### NN 143/2025 (26.11.2025.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-7540/2022 od 7. listopada 2025. i Izdvojeno podupiruće mišljenje sutkinje

Ustavni sud Republike Hrvatske

2147

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Miroslav Šeparović, predsjednik, te suci Andrej Abramović, Mato Arlović, Sanja Bezbradica Jelavić, Dražen Bošnjaković, Ante Galić, Biljana Kostadinov, Lovorka Kušan, Maša Marochini Zrinski, Rajko Mlinarić, Goran Selanec, Frane Staničić i Miroslav Šumanović, odlučujući o ustavnoj tužbi koju su podnijeli Branko Vidović iz Republike Srbije i Desimir Milovanović iz Republike Srbije, koje zastupa Slađana Čanković, odvjetnica u Zagrebu, na sjednici održanoj 7. listopada 2025. donio je

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski građanski sud u Zagrebu dužan je u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od tri (3) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«, donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem Ovr-1753/21.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst) podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena naknada zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.), i to:

– Branku Vidoviću iz Republike Srbije, Vrbas, Maršala Tita 95, u iznosu od 1.800,00 eura i

– Desimiru Milovanoviću iz Republike Srbije, Vrbas, Save Kovačevića 135, u iznosu od 1.800,00 eura.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Odbija se zahtjev podnositelja za naknadu troška ustavnosudskog postupka.

VI. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Branko Vidović iz Republike Srbije i Desimir Milovanović iz Republike Srbije (u daljnjem tekstu: podnositelji), koje u postupku pred Ustavnim sudom zastupa Slađana Čanković, odvjetnica u Zagrebu, podnijeli su 29. prosinca 2022. ustavnu tužbu smatrajući da im je zbog dugotrajnosti ovršnog postupka koji se vodi pred Općinskim građanskim sudom u Zagrebu (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) pod brojem Ovr-1753/21 povrijeđeno ustavno pravo na suđenje u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

1.1. Podnositelji potražuju i trošak sastava ustavne tužbe.

2. Za potrebe ustavnosudskog postupka, na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavnom sudu dostavljena je preslika spisa broj: Ovr-1753/21.

II. PREGLED RADNJI U POSTUPKU

3. Ovršni postupak pokrenut je pred prvostupanjskim sudom 9. veljače 2018. ovršnim prijedlogom podnositelja radi prisilne naplate potraživanja.

Rješenjem prvostupanjskog suda broj: Ovr-1421/18-2 od 21. lipnja 2018. prijedlog za ovrhu podnositelja odbačen je kao nedopušten.

Protiv navedenog rješenja podnositelji su izjavili žalbu koja je uvažena rješenjem Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Gž Ovr-485/2018-2 od 19. studenoga 2018., te je predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje. Navedeno rješenje prvostupanjski sud je zaprimio 31. prosinca 2018.

Rješenjem broj: Ovr-8121/18-6 od 4. listopada 2019. prvostupanjski sud je ponovno odbacio prijedlog za ovrhu podnositelja.

Protiv navedenog rješenja podnositelji su 25. listopada 2019. izjavili žalbu koja je uvažena rješenjem Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Gž Ovr-569/2019-2 od 4. prosinca 2019., te je predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovno odlučivanje. Navedeno rješenje prvostupanjski sud je zaprimio 30. prosinca 2019.

Zaključkom broj: Ovr-4477/19-10 od 2. ožujka 2020. prvostupanjski sud je pozvao podnositelje na dostavu određene dokumentacije, što su podnositelji, djelomično, i učinili podneskom zaprimljenim u tom sudu 20. ožujka 2020.

Zaključkom prvostupanjskog suda od 1. lipnja 2020. podnositeljima je produljen rok za dostavu preostale dokumentacije.

Podnescima od 9. lipnja 2020., 12. lipnja 2020. i 16. lipnja 2020. podnositelji su dostavili i drugu dokumentaciju.

Rješenjem broj: Ovr-4477/19-17 od 2. srpnja 2020. prvostupanjski sud je (budući da podnositelji nisu dostavili traženu dokumentaciju) utvrdio da se prijedlog za ovrhu podnositelja smatra povučenim.

Protiv navedenog rješenja podnositelji su izjavili žalbu koja je rješenjem Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Ovr-435/2020-5 od 6. listopada 2020. uvažena te je predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovni postupak. Navedeno rješenje prvostupanjski sud je zaprimio 15. listopada 2020.

Zaključkom broj: Ovr-2607/20-21 od 11. siječnja 2021. prvostupanjski sud je pozvao ovrhovoditelje da urede prijedlog za ovrhu na način da tijek zateznih kamata odrede u skladu s ovršnom ispravom, kojem nalogu su podnositelji udovoljili podneskom zaprimljenim 19. siječnja 2021.

Rješenje o ovrsi broj: Ovr-2607/20 doneseno je 28. siječnja 2021.

Protiv tog rješenja ovršenik je izjavio žalbu te je podnio prijedlog za odgodu ovrhe.

Odgovor na žalbu podnositelja prvostupanjski sud je zaprimio 5. ožujka 2021.

Rješenjem broj: Ovr-2607/20-31 od 23. ožujka 2021. prvostupanjski sud je odgodio prijenos novčanih sredstava zaprimljenih na temelju rješenja o ovrsi od 28. siječnja 2021. do pravomoćnog okončanja postupka u povodu žalbe ovršenika.

Zaključkom od 23. ožujka 2021. prvostupanjski sud je ovršenika uputio da u određenom roku pokrene parnicu radi proglašenja ovrhe nedopuštenom.

Podneskom zaprimljenim 30. ožujka 2021. ovršenik je izvijestio prvostupanjski sud da je postupio po zaključku tog suda i pokrenuo parnicu.

Protiv rješenja prvostupanjskog suda o odgodi ovrhe podnositelji su podneskom zaprimljenim 1. travnja 2021. izjavili žalbu, na koju se ovršenik očitovao podneskom zaprimljenim 9. travnja 2021.

Rješenjem Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Ovr-209/2021-2 od 12. svibnja 2021. uvažena je žalba ovršenika, ukinuto je rješenje o ovrsi, te je predmet vraćen prvostupanjskom sudu na ponovni postupak (točka I. izreke tog rješenja). Točkom II. izreke drugostupanjskog rješenja, a zbog pogrešne primjene materijalnog prava, uvažena je žalba podnositelja te je prijedlog ovršenika za odgodu ovrhe odbijen kao neosnovan. Drugostupanjsko rješenje prvostupanjski sud je zaprimio 25. svibnja 2021.

Zaključkom broj: Ovr-1753/21-39 od 1. srpnja 2021. prvostupanjski sud je naložio podnositeljima da isprave/dopune prijedlog za ovrhu na način da sastave prijedlog prema uputi drugostupanjskog ukidnog rješenja od 12. svibnja 2021., kojem nalogu su podnositelji udovoljili podneskom zaprimljenim 14. srpnja 2021.

Podneskom zaprimljenim 27. srpnja 2021. ovršenik se očitovao na ispravljeni/dopunjeni prijedlog za ovrhu.

Podneskom zaprimljenim 17. rujna 2021. podnositelji su radi utvrđivanja iznosa i visine potraživanja predložili provođenje dokaza novim financijskim vještačenjem.

Naredbom prvostupanjskog suda broj: 48 Su-20/22 od 17. ožujka 2022. određena je ponovna automatska dodjela spisa.

Rješenjem Ureda predsjednika prvostupanjskog suda broj: Su-Gzp I-92/22-4 od 20. lipnja 2022. uvažen je zahtjev podnositelja za zaštitom prava na suđenje u razumnom roku podnesen 16. svibnja 2022., te je uredujućem suca naloženo da u roku od šest mjeseci donese odluku u ovom predmetu.

Zaključkom od 30. lipnja 2022. prvostupanjski sud je odredio provođenje financijskog vještačenja.

Podnescima zaprimljenim 18. listopada 2022. i 11. studenoga 2022. podnositelji su predložili hitan nastavak postupka.

Dopisom od 14. studenoga 2022. prvostupanjski sud je pozvao vještaka na povrat spisa.

Nalaz i mišljenje vještaka prvostupanjskom sudu je dostavljen podneskom od 23. studenoga 2022.

Podneskom od 31. siječnja 2023. podnositelji su se očitovali na nalaz i mišljenje vještaka, te je vještaku, zaključkom od 7. veljače 2023., naloženo da se očituje na prigovore podnositelja.

Zaključkom od 17. ožujka 2023. prvostupanjski sud je pozvao podnositelje da se očituju na dopunski nalaz i mišljenje vještaka, te su podnositelji podnescima zaprimljenim kod prvostupanjskog suda 17. travnja 2023. i 18. svibnja 2023. prijedlog za ovrhu uskladili s dopunskim nalazom i mišljenjem vještaka i dodatno ga specificirali u skladu s traženjem tog suda.

Rješenjem od 23. svibnja 2023. prvostupanjski sud je odredio ovrhu na novčanim sredstvima ovršenika.

Protiv navedenog rješenja ovršenik je 2. lipnja 2023. izjavio žalbu te je podnio prijedlog za odgodu ovrhe.

Podneskom zaprimljenim 2. lipnja 2023. podnositelji su od prvostupanjskog suda zatražili ispravak rješenja, podredno žalbu.

Podneskom zaprimljenim 21. srpnja 2023. podnositelji su požurili postupanje prvostupanjskog suda.

Podneskom od 7. rujna 2023. podnositelji su se očitovali na žalbu i prijedlog za odgodu ovrhe ovršenika.

Podnescima zaprimljenim 13. listopada 2023., 3. studenoga 2023., 29. studenoga 2023. i 25. siječnja 2024. podnositelji su požurili nastavak postupka.

Podnescima zaprimljenim 20. ožujka 2024. i 16. travnja 2024. podnositelji su prvostupanjskom sudu predložili donošenje odluke u povodu prijedloga za ispravak rješenja o ovrsi kako je predloženo.

Podneskom od 23. travnja 2024. ovršenik je prvostupanjskom sudu predložio žurno donošenje odluke po žalbi ovršenika.

Zaključkom od 25. travnja 2024. prvostupanjski sud je naložio Financijskoj agenciji da ne prenese novčana sredstva zaplijenjena na temelju rješenja o ovrsi od 23. svibnja 2023., sve dok ne zaprimi obavijest tog suda da se prijenos može izvršiti.

Rješenjem Ureda predsjednika prvostupanjskog suda, broj: 29 Su-931/2024-3 od 8. svibnja 2024. odbijen je zahtjev podnositelja za izuzeće uredujućeg suca.

Podneskom od 28. listopada 2024. podnositelji su predložili nastavak ovrhe.

U trenutku odlučivanja o ustavnoj tužbi ovršni postupak nije bio okončan.

III. MJERODAVNO PRAVO

4. U glavi VI. (članci 63. – 70.) Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13., 33/15., 82/15., 82/16., 67/18. i 21/22.; u daljnjem tekstu: ZoSud/13), pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku«, propisan je model zaštite prava na suđenje u razumnom roku.

4.1. Pravna sredstva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku izmijenjena su Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 36/24.).

IV. DOPUŠTENOST USTAVNE TUŽBE

5. U skladu sa stajalištem Ustavnog suda iz rješenja broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.), jedna je od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku ta da su podnositelji prethodno koristili dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

6. U konkretnom slučaju podnositelji su koristili pravno sredstvo koje im je bilo na raspolaganju na temelju ZoSud-a/13 (vidi točku 3. obrazloženja ove odluke). Njihov zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku uvažen je rješenjem prvostupanjskog suda broj: Su-Gzp I-92/22-4 od 20. lipnja 2022. (v. točku 3. obrazloženja ove odluke).

7. Budući da su podnositelji prije podnošenja ustavne tužbe koristili dopušteno pravno sredstvo u svrhu ubrzanja sudskog postupka, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena te će razmotriti njezinu osnovanost.

V. OSNOVANOST USTAVNE TUŽBE

8. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i mjerodavnih tijela, te važnost predmeta postupka za podnositelja.

U konkretnom slučaju Ustavni sud razmatrao je postupanje nadležnih sudova i podnositelja od dana kada su podnositelji pokrenuli ovršni postupak (9. veljače 2018.) pa do dana donošenja ove ustavnosudske odluke 7. listopada 2025.), s obzirom na to da ovršni postupak još nije okončan.

1) Duljina sudskog postupka

9. U trenutku odlučivanja o ustavnoj tužbi postupak se i dalje vodio pred prvostupanjskim sudom (v. točku 3. obrazloženja ove odluke). Ustavni sud utvrđuje da je postupak u konkretnom slučaju od njegova pokretanja (9. veljače 2018.) do 7. listopada 2025., kada je odlučeno o ustavnoj tužbi podnositelja, trajao ukupno sedam (7) godina, sedam (7) mjeseci i 27 (dvadeset i sedam) dana.

2) Složenost sudskog predmeta

10. Ustavni sud ocjenjuje da se u konkretnom slučaju ne radi o složenom predmetu.

3) Postupanje nadležnih sudova

11. U razdoblju od pokretanja ovršnog postupka pa do 28. siječnja 2021., kada je prvi put doneseno rješenje o ovrsi (rješenje broj: Ovr-2607/20), prvostupanjski sud je prijedlog podnositelja tri puta odbacio (posljednji put rješenjem broj: Ovr-4477/19 od 2. srpnja 2020.). U povodu žalbi podnositelja protiv rješenja o odbačaju prijedloga predmet se vodio pred Županijskim sudom u Velikoj Gorici, koji je svaki put uvažio žalbu podnositelja i predmet vratio prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

U nastavku postupka prvostupanjski sud je 28. siječnja 2021. donio rješenje o ovrsi, protiv kojeg je ovršenik izjavio žalbu te prijedlog za odgodu ovrhe koji je prvostupanjski sud uvažio, te je ovršenika uputio na pokretanje parnice.

Predmet je potom ponovno upućen Županijskom sudu u Velikoj Gorici radi odlučivanja o žalbi ovršenika i podnositelja (izjavljenoj protiv rješenja o odgodi ovrhe). Drugostupanjski sud ukinuo je rješenje o ovrsi i odbio prijedlog ovršenika za odgodu ovrhe.

U nastavku, prvostupanjski sud je pozvao podnositelje da urede prijedlog za ovrhu, odredio je i proveo dokaz financijskim vještačenjem, te je rješenjem od 23. svibnja 2023. odredio ovrhu na novčanim sredstvima ovršenika. Protiv navedenog rješenja o ovrsi ovršenik je izjavio žalbu, dok su podnositelji predložili ispravak rješenja, podredno žalbu.

U trenutku odlučivanja o ustavnoj tužbi podnositelja, postupak se i dalje vodio pred prvostupanjskim sudom.

4) Ponašanje podnositelja ustavne tužbe

12. Ustavni sud utvrđuje da podnositelji nisu pridonijeli duljini trajanja postupka.

VI. OCJENA USTAVNOG SUDA

13. U konkretnom slučaju riječ je o ovršnom postupku koji se vodi preko sedam (7) godina i koji još uvijek nije dovršen. Imajući u vidu ukupno trajanje postupka, više razdoblja neaktivnosti prvostupanjskog suda (v. točku 3. obrazloženja ove odluke), kao i činjenicu da postupak još uvijek nije okončan, Ustavni sud ocjenjuje da je povrijeđeno pravo podnositelja da sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima i obvezama, koje je pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Izreka odluke i nalog predsjedniku
 nadležnog suda

14. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona određuje se da je predsjednik prvostupanjskog suda dužan dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke u roku od osam (8) dana od dana njezine otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

15. U skladu s člankom 63. stavkom 3. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama III. i IV. izreke.

Ustavni sud utvrđuje visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na suđenje u razumnom roku uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

16. U odnosu na zatraženi trošak sastavljanja ustavne tužbe, Ustavni sud ističe da je člankom 23. Ustavnog zakona propisano da svaki sudionik snosi svoje troškove, ako Ustavni sud ne odluči drukčije.

16.1. U konkretnom slučaju riječ je o ustavnosudskom postupku u povodu ustavne tužbe na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Ustavni sud podsjeća da kada je riječ o ustavnoj tužbi na temelju članka 62. Ustavnog zakona, a koja se podnosi u povodu pojedinačnog akta kojim podnositelj smatra da mu je došlo do povrede nekog ustavnog i konvencijskog prava, ta ustavna tužba mora sadržavati konkretne i obrazložene razloge povrede određenog ustavnog i konvencijskog prava. U povodu ustavne tužbe na temelju članka 62. Ustavnog zakona Ustavni sud ispituje samo one povrede ustavnih prava koje su istaknute u ustavnoj tužbi (članak 71. stavak 2. Ustavnog zakona).

Međutim, u povodu ustavne tužbe podnesene isključivo zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku Ustavnom sudu dovoljno je da u toj ustavnoj tužbi podnositelj navede da mu je zbog nerazumne duljine sudskog postupku došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku i da se pred određenim redovnim sudom vodi određeni postupak. Ustavni sud će u tom slučaju od redovnog suda zatražiti konkretni sudski spis te iz pribavljenog sudskog spisa (i eventualno navoda ustavne tužbe) utvrditi sve činjenice i okolnosti konkretnog slučaja potrebne za odlučivanje o tome je li u konkretnom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom roku.

Procjenu o tome traje li nerazumno dugo postupak o glavnoj stvari na čiju se duljinu u ustavnoj tužbi upire, kao i ocjenu o tome je li posljedica takvog (ne)postupanja suda dovela do povrede prava podnositelja ustavne tužbe na suđenje u razumnom roku, Ustavni sud uvijek donosi u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja uzimajući u obzir sljedeće kriterije: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i mjerodavnih tijela, te važnosti predmeta postupka za podnositelja. U tom smislu, Ustavni sud sam utvrđuje duljinu sudskog postupka u pravno relevantnom razdoblju (Ustavni sud će to utvrditi i ako podnositelj nije u ustavnoj tužbi konkretno naveo koliko dugo traje postupak o glavnoj stvari), zatim je li bilo zastoja u radu sudova, te ako je bilo, kada i koji su bili razlozi (Ustavni sud navedeno, također, ispituje neovisno o tome je li podnositelj u ustavnoj tužbi na to istaknuo), te utvrđuje i ocjenjuje činjenice i okolnosti slučaja koje upućuju na ponašanje samog podnositelja odnosno je li podnositelj i na koji način svojim (ne)ponašanjem tijekom sudskog postupka doprinio duljini postupka. Zaključno, Ustavni sud, neovisno o tome upire li podnositelj u ustavnoj tužbi (i) na neučinkovito vođenje konkretnog sudskog postupka, na vlastitu inicijativu utvrđuje činjenice i okolnosti koje na to upućuju.

Jednako tako, a u pogledu određivanja primjerene naknade zbog utvrđene povrede prava na razumnu duljinu sudskog postupka (članak 63. stavak 3. Ustavnog zakona) Ustavni sud nije vezan prijedlogom podnositelja ustavne tužbe u pogledu visine primjerene naknade, već je sam određuje shodno svojim pravilima, stoga ona može biti i veća od one koju je podnositelj predložio. Štoviše, Ustavni sud odredit će podnositelju primjerenu naknadu i naložiti njezinu isplatu čak i u slučaju da podnositelj takav zahtjev uopće nije postavio.

16.2. Iz svih navedenih razloga Ustavni sud utvrđuje da se ustavna tužba podnesena isključivo zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku u kojoj se ne zahtijeva da razlozi o povredi navedenog prava budu konkretni i obrazloženi, ne mogu smatrati pravno složenim ustavnim tužbama koje bi opravdale nužnost i opravdanost angažiranja zastupanja podnositelja po punomoćniku (odvjetniku) i njihova troška. Podsjeća se kako ni Ustavni zakon ni Poslovnik Ustavnog suda Republike Hrvatske ne propisuju obvezu plaćanja ustavnosudske pristojbe kao, ni obvezno zastupanje stranaka u ustavnosudskim postupcima.

Konačno, Ustavni sud napominje da je odlučujući o ustavnoj tužbi podnositelja imao u vidu stajališta Europskog suda za ljudska prava izraženim u predmetu Moskalj protiv Hrvatske (br. 60272/21, presuda od 15. listopada 2024.), no ocjenjuje kako ta stajališta nisu primjenjiva u konkretnom slučaju, s obzirom na to da se ne radi o istovjetnim pravnim situacijama. Naime, u predmetima Moskalj koji su se pred Ustavnim sudom vodili pod brojem U-III-1755/2021 i U-III-5165/2021 (www.usud.hr), a u povodu kojih je Europski sud za ljudska prava donio presudu od 15. listopada 2024., Ustavni sud utvrdio je povredu prava na pravično suđenje u dijelu koji se odnosi na razumnu duljinu postupka i s tom povredom povezano utvrdio i povredu prava na obiteljski život iz članka 35. Ustava odnosno članka 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02., 1/06., 13/17. i 6/24.) zbog čega je podnositeljici u tim predmetima odredio primjerenu naknadu (predmet broj: U-III-1755/2021) te zadovoljštinu (predmet broj: U-III-5165/2021).

16.3. Stoga, a na temelju članka 23. Ustavnog zakona odlučeno je kao u točki V. izreke.

17. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka VI. izreke).

Broj: U-IIIA-7540/2022

Zagreb, 7. listopada 2025.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
 dr. sc. Miroslav Šeparović, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst) prilažem sljedeće

IZDVOJENO PODUPIRUĆE MIŠLJENJE
 U ODNOSU NA ODLUKU USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE U PREDMETU BROJ: U-IIIA-7540/2022 OD 7. LISTOPADA 2025.

Postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku je ovršni postupak radi prisilnog ostvarenja novčane tražbine na temelju ovršne isprave kojem je svrha namiriti tražbinu podnositelja.

Sukladno odredbi članka 13. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 112/12., 25/13., 93/14., 55/16., 73/17., 131/20. i 114/22.) sudovi su u ovršnim predmetima dužni postupati hitno, a kako ovršni postupak zbog kojeg su se podnositelji obratili Ustavnom sudu do dana odlučivanja o ustavnoj tužbi nije okončan i traje 7 (sedam godina) i 8 (osam) mjeseci, slažem se s odlukom većine kojom je ustavna tužba podnositelja usvojena, podnositeljima određena primjerena naknada, a nadležnom sudu rok za donošenje odluke.

Imajući u vidu sve okolnosti ovog predmeta, ne mogu se međutim složiti s odlukom većine kojom je odbijen zahtjev podnositelja za naknadu troška ustavnosudskog postupka.

Sudovi su naime u ovršnom postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku dva puta prijedlog podnositelja odbacili, jedan put smatrali povučenim, potom su dva puta donijeli rješenje o ovrsi, ali i dva puta odgodili provođenje ovrhe, sve to u (hitnim) ovršnim postupcima koji su se ponavljali povodom žalbi podnositelja i ukidnih odluka žalbenih sudova. U okolnostima vođenja ovršnog postupka, podnositelji su podnijeli i zahtjev za suđenje u razumnom roku koji je uvažen, ali nije poštovan, te su podnijeli i zahtjev radi izuzeća suca koji je odbijen, a ovršni postupak još traje.

Za zaključiti je da su podnositelji koristili nedjelotvorno sredstvo za ubrzavanje postupka jer sudovi nisu postupili u skladu s nalogom Ureda predsjednika prvostupanjskog suda iz 2022. da donesu odluku u roku od šest mjeseci, zbog čega su se obratili Ustavnom sudu koji je utvrdio povredu, odredio satisfakciju podnositeljima i rok za donošenje odluke, ali je, smatrajući da se radi o jednostavnoj ustavnoj tužbi, odbijen zahtjev za naknadu troška odvjetniku jer se ne radi o »pravno složenim ustavnim tužbama koje bi opravdale nužnost i opravdanost zastupanja podnositelja po punomoćniku (odvjetniku) i njihova troška (točka 16.2. obrazloženja odluke o trošku).

Smatram da su stajališta Europskog suda za ljudska prava izražena u predmetu Moskalj protiv Hrvatske (br. 60272/21, presuda od 15. listopada 2024.) primjenjiva u konkretnom slučaju jer podnositelji unatoč brojnim aktivnostima odvjetnika usmjerenim na ubrzavanje ovršnog postupka nisu uspjeli ostvariti svoja prava. Iluzorno je stoga očekivati od građana da smatraju da ta prava mogu sami i bez pomoći odvjetnika ostvariti pred Ustavnim sudom.

Europski sud je istaknuo da uloga odvjetnika nije ograničena samo na sastavljanje ustavne tužbe ili drugog sredstva za zaštitu prava za suđenje u razumnom roku već uključuje i pravno savjetovanje u pogledu njihove dostupnosti te postupovnih pretpostavki za njihovu upotrebu. Kada je riječ o zastupanju po odvjetniku pred Ustavnim sudom ono se ne može smatrati neopravdanim s obzirom da taj sud odlučuje o složenim pitanjima koja se tiču zaštite temeljnih prava i sloboda koja bi bila teško shvatljiva osobama koje nemaju pravno obrazovanje ili iskustvo.

S tim u vezi smatram relevantnim uputiti na mjerodavni dio Preporuke br. R (81) 7 o mjerama za olakšavanje pristupa pravosuđu, koju je Odbor ministara donio 14. svibnja 1981. na 68. sastanku zamjenika ministara, koji glasi kako slijedi:

»... uzimajući u obzir da su pravo na pristup pravosuđu i pravo na pošteno suđenje kako su zajamčena člankom 6. Europske konvencije o ljudskim pravima bitna značajka svakog demokratskog društva, uzimajući u obzir da je sudski postupak često toliko složen, dugotrajan i skup da se pojedinci, osobito oni u ekonomski ili socijalno lošem položaju, susreću s ozbiljnim poteškoćama u ostvarivanju svojih prava u državama članicama, imajući na umu da djelotvoran sustav pravne pomoći i pravnog savjetovanja, kako je predviđen Rezolucijom (78) 8 Odbora ministara, može uvelike pridonijeti uklanjanju takvih prepreka,

…

preporučuje vladama država članica da poduzmu ili pojačaju, ovisno o slučaju, sve mjere koje smatraju potrebnima s ciljem postupne provedbe načela navedenih u dodatku ovoj preporuci.

Dodatak Preporuci br. (81)

B. Pojednostavljenje

…

4. Nijednoj stranci u postupku ne bi trebala biti onemogućena pomoć odvjetnika… Kad je poželjno, s obzirom na prirodu predmeta o kojem se odlučuje, da pojedinac iznese vlastiti slučaj sudovima, kako bi se olakšao pristup pravosuđu, zastupanje od strane odvjetnika ne bi trebalo biti obvezno.

…

D. Troškovi pristupa pravosuđu

13. Posebnu pozornost trebalo bi posvetiti pitanju nagrada za rad odvjetnika i naknada vještacima u onoj mjeri u kojoj one predstavljaju prepreku pristupu pravosuđu. Trebalo bi osigurati neki oblik kontrole iznosa tih nagrada i naknada.

14. Osim u posebnim okolnostima, stranka koja je pobijedila trebala bi u načelu dobiti od stranke koja je izgubila povrat svojih troškova, uključujući nagrade za rad odvjetnika, koji su razumno nastali u postupku.«

Uz navedeno ne smije se zanemariti niti činjenica da internetske stranice Ustavnog suda sadržavaju dokument pod nazivom Upute za ispunjavanje obrasca ustavne tužbe. U relevantno vrijeme mjerodavni dio, u pogledu punomoćnika podnositelja ustavne tužbe, glasio je kako slijedi:

»Punomoćnik ne mora biti odvjetnik, ali je zbog posebnosti ustavnosudskog postupka uvijek bolje angažirati stručnu osobu.«

Zaključno, troškovi ovog ustavnosudskog postupka nastali su u okolnostima u kojima je očito da bez odvjetnika ne mogu iznijeti svoj slučaj koji nastavlja trajati i nakon okončanja ustavnosudskog postupka. Stoga su troškovi odvjetnika nužni i opravdani i trebalo ih je nadoknaditi u iznosu koji propisuje Tarifa o nagradama i naknadi troškova za rad odvjetnika ili iznosu koji Ustavni sud primjenom članka 23. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), a uvažavajući stajališta Europskog suda za ljudska prava u predmetu Moskalj protiv Hrvatske, odredi za postupke u kojima utvrđuje povredu prava na suđenje u razumnom roku.

Zagreb, 15. listopada 2025.

Sutkinja
 Sanja Bezbradica Jelavić, v. r.