## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-192/2006 od 26. studenoga 2008.

### NN 147/2008 (18.12.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-192/2006 od 26. studenoga 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

4061

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Kos, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula B. P. K. iz Z., koju zastupa M. S., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 26. studenoga 2008. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Rev-295/05-2 od 10. kolovoza 2005. godine, kojom je odbijena revizija podnositeljice izjavljena protiv presude Županijskog suda u Zagrebu broj: Gž-1824/03-3 od 15. lipnja 2004. godine.

Tom presudom odbijena je žalba tuženika (Republike Hrvatske – Ministarstva obrane) kao neosnovana i potvrđena presuda Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-4764/97 od 12. listopada 1999. godine u dijelu u kojem je naloženo tuženoj da podnositeljici isplati iznos od 40.000,00 kn sa zakonskim zateznim kamatama. Istom presudom, Županijski sud u Zagrebu je odbio žalbu podnositeljice kao neosnovanu i potvrdio presudu Općinskog suda u Zagrebu u dijelu u kojem je tužbeni zahtjev podnositeljice odbijen za 460.156,95 kn.

Rješenjem Županijskog suda u Zagrebu, donesenim pod istim brojem spisa, ukinuta je presuda Općinskog suda u Zagrebu u dijelu izreke pod točkom III. (o troškovima parničnog postupka), te je u tom dijelu predmet vraćen sudu prvog stupnja na ponovni postupak.

2. U ustavnoj tužbi podnositeljica ponavlja navode isticane u postupcima koji su prethodili postupku pred ovim Sudom, a koji se isključivo odnose na visinu određene novčane naknade za pretrpljenu nematerijalnu štetu, za koju podnositeljica ističe da je prenisko određena, što po njezinom mišljenju, ima za posljedicu povredu ustavnih prava zajamčenih člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 2., 26. i 34. Ustava Republike Hrvatske.

Podnositeljica predlaže Ustavnom sudu usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenih presuda i vraćanje predmeta prvostupanjskom sudu na ponovni postupak.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Općinskog suda u Zagrebu broj: Pn-4764/97.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. Tijekom parničnog postupka nižestupanjski sudovi su utvrdili da je podnositeljica nasilno i vrlo brutalno (pod prijetnjom oružjem) iseljena iz stana od pripadnika Hrvatskih oružanih snaga pri čemu je pretrpjela intenzivan strah, te joj je u skladu s odredbama članka 200. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96., 112/99. i 88/01. – u daljnjem tekstu: ZOO) dosuđena novčana naknada za pretrpljeni strah i duševne boli radi umanjenja opće, životne i radne sposobnosti u iznosu od 40.000,00 kn, dok je s preostalim tužbenim zahtjevom u iznosu od 460.156,95 kn odbijena.

Članak 200. ZOO glasi:

1. Za pretrpljene fizičke bolove, za pretrpljene duševne bolove, zbog smanjenja životne aktivnosti, naruženosti, povrede ugleda, časti, slobode ili prava ličnosti, smrti bliske osobe te za strah sud će, ako nađe da okolnosti slučaja a osobito jačina bolova i straha i njihovo trajanje to opravdavaju, dosuditi pravičnu novčanu naknadu, nezavisno od naknade materijalne štete, a i kad nje nema.

2. Pri odlučivanju o zahtjevu za naknadu nematerijalne štete te o visini njezine naknade sud će voditi računa o značenju povrijeđenog dobra i cilju kome služi ta naknada, ali i o tome da se njome ne pogoduje težnjama koje nisu spojive sa njezinom prirodom i društvenom svrhom.

Vrhovni sud Republike Hrvatske ocijenio je da revizija podnositeljice nije osnovana, te da nižestupanjski sudovi nisu počinili bitne povrede odredaba parničnog postupka. U obrazloženju svoje odluke Vrhovni sud navodi da su sudovi pravilno primijenili odredbe članka 200. ZOO, te da je dosuđena naknada pravična i primjerena intenzitetu i trajanju straha, odnosno duševnih bolova koje je podnositeljica pretrpjela pri nasilnom iseljenju iz stana.

6. Ocjenjujući razloge ustavne tužbe sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud je utvrdio da osporenim presudama podnositelju nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom.

Ocjenu vezanu uz osiguranje i provedbu tog ustavnog jamstva, u konkretnom slučaju, proveo je Vrhovni sud Republike Hrvatske u skladu s člankom 118. stavkom 1. Ustava, koji propisuje:

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jednaku primjenu zakona i ravnopravnost građana.

Članak 24. točka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05.) propisuje:

Vrhovni sud Republike Hrvatske:

1. osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana, te jednakost svih pred zakonom.

Vrhovni sud Republike Hrvatske postupao je u granicama svoje nadležnosti propisane člankom 118. stavkom 2. Ustava te je u revizijskom postupku potvrdio dosuđenu visinu naknade koju je odredio nadležni prvostupanjski, a potvrdio drugostupanjski sud. Ustavni sud, u postupku ispitivanja povreda ustavnih prava na koje se pozvala podnositeljica, nema razloga – s obzirom na činjenice i okolnosti konkretnog slučaja – sumnjati u pravilnost takvog presuđenja nadležnih sudova.

Ustavni sud je ipak dužan upozoriti na neprihvatljivost dijela obrazloženja presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske u kojem on potvrđuje ispravnost stajališta nadležnog prvostupanjskog suda o razlozima zbog kojih podnositeljica nema pravo na naknadu nematerijalne štete za pretrpljene duševne bolove zbog povrede ugleda i časti. Ustavni sud načelno ne smatra prihvatljivim obrazlagati ocjenu o tome činjenicom da »do napada na tužiteljicu nije došlo u prisutnosti većeg broja ljudi«, jer se uvijek mora poći od toga da se osoba može osjećati poniženom i pred samom sobom, pa za postojanje povrede ugleda i časti nije nužno potrebna »prisutnost većeg broja osoba«.

Podnositeljica se u svojoj ustavnoj tužbi, međutim, uopće nije pozvala na povredu članka 35. Ustava, koji jamči štovanje i pravnu zaštitu ugleda i časti. Uočeni propust nadležnih sudova, s druge strane, nije dostatna osnova za utvrđenje povrede onih ustavnih prava na koje se podnositeljica pozvala (članak 14. stavak 2., članak 19. stavak 2., članak 26. i članak 34. Ustava). Konačno, navedeni propust nadležnih sudova ni objektivno – s obzirom na činjenice i okolnosti konkretnog slučaja – nije takve naravi da bi sam po sebi mogao dovesti u sumnju zaključak nadležnih sudova da podnositeljica nema pravo na naknadu nematerijalne štete za pretrpljene duševne bolove zbog povrede ugleda i časti, iako je te bolove ona nesporno pretrpjela, što su nadležni sudovi i utvrdili u svojim presudama.

7. Odredbom članka 19. stavka 2. Ustava propisano je:

Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.

U konkretnom slučaju, osporene odluke nisu donijela upravna tijela ili tijela koja imaju javne ovlasti, a protiv čijih pojedinačnih akata Ustav jamči sudsku kontrolu zakonitosti, već su one donesene od strane tijela sudbene vlasti u parničnom postupku na koje se odredba članka 19. stavka 2. Ustava ne odnosi. Stoga je i ovaj prigovor podnositeljice ocijenjen neosnovanim.

8. Odredba članka 26. Ustava, kojom je propisano da su svi državljani Republike Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, nije mjerodavna u ovom slučaju. Navedeno stajalište Ustavni sud izrazio je u odluci broj: U-lll-884/2004 od 16. prosinca 2004. (»Narodne novine«, broj 2/05.).

9. Članak 34. stavak 1. glasi:

Dom je nepovrediv.

Polazeći od sadržaja navedene ustavne odredbe, a imajući u vidu predmet spora koji je prethodio ustavnosudskom postupku (naknada nematerijalne štete) kao i razloge navedene u ustavnoj tužbi zbog kojih podnositeljica osporava odluke sudova, a koji se mogu svesti isključivo na osporavanje visine dosuđene novčane naknade (kao preniske) za pretrpljenu nematerijalnu štetu, Ustavni sud utvrđuje da ta odredba nije mjerodavna za slučaj podnositeljice ustavne tužbe.

10. Slijedom iznijetoga, na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

11. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-192/2006

Zagreb, 26. studenoga 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 147/2008-4061