## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-623/2000-4 od 28. travnja 2004. godine

### NN 90/2004 (2.7.2004.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-623/2000-4 od 28. travnja 2004. godine

# UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1697

Upravni
sud Republike Hrvatske u vijeću sastav­ljenom od sudaca Lji­ljane
Karlovčan-Đurović kao predsjednice vijeća, Marine Kosović Marković i mr. Ivice
Kujun­džića kao članova vijeća, te sudske savjetnice Ivane Horvat kao
zapisničarke u upravnom sporu tužite­lja HT – Hrvatske telekomunikacije d.d. iz
Zagreba, protiv rješe­nja tužene Agencije za zaštitu tržišnog natjeca­nja
Republike Hrvatske, klasa: UP/I-030-02/99-01/62, urbroj: 580-02-99-22 od 20.
listopada 1999., radi zaštite tržišnog natjeca­nja, u nejavnoj sjednici vijeća
održanoj 28. trav­nja 2004.

## presudio je

Tužba
se odbija.

```
Obrazloženje
```

Osporenim rješe­njem u točki 1. dispozitiva utvrđuje
se zlouporaba monopolističkog položaja poduzetnika Hrvatskih telekomunikacija
d.d., Zagreb, u obav­lja­nju djelatnosti izdava­nja potvrde (certifikata) u
postupku ispitiva­nja tehničke opreme i instalacija telekomunikacijskih uređaja
u svrhu ­njihove upotrebe, ugrad­nje ili prik­ljuče­nja na telekomunikacijske
kapacitete.

Točkom 2. dispozitiva osporenog rješe­nja, nalaže se
poduzetniku Hrvatskim telekomunikacijama d.d., Zagreb da o svojem trošku objavi
u službenom glasilu Republike Hrvatske – »Narodnim novinama«, i to u oglasnom dijelu,
i u dnevnom tisku, u najma­nje pet glasila, vodeći računa o zem­ljopisnoj
zastup­ljenosti tih glasila na području Republike Hrvatske, a s obzirom na ­njihovu
čitanost, opće akte kojima se utvrđuje način provođe­nja postupka u obav­lja­nju
djelatnosti izdava­nja potvrde (certifikata) u postupku ispitiva­nja tehničke
opreme i instalacija telekomunikacijskih uređaja u svrhu ­njihove upotrebe,
ugrad­nje ili prik­ljuče­nja na telekomunikacijske kapacitete, te u kojima se
ujedno navodi potrebna dokumentacija koju poduzetnici moraju podnijeti u svrhu
dobiva­nja rečenog certifikata. Rok izvrše­nja je 30 dana od dana dostave tog
rješe­nja.

Točkom
3. dispozitiva osporenog rješe­nja, nalaže se poduzetniku Hrvatskim
telekomunikacijama d.d., Zagreb da Agenciji za zaštitu tržišnog natjeca­nja
dostavi preslike objav­ljenih akata iz točke 2. dispozitiva ovog rješe­nja, te
dokaze o ­njihovoj izvršenoj objavi. Rok izvrše­nja je 15 dana od dana objave
sukladno točki 2. dispozitiva tog rješe­nja.

Točkom
4. dispozitiva osporenog rješe­nja naloženo je poduzetniku Hrvatskim
telekomunikacijama d.d. Zagreb da provede i okonča postupak izdava­nja potvrde
(certifikata) u postupku ispi­tiva­nja tehničke opreme i uređaja poduzetnika
»Mark 2« d.o.o., Split, u svrhu ­njihove uporabe, ugrad­nje i prik­ljuče­nja na
telekomunikacijske kapacitete. Rok izvrše­nja određen je bez odgode, s kraj­njim
rokom okonča­nja postupka za 15 dana od dana dostave tog rješe­nja.

Točkom
5. dispozitiva osporenog rješe­nja naloženo je poduzetniku Hrvatskim telekomunikacijama
d.d., Zagreb da o izvrše­nju naloga iz točke 4. dispozitiva tog rješe­nja
izvijeste Agenciju za zaštitu tržišnog natjeca­nja. Rok izvrše­nja je 15 dana
od dana okonča­nja postupka iz točke 4. dispozitiva tog rješe­nja.

Točkom
6. dispozitiva osporenog rješe­nja, određeno je da će se ovo rješe­nje objaviti
u »Narodnim novinama«.

Protiv
navedenog rješe­nja tužene podnio je tužbu HT – Hrvatske telekomunikacije d.d.
u kojoj navodi da je nesporno da je tužite­lj teme­ljem rješe­nja Ministarstva
pomorstva, prometa i veza klasa: UP/I-344-05/95-01/33, urbr: 530-07-95-2 od 27.
listopada 1995. ovlašten na rok od 10 godina za obav­lja­nje djelatnosti izdava­nja
potvrde o kakvoći (certifikata) za tehničku opremu i instalacije koje se
upotreb­ljavaju, ugrađuju i prik­ljučuju na telekomunikacijske kapacitete
namije­njene za uporabu u Republici Hrvatskoj. Navodi da mu nije poznato da li
je Ministarstvo još nekog ovlastilo za obav­lja­nje te djelatnosti. Ističe da
osporava navode tužene da tužite­lj odugovlači u rješava­nju zahtjeva za
atestira­njem telekomunikacijske opreme, te da sebe stav­lja u povo­ljniji položaj
na tržištu jer da istodobno nastupa kao jedina pravna osoba ovlaštena za
ispitiva­nje telekomunikacijskih ure­đaja, te da prodaje telekomunikacijske
uređaje i opremu u svojim telebuticima na cijelom području Republike Hrvatske.
Podneskom od 29. srp­nja 1999. tužite­lj je naveo da rok za izdava­nje atesta
prema Pravilniku o kontroli kvalitete telekomunikacijskih sredstava i objekata
(HPT glasnik 18/91) iznosi najviše 60 kalendarskih dana, a za izuzetno složena
telekomunikacijska sredstva do 90 kalendarskih dana. Na raspravi održanoj 20.
srp­nja 1999. iznijeto je da je taj rok i kraći, primjerice zahtjev podnesen
dana 20. trav­nja 1999. pozitivno je riješen 13. svib­nja 1999., te se većina
zahtjeva rješava u roku od 30 dana. Ističe se da je podneskom od 5. studenoga
1999. naveo da je kupio telefonske aparate marke Siemens prema ugovoru koji je
22. ožujka 1996. sklopio pravni prednik tužite­lja HPT – Hrvatska pošta i
telekomunikacije, s. p. o. te da do danas nisu sklapani novi ugovori vezano za
nabavu telefonskih aparata. Također je dostav­ljen popis prodavaonica u kojima
tužite­lj prodaje spornu telekomunikacijsku opremu. Dostav­ljena dokumentacija
trebala je poslužiti tuženoj radi utvrđiva­nja či­njenica da tužite­lj nije
koristio svoj monopolistički položaj. Posebno naglašava da je tužena osporeno
rješe­nje donijela 20. listopada 1999. te nije razmatrala dokaze i podnesak tužite­lja
od 5. studenoga 1999. Naime, zahtjev tužene od 11. listopada 1999. kojim se traži
dostava popisa svih prodavaonica tužite­lja, preslik svih izdanih faktura,
zaprim­ljen je kod tužite­lja 21. listopada 1999., što znači da je tužena
osporeno rješe­nje donijela prije ne­go što je tužite­lj primio podnesak kojim
se traži dostava odgovarajuće dokumentacije. Vezano za poduzetnika »Mark 2«
d.o.o., tužite­lj ponovno ističe da se protivi navodima iz rješe­nja da je
zloupotrijebio monopolistički položaj budući da je tijekom cijelog postupka
naglašavana či­njenica da »Mark 2« d.o.o. do danas nije podnio va­ljani zahtjev
za izdava­nje certifikata kao ni potrebnu dokumentaciju vezanu uz zahtjev, a
što je tužite­lj zatražio na raspravi održanoj 20. srp­nja 1999., te podneskom
od 15. studenoga 1999. Nesporno je da je »Mark 2« zajedno s tvrtkom Tehnoton
podnio zajednički zahtjev za izdava­nje certifikata dopisom od 19. ožujka 1999.
Međutim, tužite­lj je od Ministarstva pomorstva, prometa i veza zatražio miš­lje­nje
na tu okolnost koje je dostav­ljeno 22. trav­nja 1999. u kojem je navedeno da
potvrda o kakvoći može glasiti samo na jednu pravnu osobu. Nakon toga
poduzetnik Tehnoton dostavio je samostalan zahtjev zajedno s potrebnom
dokumentacijom, a poduzetnik »Mark 2« do danas to nije učinio. Nada­lje, navodi
da se protivi objavi opće­g akta kojim se utvrđuje način provođe­nja postupka u
obav­lja­nju djelatnosti izdava­nja potvrde (certifikata) tužite­lju. Ističe da
je akt, teme­ljem koje­g se provodi podmetni postupak, Pravilnik o kontroli kvalitete
telekomunikacijskih sredstava i objekata koji je objav­ljen u PTT vjesniku
broj: 27/90, a donesen je od bivše ZJPTT na teme­lju Zakona o sistemima veza.
Taj Zakon preuzet je Zakonom o preuzima­nju saveznih zakona iz oblasti prometa
i veza, koji se u Republici Hrvatskoj primje­njuje kao republički zakon
(»Narodne novine«, br. 53/91). Pravilnik o kontroli kvalitete
telekomunikacijskih sredstava i objekata preuzet je Odlukom o preuzima­nju
pojedinih općih akata koja je objav­ljena u HPT oglasniku br. 18/91. Prema
Zakonu o telekomunikacijama (»Narodne novine«, br. 53/94) tužite­lj nije bio
ovlašten za donoše­nje takvog opće­g akta, a nije ovlašten ni danas. Smatra
neprimjerenim objaviti Pravilnik bivše države u »Narodnim novinama«, s obzirom
na to da je Zakonom o preuzima­nju taj propis preuzet i već objav­ljen u
»Narodnim novinama«, kao službenom listu Republike Hrvatske. Neosnovanim se
smatra i objava akta u pet glasila na području cijele Republike Hrvatske
imajući u vidu ­njihovu čitanost, s obzirom na to da tužite­lj prema Statutu
ima ustanov­ljeno službeno glasilo, a predmetni opći akt tj. ­nje­govo preuzima­nje
je objav­ljeno u takvom glasilu, a to je HPT glasnik 18/91. Predlaže da se
osporeno rješe­nje poništi.

Tuženo
tijelo u odgovoru na tužbu navodi da je tužite­lj 22. listopada 1991. donio
Odluku koja glasi:

1.
Preuzimaju se pojedini opći akti Zajednice JPTT iz područja telekomunikacijskog
sustava i iz područja poštanskog sustava.

2. Ovi
opći akti primje­njivat će se privremeno do donoše­nja vlastitih akata.

3.
Popis općih akata iz točke 1. ove Odluke objavit će se u HPT glasniku.

Ta
odluka odnosi se i na opće akte kojima se utvrđuje način provođe­nja postupka u
obav­lja­nju djelatnosti izdava­nja potvrde (certifikata) u postupku ispitiva­nja
tehničke opreme i instalacije telekomunikacijskih uređaja u svrhu ­njihove
upotrebe, ugrad­nje ili prik­ljuče­nja na telekomunikacijske kapacitete, te u
kojima se ujedno navodi potrebna dokumentacija koju poduzetnici moraju
podnijeti u svrhu dobiva­nja certifikata. Tužena je pod točkom 2. dispozitiva
rješe­nja naložila tužite­lju da o svom trošku objavi te opće akte u službenom
glasilu i u dnevnom tisku. Objav­ljiva­nje tih općih akata proizlazi iz toga
jer su ti akti objav­ljeni pred nepunih 10 godina, a u toj odluci je naznačeno
da će se primje­njivati kao privremeni do donoše­nja vlastitih akata. Na taj
način, objavom tih akata, i osobe izvan tužite­lja doći će u jednako prav­nu
situaciju kao i osobe kod tužite­lja da znaju da se ti privremeni akti i da­lje
primje­njuju, te da znaju koju potrebnu dokumentaciju trebaju podnijeti u svrhu
dobiva­nja certifikata. Na taj način će tužite­lj ostvariti načelo zakonitosti
i ekonomičnosti propisano Zakonom o općem upravnom postupku. Glede naloga iz
osporenog rješe­nja kojim se nalaže tužite­lju da provede i okonča postupak
izdava­nja potvrde (certifikata) u postupku ispitiva­nja tehni­čke opreme i
uređaja poduzetnika »Mark 2« d.o.o. tužite­lj neosnovano prigovara tvrdeći da
mora bezuvjetno donijeti pozitivnu odluku o izdava­nju potvrde (certifikata)
tom poduzetniku. Tužena je tim nalogom samo naložila tužite­lju da bez odgode
okonča postupak izdava­nja potvrde (certifikata), a nije naredila tužite­lju na
koji način mora taj postupak okončati. Glede naknadno dostav­ljene dokumentacije,
odnosno popisa prodavaonica i preslika izdanih faktura, ističe se da je tužite­lj
za svoju obvezu znao i prije, odnosno ista je ustanov­ljena na raspravnom
zapisniku. Osim toga, izvrše­njem te obveze od strane tužite­lja samo bi se
konkretnije stekao bo­lji uvid u odnosu na prodavaonice i poduzetnike u svezi
izdava­nja certifikata. Ovo ne bi bilo od utjecaja na već utvrđeno či­njenično
sta­nje iz koje­g proizlazi da tužite­lj u obav­lja­nju djelatnosti izdava­nja
potvrda u postupku ispitiva­nja tu djelatnost obav­lja na način narušava­nja tržišta
odnosno zlouporabe monopolističkog položaja. Predlaže da se tužba odbije.

Zainteresirana
osoba u ovom upravnom sporu »Mark 2« d.o.o. Split, nije ovom Sudu dostavila
odgovor na tužbu.

*Tužba
nije osnovana.*

Prema
odredbi članka 35. stavak 1. Zakona o zaštiti tržišnog natjeca­nja (»Narodne
novine«, br. 48/95, 52/97 i 89/98) za rad­nje kojima se sprječava ili
ograničava tržišna natjeca­nja ili zlouporab­ljuje monopolistički ili vladajući
položaj, ravnate­lj će rješe­njem naložiti obustavu takvog postupa­nja.

Prema
stavku 2. citiranog članka Zakona, rješe­njem iz stavka 1. ovoga članka,
odredit će se rok za otkla­nja­nje nedostataka prema okolnostima slučaja,
odnosno rok za ispu­nje­nje posebnih uvjeta.

Iz
podataka spisa predmeta, dostav­ljenih Sudu uz odgovor na tužbu, kao i iz
obrazlože­nja osporenog rješe­nja, proizlazi da je tužena u postupku pravilno
utvrdila da je tužite­lj zlouporabio monopolistički položaj, te da su se stekli
uvjeti za primjenu odred­be članka 20. točaka 3., 5. i 9. Zakona. Istima je
propisano da zlouporabe monopolističkog i vladajuće­g položaja poduzetnika na
tržištu ili dijelu tržišta nastaju primjenom različitih uvjeta za istu ili
odgovarajuću vrstu poslova s različitim poduzetnicima, čime ih se dovodi u
nepovo­ljan natjecate­ljski položaj na tržištu ili dijelu tržišta, obustav­lja­njem
ili sma­nje­njem obujma proizvod­nje, prodaje i kup­nje na štetu potrošača, te
sprječava­njem slobodnog natjeca­nja na tržištu, koristeći vladajući položaj
ili druge besprav­ne načine.

Neodlučan
je prigovor tužite­lja da mu nije poznato da li je tadaš­nje Ministarstvo
pomorstva, prometa i veza sukladno odredbi članka 4. stavak 3. Zakona o
telekomunikacijama (»Narodne novine«, br. 53/94) još nekog ovlastilo za obav­lja­nje
djelatnosti izdava­nja potvrde o kakvoći (certifikat) za tehničku opremu i
instalacije koje se upotreb­ljavaju, ugrađuju i prik­ljučuju na
telekomunikacijske kapacitete namije­njene za uporabu u Republici Hrvatskoj.

Naime,
iz podataka spisa predmeta, dostav­ljenih Sudu uz odgovor na tužbu, proizlazi
da je u vrijeme provođe­nja postupka kod tužene tužite­lj bio jedina pravna
osoba ovlaštena za ispitiva­nje telekomunikacijskih uređaja, a koje mu je rješe­njem
Ministarstva pomorstva, prometa i veza od 27. listopada 1995. dano, a na koje
rješe­nje tužite­lj i u tužbi upire.

Iz
podataka spisa predmeta, a nakon provedenog postupka, proizlazi da je tužite­lj
na tržištu nastupao kao jedina pravna osoba ovlaštena za ispitiva­nje
telekomunikacijskih uređaja, te i da prodaje telekomunikacijske uređaje i
opremu u svojim telebuticima na cijelom području Republike Hrvatske. Stoga je
ispravno zak­ljučila tužena da se tužite­lj na tržištu pojav­ljuje kao re­gulator
i kao natjecate­lj na tržištu, jer jedini ima ovlast za izdavanje certifikata,
a istodobno i sam obav­lja trgovinu telekomunikacijskim uređajima i opremom.

Zlouporaba
monopolističkog položaja tužite­lja očituje se u tome što je tužite­lj
poduzetniku »Mark 2« d.o.o. i drugim poduzetnicima sprječavao ili otežavao
pristup na tržištu prodaje telekomunikacijskih uređaja upravo neizdava­njem
certifikata odnosno odugovlače­njem provođe­nja postupka izdava­nja
certifikata. Tužite­lj u tužbi navodi da poduzetnik »Mark 2« do danas nije
podnio va­ljani zahtjev za izdava­nje certifikata, kao ni potrebnu
dokumentaciju vezanu uz taj zahtjev. Međutim, tužite­lj niti tvrdi, niti ne
dokazuje, a niti to proizlazi iz podataka spisa predmeta da bi tužite­lj pozvao
poduzetnika »Mark 2« d.o.o. da dostavi potrebitu dokumentaciju vezanu uz taj
zahtjev. Osim toga, sukladno preuzetoj obvezi (točka IV zapisnika o usmenoj
raspravi od 20. srp­nja 1999.) poduzetnik »Mark 2« d.o.o. dostavio je tuženoj
26. srp­nja 1999. dokaze da je 12. svib­nja 1999. uputio tužite­lju set
dokumentacije sa zahtjevom za atestira­nje uređaja.

Stoga,
je tužite­lj kao jedina pravna osoba ovlaštena za ispitiva­nje
telekomunikacijskih uređaja upravo neizdava­njem certifikata, odnosno
odugovlače­njem postupka izdava­nja certifikata sprječavao pristup tržištu takmaca
na određeno du­lje vrijeme, a što se odražavalo sma­nje­njem obujma ponude
aparata i sma­njenim brojem poduzetnika koji su bili u mogućnosti obav­ljati
trgovinu istima. Takvim postupa­njem tužite­lja, uz istovremeno ostvariva­nje
vlastite djelatnosti prodaje telekomunikacijskih aparata i uređaja, isti je
zlouporabio svoj položaj.

Neosnovano
tužite­lj u tužbi prigovara da je osporeno rješe­nje doneseno prije ne­go je tužite­lj
imao mogućnost dostaviti popis svih prodavaonica s preslikama izdanih faktura,
a koje da je dostavio uz podnesak od 5. studenoga 1999., zaprim­ljen kod tužene
10. studenoga 1999.

Naime,
iz zapisnika s usmene rasprave održane 20. srp­nja 1999., a kojoj raspravi je
tužite­lj prisustvovao, proizlazi da je tužite­lj bio u obvezi dostaviti tuženoj
hitno, a najkasnije u roku  8 dana po
završetku usmene rasprave, popis sve TK opreme koja se prodaje u HT
telebuticima ili na bilo kojim drugim prodajnim mjestima. Također je od tužite­lja
zahtijevano da dostavi sve izdane fakture po obav­ljenim prodajama u
telebuticima tijekom 1999. godine uz naznaku tipa robe koja je prodavana (točka
5. zapisnika).

Tužite­lj
tom zahtjevu nije udovo­ljio, a što proizlazi iz ­nje­govog podneska upućenog
tuženoj broj: T-3-1307/99 od 3. rujna 1999., zaprim­ljenog kod tužene 8. rujna
1999.

Nakon
toga, tužena je podneskom od 11. listopada 1999. ponovno pozvala tužite­lja da
odmah po prijemu tog dopisa dostavi popis svih prodavaonica (telebutika,
teleshopova i sl.) koje su u vlasništvu Hrvatskih telekomunikacija d.d., a koje
se bave veleprodajom ili maloprodajom telekomunikacijskih uređaja, kao i
preslike svih izdanih faktura, računa kupcima u navedenim prodavaonica, koje
sadržavajuiznos za naplatu, marku i model, te količinu fakturirane
robe u 1999. godini. Taj dopis tužite­lj je primio 14. listopada 1999., što
proizlazi iz dostavnice koja se nalazi u spisu predmeta, a ne kako to pogrešno
tužite­lj u tužbi navodi 21. listopada 1999. Budući da je tužite­lj za svoju
obvezu znao već 20. srp­nja 1999., te po opetovanom pozivu, koji je tužite­lju
dostav­ljen prije donoše­nja osporenog rješe­nja, nije udovo­ljio, to se
prigovor tužite­lja da u postupku nisu razmatrani dokazi koje je tužite­lj
dostavio podneskom od 5. studenog 1999. ocje­njuju neosnovanim.

U pravu je tužite­lj da obveza objave opće­g akta
kojim se utvrđuje način provođe­nja postupka u obav­lja­nju djelatnosti izdava­nja
potvrde (certifikata) u postupku ispitiva­nja tehničke opreme i instalacija
telekomunikacijskih uređaja u svrhu ­njihove upotrebe, ugrad­nje ili prik­ljuče­nja
na telekomunikacijske kapacitete, nije bila propisana Zakonom o
telekomunikacijama (»Narod­ne novine«, br. 53/94).

Međutim, tužite­lj svojim tužbenim navodima niti ne
dovodi u sum­nju utvrđe­nje tužene da tužite­lj kao pravna osoba koju je
ovlastilo Ministarstvo nadležno za telekomunikacije, za izdava­nje potvrda
(certifikata), primje­njuje Pravilnik o kontroli kvaliteta telekomunikacijskih
sredstava i objekata. Istim je deta­ljno propisan postupak ispitiva­nja
tehničke opreme instalacija telekomunikacijskih uređaja, te je navedena i
potrebna dokumentacija koju poduzetnici moraju podnijeti u svrhu dobiva­nja
certifikata. Točno je da je taj Pravilnik donesen teme­ljem Zakona o sistemima
veza (»Sl. list SFRJ«, br. 41/88), a koji Zakon je preuzet Zakonom o preuzima­nju
saveznih zakona iz oblasti prometa i veza, koji se u Republici Hrvatskoj primje­njuje
kao republički zakon (»Narodne novine«, br. 53/91). Poto­nji zakon je u
međuvremenu prestao vrijediti.

Navedeni Pravilnik tužite­lj je svojom Odlukom od 22.
listopada 1991. preuzeo time da je istom Odlukom određeno da će se opći akti
primje­njivati privremeno do donoše­nja vlastitih akata. Tužite­lj svojim tužbenim
navodima niti ne tvrdi da bi u međuvremenu bio donesen neki drugi Pravilnik, već
smatra da je dostatno što je Pravilnik o kontroli kvalitete telekomunikacijskih
sredstava i objekata, a teme­ljem koje­g tužite­lj provodi postupak atestira­nja
uređaja, objav­ljen u PTT vjesniku broj 27/90, kao i Odluka o preuzima­nju
istog koja je objav­ljena u HPT glasnika br. 18/91.

Međutim, navedeni Pravilnik je opći akt koji se
odnosi na veliki broj adresata, i kao takav mora biti dostupan svima, a što je
jedino moguće objav­ljiva­njem istog u »Narodnim novinama«, te u ostalim
glasilima. Upravo je objav­ljiva­njem takvoga opće­g akta kojim je propisan
postupak atestira­nja, te potrebna dokumentacija koju poduzetnik mora
dostaviti, izbje­gava se mogućnost tužite­lja da u postupku izvršava­nja dane
mu ovlasti postupa na samovo­ljan način bez jasno utvrđenih transparentnih
pravila postupa­nja.

Imajući u vidu sve navedeno, osporeno rješe­nje se ne
može ocijeniti nezakonitim.

Trebalo je stoga teme­ljem članka 42. stavka 2.
Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu
odbiti kao neosnovanu.

Broj:
Us-623/2000-4
Zagreb, 28. trav­nja 2004.

Predsjednica Vijeća
**Lji****­ljana** **Karlov****čan** **Đurovi****ć**, v. r.

Ostalo, NN 90/2004-1697