## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2494/2003. od 12. listopada 2004.

### NN 148/2004 (25.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-2494/2003. od 12. listopada 2004.

# USTAVNIN SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2598

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Emilija Rajić, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vuko­jević i Milan Vuković, članovi Vijeća, odlučujući o ustavnoj tužbi I.V. iz
Z., kojeg zastupa A.Č., odvjetnik u O., na sjednici održanoj dana 12. listopada
2004. godine, donio je

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom
pod brojem: P-5422/03 (raniji broj: P-4307/86.) u najkraćemu mogućem roku, ali
ne duljem od jedne (1) godine, računajući od prvoga idućeg dana nakon objave
ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na
temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju
ustavne tužbe, I. V. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog povrede
ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u iznosu od 7.900,00 kuna.

IV.
Naknadu iz točke III. izreke ove odluke isplatit će Ministarstvo financija
Republike Hrvatske iz državnog proračuna, u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj je dana 11. srpnja 2003. godine, na temelju ovlaštenja sadržanog u
odredbi članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni
zakon), podnio ustavnu tužbu.

U
ustavnoj tužbi podnositelj ističe da Općinski sud u Zagrebu nije u razumnom
roku odlučio o njegovim pravima i obvezama i to u parničnom predmetu koji se
vodi pod poslovnim brojem: P-949/97, a radi utvrđenja i prijenosa. Smatra da su
nedonošenjem odluke u razumnom roku, u konkretnom slučaju povrijeđene ustav­ne
odredbe sadržane u članku 3., članku 14., članku 26, članku 54. i članku 55.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst i
55/01. – ispravak; u daljnjem tekstu: Ustav).

U
ustavnoj tužbi podnositelj zahtijeva da Ustavni sud usvoji njegovu ustavnu tužbu
zbog dugotrajnosti postupka, odredi primjerenu naknadu u visini od 50.000 kuna,
te dosudi troškove postupka zastupanja po odvjetniku.

Ovosudnim
dopisom od 28. travnja 2004. godine ustavna tužba podnositelja dostavljena je
na očitovanje predsjedniku Općin­skog suda u Zagrebu. Traženo očitovanje, uz
preslik spisa, zaprimljeno je u Sudu dana 25. svibnja 2004. godine.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, primjenom članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje
o povredama ustavnih prava podnositelja:

–
podnositelj je tužbom pokrenuo parnični postupak protiv tuženika Z.B. i A.V. iz
L., radi utvrđenja i prijenosa, dana 16. svibnja 1986. godine; postupak je vođen
pod poslovnim brojem P-4307/86,

– Općinski
sud u Zagrebu održao je dva ročišta, 5. rujna 1986. i 26. prosinca 1986.
godine,

– dana
13. veljače 1987. godine donesena je prvostupanjska presuda,

– dana
16. ožujka 1987. godine podnositelj podnosi žalbu koja je 20. studenoga 1987.
godine dostavljena Okružnom sudu u Zagrebu,

–
presudom broj: Gž-8113/07 od 2. veljače 1988. godine Okružni sud u Zagrebu
odbio je žalbu podnositelja kao neosnovanu,

–
protiv pravomoćne presude podnositelj dana 25. travnja 1988. godine podnosi
reviziju koja je 19. rujna 1988. godine upućena Vrhovnom sudu Hrvatske.

–
Vrhovni sud Hrvatske rješenjem, broj: Rev-2228/88 od 15. ožujka 1989. godine,
ukida sudske presude i predmet vraća Općinskom sudu u Zagrebu na ponovno
postupanje,

– u
postupku koji se vodio pod poslovnim brojem P-3294/90, Općinski sud u Zagrebu
održao je ročišta 25. listopada 1990. i 24. siječnja 1991. godine,

– Općinski
sud u Zagrebu dana 24. siječnja 1991. godine zaklju­čuje glavnu raspravu te
donosi presudu kojom se tužbeni zahtjev podnositelja prihvaća; na zahtjev podnositelja
prvo­stu­panj­ska presuda je ispravljena rješenjem od 9. svibnja 1991. godine,

– na
prvostupanjsku presudu tužena Z.B. uložila je žalbu 7. ožujka 1991. godine.
Istog dana i podnositelj je izjavio žalbu na dio prvostupanjske presude u kojem
je odlučeno o kamatama,

– spis
se otprema Okružnom sudu u Zagrebu 24. rujna 1991. godine, ali se isti vraća Općinskom
sudu u Zagrebu dana 31. prosinca 1991. godine s uputom da se sa žalbom tužitelja
postupi kao s prijedlogom za dopunu presude,

– Općinski
sud u Zagrebu dana 16. siječnja 1992. godine donosi dopunsku presudu; na tu
presudu tužitelj ulaže žalbu 31. siječnja 1992. godine,

– spis
se ponovno dostavlja Okružnom sudu u Zagrebu 22. travnja 1992. godine; rješenjem
Okružnog suda broj: Gž-4080/92 od 27. listopada 1992. godine ukidaju se
prvostupanjske odluke i predmet se vraća na ponovni postupak,

– u
postupku koji se vodio pod poslovnim brojem P-6154/92 održana su ročišta 9.
prosinca 1993., 15. ožujka 1994., 14. lipnja 1994., 4. listopada 1994. i 25.
studenoga 1994. godine,

– Općinski
sud u Zagrebu dana 25. studenoga 1994. godine donosi presudu kojom se tužbeni
zahtjev podnositelja odbija,

– dana
15. rujna 1995. godine podnositelj ulaže žalbu, koja je dana 28. studenoga
1995. godine dostavljena Županijskom sudu u Zagrebu,

– rješenjem
broj: Gž-9519/95 od 21. siječnja 1997. godine Županijski sud u Zagrebu ukinuo
je presudu Općinskog suda u Zagrebu te je predmet vraćen na ponovni postupak,

– u
predmetu koji se vodio pod poslovnim brojem P-949/97, Općinski sud u Zagrebu je
rješenjem od 12. svibnja 1997. godine odbio zahtjev podnositelja za izuzeće uređujućeg
suca, dok je rješenjem od 12. siječnja 1998. godine utvrdio da je tužitelj
opozvao punomoć svom opunomoćeniku,

– Općinski
sud u Zagrebu održao je ročišta dana 16. lipnja 1998., 2. studenoga 1998., 2.
prosinca 1998., te 4. listopada 1999. godine,

– dana
12. travnja 1999. godine u spis je dostavljen nalaz i mišljenje stalnoga
sudskog vještaka za financijsku struku,

– dana
4. listopada 1999. godine Općinski sud u Zagrebu donosi presudu kojom se  tužbeni zahtjev podnositelja usvaja,

– tužena
Z. B. ulaže žalbu na prvostupanjsku presudu dana 11. siječnja 2000. godine,
koja se dostavlja Županijskom sudu u Zagrebu 2. veljače 2000. godine,

– rješenjem
Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-1317/00 od 11. ožujka 2003. godine ukinuta
je prvostupanjska presuda u dijelu u kojemu se ona odnosila na tuženu Z. B. te
je predmet vraćen na ponovni postupak, dok je u dijelu koji se odnosi na
drugotuženog A. V. postala pravomoćna na temelju priznanja,

– rješenje
Županijskog suda u Zagrebu dostavljeno je Općin­skom sudu u Zagrebu 17. travnja
2003. godine; parnični postupak se trenutno vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu
pod poslovnim brojem P-5422/03,

–
postupajući po uputi Županijskog suda u Zagrebu, rješe­njem od 23. prosinca
2003. godine, tužena Z. B. pozvana je u roku od 30 dana dostaviti očitovanje o
relevantnim činjenicama; rješe­nje je tužena primila 31. prosinca 2003. godine,
ali po njemu nije postupila,

– ročište
zakazano na dan 14. rujna 2004. godine nije odr­ža­no zbog bolesti nadležne
sutkinje.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. U
konkretnom slučaju Ustavni sud neposredno mjerodavnom odredbom za ocjenu
postojanja povrede ustavnih prava podnositelja u materijalnopravnom smislu utvrđuje
odredbu članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske. Navedenom odredbom
propisano je sljedeće:

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).

Odredbom
članka 63. stavka 1. Ustavnog zakona propisano je sljedeće:

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Povredu ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud
razmatra s obzirom na osobite okolnosti svakoga pojedinog slučaja.

Razmatranjem
razloga ustavne tužbe podnositelja i dostavljene preslike parničnog spisa i očitovanja
Općinskog suda u Zagrebu, Ustavni sud je utvrdio da su se u ovom slučaju
ostvarile pretpostavke za njegovo postupanje u smislu odredbe članka 63.
Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

U
konkretnom slučaju parnični postupak pokrenut je tužbom podnositelja 16.
svibnja 1986. godine. Budući da je ustavna tužba podnesena dana 11. srpnja
2003. godine, a do tog dana prvostupanjska presuda nije donesena, Ustavni sud
utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne tužbe parnični postupak pred Općinskim
sudom u Zagrebu trajao ukupno sedamnaest (17) godina, jedan (1) mjesec i
dvadeset pet (25) dana.

Ustavni
sud napominje, međutim, da je Zakon o potvrđi­vanju Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz
Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine-Međunarodni
ugovori«, broj 18/97. i 6/99. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Zakon o
potvrđivanju Konvencije) stupio na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 134. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 56/90.), dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvat­ske od tog dana čini i odredba članka
6. stavka 1. Europske konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje« koja,
između ostaloga, propisuje sljedeće:

Radi
utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita
njegov slučaj.

Sukladno
navedenom, konvencijsko pravo na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku čini
dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđi­vanju Konvencije (5. studenoga 1997. godine). S druge strane,
pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku utvrđeno je ustavnim pravom u
Republici Hrvatskoj 9. studenoga 2000. godine, izmjenama članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 113/00.). Iz navedenih
razloga ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka prije 5. studenoga
1997. godine u pravilu ne bi moglo biti predmetom ustavnosud­skih postupaka
temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem pravnom poretku
Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo ni kao konvencijsko ni kao
ustavno.

Ustavni
sud je u konkretnom slučaju ocijenio da se pravno relevantnim razdobljem s
aspekta povrede prava na razumnu duljinu trajanja sudskog postupka smatra
razdoblje od 5. studenoga 1997. godine (to jest, od dana stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije) do 11. srpnja 2003. godine (to jest, do dana
podnošenja ustavne tužbe podnositelja), što ukupno iznosi pet (5) godina, osam
(8) mjeseci i šest (6) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNIH SUDOVA

Ustavni
sud utvrđuje da su u razmatranom razdoblju sudovi imali razdoblje potpune
neaktivnosti i to od 2. veljače 2001. godine, pa do 11. ožujka 2003. godine, u
trajanju od dvije (2) godine, jednog (1) mjeseca i devet (9) dana.

Iako ne
ulazi u pravno relevantno razdoblje za odlučivanje u konkretnom slučaju, Sud je
donoseći svoju odluku imao u vidu i prethodno trajanje postupka u duljini od
jedanaest (11) godina, pet (5) mjeseci i devetnaest (19) dana.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE

Prema
ocjeni ovog suda podnositelj ustavne tužbe svojim ponašanjem nije bitno pridonio
duljini cjelokupnoga sudskog pos­tupka.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

U
konkretnom postupku Sud ocjenjuje da se ne radi o naročito složenom postupku.

5.
Sukladno navedenom, Ustavni sud ocjenjuje da je nerazumno dugim nepostupanjem
sudova povrijeđeno ustavno pravo podnositelja da zakonom ustanovljeni neovisni
i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje
je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Imajući
u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, te posebno vrijeme potpune
neaktivnosti sudova u konkretnom sudskom predmetu, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke.

6.
Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na dono­šenje sudske odluke u
razumnom roku Ustavni sud u pravilu određuje za razmatrano, pravno relevantno
razdoblje, uz iznimnu mogućnost uvažavanja nerazumno dugog razdoblja potpune
neaktivnosti suda i prije 5. studenoga 1997. godine, što ovisi o osobitim
okolnostima svakoga pojedinog slučaja. Određivanje primjerene naknade nije
ovisno o imovinskom interesu stranaka, već je to satisfakcija strankama koja se
dosuđuje zbog dužine postupka.

Pri
utvrđivanju visine naknade, na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona,
Ustavni sud uzima u obzir sve okolnosti slučaja, uz istodobno uvažavanje
ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

Budući
da je Ustavni sud ovlašten, na temelju članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, u
svakom pojedinom slučaju odrediti i rok za donošenje sudske odluke, na visinu
naknade u konkretnom slučaju utjecala je i činjenica da je Općinskom sudu u
Zagrebu, točkom II. izreke ove odluke, određen primjeren rok u kojem je taj
sud  dužan donijeti odluku u predmetu
broj: P-5422/03, čime se na djelotvoran način ostvaruje i svrha samoga sudskog
postupka.

Iznos
pravične naknade koji podnositelj zahtijeva u ustavnoj tužbi, u dijelu koji
prelazi utvrđenu svotu u točki III. izreke ove odluke, Sud je ocijenio
neprimjerenim.

Također,
sud nije prihvatio prijedlog podnositelja za dosuđi­va­nje troškova zastupanja,
jer isti u ustavnoj tužbi nisu bili specificirani.

Slijedom
svega iznijetog, sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno
je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) utemeljena je na odredbi članka 29. stavka 1.
Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-2494/2003
Zagreb, 12. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 148/2004-2598