## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-871/1994 od 4. studenoga 1994.

### NN 82/1994 (11.11.1994.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-871/1994 od 4. studenoga 1994.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Ustavni sud Republike Hrvatske u sastavu predsjednik Suda Jadraikko
Crnić, te suci Zdravko Bartovčak, dr Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić-Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Ivan Marijan Severinac i Mladen Žuvela, odlučujuči o ustavnoj
tužbi B. B. iz S, na sjednici održanoj 4. studenoga 1994. godine, donio
je ovu

## ODLUKU

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ne prihvača se prijedlog podnositelja za odgodu izvršenja osporenih
akata.

3. Ova će se odluka objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje: Podnositelj ustavne tužbe, zastupan od odvjetnika u S.
G. M., podnio je ustavnu tužbu u povodu rješenja Sekretarijata prostornog
uređenja, graditeljstva i komunalnih djelatnosti Opčine S. Klasa: UP-I-371-03/92-o2/54,
Urbroj: 2181-08-06-03-92-5 od 6. kolovOza 1992. godine, u povodu rješenja
Ministarstva graditeljstva i zaštite okoliša Klasa: UP/II-371-01/92-06/1381,
Urbroj: 531-06/3-93-3 od 14. listopada 1993, te u povodu presude Upravnog
suda Republike Hrvatske broj Us-13241/1993 od 4. svibnja 1994.

Navedenim rješenjem opčinskog sekretarijata bilo je podnositelju ove
ustavne tužbe, B. B., naređeno da u roku od 15 dana iseli iz stana u S.,
te ga slobodna od osoba i stvari pred suvlasnicima K.K.i G. K., a ujedno
je odbijen njegov prijedlog da mu se izda rješenje koje zamjenjuje odluku
davatelja stana o priznavanju stanarskog prava na tom stanu, kao članu
porodićnog domačinstva nakon smrti njegova oca J. B.

Ovo rješenje utemeljeno je na odredbi članka 12. Zakona o stambenim
odnosima ("Narodne novine", broj 51/85, 42/86, 22/92), posebno
onom njezinom dijelu prema kojem se članovima porodićnog domačinstva stanara
smatraju u toj odredbi nabrojene osobe, koje zajedno s njim stanuju posljednje
dvije godine Prema istoj zakonskoj odredbi (stavak 2.) izbivanje "radi
izvršavanja vojne obveze, školovanja, specijalizacije, liječenja i sl.
- ne smatra se prekidom zajedničkog stanovanja " Upravni organ prvog
stupnja, nakon provedenog postupka, zaključio je da podnositelj ustavne
tužbe nije posljednje dvije godine stanovao sa svojim pokojnim ocem, zbog
čega ga se ne može smatrati članom porodićnog do mačinstva stanara, te
zbog čega, dalje, nema pravo koristiti stan poslije stanarove smrti.

Navedenim upravnim rješenjem drugog stupnja odbijena je podnositeljeva
žalba. Prema stajalištu iz tog rješenja rad u inozemstvu člana porodićnog
domačinstva mogao bi se podvesti pod slićne slučajeve iz citirane odredbe
članka 12. stavka 2. Zakona, kad bi taj rad imao karakter privre menosti.
Prema tom rješenju: "Kako iz spisa predmeta proizlazi da žalitelj
radi u inozemstvu od 1963. godine, i to najprije u Francuskoj pa u Italiji,
gdje i sada radi, takvo se izbivanje iz stana ne može podvesti pod citiranu
zakonsku od redbu, bez obzira na povremeno dolaženje u predmetni stan i
pomaganje ocu i bratu."

Navedenom presudom Upravnog suda Republike Hrvatske odbijena je podnositeljeva
tužba u upravnom sporu. Iz obrazloženja presude slijedi da je taj sud ocijenio
da su nadležna upravna tijela imala temelja za zaključak da je tužitelj
duži niz godina živio i radio u inozemstvu, te da nije sa stanarom, svojim
ocem, koji je umro 18. siječnja 1992. godine, stanovao u spornom stanu.

Podnositelj ustavne tužbe smatra da su mu navedenim odlukazna povrijeđena
ustavna prava iz odredaba članaka 19, 26. i 54. Ustava. (Valja napomenuti
da je u ustavnoj tužbi riječ o odredbi članka 29, a ne 26. Ustava, no kako
je odredba na koju se podnositelj poziva i citirana, nedvojbeno je da je
podnositelj mislio na odredbu članka 26. Ustava prema kojoj su svi građani
i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti.)

Prema odredbama članka 19. Ustava pojedinačni akti državne uprave i
tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu i zajamčuje
se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela
koja imaju javne ovlasti. Prema odredbama članka 54. Ustava svatko ima
pravo na rad i slobodu rada, te svatko slobodno bira poziv i za poslenje
i svakom je pod jednakim uvjetima dostupno sva ko radno mjesto i dužnost.

Ustavna tužba nije osnovana. Povredu citiranih ustavnih odredaba podnositelj
obrazlaže nepotpuno utvrđenim činjenićnim stanjem, pogrešnom primjenom
materijalnog prava i bitnim povredama postupka, što je kao polazište neosnovano
jer Ustavni sud nije žalbeni sud. Odlučujuči o ustavnoj tužbi Ustavni sud
ispituje jesu li aktima u povodu kojih je ustavna tužba podnesena povrijeđena
ustavna prava, a sudska kontrola njihove zakonitosti zajamčena je Ustavom
pred drugim sudovima. Zato bi se navedenim žalbenim razlozima Ustavni sud,
odlučujuči o ustavnoj tužbi, mogao baviti samo kad bi se oni pojavili kao
odrednice sadržaja povrijeđenog ustavnog prava, ili kao neki oblik njegove
povrede, a to u ovom predmetu nije slučaj.

Iz uvida u rješenja odnosno presudu u povodu kojih je podnijeta ova
ustavna tužba nedvojbeno slijedi da oni jesu utemeljeni na odredbama Zakona
o stambenim odnosima, relevantnim za konkretan slučaj. Stoga nema razloga
za tvrdnju da su osporeni akti donijeti nesuglasno spomenutom ustavnom
načelu Ustavom zajamčena sudska kontrola njihove zakonitosti ostvarena
je u upravnom sporu, pa je razvidno da je podnositelju ta zaštita pružena,
premda je njegova tužba u upravnom sporu odbijena Što se tiće prava jednakosti
svih građana i stranaca pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima,
koja imaju javne ovlasti, podnositelj nije iznio ustavnosudski relevantne
razloge u prilog tvrdnji o povredi tog prava. Navodi o tome da mu nisu
dostavljeni pozivi, da osobno nije saslušan, da od njega predloženi dokazi
nisu prihvačani, ocjenjivani su u presudi Upravnog suda, koji je zaključio
da su neosnovani, jer je podnostitelj tijekom postupaka imao punomočnika,
a to znači da su stranke imale jednaki položaj u postupku i da ustavno
pravo iz članka 26. Ustava nije povrijeđeno. I konačno, u ustavnoj tužbi
nićim nije dokazana sveza ovog predmeta s odredbama članka 54. Ustava.
Stoga je, ne našavši povredu u ustavnoj tužbi navedenih ustavnih prava,
Ustavni sud ovu ustavnu tužbu odbio. Prema odredbi članka 53. stavak 2
Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne novine",
broj 29/94) na prijedlog podnositelja ustavne tužbe Sud može odgoditi izvršenje
do donošenja odluke, ako bi izvršenje prouzročilo podnositelju tužbe štetu
koja bi se teško mogla popraviti, a odgoda nije protivna javnom interesu
niti bi se odgodom nanijela nekome veča šteta. Ocijenivši da u ovom predmetu
može donijeti odluku o ustavnoj tužbi, Sud nije imao razloga odgoditi izvršenje
osporenih akata do donošenja odluke. Objava ove odluke temelji se na članku
20. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 13/91).

Broj : U-III-871/1994.

Zagreb, 4. studenoga 1994.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

**Jadranko Crnić, v. r.**

Odluka, NN 82/1994-1407