## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-304/ 1992.

### NN 52/1993 (22.6.1993.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-304/ 1992.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, rješavajući o ustavnoj tužbi K. R. iz
B. kraj N. na sjednici održanoj dana 18. svibnja 1993. godine, donio je

## ODLUKU

1. Odbija se ustavna tužba.

2. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama", službenom
glasilu Republike Hrvatske.

Obrazloženje

K. R. je 12. listopada 1992. godine pravodobno podnijela ustavnu tužbu
Ustavnom sudu Republike Hrvatske u kojoj navodi da je rješenjem Ministarstva
pravosuđa i uprave Republike Hrvatske Klasa br. UP/II-944-11/91-01/0020
Ur. br. 524-05-04/1-91-2 od 15. listopada 1991. godine i presudom Upravnog
suda Republike Hrvatske broj Us-1563/92 od 9. srpnja 1992. povrijeđeno
njeno "materijalno pravo a time i sloboda". Povredu prava tužiteljica
nalazi u odbijanju nadležnog organa uprave da joj se u skladu s parcelacionim
elaboratom prizna pravo na dodjelu još dva gradilišta, i to kao prvenstveno
pravo korištenja građevinskog zemljišta na temelju Zakona o građevinskom
zemljištu. Presudom Upravnog suda Republike Hrvatske odbijena je njena
tužba kojom je ustala protiv citiranog rješenja. Iz sadržaja spisa i presude
Upravnog suda Republike Hrvatske proizlazi da je rješenjem Komisije za
građevinsko zemljište Skupštine općine N. od 8. svibnja 1989. deposedirana
nekretnina k.č. 1364/2 k.o. N. Parcelacionim elaboratom nekretnina je parcelirana
na više čestica, time da je pravo korištenja stekla Općina N. Tužiteljici
je priznato prvenstveno pravo korištenja zemljišta na katastarskoj čestici
broj 1364/5, površine 220 čhv, dok je prvostepeni organ zaključkom obustavio
postupak, na temelju utvrđenja da tužiteljica ne može ostvariti pravo prvenstvenog
korištenja na ioš dvije čestice jer je površina bivše vlasnice (tužiteljice)
manja od 80o/o površine novoformiranih parcela. Ministarstvo pravosuđa
i uprave odbilo je izjavljenu žalbu protiv ovog zaključka, te je tužiteljica
pokrenula upravni spor pred Upravnim sudom Republike Hrvatske koji je tužbu
odbio. U obrazloženju presude Upravnog suda navedeno je da je prvostepeni
organ pogriješio kad je obustavio postupak (trebalo je rješenjem odbiti
zahtjev stranke) no obrazloženjem se sasvim odredeno ukazuje na činjenicu
da je u skladu sa zahtjevom tužiteljice postupak vođen u pravcu utvrđenja
da li je ona ostvarila pravo prvenstvenog korištenja na još dvije parcele,
a ne o ostvarivanju prava koje regulira odredba članka 4a, odnosno članka
60. Zakona o građevinskom zemljištu. Ostvarivanje prava iz članka 4a. i
članka 60. cit. Zakona ovisi o određenim činjenicama. o čemu je obrazloženjem
osporenog rješenja i presudom Upravnog suda i dana uputa tužiteljici.

Ustavna tužba nije osnovana.

O zahtjevu tužiteljice za priznavanje prvenstvenog prava korištenja
građevinskog zemljišta meritorno je rješavao nadležni organ uprave, i u
upravnom sporu Upravni sud Republike Hrvatske. Iz predmeta zahtjeva proizlazi
da je odlučeno na temelju zakona, dakle u skladu s načelom i jamstvom utvrđenim
člankom 18. Ustava Republike Hrvatske. Iz sadržaja ustavne tužbe proizlazi
da tužiteljica u osnovi smatra da je i u upravnom postupku i u upravnom
sporu pogrešno primijenjeno materijalno pravo, pa izvodi zaključak o povredi
ustavnih prava u smislu članka 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske. U konkretnom slučaju nadležna tijela uprave kao ni Upravni sud
Republike Hrvatske nisu povrijedili ustavna prava i slobode tužiteljice,
jer je ona u zaštiti pretpostavljenog osobnog prava koristila dopuštena
pravna sredstva te je i donesena konačna odluka. Tužiteljica nastupa u
ostvarivanju svojih temeljnih prava u skladu s načelom iz članka 14. Ustava
Republike Hrvatske, u položaju slobodnog građanina pred zakonom jednakog
ostalima Iako je ustavna tužba usmjerena na zaštitu ustavnih prava i sloboda
u smislu članka 14. Ustava Republike Hrvatske, tužiteljica i pred Ustavnim
sudom Republike Hrvatske traži ostvarenje upravo prvenstvenog prava korištenja
građevinskog zemljišta, a ne prava vlasništva. Prvenstveno pravo korištenja
građevinskog zemljišta nije ustavno pravo. Tužiteljica je obrazloženjem
presude Upravnog suda Republike Hrvatske i upućena na okolnosti pod kojima
može ostvariti svoja prava (a posebno pravo vlasništva) u skladu s odredbom
članka 4a. Zakona o građevinskom zemljištu. Iz prethodno navedenoga proizlazi
da u opisanim postupcima nije povrijedeno ni eventualno pravo vlasništva
tužiteljice čime se ustavna tužba ukazuje neosnovanom. Rješenje o objavljivanju
odluke zasniva se na odredbi članka 2o. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske. Na temelju izloženog odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-304/ 1992.

Zagreb, 18. svibnja 1983.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r.**

Odluka, NN 52/1993-1014