## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1021/1997 od 21. prosinca 2000.

### NN 5/2001 (22.1.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1021/1997 od 21. prosinca 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

116

Ustavni sud Republike
Hrvatske, u Vijeću petorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama, u sastavu
dopredsjednik Suda Petar Klarić, kao predsjednik Vjieća te suci Jurica Malčić,
Ivan Matija, Emilija Rajić i Milan Vuković, kao članovi Vijeća, odlučujući o
ustavnoj tužbi S. i K. I. iz Z., na sjednici održanoj dana 21. prosinca 2000.
godine, donio je jednoglasno

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se
usvaja, te se ukida:

– presuda Upravnog
suda Republike Hrvatske, broj: Us-7579/1995-6 od 13. ve­ljače 1997. godine.

II. Predmet se vraća
Upravnom sudu Republike Hrvatske na ponovni postupak.

Obrazlože­nje

1. S. i K. I. iz Z. podnijeli su ustavnu tužbu u svezi
s presudom Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-7579/1995-6 od 13. ve­ljače
1997. godine kojom je odbijena ­njihova tužba u upravnom sporu protiv rješe­nja
Ministarstva prostornog uređe­nja, gradite­ljstva i stanova­nja, klasa:
UP/II-361-03/95-05/162, ur. broj: 531-05/2-95-2 od 28. srp­nja 1995. godine,
kojim je odbijena ­njihova žalba protiv rješe­nja Gradskog sekretarijata za
gradite­lj­stvo, komunalne i stambene poslove, promet i veze, Odjela za
prostorno uređe­nje, zaštitu čovjekova okoliša i gradite­ljstvo, Područnog
odjela Z., klasa: UP/I-361-03/94-01/160, ur. broj: 251--05-22-95-8 od 6. trav­nja
1995. godine. Tim je rješe­njem odba­čena kao nepravodobna žalba podnosite­lja
protiv građevne dozvole istog tijela, klasa: UP/I-361-03/94-01/160, ur. broj:
251-
-05-22-95-6 od 14. trav­nja 1995. godine.

2. Podnosite­lji smatraju da su presudom Upravnog suda
povrijeđena njihova ustavna prava iz članaka 18. stavka 1., 19. i 115. stavka
3. Ustava sada članak 118. stavak 3. – prema promije­njenom Ustavu, (»Narodne
novine«, broj 124/2000 – pročišćeni tekst). Povrede obrazlažu tvrd­njom da je
Upravni sud bez obrazlože­nja prihvatio či­njenična utvrđe­nja nižestupa­njskih
tijela i na taj način onemogućio ostvariva­nje ­njihovih prava.

3. Uvidom u spis Gradskog sekretarijata za gradite­ljstvo,
komunalne i stambene poslove, promet i veze, Odjela za prostorno ure­đe­nje,
zaštitu čovjekova okoliša i gradite­ljstvo, Područnog odjela Z., utvrđeno je s­ljedeće:

Građevnom dozvolom od 14. trav­nja 1995. godine dozvo­ljena
je V. i T. T. izgrad­nja stambeno-poslovnog objekta na zem­ljiš­tu označenom
kao k. č. br. 5338/1 k.o. Z. U postupku ­njezinog izdava­nja, kao
zainteresirane osobe sudjelovali su podnosite­lji ustavne tužbe, te im je
građevna dozvola i dostav­ljena. Na dostav­nici koja se nalazi u spisu upravnog
tijela kao datum primitka rješe­nja – građevne dozvole naveden je 22. ve­ljače
1995. godine, dok je kao primate­lj potpisana I. K.

Protiv građevne dozvole podnosite­lji su 10. ožujka
1995. godine pod­nijeli žalbu, koja je odbačena kao nepravodobna.

Nakon primitka rješe­nja o odbačaju žalbe,
18. trav­nja 1995. go­dine podnosite­lji podnose prvostupa­njskom upravnom
tijelu prijedlog za povrat u prijaš­nje sta­nje (pogrešno ga nazivajući žalbom)
zbog prekorače­nja roka za podnoše­nje žalbe protiv građevne dozvole. U
prijedlogu za povrat ističu da su tek nakon primitka rješe­nja kojim je
odbačena ­njihova žalba ustanovili da su bili u zabludi glede datuma primitka
građevne dozvole (budući da, prema ­njihovoj tvrd­nji, građevna dozvola nije
dostav­ljena ­njima ne­go drugom članu domaćinstva), uslijed če­ga su pogrešno
izračunali pos­ljed­nji dan roka za žalbu, te stoga smatraju da je do propušta­nja
pravodobnog podnoše­nja žalbe došlo iz opravdanih razloga.

Prvostupa­njsko upravno tijelo nije
postupilo po tom prijedlogu, već ga proslijeđuje Ministarstvu prostornog uređe­nja,
gradite­lj­stva i stanova­nja, postupajući s ­njim kao sa žalbom protiv rješe­nja
kojim je odbačena žalba protiv građevne dozvole.

U rješe­nju o odbija­nju »žalbe« podnosite­lja,
nadležno Ministarstvo bavi se isk­ljučivo pita­njem pravodobnosti žalbe protiv
građevne dozvole, te zak­ljučuje da je žalba podnijeta nepravodobno, pa je
stoga prvostupa­njsko rješe­nje o ­njezinom odbaciva­nju na zakonu osnovano.
Što se tiče prijedloga za povrat u prijaš­nje sta­nje, Ministarstvo napomi­nje
da o tom prijedlogu odlučuje tijelo kod koje­ga je trebalo izvršiti propuštenu
rad­nju.

Osporenom presudom Upravnog suda odbijena
je tužba podnosite­lja u upravnom sporu jer je, prema stajalištu tog suda,
žalba protiv građevne dozvole podnijeta nepravodobno, te su stoga nižestupa­njska
rješe­nja ocije­njena zakonitim. Upravni sud se ne osvrće na či­njenicu da su
podnosite­lji podnijeli prijedlog za povrat u prijaš­nje sta­nje o kojemu nitko
nije odlučio.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Odredbama članaka 103. do 108. Zakona o
općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 53/91, u nastavku: ZUP) uređen
je institut povrata u prijaš­nje sta­nje (izvorni termin ZUP-a: povraćaj u
prijaš­nje sta­nje), kojim se, pod određenim pretpostav­kama, stranci koja je
propustila u roku izvršiti određenu rad­nju u postupku omogućava poduzima­nje
te propuštene rad­nje.

Odredbama članka 103. ZUP-a, predviđena su
tri slučaja u kojim će stranci biti dopušten povrat u prijaš­nje sta­nje. Jedan
od ­njih je i prekorače­nje roka za predaju podneska.

5. U konkretnom slučaju podnosite­lji su
prekoračili rok za podnoše­nje žalbe protiv građevne dozvole. Nakon sazna­nja
za prekorače­nje roka podnijeli su prvostupa­njskom upravnom tijelu prijedlog
za povrat u prijaš­nje sta­nje smatrajući da su razlozi prekorače­nja roka za
podnoše­nje žalbe protiv građevne dozvole opravdani.

Prema odredbama stavka 1. i 2. članka 106.
ZUP-a, prijedlog za povrat u prijaš­nje sta­nje podnosi se tijelu koje je
trebalo izvršiti propuštenu rad­nju, a koje o prijedlogu odlučuje zak­ljučkom.
Bu­dući da se žalba predaje prvostupa­njskom tijelu, prijedlog za povrat u
prijaš­nje sta­nje zbog propušta­nja roka za žalbu podnosi se prvostupa­njskom
tijelu, kao tijelu kojem je u smislu odredbe članka 233. stavka 1. ZUP-a,
trebalo podnijeti žalbu. Ovakvo stajališ­te zauzima i nadležno Ministarstvo u
konkretnom predmetu ističući u rješe­nju od 28. srp­nja 1995. godine da o
prijedlogu za povrat u prijaš­nje sta­nje odlučuje tijelo kod koje­ga je
trebalo izvršiti propuštenu rad­nju.

Iz podataka u spisu predmeta proizlazi da prvostupa­njsko
upravno tijelo, protivno odredbi članka 106. stavka 2. ZUP-a, nije odlučivalo o
prijedlogu za povrat u prijaš­nje sta­nje, a Ministarstvo i Upravni sud su se
bavili isk­ljučivo pita­njem pravodobnosti žalbe podnosite­lja protiv građevne
dozvole, te utvrdili da je žalba nepravodobna, dok se na nepostupa­nje
prvostupa­njskog upravnog tijela po prijedlogu za povrat u prijaš­nje sta­nje
uopće nisu očitovali (drugostupa­njsko tijelo samo konstatira da o prijedlogu
odlučuje prvostupa­njsko upravno tijelo, ne čineći ništa da prvostupa­njsko
tijelo tako i postupi).

6. Slijedom iznijetog, Ustavni sud je utvrdio da
nadležno upravno tijelo, ne poštujući svoju zakonsku obvezu, nije odlu­či­valo
o prijedlogu podnosite­lja za povrat u prijaš­nje sta­nje, dok je drugostupa­njsko
upravno tijelo samo utvrdilo da o prijedlogu za povrat u prijaš­nje sta­nje
odlučuje tijelo kod koje­ga je rad­nju trebalo izvršiti, ne poduzimajući ništa
da bi se otklonio propust prvo­stupa­njskog tijela. Ocijenivši takvo rješe­nje
Ministarstva zakonitim, bez navođe­nja bilo kakvih razloga koji bi opravdali
takvo postupa­nje upravnog tijela, Upravni sud je podnosite­ljima povrijedio
ustavno pravo na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti
i tijela koja imaju javne ovlasti zajamčeno člankom 19. stavkom 2. Ustava.

7. Što se tiče navoda ustavne tužbe da su osporenom
presudom Upravnog suda povrijeđena ustavna prava podnosite­lja iz članaka 19.
stavka 1. i 115. stavka 3. Ustava, va­lja reći s­ljedeće:

Prema odredbi članka 19. stavka 1. Ustava, pojedinačni
akti državne uprave ili tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti uteme­ljeni
na zakonu. Tom se ustavnom odredbom utvrđuje sadržaj načela zakonitosti za
tijela upravne vlasti, te se na teme­lju te odredbe Ustava ne može zasnivati
ustavno pravo na zakonitost uprave. Za kontrolu zakonitosti uprave nadležan je
Upravni sud (članak 21. Zakona o sudovima, »Narodne novine«, broj 3/94 i
100/96).

Glede povrede odredbe članka 115. stavka 3. (članak
118. stavak 3.) Ustava, va­lja reći da ta odredba propisuje načelo zakonitosti
za sudbenu vlast, odnosno teme­ljne smjernice i dužnost sudova da postupaju i
odlučuju zakonito. Navedena ustavna od­red­ba ne sadrži slobode i prava koja su
Ustavom zajamčena fizičkoj ili pravnoj osobi a koja se štite institutom ustavne
tužbe.

8. Povredu ustavnog prava iz članka 18. stavka 1.
Ustava na koju ustavna tužba također ukazuje (pravo na žalbu protiv
pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog stup­nja pred sudom ili
drugim ovlaštenim tijelom), Ustavni sud nije našao polazeći od stajališta da bi
do povrede ustavnog prava na žalbu došlo u slučaju da je podnosite­ljima
osporenim aktima ili nedono­še­njem odgovarajućih akata, protuzakonito
uskraćena mogućnost podnoše­nja žalbe protiv prvostupa­njske odluke. Dakle, da
bi moglo doći do povrede ustavnog prava na žalbu, potrebno je utvrditi da je u
konkretnom slučaju podnosite­lj to pravo imao ali mu je nezakonitim postupa­njem
uskraćeno. Međutim, u konkretnom slučaju još uvijek nije utvrđeno (to treba
utvrditi u postupku povodom prijedloga za povrat u prijaš­nje sta­nje) jesu li
ispu­njene zakonske pretpostavke za dopušta­nje podnosite­ljima podnoše­nja
žalbe protiv prvostupa­njskog akta nakon proteka roka ili su pod­nosite­lji
svojim vlastitim propustom izgubili pravo na ­njezino pod­noše­nje.

9. Slijedom
iznijetog, teme­ljem odredaba 69. i 72. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99) odlučeno je kao u izreci.

Broj: U-III-1021/1997
Zagreb, 21. prosinca 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 5/2001-116