## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-4696/2004 od 20. prosinca 2004.

### NN 183/2004 (23.12.2004.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-4696/2004 od 20. prosinca 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3169

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom B. V. iz C., zastupanog po mr. sc. T. S., odvjetniku
iz R., na sjednici održanoj 20. prosinca 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

## i

## RJEŠENJE

I.Utvrđuje
se da su podnositelju rješenjem Županijskog suda u Rijeci, broj: Kio-272/04 od
23. studenoga 2004. godine, povri­je­đena ustavna prava propisana odredbama članka
22. stavka 2. i članka 121. stavka 3. Ustava Republike Hrvatske u razdoblju od
19. studenoga 2004. do 23. studenoga 2004. godine.

II.U
preostalom dijelu ustavna tužba se odbacuje.

III.
Ova odluka i rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje odluke
```

1.Podnositelj,
sudac Općinskog suda u Crikvenici, ustavnom tužbom osporava rješenje Županijskog
suda u Rijeci, broj: Kio-272/04 od 23. studenoga 2004. godine, kojim je
odbijena žalba podnositelja ustavne tužbe i potvrđeno rješenje istražnog suca Županijskog
suda u Rijeci, broj: Kio-272/04 od 19. studenoga 2004. godine, u odnosu na
pritvorsku osnovu iz članka 102. stav­ka 1. točke 4. Zakona o kaznenom postupku
(»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. –
ispravak i 63/03. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: ZKP), dok je isto rješenje
ukinuto u odnosu na pritvorsku osnovu iz članka 102. stavka 1. točke 2. ZKP-a.

Rješenjem istražnog suca određen je pritvor, između
ostalih, i podnositelju, nakon što je istražni sudac ocijenio osnovanim
prijedlog Županijskog državnog odvjetništva u Rijeci, zbog postojanja osnovane
sumnje da je počinio kaznena djela protiv službene dužnosti – zlouporabe položaja
i ovlasti iz članka 337. stavaka 1., 3. i 4. Kaznenog zakona (»Narodne novine«,
broj 110/97., 27/98. – ispravak, 50/00. – odluka Ustavnog suda Republike
Hrvatske, broj: U-I-241/2000 od 10. svibnja 2000. godine, 129/00., 51/01.,
111/03. i 190/03. – odluka Ustavnog suda, broj: U-I-2566/2003, U-I-2892/2003 od
27. studenoga 2003. godine), i pokrenuo istragu, te ujedno ocijenio osnovanim i
prijedlog tog Odvjetništva za određivanjem pritvora na temelju odredbe članka
102. stavaka 2. i 4. ZKP-a.

Odlučujući o žalbi podnositelja protiv navedenog rješenja,
Županijski sud u Rijeci je po službenoj dužnosti ukinuo navedeno rješenje u
odnosu na pritvorsku osnovu iz članka 102. stavka 1. točke 2. ZKP-a, a potvrdio
određivanje pritvora na temelju odred­be članka 102. stavka 1. točke 4. ZKP-a. Županijski
sud u Rijeci ocjenjuje da u odnosu na pritvorsku osnovu iz članka 102. stavka
1. točke 2. ZKP-a pritvorski razlozi nisu konkretizirani, te nije razvidno na
koje bi svjedoke podnositelj mogao utjecati. U odnosu na pritvorsku osnovu iz članka
102. stavka 1. točke 4. ZKP-a, potvrđeno je prvostupanjsko rješenje, kojim je
navedeno da se iz okolnosti uz koje su kaznena djela počinjena može zaključiti
da se radi o osobito teškim okolnostima djela, jer je izvršenjem kaznenih djela
došlo na strani oštećenika do teških posljedica, budući da su oduzete
nekretnine velike vrijednosti.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj ističe povredu
ustavnih odredaba članaka 3., 5., 22. i 117. stavka 3., te osobito povredu
ustav­ne odredbe članka 121. stavka 3. Ustava Republike Hrvatske.

Posebice navodi da radi na dužnosti suca Općinskog
suda u Crikvenici, te da Državno sudbeno vijeće nije prije određivanja pritvora
dalo odobrenje, već je odobrenje dano nakon donošenja rješenja o određivanju
pritvora. Smatra da naknadno odobrenje dano od strane predsjednika Državnog
sudbenog vijeća dana 23. studenoga 2004. godine nije moglo sanirati grubo kršenje
navedene ustavne odredbe.

*Podnositelj
osporava i supstancijalne razloge za donošenje rješenja o određivanju pritvora,
pri tome navodeći detaljno u kojim je predmetima sudio, pri tome tvrdeći da
nije nastala takva šteta koja bi zasluživala određivanje pritvora, pa ni provođenje
kaznenog postupka protiv njega.*

Smatra
da se u konkretnim slučajevima nitko nije žalio na presude, te da se suci i
suci porotnici koji su sudjelovali u suđenju ne mogu pozvati na odgovornost za
izraženo mišljenje i glasovanje pri donošenju odluke.

Slijedom
navedenog, predlaže Ustavnom sudu usvajanje ustavne tužbe te donošenje odluke
kojom ukida osporena rješenja i određuje njegovo puštanje na slobodu.

Podnositelju
je povrijeđeno ustavno pravo propisano člankom 121. stavkom 3. Ustava u
razdoblju od 19. do 23. studenoga 2004. godine u kome je bio nezakonito
pritvoren.

3.Člankom
121. stavkom 3. Ustava propisano je:

»Sudac
ne može u postupku pokrenutom zbog kaznenog djela učinjenog u obavljanju sudačke
dužnosti biti pritvoren bez odobrenja Državnog sudbenog vijeća.«.

Uvidom
u dostavljenu dokumentaciju, te u obrazloženje pobijanih odluka, Ustavni sud je
utvrdio da se u konkretnom slučaju radi o kaznenom postupku protiv podnositelja
zbog kaznenog djela učinjenog u obavljanju sudačke dužnosti.

U svezi
s postupanjem Državnog sudbenog vijeća (u dalj­njem tekstu: DSV) u takvom slučaju,
člankom 9. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 3/94., 75/95., 100/96.,
115/97. – odluka Ustavnog suda, 131/97., 129/00., 67/01. – odluka Ustavnog
suda, 5/02. – odluka Ustavnog suda, 101/03., 117/03. i 17/04.), propisano je:

»(...)
Suci imaju imunitet sukladno ovom Zakonu. Sudac ne smije biti pritvoren niti se
protiv njega smije pokrenuti kazneni postupak bez odobrenja Državnog sudbenog
vijeća. Sudac smije biti pritvoren bez odobrenja Državnog sudbenog vijeća samo
ako je zatečen u činjenju kaznenog djela za koje je propisana kazna zatvora u
trajanju duljem od pet godina. O tome se izvješćuje predsjednika Državnog
sudbenog vijeća. Kada Državno sudbeno vijeće nije na okupu, odobrenje za lišenje
slobode suca ili za nastavljanje kaznenog postupka protiv njega daje i o
njegovom pravu na imunitet odlučuje disciplinski sud Državnog sudbenog vijeća,
s time što tu odluku mora potvrditi Državno sudbeno vijeće u roku od 15 dana.
Suci su ovlašteni uskratiti svjedočenje o sadržaju sudskog vijećanja i o svim
okolnostima koje su dužni čuvati kao službenu tajnu.«.

U ovom
predmetu rješenje o određivanju pritvora doneseno je 19. studenoga 2004.
godine, s time da je DSV svojim aktom, broj: K-42/04 od 11. studenoga 2004.
godine, odobrilo pokretanje kaznenog postupka protiv podnositelja.

Nakon
donošenja rješenja, predsjednik Državnog sudbenog vijeća je Odlukom, broj:
K-42/04 od 23. studenoga 2004. godine, odobrio određivanje pritvora protiv
podnositelja, na način da je u izreci odluke navedeno:

»Odobrava
se određivanje pritvora protiv B. V., rođenog (...), suca Općinskog suda u
Crikvenici, zbog kaznenih djela iz čl. 337. st. 1., 3. i 4. KZ, pobliže
opisanih pod točkom 1., 2., 3. i 5. prijedloga istražnog zahtjeva Županijskog
državnog odvjetništva u Rijeci od 18. listopada 2004. godine broj
K-DO-110/04-VII.«

Navedenu
Odluku uzeo je u obzir i Županijski sud u Rijeci, te je u obrazloženju
pobijanog drugostupanjskog rješenja naveo:

»U pravu je žalitelj kada u žalbi ističe da je
pritvor protiv njega određen iako u spisu nije bilo odobrenja Državnog sudbenog
vijeća da se protiv njega kao suca može odrediti pritvor bez kojeg se, u smislu
odredbe članka 121. stavka 3. Ustava RH, pritvor protiv I-okr. B. V. ne bi
mogao odrediti.

Međutim, spisu prileži odluka predsjednika DSV-a
poslovnog broja K-42/04 od 23. studenoga 2004. godine kojom je odobreno određivanje
pritvora protiv B. V. Stoga se žalba B. V. ukazuje neosnovanom pa je (...) odlučeno
kao u izreci.«.

U odnosu na povredu navedene ustavne odredbe, Ustavni
sud utvrđuje da je do povrede odredbe članka 22. stavka 2. Ustava, kojom je
propisano da se nikomu ne smije oduzeti ili ograničiti sloboda, osim kada je to
određeno zakonom, o čemu odlučuje sud, u svezi s odredbom članka 121. stavka 3.
Ustava, došlo u razdoblju od 19. studenoga 2004. godine do 23. studenoga 2004.
godine, te da za to razdoblje zbog nezakonitog pritvaranja podnositelj ima
pravo na naknadu štete i javnu ispriku, sukladno odredbi članka 25. stavka 4.
Ustava, koja propisuje:

»Svatko
tko je bio nezakonito lišen slobode ili osuđen ima, u skladu sa zakonom, pravo
na odštetu i javnu ispriku.«.

Nakon što
je odobrenje dano, prestale su povrede navedene ustavne odredbe, te je nakon
23. studenoga 2004. godine pobijano rješenje zasnovano na Ustavu i zakonu.

4.Člankom
76. stavkom 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon)
propisano je da u slučaju da osporavani akt kojim je povrijeđeno ustavno pravo
podnositelja više ne proizvodi pravne učinke, Ustavni sud u odluci utvrđuje
njegovu neustavnost, navodeći u izreci ustavno pravo koje je podnositelju tim
aktom povrijeđeno.

U
konkretnom slučaju rješenje o određivanju pritvora u odnosu na podnositelja
prestalo je proizvoditi pravne učinke nakon isteka mjesec dana od pritvaranja,
odnosno dana 19. prosinca 2004. godine. Stoga je u izreci ove Odluke pod točkom
II. utvrđena povreda ustavnih prava propisanih člankom 22. stavkom 2. i člankom
121. stavkom 3. Ustava, za razdoblje u kojemu osporeno rješenje nije bilo
zasnovano na Ustavu i zakonu, te su ujedno utvrđena prava podnositelja koja
proizlaze iz odredbe članka 25. stavka 4. Ustava.

5.Na
temelju istaknutih povreda odredbi članaka 3., 5. i 117. stavaka 2. i 3.
Ustava, ne može se pokrenuti postupak na temelju ustavne tužbe sukladno odredbi
članka 62. Ustavnog zakona.

6.Slijedom navedenog, a na temelju članaka
73. i 76. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke.

Obrazloženje rješenja

Prestale
su postojati pretpostavke za odlučivanje o biti stvari u preostalom dijelu
razdoblja u kojemu je na temelju osporenog rješenja podnositelj bio pritvoren.

7.Člankom
32. Ustavnog zakona propisano je da će Ustavni sud odbaciti ustavnu tužbu u slučaju
kada ne postoje pretpostavke za odlučivanje o biti stvari.

8.Odlukom,
broj: U-III-1162/97 od 2. prosinca 1998. godine (»Narodne novine«, broj
156/98.), Ustavni sud prihvatio je nadležnost odlučivati o rješenjima kojima se
određuje pritvor okrivljeniku u kaznenom postupku. Postupovne pretpostavke za
odlučivanje o biti stvari u pritvorskim predmetima jesu da je okriv­ljenik u
pritvoru i da je u trenutku odlučivanja ovog Suda na snazi ustavnom tužbom
osporeno rješenje kojim je pritvor određen.

Iz osporenog rješenja Županijskog suda u Rijeci
razvidno je da je istim odbijena žalba podnositelja u odnosu na rješenje istražnog
suca Županijskog suda u Rijeci kojim je pritvor određen u trajanju od mjesec
dana od dana lišenja slobode. Kako je podnositelj lišen slobode 19. studenoga
2004. godine, to je pritvor po tom rješenju trajao do 19. prosinca 2004.
godine.

Slijedom iznesenog, polazeći od navedenog datuma do
koje­ga je podnositelj po prvostupanjskom rješenju bio u pritvoru, Ustavni sud
utvrđuje da u trenutku odlučivanja o ustavnoj tužbi podnositelja osporeno rješenje
o određivanju pritvora više nije na snazi, niti je na snazi rješenje Županijskog
suda u Rijeci kojim je odbijena žalba podnositelja protiv tog rješenja.

9.Budući da su u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom podnositelja prestale postojati pretpostavke za odlučivanje o biti
stvari, na temelju odredbe članka 32. Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci
pod točkom II.

10.Odluka o objavi temelji se na odredbama članka
29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-4696/2004
Zagreb, 20. prosinca 2004.

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,**v. r.

Odluka, NN 183/2004-3169