti. U točki 3. iste odredbe
Mandatna komisija utvrđuje da su ispunjeni uvjeti za početak
mandata zamjeniku Gradske skupštine. To znači da je,
slijedom logike slobodnog mandata, taj zakonski uvjet ispunjen
izjavom volje člana Gradske skupštine da daje ostavku
uz uvjet da je ta izjava data u pisanom obliku.

Činjenično se prema stajalištu tužitelja
ima smatrati spornim da li su ostavke članova Gradske skupštine
Grada Zagreba akademika Ranka Marinkovića i akademika Miroslava
Šuteja valjane ili su one kasnijim izjavama povučene.

Oba člana Gradske Skupštine Grada Zagreba prema stanju
spisa predmeta podnijeli su osobno pisane ostavke 7. ožujka
2000. godine time da je, osim osobnog potpisa ostavke, datum podnošenja
ostavke kao i podaci (u zaglavlju) o imenu, adresi i jedinstvenom
matičnom broju upisan rukom, dakle osobno.

Moguće naknadno povlačenje izjave o ostavci ili modificiranje
izjave o podnesenoj pisanoj ostavci navedenih članova Gradske
skupštine od 10. ožujka 2000. nije pravno relevantna
činjenica u konkretnoj pravnoj stvari.

Ovo zato jer, uz slobodan mandat i zakonsko pravo na slobodnu
ostavku člana predstavničkog tijela lokalne uprave
i samouprave pisane ostavke više od polovine članova,
zakonska je pretpostavka koja činjenično uspostavlja
dužnost (a ne pravo ni slobodnu ocjenu) Vlade da na prijedlog
središnjeg tijela državne uprave za lokalnu samoupravu
raspusti predstavničko tijelo.

Dakle, odredba članka 84-a. stavka 1. točke 3. ne
ostavlja Vladi Republike Hrvatske mogućnost da ne postupi
sukladno propisanome kad se za to stekne zakonom propisana činjenična
osnova, a to je prijedlog nadležnog tijela i dokaz da je
preko polovine članova predstavničkog tijela podnijelo
ostavke.

Uvjerenje tužitelja da su dvije ostavke iznuđene ili
dane uz manje volje ničim nije potkrijepljeno.

Iz izjave akademika Ranka Marinkovića vidljivo je da je
ostavku podnio 7. ožujka 2000. o čemu tužitelj
i sam prilaže dokaz u prilogu tužbi označenim
od 10/25 pa je netočan tužbeni navod kako to nije
učinio. Isto se odnosi i na činjenicu podnošenja
ostavke akademika Miroslava Šuteja (prilog 10/26).

Priložene isprave u potpunosti odgovaraju sadržaju spisa
predmeta dostavljenoga Sudu od tuženoga tijela, te nema dvojbe
o pravilnosti utvrđene činjenice da su i navedena dva
člana Gradske skupštine Grada Zagreba podnijeli uredne,
pisane i bezuvjetne ostavke.

Po stajalištu Suda neodlučno je, ali valja napomenuti,
da izjava i dopis, oboje od 10. ožujka 2000. akademika Miroslava
Šuteja ne može biti tumačena niti kao povlačenje
ostavke već objašnjenje osobnih motiva što nije
pravno relevantna činjenica u odnosu na zakonitost osporenog
rješenja.

Međutim, Sud drži bitnim naglasiti da u odsustvu posebnih
odredbi o pravnim posljedicama i postupanju nadležnog tijela
kod podnošenja ostavke više od polovine članova
predstavničkog tijela u smislu članka 84-a. Zakona
o lokalnoj samoupravi i upravi moguće povlačenje
odnosno odustajanje od ostavke nije pravno relevantna činjenica
iz već navedenog razloga.

Neosnovano tužitelj smatra da je povrijeđen postupak
jer da je ostavke podnesene Gradskoj skupštini valjalo proslijediti
Mandatnoj komisiji na daljnji postupak.

Prema članku 9. Zakona o izboru članova predstavničkih
tijela jedinica lokalne samouprave i jedinica lokalne uprave i
samouprave, članovi tih predstavničkih tijela imaju
zamjenike koji se biraju zajedno sa članovima predstavničkih
tijela.

Mandatna komisija je stalno tijelo Gradske skupštine čiji
je sastav i nadležnost temeljem članka 14. Zakona
o Gradu Zagrebu uređen odredbama članka 6. i 7. Privremenog
poslovnika Gradske skupštine Grada Zagreba.

Temeljem članka 7. točke 2. i 3. Privremenog poslovnika
Gradske skupštine Grada Zagreba Mandatna komisija predlaže
Gradskoj skupštini donošenje odluka o prestanku mandata
članu Gradske skupštine kad se ispune zakonski uvjeti
i utvrđuje da su ispunjeni uvjeti za početak mandata
zamjeniku člana Gradske skupštine.

S obzirom na izvjesni stupanj podnormiranosti pravne situacije
kad ostavku podnose praktično istodobno preko polovine
članova predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave
Sud smatra nužnim citirane propise tumačiti u uzajamnoj
pravno logičnoj vezi.

Podnošenjem ostavki više od polovine članova
predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave to tijelo
više ne može donositi odluke.

Pravo člana predstavničkog tijela na ostavku ne
podliježe ničijoj odluci o prihvaćanju ili ne
prihvaćanju ostavke i zato se institut zamjenika člana
predstavničkog tijela primjenjuje samo na pojedinačne
ostavke, odnosno prema točki 1. istog članka, na
ostavke podnesene do prve sjednice, ali ne i na onu činjeničnu
situaciju kada ostavku podnese više od polovine članova
tijela jedinica lokalne samouprave.

Protivno bi stajalište vodilo paradoksu da osobe koje su
podnijele ostavku raspravljaju o ostavkama koje su, međutim,
osobno pravo i osobni čin člana predstavničkog
tijela koji je dopušteno samo konstatirati, ali ne i odobriti
ga ili ne, znači odlučiti o ostavci za ili umjesto
podnositelja.

Ostavke više od polovice članova Gradske skupštine
Grada Zagreba u konkretnom su slučaju i dostavljene Gradskoj
skupštini Grada Zagreba poštom istodobno kada i Ministarstvu
pravosuđa i uprave i lokalne samouprave, no s obzirom da posljedicom
ostavki Skupština više faktično ne može
donositi odluke, ne može se ni sastati, nema obveze da se
one dostavljaju Mandatnoj komisiji, a za napomenuti je da je i
Mandatna komisija ostavkom članice Katice Sedmak također
ostala u nepotpunom sastavu.

Temeljem stanja spisa predmeta proizlazi nedvojbenim da su ostavke
dostavljene 10. ožujka 2000. godine nadležnim tijelima
te da su se činjenično stekle Zakonom propisane
pretpostavke za postupanje i donošenje rješenja o raspuštanju
Skupštine Grada Zagreba.

Pravno je neodlučna činjenica na koju upućuje
tužba da je u istom danu podnesen prijedlog Vladi Republike
Hrvatske, da je Vlada tog istog dana donijela osporeno rješenje
te je izvršena i objava u »Narodnim novinama«.
Dakle, postupljeno je, a u navedenim propisima nema odredbi o
rokovima i/ili posebnom postupku koji bi zahtijevao određene
rokove ili posebne dostave i izvješća o pojedinim fazama
postupka povodom ostavke više od polovice članova
predstavničkog tijela lokalne samouprave.

Odredba članka 84-a. Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi
po stajalištu Suda ima se tumačiti u korist funkcioniranja
lokalne samouprave.

Podnošenje ostavki preko polovine članova predstavničkog
tijela znači potpunu nemogućnost djelovanja tog tijela,
pa je zakonska obveza Vlade na raspuštanje konkretnog predstavničkog
tijela lokalne samouprave i istodobno imenovanje povjerenika,
koji s ograničenim ovlaštenjima ima dužnost temeljem
članka 84-d. stavka 2. istog Zakona osigurati ostvarivanje
prava i obveza građana i pravnih osoba u jedinici lokalne
samouprave do uspostave njezinih tijela, upravo institut kojim
se sprječava moguće osujećivanje djelotvornog
funkcioniranja lokalne samouprave.

Temeljem članka 1. Zakona o upravnim sporovima radi osiguranja
sudske zaštite prava građana i pravnih osoba radi osiguranja
zakonitosti sud u upravnom sporu odlučuje o zakonitosti
akata kojima državna tijela i organizacije koje imaju javne
ovlasti rješavaju o pravima i obvezama u upravnim stvarima.
Slijedom članka 40. istog Zakona zakonitost osporenoga
upravnog akta sud ispituje u granicama zahtjeva iz tužbe,
ali pri tome nije vezan razlozima tužbe.

Iz citiranih odredbi Zakona o upravnim sporovima slijedi, dakle,
da ocjene tužitelja kako je raspuštanje Gradske skupštine
unaprijed pripremljeno te taj postupak drži politički
i pravno neprihvatljivim i suprotnim temeljnim demokratskim načelima
nije pravno odlučan za ocjenu zakonitosti osporenog akta
Vlade Republike Hrvatske.

Stajalište je Suda da je osporeno rješenje doneseno
u pravilno provedenom postupku te je zasnovano na valjano utvrđenim
odlučnim činjenicama na koje je pravilno primijenjen
zakon.

Temeljem izloženoga, a sukladno odredbi članka 42.
stavka 2. Zakona o upravnim sporovima valjalo je presuditi kao
u izreci.

Broj: Us-2347/2000-7
Zagreb, 29. ožujka 2000.

Predsjednik Vijeća
**mr. Željko Zadrović,** v. r.

Presuda, NN 35/2000-839