## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1043/2004 od 25. studenoga 2004.

### NN 174/2004 (10.12.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1043/2004 od 25. studenoga 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3028

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Željko Potočnjak, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata
Račan, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom D. P. iz P., kojeg zastupa Lj. K.-S.,
odvjetnica u V., na sjednici održanoj 25. studenoga 2004. godine, jednoglasno
je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja, te se ukidaju:

–
presuda Županijskog suda u Virovitici, broj: Gž-74/04-2 od 12. veljače 2004.
godine i

–
presuda Općinskog suda u Pitomači, broj: P-164/03 od 13. studenoga 2003.
godine.

II.
Predmet se vraća Općinskom sudu u Pitomači na ponovni postupak.

III.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```

```

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 23. ožujka 2004. godine protiv presude Županijskog
suda u Virovitici broj: Gž-74/04-2 od 12. veljače 2004. godine. Tom je presudom
odbijena žalba podnositelja i potvrđena presuda Općinskog suda u Pitomači broj:
P-164/03 od 13. studenoga 2003. godine.

2. U
spornoj pravnoj situaciji, 25. siječnja 1996. godine, N. P. sklopio je sa Z.
š.-k. z. V. ugovor o kreditu broj 125, na iznos od 10.000,00 kuna s godišnjim
kamatama u visini od 84%, te u slučaju ne vraćanja kredita u ugovorenom roku,
zateznu kamatu po stopi od 360% godišnje. U navedenom ugovoru u svojstvu
solidarnih jamaca bili su navedeni podnositelj, te D. G., V. M. i A. S.

S
obzirom na činjenicu da solidarni dužnici nisu mogli ispunjavati preuzete
obveze po ugovoru o kreditu, vjerovnik je u parničnom postupku koji se vodio
pred Općinskim sudom u Virovitici pod brojem: P-441/96 ishodio pravomoćnu i
ovršnu presudu. Na temelju ovršne isprave ovrhovoditelj (Z. š.-k. z. iz V.)
pokrenuo je ovršni postupak pred Općinskom sudom u Pitomači koji se vodi pod
brojem: Ovr-71/02.

Glavni
dužnik, N. P. pokrenuo je pred Općinskim sudom u Virovitici parnični postupak
broj: P-139/02, radi utvrđivanja ništavosti odredbi tako zaključenog ugovora o
kreditu, a koje se odnose na visinu ugovorenih zateznih kamata. Odlukom
prvostupanjskog suda utvrđeno je da su te odredbe spornog ugovora u cijelosti
ništave uz utvrđenje da se na njega treba primjenjivati kamata po stopi koju
banke ugovaraju za slične poslove u iznosu 24% godišnje.

3. S
obzirom na izreku deklaratorne presude u predmetu broj: P-139/02, podnositelj
je u ovršnom predmetu broj: Ovr-71/02 podnio žalbu iz razloga navedenih u
članku 46. stavku 2. točki 9. Ovršnog zakona (»Narodne novine«, broj 57/96.,
29/99., 42/00. – odluka Ustavnog suda, 173/03., u daljnjem tekstu: OZ).

U
tijeku ovršnog postupka, podnositelj je upućen na parnicu, te je presudom
Općinskog suda u Pitomači broj: P-164/03 od 13. studenoga 2003. godine,
podnositelj odbijen s tužbenim zahtje­vom koji je glasio:

»Proglašava
se da ovrha u ovršnom predmetu Općinskog suda u Pitomači broj: Ovr-71/02, pokrenuta
po ovršnom prijedlogu tužene Z. š. k. z. V., M. 19,. protiv tužitelja D. P. iz
P., G. 179, nije dopuštena, a što je tužena dužna priznati, te tužiteljima
nadoknaditi trošak ovog postupka, a sve to u roku 15 dana pod prijetnjom
ovrhe«.

4. U
ustavnoj tužbi podnositelj u bitnome iznosi ospo­ra­vajuće razloge iznesene u žalbenom
postupku. Ističe da su osporavanom presudom, uslijed pogrešno i nepotpuno
utvrđenog činjeničnog stanja, te pogrešne primjene postupovnog i materijalnog
prava, povrijeđena ustavna prava zajamčena člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske. Ističe i povredu odredaba članaka 19. stavka 1. i 117.
stavka 3. Ustava.

Podnositelj
ističe da su osporene presude donesene uz nepravilnu primjenu odredbi članka
46. stavaka 9. i 10. OZ-a, jer smatra da je sudska odluka na temelju koje je
ovrha pokrenuta nak­nad­nom sudskom odlukom djelomično izmijenjena, budući da
je utvrđeno između istih stranaka da je ugovor o kreditu u odnosu na odredbe o
ugovornim i zateznim kamatama djelomično ništav, odnosno da nisu ništave kamate
od 24% godišnje na pozajmljenu glavnicu od 10.000,00 kuna. Ističe da je druga
sudska odluka (P-139/02) donesena 20. lipnja 2002. godine, odnosno u vrijeme
kada se više nije mogla zaustaviti ovrha koja je pokrenuta na temelju ovršne
isprave (odnosno presude Općinskog suda u Virovitici broj: P-441/96 od 14.
studenoga 1996. godine).

I
nadalje smatra da bi provođenje ovrhe uz utvrđene kamate od 444% godišnje, koje
su utvrđene zabranjenima i nezakonitima, bila grubo povrijeđena ustavna prava
koja su naprijed navedena. Ističe da kada bi se ovrha nastavila po prvotnoj
presudi, njegov bi stan bio prodan po znatno nižoj cijeni od stvarne
vrijednosti, te bi ostao bez svoje cjelokupne imovine, zbog čega bi on i
njegova obitelj postali socijalni slučaj.

Zaključno,
cijeneći osporavanu odluku, kao i njoj prethodeću prvostupanjsku presudu
nezakonitima, podnositelj predlaže Ustavnom sudu podnesenu ustavnu tužbu
usvojiti i osporene presude ukinuti.

5.
Povodom prijedloga podnositelja ovaj Sud je rješenjem, broj: U-III-1043/2004 od
1. srpnja 2004. godine, privremeno odgodio ovrhu u ovršnom predmetu Općinskog
suda u Pitomači, broj: Ovr-71/02 do donošenja predmetne Odluke.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

6.
Analizom osporavanih presuda, navoda ustavne tužbe i spisa predmeta, utvrđeno
je da je presuđujući u spornoj pravnoj situaciji, prvostupanjski sud utvrdio
kao nesporne činjenice postojanje ugovora o kreditu, zatim postojanje
pravomoćne i ovršne presude kojom se nalaže, između ostalih i podnositeljima kao
solidarnim dužnicima izvršenje dospjele a neispunjene obveze, te postojanje
pravomoćne presude kojom se utvrđuju ništavim odredbe spornog ugovora o
kreditu, preko godišnje kamate u visini od 24%, jer je sud utvrdio da su više
kamate zelenaške.

Glede
dopuštenosti ovrhe u konkretnom slučaju prvostupanjski sud je izrazio
stajalište prema kojemu ovršna isprava na temelju koje je tražena ovrha nije
stavljena izvan snage. Sud ističe da je činjenica utvrđenja ništavosti odredaba
spornog ugovora o kreditu valjana pravna osnova za podnošenje zahtjeva za
ponavljanje pravomoćno dovršenog parničnog postupka iz kojega je proizašla
ovršna isprava, međutim da deklaratorna presuda donesena u konkretnom slučaju
ne može mijenjati obvezu utvrđenu kondemnatornom ovršnom ispravom. Zaključno,
prvostupanjski sud je utvrdio da se sadržaj pravomoćne i ovršne isprave može
mijenjati samo u parničnom postupku pod uvjetima utvrđenim u Zakonu o parničnom
postupku (»Narodne novine«, broj 53/91., 91/92., 112/99., 88/01. i 117/03.), a
nikako u ovrš­nom postupku, pogotovo imajući u vidu razloge za žalbu sadržane u
odredbi članka 46. OZ-a.

Protiv
prvostupanjske presude podnositelj je izjavio žalbu, koja je osporenom presudom
Županijskog suda u Virovitici u cijelosti odbijena kao neosnovana.

7.
Prema odredbama članka 62. stavka 1. i stavka 2. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može po iscrpljivanju dopuštenog
pravnog puta podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je
pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela jedinice lokalne i područne
(regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim ovlastima, kojim je odlučeno
o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela,
povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom, odnosno
Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnih osoba s
javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih
Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud, tijekom postupka pružanja
ustavnosudske zaštite, na temelju činjeničnog stanja utvrđenog u postupku iz
kojega je proizašla osporavana odluka i unutar zahtjeva istaknutog u ustavnoj
tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama došlo do
ustavno nedopuštenog posizanja u ljudska prava i temeljne slobode.

8. U
konkretnom slučaju mjerodavne su odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a,
koje glase:

(2)
Ovršenik može izjaviti žalbu osobito: (...)

9. ako
je tražbina prestala na temelju činjenice koja je nastala u vrijeme kad je
ovršenik nije više mogao uspješno istaknuti u postupku iz kojega potječe
odluka, odnosno ako je tražbina prestala na temelju činjenice koja je nastala
nakon zaključenja sud­ske ili upravne nagodbe ili sastavljanja javnobilježničke
isprave, (...)

i
odredbe članka 109. stavka 1. i članka 110. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 91/96. i 112/99., u
daljnjem tekstu: ZOO), koje glase:

»Na
ništavost sud pazi po službenoj dužnosti i na nju se može pozivati svaka
zainteresirana osoba.

Pravo
na isticanje ništavosti ne gasi se«.

9. Na
temelju ustavnog jamstva iz članka 29. stavka 1. Ustava svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku
odluči o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog
djela.

Ustavni
sud utvrđuje da je u provedenom postupku zbog pogrešne primjene odredbe članka
46. stavka 2. točke 9. OZ-a u svezi s člancima 109. stavkom 1. i 110. ZOO-a,
podnositeljima povrijeđeno pravo na pravično suđenje. Naime, pogrešno je pravno
stajalište nadležnih sudova izneseno u osporenim presudama (točka 6. obrazloženja).

Prema
pravnom stajalištu Ustavnog suda, u pravnoj situaciji u kojoj postoji
kondemnatorna presuda kojom se nalaže plaćanje obveze i deklaratorna presuda
donesena naknadno između istih stranaka kojom se utvrđuje da je dio obveze koja
je utvrđena kondemnatornom presudom ništav, a ne postoje uvjeti za ponavljanje
postupka u kojemu je donesena kondemnatorna presuda, sudovi neće dozvoliti
ovrhu kondemnatorne presude u cijelosti, već samo u dijelu koji nije obuhvaćen
ništavošću.

Navedeno
stajalište temelji se na primjeni odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a,
jer u konkretnom slučaju treba smatrati da je tražbina djelomično prestala na
temelju činjenice koja je nastala u vrijeme kad je ovršenik više nije mogao
uspješno isticati u postupku u kome je nastala kondemnatorna – ovršna presuda.
Isto tako, uzevši u obzir odredbu članka 109. stavka 1. ZOO-a prema kojoj se na
ništavost pazi po službenoj dužnosti, dužnost je sudova, kada ih ovršenik
upozori da je ovršna isprava dijelom ništava, a ta ništavost je utvrđena
pravomoćnom sudskom odlukom između istih stranaka koje sudjeluju u ovršnom
postup­ku, da utvrde da je ovrha nedopuštena u dijelu koji je obuhvaćen
ništavošću, te da dopuste ovrhu u preostalom – valjanom dijelu.

Iz
navedenoga proizlazi da je postupak radi proglašenja ovrhe nedopuštenom u
odnosu na podnositelja bio nepravičan, što je posljedica pogrešnog pravnog
stajališta u svezi primjene odredbe članka 46. stavka 2. točke 9. OZ-a. Stoga
je podnositelju povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje zajamčeno
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava.

10. U
ustavnoj tužbi podnositelj ističe i povredu odredaba članaka 19. stavka 1. i
117. stavka 3. Ustava.

Istaknute
povrede navedenih ustavnih odredbi ne mogu biti osnova za pružanje
ustavnosudske zaštite jer one ne sadrže ljud­ska prava i temeljne slobode u
smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona.

11.
Slijedom svega iznijetog, utvrdivši da je podnositelju osporavanim presudama
povrijeđeno ustavno pravo na pravično suđenje sadržano u članku 29. stavku 1.
Ustava, odlučeno je kao u izreci.

Ova
odluka utemeljena je na odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, a objava
iste temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-1043/2004
Zagreb, 25. studenoga 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 174/2004-3028