## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-642/1999 od 13. listopada 1999.

### NN 116/1999 (5.11.1999.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-642/1999 od 13. listopada 1999.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu dr. Jadranko Crnić, predsjednik
Suda te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac, Milan Vuković i Mladen Žuvela, odlučujući
povodom ustavne tužbe M. B. iz M., zastupanog po punomoćnici G. H., odvjetnici
iz K., na sjednici održanoj 13. listopada 1999. godine, donio je sljedeću

## **ODLUKU**

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Podnositelj je podnio pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu povodom rješenja
Vrhovnog suda Republike Hrvatske, broj: Kž-379/1999-3 od 17. lipnja 1999.
godine, kojim je odbijena žalba podnositelja podnijeta protiv rješenja
Županijskog suda u R., broj: K-14/99 (Kv-198/99) od 26. svibnja 1999. godine.
Tim prvostupanjskim rješenjem podnositelju je, po službenoj dužnosti, produljen
pritvor temeljem odredbe članka 102. stavka 1. Zakona o kaznenom postupku
("Narodne novine", broj 110/97, nastavno: ZKP) uz obrazloženje kako je
podnositelj i dalje osnovano sumnjiv da je počinio kazneno djelo za koje
je pritvor obvezan.

Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjem povri-jeđena ustavna
prava iz članka 16. Ustava jer nema dokaza da podnositelj svojim ponašanjem
ugrožava tuđa prava i slobode, pravni poredak, javni moral i zdravlje.

Nadalje, smatra da mu je povrijeđeno i ustavno pravo iz članka 25. Ustava
što obrazlaže činjenicom da konkretni kazneni postupak traje duže od tri
godine, za koje vrijeme se podnositelj nalazi u pritvoru, a da protiv njega
nije nađen ni jedan čvrsti dokaz koji bi upućivao na njegovu odgovornost
za počinjeno djelo. Navodi kako je osnovanost optužnice na kojoj Vrhovni
sud temelji osnovanu sumnju da je podnositelj počinio kazneno djelo koje
mu se stavlja na teret, dovedena u pitanje rješenjem Vrhovnog suda Republike
Hrvatske, broj: Kž-622/97 od 27. siječnja 1999. godine, kojim je pod točkom
I. izreke ukinuta presuda Županijskog suda u R., broj: K-17/96 od 3. listopada
1997. godine (kojom presudom je podnositelj oglašen krivim i osuđen na
kaznu zatvora u trajanju od 20 godina) i predmet vraćen tom sudu na ponovno
suđenje, pred potpuno izmijenjenim vijećem.

Zaključno podnositelj ističe kako je Europskom konvencijom o ljudskim
pravima zabranjeno propisivanje obligatornog pritvora, a člankom 134. Ustava
Republike Hrvatske propisana je jača pravna snaga sklopljenih međunarodnih
ugovora u odnosu na postojeće zakone Republike Hrvatske.

Ustavna tužba nije osnovana.

Na temelju analize navoda ustavne tužbe, osporenih rješenja i propisa
relevantnih za konkretan slučaj te uvida u spis predmeta Ustavni sud Republike
Hrvatske je utvrdio da su Županijski sud u R. i Vrhovni sud Republike Hrvatske
u konkretnom slučaju donijeli odluke u postupku provedenom prema odredbama
Zakona o kaznenom postupku.

Odredbom stavka 1. članka 102. ZKP propisano je da će se pritvor uvijek
odrediti protiv osobe za koju postoji osnovana sumnja da je počinila najteži
i najpogibeljniji oblik kojeg teškog kaznenog djela za koje je u zakonu
propisana kazna dugotrajnog zatvora. Ako okolnosti ukazuju da je riječ
o slučaju za koji zakon propisuje mogućnosti izricanja blaže kazne, pritvor
se ne mora odrediti.

Podnositelju se stavlja na teret kvalificirano kazneno djelo ubojstva
iz članka 34. stavak 2. točka 4. Krivičnog zakona Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 32/93, 38/93, 16/96 i 28/96) (ubojstvo iz koristoljublja),
za koje kazneno djelo je zapriječena kazna zatvora od najmanje deset godina
ili zatvor od dvadeset godina.

Iz obrazloženja osporenog rješenja razvidno je da je Vrhovni sud ocjenjujući
postoje li i dalje razlozi za produljenje pritvora iz zakonske osnove stavka
1. članka 102. ZKP, ocijenio i postojanje okolnosti koje bi upućivale na
mogućnost izricanja blaže kazne, utvrdivši pritom da takvih okolnosti u
spisu nema.

Slijedom navedenog, Ustavni sud je utvrdio da podnositelju nisu povrijeđena
ustavna prava iz članaka 16. i 25. Ustava. Člankom 16. je propisano da
se slobode i prava mogu ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda
i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje. Stavkom
2. članka 25. propisano je da tko je god pritvoren i optužen zbog kaznenog
djela ima pravo u najkraćem roku, određenom zakonom, biti izveden pred
sud i u zakonskom roku oslobođen ili osuđen.

Iz tih razloga je, temeljem odredaba članaka 69. i 71. Ustav-nog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 99/99, nastavno:
Ustavni zakon), odlučeno kao u izreci pod točkom I.

Odluka iz stavka II. izreke temelji se na odredbi članka 28. Ustavnog
zakona.

Broj: U-III-642/1999
Zagreb, 13. listopada 1999.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 116/1999-1863