## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2152/2002 od 8. srpnja 2004.

### NN 107/2004 (2.8.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-2152/2002 od 8. srpnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2087

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar
Klarić, pred­sjednik Suda, te suci Marijan Hra­­­­njski, Mario Kos, Ivan
Matija, Ivan Mrko­­­­njić, Jasna Omejec, Že­­­­ljko Potoč­­­­njak, Agata Račan,
Emilija Rajić, Smi­­­­ljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan
Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi T. P. iz P., koje­g zastupa M. Z.,
odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 8. srp­­­­­nja 2004. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski sud u Zadru dužan je donijeti
presudu u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: P-681/95 u najkraćem
mogućem roku, ali ne du­­­­ljem od jedne (1) godine, računajući od prvog iduće­g
dana nakon dana objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na teme­­­­lju članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02 – pročišćeni tekst), podnosite­­­­lju ustavne tužbe, T. P. iz P., P.,
određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka
1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01 – pročišćeni tekst),
u iznosu od 4.400,00 kn.

IV. Naknada iz točke
III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri
mjeseca od dana podnoše­­­­nja zahtjeva podnosite­­­­lja Ministarstvu financija
Republike Hrvatske za ­­­­njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazlože­­­­nje

1. Podnosite­­­­lj je podnio ustavnu tužbu teme­­­­ljem
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narod­ne
novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u da­­­­lj­­­­njem tekstu: Ustavni
zakon) radi nedonoše­­­­nja odluke suda u razumnom roku.

U ustavnoj tužbi navodi da je 24. trav­­­­nja
1995. godine Općinskom sudu u Zadru, pod brojem: P-681/95, podnio tužbu protiv
Republike Hrvatske radi naknade štete prouzročene minira­­­­njem obite­­­­ljske
kuće u Po­­­­ljicama kod Zadra.

Podnosite­­­­lj navodi da je sedam godina nakon
podnoše­­­­nja tužbe Općinski sud u Zadru, dana 12. trav­­­­nja 2002. godine,
donio rješe­­­­nje o prekidu postupka.

Podnosite­­­­lj smatra da je nedonoše­­­­njem
meritorne odluke o razumnom roku povrijeđeno ­­­­nje­govo ustavno pravo, zajamčeno
odredbom članka 29. stavka 1. Ustava. Predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu
i odredi primjerenu naknadu podnosite­­­­lju u iznosu od 40.000,00 kn.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku,
pokrenutom teme­­­­ljem članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio s­­­­ljedeće či­­­­njenice
koje su pravno relevantne za odlučiva­­­­nje o povredi ustavnog prava podnosite­­­­lja,
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 24. trav­­­­nja 1995. podnosite­­­­lj je
pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Zadru protiv Republike Hrvatske, tužbom
radi naknade štete prouzročene minira­­­­njem obite­­­­ljske kuće u Po­­­­ljicama
dana 14. srp­­­­nja 1992. godine;

– 12. trav­­­­nja 2002.
godine sud je donio rješe­­­­nje o prekidu postupka, primjenom članaka 1. i 2.
Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.),

– na dan podnoše­­­­nja
ustavne tužbe, 27. rujna 2002. godine, postupak je i da­­­­lje bio u prekidu,

– 29. trav­­­­nja 2004. godine, predsjednik Općinskog
suda u Zadru izvijestio je Sud da je postupak i da­­­­lje u prekidu.

3. PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1. Podnosite­­­­lj je pokrenuo postupak pred
Općinskim sudom u Zadru 24. trav­­­­nja 1995. godine tužbom podnesenom teme­­­­ljem
članka 180. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91.,
3/94.), koji je glasio:

»Članak 180.

Za štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili ošteće­­­­njem
odnosno unište­­­­njem imovine fizičke osobe uslijed akata nasi­­­­lja ili
terora te prilikom javnih demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička
zajednica čiji su organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.«.

Zakonom o izmjeni
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je stupio na
snagu 3. ve­­­­ljače 1996. godine, bilo je propisano:

»Članak 1.

U Zakonu o obveznim
odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91. i 3/94.) članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete
pokrenuti po odredbama članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1.
ovoga članka nastavit će se nakon što se donese poseban propis kojim će se
urediti odgovornost za štetu nastalu uslijed terorističkih akata.«.

Zakonom o dopunama
Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 112/99.), koji je stupio na
snagu 6. studenoga 1999. godine, bilo je propisano:

»Članak
2.

Obvezuje se Vlada
Republike Hrvatske da posebne zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i
184.b. stavka 2.) ovoga Zakona, te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona
o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.) podnese radi donoše­­­­nja
najkasnije u roku od šest mjeseci od dana stupa­­­­nja na snagu ovoga Zakona.«.

3.2. Hrvatski sabor, na
sjednici održanoj 14. srp­­­­nja 2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za
štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne
novine«, broj 117/03.), koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a
kojim je propisano:

»Članak 10.

Sudski postupci radi
naknade štete prekinuti stupa­­­­njem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.) nastavit će se po odredbama
ovoga Zakona.«.

Iz navedenog slijedi da
je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen prekid postupaka u
kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed terorističkih akata i
javnih demonstracija do stupa­­­­nja na snagu Zakona o odgovornosti za štetu
nasta­­­­lu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija, odnosno da je
navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti
tijekom razdob­­­­lja od sedam (7) godina, pet (5) mjeseci i dvadesetpet (25)
dana.

3.3. Podnosite­­­­lj je
podnio ustavnu tužbu teme­­­­ljem članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede
ustavnog prava na donoše­­­­nje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29. stavak 1.
Ustava Republike Hrvatske propisuje:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da
zakonom ustanov­­­­ljeni neovisni i nepristrani sud (…) u razumnom roku odluči
o ­­­­nje­govim pravima i obvezama (…).«.

Članak 63. Ustavnog zakona propisuje:

»Članak 63.

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po
ustavnoj tužbi i prije no što je iscrp­­­­ljen pravni put, u slučaju kad o
pravima i obvezama stranke (…) nije u razumnom roku odlučio sud (…).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog
nedonoše­­­­nja akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom
sudu odrediti rok za donoše­­­­nje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o
pravima i obvezama (…) podnosite­­­­lja. Rok za donoše­­­­nje akta poči­­­­nje
teći iduće­g dana od dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni
sud će odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnosite­­­­lju zbog povrede ­­­­nje­gova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnosite­­­­lja
(…) nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u
roku od tri mjeseca od dana podnoše­­­­nja zahtjeva stranke za ­­­­njezinu
isplatu.«.

*Ustavna tužba je osnovana.*

4. Povredu ustavnog prava na donoše­­­­nje
sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra u svjetlu osobitih okolnosti
svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući navode ustavne tužbe i
dokumentaciju koja prileži tužbi, Ustavni sud je utvrdio da su u konkretnom slučaju
ispu­­­­njene pretpostavke za postupa­­­­nje u smislu odredbi članka 63.
Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Podnosite­­­­lj ustavne tužbe pokrenuo je parnični
postupak radi naknade štete 24. trav­­­­nja 1995. godine. Ustavna tužba
podnijeta je 27. rujna 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je od dana pokreta­­­­nja
parničnog postupka do dana podnoše­­­­nja ustavne tužbe proteklo ukupno sedam
(7) godina, pet (5) mjeseci i tri (3) dana.

Pravo na donoše­­­­nje
sudske odluke u razumnom roku čini dio unutar­­­­njg pravnog poretka Republike
Hrvatske od dana stupa­­­­nja na snagu Zakona o potvrđiva­­­­nju Konvencije za
zaštitu ­­­­ljudskih prava i teme­­­­ljnih sloboda i protokola broj 1, 4, 6, 7
i 11 uz Konvenciju za zaštitu ­­­­ljudskih prava i teme­­­­ljnih sloboda
(»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst
i 8/99. – ispravak, u da­­­­lj­­­­njem tekstu: Europska konvencija), a to je 5.
studenoga 1997. godine. Pravo na donoše­­­­nje sudske odluke u razumnom roku je
ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitiva­­­­nje
razumnosti traja­­­­nja sudskih postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u
pravilu, ne bi moglo biti predmetom ustavnosudskih postupaka teme­­­­ljenih na članku
63. Ustavnog zakona jer u dotadaš­­­­njem pravnom poretku Republike Hrvatske
takvo pravo nije postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. do dana
podnoše­­­­nja ustavne tužbe, pravno relevantno razdob­­­­lje koje Ustavni sud
razmatra u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća četiri (4) godine, deset
(10) mjeseci i dvadesetdva (22) dana.

4.2.
POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na teme­­­­lju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se
vodio pred Općinskim sudom u Zadru pod brojem: P-681/95 nastupio je po sili
zakona *(ex le­ge)* dana 3. ve­­­­ljače 1996. godine, stupa­­­­njem na
snagu Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Donoseći rješe­­­­nje o prekidu postupka dana
12. trav­­­­nja 2002. godine, nadležni Općinski sud u Zadru postupio je u
skladu sa zakonom, a ­­­­nje­govo rješe­­­­nje o prekidu postupka imalo je
deklaratorno znače­­­­nje.

Tim Zakonom određeni prekid postupka, do donoše­­­­nja
novog propisa, onemogućio je nadležni sud da tijekom prekida poduzima rad­­­­nje
usmjerene na rješava­­­­nje podnesenog tužbenog zahtjeva te da odluči o tom
zahtjevu.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj pravnoj stvari Ustavni sud ocje­­­­njuje
postoje li zbog zakonom određenog prekida postupka pretpostavke za postupa­­­­nje
Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona te je li zbog takvog
prekida postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo
podnosite­­­­lja da o ­­­­nje­govim pravima i obvezama u razumnom roku odluči
neovisni i nepristrani sud.

U svezi s pita­­­­njem postoja­­­­nja
pretpostavke za postupa­­­­nje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog
zakona u slučaju zakonom određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim
prekidom postupka može povrijediti člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno
pravo na suđe­­­­nje u razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida
nadležni sud ne može postupati pa, ako je takav prekid neopravdano dugotrajan,
može doći do povrede prava na suđe­­­­nje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju
neodlučiva­­­­nje u razumnom roku ne može pripisati sudu, već je pos­­­­ljedica
intervencije zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđe­­­­nje u razumnom roku. Stoga, postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupa­­­­nje po
podnesenoj ustavnoj tužbi i prije ne­go što je iscrp­­­­ljen pravni put.

U svezi s pita­­­­njem je li u ovom slučaju došlo
do povrede prava na suđe­­­­nje u razumnom roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima
podnoše­­­­nja, teme­­­­ljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima, velikog
broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu štete prouzročene terorističkim
aktima, a kojima su potraživani relativno značajni iznosi naknada šteta,
postojalo opravda­­­­nje za dodatno zakonsko uređe­­­­nje te odgovornosti pa i
za određiva­­­­nje prekida započetih postupaka do donoše­­­­nja novog propisa.
Međutim, tako određeni prekid postupka svojim traja­­­­njem nije smio onemogućiti
ostvariva­­­­nje Ustavom zajamčenog prava na suđe­­­­nje u razumnom roku. O
navedenom ograniče­­­­nju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na sjednici
održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske da
najkasnije u roku od šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se
urediti to pita­­­­nje. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada
bila dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređe­­­­nja i
time omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnosite­­­­lj je bio u
neizvjesnosti hoće li se i kad će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o či­­­­njenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročenih
terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao sedam (7) godina, pet (5)
mjeseci i dvadesetpet (25) dana te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno
relevantno razdob­­­­lje od stupa­­­­nja na snagu Europske konvencije do podnoše­­­­nja
ustavne tužbe u traja­­­­nju od četiri (4) godine, šest (6) mjeseci i petnaest
(15) dana, Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom
postupka povrijeđeno člankom 29. stavkom. 1. Ustava zajamčeno pravo podnosite­­­­lja
da zakonom ustanov­­­­ljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
­­­­nje­govim pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u
ovom je slučaju podnosite­­­­lju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koji je
dio prava na sud, također zajamčeno odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o teme­­­­ljnom
­­­­ljudskom pravu na pravično suđe­­­­nje.

5. Imajući u vidu sve navedene či­­­­njenice i
okolnosti, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je
odluka kao pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7. Odluka o objavi (točka V. izreke) teme­­­­lji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-2152/2002
Zagreb, 8. srp­­­­nja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

Odluka, NN 107/2004-2087