## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-2057/2003 od 17. rujna 2003.

### NN 152/2003 (26.9.2003.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-2057/2003 od 17. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2208

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Smi­ljko Sokol, predsjednik Suda, te suci
Marijan Hra­njski, Petar Klarić, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrko­njić, Jasna
Omejec, Že­ljko Potoč­njak, Agata Račan, Emilija Rajić, Nevenka Šernhorst i
Vice Vukojević, u povodu prijedloga za pokreta­nje postupka za ocjenu
suglasnosti zakona s Ustavom, na sjednici održanoj 17. rujna 2003. godine,
donio je

## RJEŠENJE

I. Ne prihvaća se prijedlog za pokreta­nje postupka
za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 17., 19. i 20. Zakona o izborima
zastupnika u Hrvatski sabor (»Narodne novine«, broj 116/99, 109/00, 53/03,
69/03 – pročišćeni tekst).

II. Ovo
rješe­nje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1. Dr.
sc. Robert Podol­njak iz Varaždina podnio je prijedlog za pokreta­nje postupka
za ocjenu suglasnosti članaka 17., 19. i 20. Zakona o izborima zastupnika u
Hrvatski sabor (»Narodne novine«, broj 116/99, 109/00, 53/03, 69/03 –
pročišćeni tkst, u da­lj­­njem tekstu: Zakon o izborima) s Ustavom Republike
Hrvatske.

Osporene
odredbe Zakona glase:

»Članak
17.

Pravo
predlaga­nja kandidata za zastupnike nacionalnih ma­njina i ­njihovih zamjenika
imaju političke stranke, birači i udruge nacionalnih ma­njina.

Ukoliko
kandidata za zastupnika nacionalnih ma­njina i ­nje­govog zamjenika predlažu
birači, za pravova­ljanost kandidature potrebno je prikupiti 100 potpisa
birača.«

»Članak
19.

Pravo
predlaga­nja stranačkih lista za izbor zastupnika u Sabor imaju sve političke
stranke re­gistrirane u Republici Hrvatskoj na dan objave odluke o raspisiva­nju
izbora u »Narodnim novinama«.

Listu
za izbor zastupnika u Sabor može samostalno pred­lo­ži­ti jedna politička
stranka, te dvije ili više političkih stranaka (koalicijska lista).

Političke
stranke samostalno utvrđuju svoje stranačke liste i redoslijed na ­njima
istaknutih kandidata, na način predviđen statutom političke stranke, odnosno u
skladu s posebnim statutarnim odlukama.

Članak
20.

Birači
predlažu kandidacijske liste na teme­lju pravova­ljano prikup­ljenih potpisa.

Za
pravova­ljanost prijedloga liste izborne jedinice za izbor zastupnika u Sabor
potrebno je prikupiti najma­nje 500 potpisa birača.«

2.
Razloge zbog kojih navedene zakonske odredbe smatra nesuglasnim Ustavu
predlagate­lj nalazi u ­njihovoj suprotnosti odredbi članka 14. stavka 2.
Ustava, kojom je zajamčena jednakost svih pred zakonom. Predlagate­lj navodi da
osporene zakonske odredbe nejednako uređuju položaj građana u postupku
kandidira­nja ovisno o tomu jesu li ili nisu članovi političkih stranaka.

Svoje
navode obrazlaže pravom političkih stranaka da, u skladu sa zakonom, predlažu
kandidacijske liste za izbor zastupnika u Hrvatski sabor, a da pritom nemaju
obvezu prikupiti određeni broj potpisa birača. Za razliku od političkih
stranaka, birači koji predlažu neovisnu kandidacijsku listu za izbor zastupnika
u Hrvatski sabor dužni su prikupiti određen broj potpisa birača, jer bi bez
prikup­ljenih potpisa birača ­njihova kandidacijska lista bila pravno neva­ljana.

Predlagate­lj
smatra da građani (birači) koji žele predložiti neovisnu kandidacijsku listu
nisu stoga u zakonski jednakom položaju u odnosu prema građanima (biračima)
organiziranima u političku stranku koji su »evidentno povlašteni«. Osim »što
građani organizirani u političku stranku ne moraju uz prijedlog stranačke liste
priložiti i potpise birača radi pravova­ljanosti liste«, predlagate­lj navodi
da se nejednakost građana koji žele predložiti neovisnu listu u odnosu na
političke stranke očituje i u s­ljedećoj či­njenici: prema članku 6. Zakona o
političkim strankama (»Narodne novine«, broj 76/93, 111/96, 164/98, 36/01), za
osniva­nje jedne političke stranke dovo­ljno je 100 puno­ljetnih, poslovno
sposobnih hrvatskih držav­ljana, dok prema članku 20. Zakona o izborima zastupnika
u Hrvatski sabor birači moraju prikupiti najma­nje 500 potpisa birača da bi ­njihova
neovisna kandidacijska lista bila pravova­ljana. Iz toga predlagate­lj zak­ljučuje
da je »potreban znatno ma­nji broj građana organiziranih u političku stranku radi
istica­nja kandidatske liste ne­go kada je riječ o istica­nju nezavisne ili
neovisne kandidatske liste«.

Od
Ustavnog suda Republike Hrvatske predlagate­lj traži ukida­nje navedenih
zakonskih odredbi te predlaže da se one izmijene na način da i političke
stranke pri predlaga­nju stranačkih kandidacijskih lista za izbor zastupnika u
Hrvatski sabor budu zakonom obvezane na prikup­lja­nje određenog broja potpisa
birača.

*Prijedlog
nije osnovan.*

3. U
članku 45. stavku 1. Ustava propisano je da biračko pravo, opće i jednako,
imaju svi hrvatski držav­ljani s navršenih 18 godina u skladu sa zakonom te da
se biračko pravo ostvaruje na neposrednim izborima tajnim glasova­njem.

U članku 15. stavku 3. Ustava propisano je da se
zakonom može, pored opće­g biračkog prava, pripadnicima nacionalnih ma­njina
osigurati posebno pravo da biraju svoje zastupnike u Hrvat­ski sabor.

Sukladno navedenim ustavnim odredbama, Hrvatski sabor
donio je zakon kojim je uredio izborni postupak te način ostvariva­nja i
zaštite biračkog prava hrvatskih držav­ljana u neposrednim izborima za
zastupnike u Hrvatski sabor.

4. Prema mjerodavnim odredbama Zakona o izborima,
pravo predlaga­nja kandidacijskih lista odnosno kandidata za zastupnike u
Hrvatski sabor imaju političke stranke i birači (u izborima za zastupnike iz
redova pripadnika nacionalnih ma­njina i udruge nacionalnih ma­njina).

Političke stranke su ovlaštene predlagati
kandidacijske liste samostalno ili u koaliciji s drugim političkim strankama, a
birači su ovlašteni predlagati kandidacijske liste na teme­lju pravova­ljano
prikup­ljenih potpisa.

Radi se, prema tome, o dva različita izborna subjekta
koji su zakonom ovlašteni predlagati kandidacijske liste na izborima za
zastupnike u Hrvatski sabor.

To su, s jedne strane, političke stranke, čiji se
pravni položaj, uvjeti, način i postupak za osniva­nje, re­gistrira­nje,
prestanak i financira­nje uređuju Zakonom o političkim strankama. U članku 1.
stavku 1. Zakona o političkim strankama propisano je da su po­litičke stranke
svojim slobodnim osniva­njem izraz demokrat­skog višestranačkog sustava kao
najviše vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. Zbog svoje ustavne zadaće
u razvoju demokratskog višestranačkog sustava, političke stranke su zakonom
ovlašteni subjekti izbornih postupaka za sva predstavnička tijela u zem­lji.

Političke stranke su pravne osobe, a pravnu osobnost
stječu upisom u re­gistar političkih stranaka koji vodi nadležno ministarstvo.
Stoga je pogrešna postavka predlagate­lja da stranačke kandidacijske liste
predlažu »građani organizirani u političku stranku«. Ovlašteni predlagate­lj
stranačke kandidacijske liste uvi­jek je i samo politička stranka kao pravna
osoba koja je u izbornom postupku zaseban i jedinstven izborni subjekt,
neovisno o broju osoba koji je bio potreban za ­njezino osniva­nje i neovisno o
broju ­njezinih članova u vrijeme provedbe izbora.

Iz tih
je razloga neosnovan i navod predlagate­lja da su »građani organizirani u
političku stranku« povlašteni u odnosu na ostale birače zbog toga što je za
osniva­nje političke stranke potrebno samo 100 birača (puno­ljetnih i poslovno
sposobnih hrvat­skih držav­ljana), dok je za predlaga­nje neovisne liste
potrebno prikupiti 500 potpisa birača.

5. Za
razliku od političkih stranaka, birači se – kao pojedinci – radi istica­nja
kandidacijskih lista pojav­ljuju u skupini. Članak 21. stavak 4. Zakona o
izborima propisuje da ukoliko listu predloži skupina birača ­njezin je naziv
»neovisna lista«. Ta skupina nema pravnu osobnost, a stvara se *ad hoc* s
isk­ljučivom svrhom jednokratnog sudjelova­nja u izbornom natjeca­nju istica­njem
svoje neovisne kandidacijske liste.

Zakonom
propisani način na koji se ti birači pravno prepoznaju kao skupina pojedinaca
koja predlaže neovisnu kandidacijsku listu jest prikup­lja­nje ­njihovih potpisa
do broja koji je potreban da bi im zakonodavac priznao položaj ovlaštenog
izbornog subjekta u izbornom postupku.

Prikup­lja­nje
potpisa birača u izborima za zastupnike u Hrvat­ski sabor, prema tome, nije čin
potpore jednih birača kandidacij­skoj listi koju predlažu neki drugi birači,
kao što pogrešno smatra predlagate­lj, ne­go je to čin predlaga­nja vlastite
kandidacijske liste od strane svih birača koji su je potpisali.

Prema
tome, či­njenica da političke stranke – za razliku od birača – ne moraju prikup­ljati
potpise birača u postupku kandidi­ra­­nja ne svodi se na pita­nje jednakosti
između ta dva izborna subjekta. Prikup­lja­nje potpisa jest izbornopravna rad­nja
teme­ljem koje se biračima – okup­ljenima u zakonom određenu brojčanu skupinu –
priznaje pravni položaj ovlaštenog izbornog subjekta s pravom predlaga­nja
vlastitih (»neovisnih«) kandidacijskih lista, dok se političkim strankama taj
pravni položaj priznaje već po sili samog zakona.

6. Ustavni sud na kraju napomi­nje da se u pozitivnom
izbornom zakonodavstvu Republike Hrvatske prikup­lja­nje potpisa birača smatra
potporom samo u slučaju predsjedničkih izbora i to samo kada kandidata za
predsjednika Republike Hrvatske predlaže jedna ili više političkih stranaka.
Ono ni u predsjedničkim izborima, međutim, ne predstav­lja čin potpore kada
kandidata za predsjednika predlažu birači, jer su kandidati za predsjednika
Republike svi »koji su predloženi od birača na teme­lju pravova­ljano prikup­ljenih
najma­nje 10.000 ­njihovih potpisa« (članak 8. Zakona o izborima predsjednika
Republike Hrvatske, »Narodne novine«, broj 22/92, 42/92 – ispravak, 71/97).

Sukladno navedenom, Ustavni sud utvrđuje da razlozi
zbog kojih predlagate­lj smatra kako osporavane odredbe članaka 17., 19. i 20.
Zakona o izborima nejednako tretiraju građane u postupku kandidira­nja, ovisno
o tome jesu li ili nisu članovi političkih stranaka, nisu osnovani.

7. Teme­ljem odredbe članka 43. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst),
riješeno je kao u izreci.

Broj:
U-I-2057/2003.
Zagreb, 17. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smi­ljko Sokol,** v. r.

Rješenje, NN 152/2003-2208