## Zakon o zdravstvenoj zaštiti

### NN 75/1993 (13.8.1993.), Zakon o zdravstvenoj zaštiti

# ZASTUPNIČKI DOM SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Na temelju članka 89. Ustava Republike Hrvatske, donosim

## UKAZ

### o proglašenju Zakona o zdravstvenoj zaštiti

Proglašavam Zakon o zdravstvenoj zaštiti, kojeg je donio Zastupnički
dom Sabora Republike Hrvatske na sjednici dana 30. srpnja 1993. godine.

Broj : PA4-78/ 1-93.

Zagreb, 5. kolovoza 1993.

**dr. Franjo Tuđman, v. r.**

---

## ZAKON O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI

I. OPĆE ODREDBE

Članak 1.

Ovim se Zakonom uređuju načela, način organiziranja i provođenja zdravstvene
zaštite.

Članak 2.

Zdravstvena zaštita obuhvaća sustav državnih, skupnih i individualnih
mjera za unapređenje, čuvanje i vraćanje zdravlja.

Građanin treba sudjelovati u svim zdravstveno-preventivnim djelatnostima
koje se provode na mjestima življenja i rada, a usmjerene su na unapređivanje
i čuvanje zdravlja i sprečavanje bolesti.

Građanin ima pravo na zdravstvenu zaštitu i na mogućnost ostvarivanja
najviše moguće razine zdravlja, a u skladu s odredbama ovoga Zakona i Zakona
o zdravstvenom osiguranju.

Članak 3.

Svi građani dužni su brinuti se o svom zdravlju. Nitko ne smije ugrožavati
zdravlje drugih. Svaki je građanin dužan ukazati prvu pomoć unesrećenoj
ili bolesnoj osobi u skladu sa svojim znanjem te joj omogućiti pristup
do hitne medicickske pomoći.

Članak 4.

Građanin može slobodno izabrati doktora medicine i doktora stomatologije
u skladu s odredbama ovoga Zakona i Zakona o zdravstvenom osiguranju.

Članak 5.

Zdravstvena djelatnost je djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku
koja se obavlja javna služba i koju obavljaju zdravstvene ustanove I zdravstveni
djelatnici u privatnoj praksi pod uvjetima i na način propisan ovim Zakonom.

Članak 6.

Zdravstvena djelatnost obavlja se na primarnoj, sekundarnoj i tercijarnoj
razini.

Zdravstvena djelatnost na primarnoj razini obuhvaća: djelatnost opće
medicine, školsku medicinu, higijenskoepidemiološku zaštitu, zubozdravstvenu
zaštitu, hitnu medicinsku pomoć, medicinu rada, primarnu zaštitu žena i
djece i ljekarničku djelatnost.

Zdravstvena djelatnost na sekundarnoj razini obuhvaća specijalističko-konzilijarnu
zdravstvenu zaštitu i bolničku zdravstvenu zaštitu.

Zdravstvena djelatnost na tercijarnoj razini obuhvaća obavljanje najsloženijih
oblika zdravstvene zaštite iz specijalističkih djelatnosti, znanstveno-istraživački
rad i izvođenje nastave na fakultetima zdravstvenog usmjerenja.

Znanstveno-istraživački rad te dijelovi izvođenja nastave mogu se obavljati
i u zdravstvenim ustanovama na primarnoj i sekundarnoj razini.

Članak 7.

Republika Hrvatska, u skladu s pravima i dužnostima utvrđenim Ustavom
i zakonom, svoje zadatke s područja zdravstvene zaštite ostvaruje tako
da:

- uređuje zakonodavstvo i donosi strategiju razvoja zdravstva,

- mjerama porezne i gospodarske politike potiče razvijanje zdravih životnih
navika,

- osigurava osnove za razvoj znanstveno-istraživačke djelatnosti, zdravstveno
informacijskog sustava i zdravstvene statistike,

- osigurava financijska sredstva za poslove iz svoje nadležnosti određene
zakonom,

- osigurava razliku sredstava za zdravstvenu zaštitu pučanstva na demografski
i gospodarski ugroženim područjima.

Brigu o zdravlju pučanstva Republika Hrvatska ostvaruje utvrđivanjem
i provođenjem mjera s područja zaštite okoliša i mjera kojima se osigurava
kvalitetan život, higijenski ispravna pitka voda i namirnice, kvalitetan
zrak, odlaganje otpadnih tvari te zaštita od izvora ionizirajućeg i neionizirajućeg
zračenja.

Članak 8.

Županija, odnosno Grad Zagreb ostvaruje svoje zadatke s područja zdravstvene
zaštite tako da:

- organizira epidemiološku, zdravstveno-statističku djelatnost, hitnu
medicinsku pomoć, te socijalno-medicinsku djelatnost na svojem području,
ukoliko to ne osigurava Republika,

- osigurava sredstva za izgradnju i opremanje te osnivanje zdravstvene
ustanove na primarnoj i sekundarnoj razini zdravstvene zaštite,

- osigurava mrtvozorničku službu.

II. NAČELA ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 9.

Zdravstvena zaštita građana u Republici Hrvatskoj provodi se na načelima
sveobuhvatnosti, kontinuiranosti, dostupnosti i cjelovitog pristupa u primarnoj
zdravstvenoj zaštiti, a specijaliziranog pristupa u specijalističko-konzilijarnoj
i bolničkoj zdravstvenoj zaštiti.

Članak 10.

Sveobuhvatnost zdravstvene zaštite uključuje sve građane Republike u
odgovarajuće mjere zdravstvene zaštite u skladu sa zakonom.

Članak 11.

Kontinuiranost zdravstvene zaštite postiže se ukupnom organizacijom
zdravstva, osobito na razini primarne zdravstvene djelatnosti koja pruža
neprekidnu zdravstvenu zaštitu pučanstvu kroz sve životne dobi. U osiguranju
kontinuiranog djelovanja, sustav zdravstvene djelatnosti u Republici treba
biti međusobno funkcionalno povezan i usklađen.

Članak 12.

Dostupnost zdravstvene zaštite ostvaruje se takvim rasporedom zdravstvenih
ustanova i zdravstvenih djelatnika na području Republike koji će, omogućiti
građanima podjednake uvjete zdravstvene zaštite, naročito u primarnoj zdravstvenoj
zaštiti.

Članak 13.

Načelo cjelovitog pristupa primarne zdravstvene zaštite osigurava se
putem slobodnog izbora doktora medicine i doktora stomatologije koji kod
građana provodi mjere za unapređenje zdravlja i prevenciju bolesti te liječenje
i rehabilitaciju do razine radne osposobljenosti.

Članak 14.

Načelo specijaliziranog pristupa osigurava se organiziranjem i razvijanjem
posebnih specijaliziranih kliničkih, javno-zdravstvenih dostignuća i znanja
te njihovom primjenom u praksi.

III. MJERE ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 15.

Mjere zdravstvene zaštite su:

1. zaštita od ekoloških činitelja štetnih po zdravlje uključivši sve
mjere za očuvanje, unapređenje i poboljšanje zdravstvenih uvjeta čovjekove
okoline i higijenskih uvjeta za život i rad čovjeka.

2. provođenje zdravstvenog odgoja i prosvjećivanja sa svrhom podizanja
duševne i tjelesne sposobnosti građana,

3. otkrivanje i otklanjanje uzroka oboljenja odnosno sprečavanje i suzbijanje
bolesti i povrede te njihovih posljedica,

4 mjere i aktivnosti za sprečavanje, rano otkrivanje i suzbijanje zaraznih,
kroničnih, masovnih nezaraznih i malignih bolesti,

5. liječenje i rehabilitacija oboljelih, tjelesno i duševno oštećenih
i povrijeđenih osoba,

6. mjere posebnog zdravstvenog nadzora nad pučanstvom starijim od 65
gadina života i žrtvama rata,

7. osigursvanje cjelovite (preventivne, kurativne i rehabilitacijske)
zdravstvene zaštite djece i mladeži te zaštite žena u vezi s planiranjem
obitelji, trudnoćom, porođajem i majčinstvom,

8. opskrba lijekovima i drugim medicinskim sredstvima za zdravstvenu
zaštitu,

9 pregledi umrlih.

Članak 16.

Mjere zdravstvene zaštite u svezi s radom i radnim okolišem (specifična
zdravstvena zaštita djelatnika) koje moraju osiguravati poduzeća, druge
pravne i fizičke osobe (u daljnjem tekstu: poslodavci) su:

- zaštita radnih mjesta, strojeva i opreme koji su pod nadzorom poslodavca
s obzirom na povrede i opasnosti po zdravlje,

- provođenje sigurnosnih mjera za kemijske, fizikalne i biološke sastojke
koji su pod njihovim nadzorom radi očuvanja zdravlja i okoliša,

- propisivanje upotrebe zaštitne opreme radi smanjivanja i sprečavanja
opasnosti od nesreća ili posljedica po zdravlje,

- pravodobno obavješćivanje o opasnosti po zdravlje na radu, savjetovanje
o zdravlju, sigurnosti i higijeni rada,

- mjere za sprečavanje i otkrivanje profesionalnih bolesti, sprečavanje
ozljeda na radu i pružanje odgovarajuće prve pomoći,

- mjere za utvrđivanje zdravlja djelatnika koji su na radnom mjestu
izloženi posebnim opasnostima po zdravlje.

Članak 17.

Mjere zdravstvene zaštite provode se na temelju plana i programa mjera
zdravstvene zaštite

zdravstva po prijedlogu Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo i Hrvatskog
zavoda za zdravstveno osiguranje u daljnjem tekstu: Zavod).

Plan i program mjera zdravstvene zaštite na razini Republike posebno
utvrđuje zaštitu materinstva i djece predškolske i školske dobi u primarnoj
zdravstvenoj zaštiti za svaku županiju, odnosno Grad Zagreb.

Specijalističko-konzilijarna i bolnička djelatnost čine funkcionalnu
cjelinu u pogledu programa i pružanja zdravstvene zaštite.

IV. ORGANIZIRANJE I PROVOĐENJE

ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 18.

Zdravstvena zaštita provodi se u jedinstvenom sustavu zdravstvene djelatnosti
primjenom mjera primarne, specijalističko-konzilijarne i bolničke zdravstvene
zaštite. Podjela poslova između primarne, specijalističko-konzilijarne
i bolničke zdravstvene zaštite obavlja se ovisno o opsegu poslova i zadataka,
složenosti medicinskih postupaka, specijaliziranih djelatnika i opreme
te o specifičnosti pojedinih područja, u skladu s planom i programom mjera
zdravstvene zaštite.

Članak 19.

Primarna zdravstvena zaštita obuhvaća:

1. sudjelovanje u podizanju i održavanju psihofizičke i radne sposobnosti
djelatnika, učenika i studenata, mladeži, športaša, pučanstva starijeg
od 65 godina, invalida i drugih osoba, provođenje mjera zdravstvene zaštite
i brigu o njihovom zdravstvenom stanju, unapređenju zdravlja i ocjenjuje
njihovu sposobnost za školovanje i rad,

2. sudjelovanje u provođenju preventivnih, higijenskoepidemioloških
mjera zdravstvene zaštite,

3. mjere zdravstvene zaštite djece predškolskog uzrasta, brigu o njihovom
zdravstvenom stanju i unapređenju zdravlja i sudjeluje u podizanju njihove
psihofizičke sposobnosti,

4. brigu o zdravstvenoj zaštiti žena za vrijeme trudnoće, porođaja i
nakon porođaja te o drugim zdravstvenim potrebama žena,

5. mjere zdravstvene zaštite osoba sa smetnjama u razvoju,

6. ukazivanje na nepovoljan utjecaj okoline na zdravstveno stanje i
radnu sposobnost djelatnika i drugih građana,

7. hitnu medicinsku pomoć,

8. liječenje u ordinaciji, odnosno u stanu osiguranika,

9. kurativne i rehabilitacijske mjere,

10. mjere prevencije, liječenja i saniranja usta i zubi,

11. opskrbu lijekovima i drugim sredstvima za liječenje,

12. upućivanje pacijenata na specijalističko-konzilijarne preglede te
na bolničko i drugo liječenje,

13. koordiniranje i provođenje nužnih dijagnostičkih i terapeutskih
postupaka.

Članak 20.

Primarna zdravstvena zaštita provodi se i organizira u timskom radu
u kojem sudjeluju najmanje doktor medicine i medicinska sestra, odnosno
zdravstveni tehničar.

Poslove u primarnoj zdravstvenoj zaštiti obavljaju doktori medicine,
specijalisti opće medicine, pedijatri, specijalisti ginekologije, školske
medicine, epidemiologije, ekologije i socijalne medicine, sa svojim suradnicima.

U primarnoj zdravstvenoj zaštiti sudjeluje specijalist pedijatar u zdravstvenoj
zaštiti djece i ginekolog u zdravstvenoj zaštiti žena u svezi s trudnoćom,
porođajem, materinstvom, planiranjem obitelji i ranim otkrivanjem raka.

Doktor stomatologije sa svojim suradnicima provodi poslove iz članka
18. točke 10. ovoga Zakona, a magistar farmacije sa svojim suradnicima
provodi poslove iz članka 19. točke 11. ovoga Zakona.

U provođenju pojedinačnih mjera primarne zdravstvene zaštite, a posebno
u zdravstvenoj zaštiti djelatnika, djece predškolskog i školskog uzrasta,
sudjeluje i psiholog, logoped i socijalni djelatnik odnosno drugi stručnjaci
za pojedina specifična pitanja te zaštite.

Zdravstveni djelatnici u primarnoj zdravstvenoj zaštiti u timskom radu
surađuju s doktorima medicine drugih specijalnosti u specijalističko-konzilijarnoj
i bolničkoj zdravstvenoj zaštiti.

Zdravstveni djelatnici u primarnoj zdravstvenoj zaštiti svojim radom
potiču i usmjeravaju samozaštitne aktivnosti osiguranika kao i aktivnosti
i mjere organizacija i tijela državne uprave.

Članak 21.

Specifična zdravstvena zaštita djelatnika obuhvaća prvenstveno preventivne
poslove vezane uz stvaranje i održavanje sigurne i zdrave radne sredine
koja omogućuje optimalno fizičko i mentalno zdravlje na radu i prilagođavanje
rada sposobnostima djelatnika.

Članak 22.

Specifčna zdravstvena zaštita djelatnika obuhvaća:

1. liječničke preglede radi utvrđivanja radne sposobnosti,

2. praćenje zdravstvenog stanja djelatnika u odnosu na rad,

3. identifikaciju i procjenu rizika štetnih po zdravlje na radnom mjestu,

4. sistematske kontrolne preglede djelatnika s obzirom na spol, dob
i uvjete rada te pojavu profesionalnih bolesti, ozljeda na radu i kroničnih
bolesti,

5. davanje savjeta o zdravlju, sigurnosti, higijeni rada, organizaciji,
te o osobnim i kolektivnim zaštitnim sredstvima,

6. preglede djelatnika koji se obvezno provode radi zaštite okoline
i druge obvezne zdravstvene preglede,

7. organiziranje i pružanje prve pomoći i hitnih intervencija na licu
mjestu u procesu rada,

8. sudjelovanje u analizi ozljeda na radu i profesionalnih bolesti,

9. kontinuiranu brigu o boljoj prilagođenosti rada djelatnicima,

10. suradnju u obavješćivanju, stručnom osposobljavanju i obrazovanju
u djelatnosti medicine rada, higijene rada i organizacije,

11. ocjenjivanje uvjeta rada na pojedinom radnom mjestu (djelovanje
prašine, buke, rasvjete i dr.) radi zaštite od profesionalnih bolesti,

12. zdravstveni odgoj i zdravstveno prosvjećivanje djelatnika,

13. ocjenjivanje potreba za upućivanjem djelatnika na medicinski programiran
aktivan odmor radi poboljšanja radne sposobnosti djelatnika,

14. provođenje medicinski programiranog aktivnog odmora,

15. sudjelovanje u mjerama rehabilitacije djelatnika.

Ministar zdravstva uz suglasnost ministra rada i socijalne skrbi propisuje
sadržaj i način utvrđivanja radne sposobnosti djelatnika.

Članak 23.

Specifičnu zdravstvenu zaštitu djelatnici ostvaruju na temelju ugovora
između poslodavca i doma zdravlja ili privatne zdravstvene ustanove koja
u svom sastavu ima djelatnost medicine rada, odnosno sa specijalistom medicine
rada u privatnoj praksi.

Za potrebe praćenja, proučavanja i unapređenja djelatnosti specifične
zdravstvene zaštite, osniva se Hrvatski zavod za medicinu rada.

Troškove specifične zdravstvene zaštite djelatnika snosi poslodavac.

Članak 24.

Svi ostali oblici i sadržaji zdravstvene zaštite planiraju se, organiziraju
i provode putem specijalističko-konzilijarne i bolničke zdravstvene zaštite.

V. PRAVA I DUŽNOSTI GRAĐANA U

OSTVARIVANJU ZDRAVSTVENE ZAŠTITE

Članak 25.

U ostvarivanju zdravstvene zaštite svaki građanin ima pravo na:

1. jednakost u cjelokupnom tretmanu prilikom ostvarivanja zdravstvene
zaštite,

2. slobodan izbor doktora medicine i doktora stomatologije u skladu
s odredbama ovoga Zakona i pravilima osiguranja,

3. zdravstvenu uslugu standardizirane kakvoće i jednakog sadržaja kao
i pravo na naknadu štete koja mu je nanesena pružanjem neodgovarajuče zdravstvene
usluge,

4. hitnu pomoć i neodgodivu medicinsku pomoć u trenutku kada mu je ona
potrebna,

5. slobodan izbor između više mogućih oblika medicinskih intervencija
koje mu ponudi doktor medicine, odnosno doktor stomatologije, osim u slučaju
neodgodive intervencije čije bi nepoduzimanje ugrozilo život i zdravlje
građanina ili izazvalo trajna oštećenja. Ako je građanin nesposoban da
donese ovakvu odluku tu su odluku ovlašteni donijeti članovi njegove obitelji
ili drugi bliži srodnici, odnosno skrbnik. Traženje te suglasnosti nije
obvezno ako bi zbog njenog pribavljanja proteklo vrijeme zbog kojega bi
život građanina bio ugrožen, a on u tom trenutku nije u stanju da donese
takvu odluku,

6. točno obavješćivanje i poduku o svim pitanjima koja se tiču njegovog
zdravlja,

7. odbijanje promatranja, pregleda i liječenje od strane studenata i
odbijanje svih drugih intervencija koje bi samostalno obavljali djelatnici
prije položenog stručnog ispita, odnosno državnog ispita,

8. odbijanje da bude predmet znanstvenog istraživanja, bez svoje suglasnosti,
ili bilo kojeg drugog pregleda ili medicinskog tretmana koji ne služi njegovom
liječenju.

9. povjerljivost svih podataka koji se odnose na stanje njegovog zdravlja,

10. odbijanje pregleda i liječenja, uključivši tu i pravo da tijekom
liječenja pismeno zatraži promjenu doktora medicine, odnosno doktora stomatologije
ako izjavi da je u doktora čiju promjenu traži izgubio povjerenje ili iz
drugog razloga koji ne mora šire obrazlagati,

11. odbijanje kirurške i druge medicinske intervencije na tijelu ako
je pri svijesti i sposoban je za rasuđivanje. Za osobe koje nisu pri svijesti
ili nisu sposobne za rasuđivanje ovu suglasnost daju članovi njihove uže
obitelji ili drugi bliži srodnici, odnosno skrbnik, osim u slučaju neodgodive
medicinske intervencije,

12. ishranu u skladu sa svojim svjetonazorom, za vrijeme boravka u zdravstvenoj
ustanovi,

13. obavljanje vjerskih obreda za vrijeme boravka u zdravstvenoj ustanovi
u za to predviđenom prostoru, i pravo opremanja u mrtvačnici u slučaju
smrti, uz primjenu vjerskih obreda.

Pravo prihvaćanja, odnosno odbijanja pojedinih dijagnostičkih ili terapeutskih
postupaka iz stavka 1. točke 7. i 8. ovoga članka građanin izražava potpisivanjem
suglasnosti prilikom prijema u zdravstvenu ustanovu, osim ako je za to
nesposoban.

Članak 26.

Građanin ima pravo neposredno ili pismenim putem zatražiti od ravnatelja
zdravstvene ustanove, odnosno privatnog zdravstvenog djelatnika, zaštitu
svojih prava s obzirom na kakvoću, sadržaj i vrstu zdravstvene usluge koja
mu se pruža.

Ravnatelj, odnosno privatni zdravstveni djelatnik dužan je bez odgađanja
postupiti po prigovoru i o poduzetim mjerama pismeno obavijestiti građanina
najkasnije u roku od tri dana.

Ako građanin nije zadovoljan poduzetim mjerama, zaštitu svojih prava
može zatratiti kod nadležne komore, ministra zdravstva, odnosno kod nadležnog
suda.

Članak 27

Građani su dužni svoja prava na zdravstvenu zaštitu koristiti u skladu
s odredbama ovoga Zakona i uputa o liječenju koje im daju doktori medicine
i doktori stomatologije i osobno su odgovorni zbog nepridržavanja ovih
uputa.

Članak 28.

Doktor medicine ima obvezu provesti odgovarajuće dijagnostičke i terapijske
postupke ako posumnja da je pojedinac zbog zarazne bolesti opasan po zdravlje
drugih.

Članak 29.

Osobe oboljele od duševne bolesti koja predstavlja opasnost po njihov
život, život građana ili imovinu, u hitnim slučajevima smjestit će se na
privremeno bolničko liječenje u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu.

Osobe iz stavka 1. ovoga članka upućuju u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu
doktori medicine uz odgovarajuću pratnju.

Ako takve osobe prilikom upućivanja pružaju fizički otpor, zdravstvenom
djelatniku će do smještaja u odgovarajuću zdravstvenu ustanovu, pomoć pružiti
ovlašteni službenik nadležnog organa unutarnjih poslova.

Zdravstvena ustanova koja je primila osobu oboljelu od duševne bolesti,
dužna je o tome bez odgađanja obavijestiti općinski sud i organ skrbništva
prema mjestu posljednjeg prebivališta, odnosno boravišta primljene osobe.
Ako je prebivalište, odnosno boravište nepoznato, treba obavijestiti sud
i organ skrbništva prema mjestu sjedišta.

Članak 30.

Zdravstveni djelatnici dužni su čuvati kao profesionalnu tajnu sve što
znaju o zdravstvenom stanju pacijenta. Na čuvanje profesionalne tajne obvezni
su i drugi djelatnici u zdravstvu koji za nju saznaju u obavljanju svojih
dužnosti, te studenti i đaci fakulteta, viših i srednjih škola zdravstvenog
usmjerenja.

Povreda čuvanja profesionalne tajne je teža povreda radne obveze.

VI. OSNIVANJE I ORGANIZIRANJE, ZDRAVSTVENIH USTANOVA

Članak 31.

Zdravstvenu djelatnost obavljaju zdravstvene ustanove u državnom vlasništvu,
vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba te zdravstvene ustanove u vlasništvu
domaćih i stranih fizičkih i pravnih osoba na temelju suglasnosti iz čanka
38. stavka 1. ovog Zakona.

U državnom vlasništvu su: klinike kao samostalne ustanove, kliničke
bolnice, klinički bolnički centri, državni zdravstveni zavodi.

U vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba su: domovi zdravlja, ustanove
za zdravstvenu njegu u kući, poliklinike, opće bolnice, specijalne bolnice
ljekarne, lječilišta, ustanove za hitnu medicinsku pomoć i zavodi za javno
zdravstvo i transfuzijsku medicinu.

U privatnom i mješovitom vlasništvu mogu biti zdravstvene ustanove iz
stavka 3. ovoga članka. osim doma zdravlja, ustanove za hitnu medicinsku
pomoć, zavoda za javno zdravstvo i transfuzijsku medicinu.

Članak 32.

Osnivač zdravstvenih ustanova u državnom vlasništvu je Vlada Republike
Hrvatske te ministar zdravstva svojim rješenjem.

Osnivač zdravstvenih ustanova u vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba
je poglsvarstvo županija, odnosno Grada Zagreba.

Članak 33.

Zdravstvene se ustanove osnivaju u skladu s mrežom zdrastvene djelatnosti
koju donosi ministar zdrastva na prijedlog Zavoda I nadležne komore, u
skladu s odredbama ovoga Zakona.

Zdravstvene ustanove mogu se osnovati i izvan mreže zdravstvene djelatnosti,
u skladu s odredbama ovoga Zakona.

Članak 34.

Mjerila za postavljanje mreže zdravstvene djelatnosti iz članka 33.
stavka 1. ovoga Zakona određuju se planom zdravstvene zaštite Republike
Hrvatske kojeg donosi Vlada Republike Hrvatske, uvažavajući:

- zdravstveno stanje, broj, starosnu i socijalnu strukturu pučanstva,

- jednake uvjete, odnosno mogućnosti za korištenje zdravstvenih usluga,

- potreban opseg djelatnosti pojedinih razina iz članka 6. ovoga Zakona
(primarna, sekundarna i tercijarna),

- stupanj organizacije područja, prometna povezanost i specifičnosti
naseljenosti te dostupnosti na demografski ugroženim područjima, a osobito
na otocima,

- gospodarske mogućnosti.

Članak 35.

Zdravstvena djelatnost mora biti organizirana tako da je pučanstvu Republike
Hrvatske uvijek osigurana i dostupna hitna medicinska pomoć, uključivši
hitni prijevoz.

Članak 36.

Djelatnost klinika, kliničkih bolnica, kliničkih bolničkih centara,
državnih zdravstvenih zavoda, djelatnost presađivanja organa i mrtvozornička
djelatnost obavljaju se samo u zdravstvenim ustanovama u državnom vlasništvu,
odnosno vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba.

Članak 37

Osnivač zdravstvene ustanove donosi akt o osnivanju koji sadrži :

- naziv, odnosno ime, te sjedište odnosno prebivalište osnivača,

- naziv i sjedište zdravstvene ustanove,

- djelatnost zdravstvene ustanove,

- dokumentaciju o osiguranju sredstava za osnivanje zdravstvene ustanove,

- uvjete i način osiguranja prostora i opreme,

- izvore, način i uvjete stjecanja sredstava za rad ustanove,

- prava i obveze osnivača u pogledu obavljanja djelatnosti zbog koje
se zdravstvena ustanova osniva,

- organe zdravstvene ustanove, i odredbe o upravljanju zdravstvenom
ustanovom i vođenju njenih poslova,

- rok za donošenje statuta,

- postupak osnivanja i druga međusobna prava i obveze osnivača i zdravstvene
ustanove.

Članak 38.

Zdravstvena ustanova, odnosno privatni zdravstveni djelatnik koji je
uključen u mrežu zdravstvene djelatnosti, dužan je pribaviti suglasnost
o osnivanju od ministra zdravstva po prethodno pribavljenom mišljenju Zavoda
I nadležne komore.

Zdravstvena ustanova, odnosno privatni zdravstveni djelatnik koji nije
uključen u mrežu zdravstvene djelatnosti dužan je pribaviti suglasnost
o osnivanju od ministra zdravstva, po prethodno pribavljenom mišljenju
nadležne komore.

Članak 39.

Zavod raspisuje natječaj za popunjenje mreže zdravstvene djelatnosti
iz članka 33. stavka 1. ovoga Zakona, za obavljanje primarne, specijalističko-konzilijarne
i bolničke zdravstvene zaštite.

Zavod donosi odluku o izboru najpovoljnijeg ponuđača uz suglasnost ministra
zdravstva.

Članak 40.

Zavod s najpovoljnijim ponuđačem iz članka 39. stavka 2. ovoga Zakona
zaključuje ugovor.

Zdravstvena ustanova iz stavka 1. ovoga članka je ugovorna zdravstvena
ustanova.

Privatni zdravstveni djelatnik iz stavka 1. ovoga članka je ugovorni
privatni zdravstveni djelatnik.

Ugovorom se uređuju odnosi u svezi s obavljanjem zdravstvene djelatnosti.

Ugovorom se detaljno odlučuje o:

- vrsti zdravstvene djelatnosti,

- opsegu zdravstvene djelatnosti,

- početku obavljanja zdravstvene djelatnosti,

- načinu obavljanja zdravstvene djelatnosti,

- sredstvima koje za obavljanje djelatnosti osigurava Zavod,

- ostalim pravima i obavezama.

Članak 41.

Ugovorna zdravstvena ustanova, odnosno ugovorni privatni zdravstveni
djelatnik dužni su taj naziv istaći.

Ugovorna zdravstvena ustanova, odnosno ugovorni privatni zdravstveni
djelatnik dužni su surađivati s Ministarstvom obrane glede praćenja zdravstvenog
stanja pripadnika Hrvatske vojske.

Članak 42.

Zdravstvena ustanova ne može započeti radom dok ministar zdravstva rješenjem
ne utvrdi da su ispunjeni uvjeti za početak rada s obzirom na prostor,
djelatnike i medicinsko-tehničku opremu.

Uvjete glede prostora, djelatnika I medicinsko-tehničke opreme propisuje
ministar zdravstva.

Članak 43.

Zdravstvena ustanova prije početka rada upisuje se u sudski registar.

Upisom u sudski registar zdravstvena ustanova stječe svojstvo pravne
osobe.

Članak 44.

Odredbe članka 38. i 43. ovoga Zakona primjenjuju se i u slučaju proširenja
ili promjene djelatnosti.

Članak 45.

Zdravstvena ustanova prestaje radom ako:

- više ne postoji potreba za obavljanjem djelatnosti za koju je osnovana,
a nema mogućnosti da se reorganizira za obavljanje druge zdravstvene djelatnosti,

- ne ispunjava zakonom propisane uvjete za obavljanje djeletnosti.

Prijedlog za prestanak rada zdravstvene ustanove može podnijeti vlasnik,
Zavod, ako je ugovorna zdravstvena ustanova i nadležna komora.

Odluku o prestanku rada zdravstvene ustanove donosi ministar zdravstva.

Protiv odluke o prestanku rada zdravstvene ustanove može se pokrenuti
upravni spor.

Članak 46.

Sredstva za rad zdravstvena ustanova ostvaruje:

- ugovorom sa Zavodom,

- ugovorom s Ministarstvom zdravstva, za poslove koji se na osnovi zakona
financiraju iz proračuna Republike Hrvatske,

- ugovorom s dobrovoljnim osiguravateljima,

- iz sredstava osnivača u skladu s aktom o osnivanju,

- iz sredstava proračuna županije, odnosno Grada Zagreba,

- iz sudjelovanja korisnika zdravstvene zaštite u pokriću dijela ili
ukupnih troškova zdravstvene zaštite,

- iz drugih izvora na način i pod uvjetima određenim zakonom, aktom
o osnivanju i statutom zdravstvene ustanove.

VII. TIJELA UPRAVLJANJA ZDRAVSTVENIM

USTANOVAMA

Članak 47.

Zdravstvenom ustanovom u državnom vlasništvu upravlja upravno vijeće.

Upravno vijeće zdravstvene ustanove u državnom vlasništvu ima devet
članova i čine ga predstavnici:

- vlasnika (5 članova),

- zdravstvenih djelatnika ustanove (3 člana),

- Zavoda (1 član).

Upravno vijeće zdravstvene ustanove u vlasništvu županija, odnosno Grada
Zagreba ima pet članova i čine ga predstavnici :

- vlasnika (3 člana),

- zdravstvenih djelatnika ustanove (1 član),

- Zavoda ( 1 član).

Članove upravnog vijeća iz stavka 2. alineje 1. ovoga članka imenuje
vlasnik na prijedlog ministra zdravstva, a članove upravnog vijeća iz stavka
3. alineje 1. ovoga članka imenuje vlasnik. Mandat članova upravnog vijeća
traje četiri godine.

Vlasnik zdravstvene ustanove propisuje uvjete pod kojima prestaje mandat
članova upravnog vijeća i prije isteka mandata.

Visinu naknade za rad članova upravnog vijeća utvrđuje ministar zdravstva,
a isplaćuje se iz sredstava zdravstvene ustanove.

Članak 48.

Upravno vijeće zdravstvene ustanove:

- donosi statut uz suglasnost vlasnika,

- donosi druge opće akte.

- donosi program rada i razvoja i nadzire njihovo izvršenje,

- donosi financijski plan i završni račun,

- predlaže vlasniku promjenu ili proširenje djelatnosti,

- daje vlasniku i ravnatelju prijedloge i mišljenje o pojedinim pitanjima,

- donosi odluke u drugom stupnju u svezi s predmetima kojima se odlučuje
o pojedinim pravima djelatnika,

- raspravlja i odlučuje o izvješćima ravnatelja,

- obavlja i druge statutom propisane poslove. Upravno vijeće donos i
odluke natpolovičnom većinom ukupnog broja članova.

Upravno vijeće podnosi izvješće o radu zdravstvene ustanove vlasniku
i to po potrebi, a najmanje jedanput godišnje.

Članak 49.

Ravnatelj zdravstvene ustanove imenuje se na temelju natječaja.

Ravnatelja zdravstvene ustanove imenuje i razrješava upravno vijeće.

Ravnatelj zdravstvene ustanove mora imati visoku stručnu spremu I najmanje
pet godina radnog iskustva te ispunjavati druge uvjete propisane aktom
o osnivanju, odosno statutom.

Ako ravnatelj zdravstvene ustanove nema visoku stručnu spremu zdravstvenog
usmjerenja, njegov pomoćnik mora imati visoku stručnu spremu zdrastvenog
usmjerenja I najmanje pet godina radog iskustva.

Mandat ravnatelja traje četiri godine. Po isteku mandata ista osoba
može, na temelju natjecaja ponovno biti imenovana za ravnatelja.

Članak 50.

Ako ravnatelj nije imenovan u skladu s člankom 49. ovoga Zakona u roku
od 90 dana od dana isteka natječajnog roka, odluku o imenovanju ravnatelja
donosi ministar zdravstva.

Do imenovanja ravnatelja na način propisan stavkom 1. ovoga članka imenjuje
se vršitelj dužnosti ravnatelja.

Vršitelj dužnosti ravnatelja ima sva prava i dužnosti ravnatelja.

Članak 51.

Ravnatelj organizira i vodi poslovanje, predstavlja i zastupa zdravstvenu
ustanovu i odgovoran je za zakonitost rada.

Ravnatelj podnosi pismeno izvješće o svom cjelokupnom poslovanju upravnom
vijeću, prema potrebi, a najmanje jedanput godišnje.

Ravnatelj sudjeluje u radu upravnog vijeća bez prava odlučivanja.

Članak 52.

Ravnatelj može biti razriješen istekom mandata za kojega je imenovan.

Upravno vijeće dužno je razriješiti ravnatelja i prije isteka mandata
za koji je imenovan ako:

- ravnatelj to osobno zahtijeva,

- nastane neki od razloga koji po posebnim propisima ili propisima kojima
se uređuju radni odnosi dovode do prestanka ugovora o radu,

- ne izvršava ugovorne obveze sa Zavodom,

- u svom radu krši propise i opće akte zdravstvene ustanove ili neopravdano
ne izvršava odluke upravnog vijeća ili postupa u suprotnosti s njima,

- svojim nesavjesnim ili nepravilnim radom prouzroči zdravstvenoj ustanovi
veću štetu, zanemaruje ili nemarno obavlja svoju dužnost tako da nastane
ili bi lako moglo nastati pogoršano stanje pri obavljanju zdravstvene djelatnosti.

Ako upravno vijeće ne razriješi ravnatelja iz razloga propisanih u stavku
2. ovoga Članka u roku od 30 dana od dana saznanja za neki od razloga,
odluku o razrješenju ravnatelja donosi ministar zdravstva.

Upravno vijeće mora prije donošenja odluke o razrješenju obavijestiti
ravnatelja o razlozima za razrješenje i dati mu mogućnost da se o njima
izjasni.

Članak 53.

Stručno je vijeće zdravstvene ustanove savjetodavni organ ravnatelju.

Stručno vijeće imenuje ravnatelj i sačinjavaju ga najmanje voditelji
zdravstvenih djelatnosti ustanove.

U radu stručnog vijeća mogu sudjelovati i zdravstveni suradnici.

Članak 54.

Ravnatelj zdravstvene ustanove ne može biti predsjednik ni član stručnog
vijeća.

Predsjednik stručnog vijeća sudjeluje u radu upravnog vijeća bez prava
odlučivanja.

Stručno vijeće sastaje se najmanje jedanput u 30 dana.

Članak 55.

Stručno vijeće zdravstvene ustanove:

- raspravlja i odlučuje o pitanjima iz područja stručnog rada,

- predlaže stručna rješenja u sklopu djelatnosti,

- predlaže stručne temelje za program rada i razvoja zdravstvene ustanove,

- daje upravnom vijeću i ravnatelju mišljenja i prijedloge glede organizacije
rada i uvjeta za razvoj zdravstvene djelatnosti,

- brine se o provedbi unutarnjeg nadzora nad radom djelatnika ustanove,

- obavlja i druge poslove propisane statutom.

VIII. AKTI ZDRAVSTVENIH USTANOVA

Članak 56.

Akti zdravstvenih ustanova su statut i drugi opći akti. Statut je osnovni
opći akt zdravstvene ustanove kojim se uređuje :

- organizacija zdravstvene ustanove,

- način odlučivanja ravnatelja i upravnog vijeća, po kojem ravnatelj
donosi sve odluke u svezi s poslovanjem u zdravstvenoj ustanovi, osim odluka
propisanih u članku 48. ovoga Zakona,

- druga prava i obveze ravnatelja i upravnog vijeća,

- druga pitanja važna za obavljanje zdravstvene djelatnosti, kao i za
rad i poslovanje zdravstvene ustanove.

Drugim će se općim aktima zdravstvene ustanove uređivati pitanja značajna
za poslovanje zdravstvene ustanove u skladu sa statutom.

Članak 57.

Odredbe ovoga Zakona o upravljanju i akti zdravstvene ustanove
u državnom vlasništvu, vlasništvu županija, odnosno Grada Zagreba, odgovarajuće
se primjenjuju i na zdravstvene ustanove u mješovitom i privatnom vlasništvu.
Članove upravnog vijeća zdravstvenih ustanova u mješovitom i privatnom
vlasništvu imenuje vlasnik.

IX. VRSTE ZDRAVSTVENIH USTANOVA

1. ZDRAVSTVENE USTANOVE NA PRIMARNOJ RAZINI

Dom zdravlja

Članak 58.

Dom zdravlja je zdravstvena ustanova koja ima organiziranu primarnu
zdravstvenu zaštitu na području za koje je osnovan, u nadležnosti županije.

Djelatnost doma zdravlja obuhvaća: opću medicinu, zdravstvenu zaštitu
žena i djece, školsku medicinu i zubozdravstvenu djelatnost. Na svom području
dom zdravlja mora osigurati higijensko-epidemiološku djelatnost, hitnu
medicinsku pomoć, laboratorijsku, radiološku i drugu dijagnostiku ako te
djelatnosti nisu organizirane u sklopu bolnice, odnosno kao zdravstvene
ustanove.

Dom zdravlja može organizirati, u skladu s mrežom zdravstvene djelatnosti,
radne jedinice za obavljanje pojedinih specijalističko-konzilijarnih djelatnosti,
ako to zahtijevaju posebne potrebe s obzirom na zdravstveno stanje pučanstva
i kada bi pružanje zdravstvene zaštite u poliklinici ili bolnici otežavalo
provođenje te zaštite.

U sastavu doma zdravlja može iznimno biti, u skladu s mrežom zdravstvene
djelatnosti, rodilište i stacionar za privremeni smještaj bolesnika.

Članak 59.

Ako se u domu zdravlja obavlja specijalističko-konzilijarna djelatnost,
onda je ona pod stručnim nadzorom bolnice koju odredi ministar zdravstva.

Članak 60.

U ustanovama socijalne skrbi koje zbrinjavaju djecu bez roditelja, djecu
za koju se roditelji ne brinu, socijalno zapuštenu djecu, tjelesno i duševno
oštećenu djecu, odrasle osobe te nemoćne i stare osobe, mjere zdravstvene
zaštite provode se putem domova zdravlja, odnosno zdravstvenih djelatnika
u privatnoj praksi.

Obavljanje primarne zdravstvene zaštite iz stavka 1. ovoga članka obvezatno
se uređuje ugovorom između doma zdravlja, odnosno privatnog zdravstvenog
djelatnika i Zavoda.

U ustanovama socijalne skrbi koje zbrinjavaju osobe ovisne o tuđoj pomoći
kojima je potrebna zdravstvena njega i rehabilitacija po uputama i pod
stručnim nadzorom doktora medicine, osiguravaju se mjere zdravstvene zaštite
prema uvjetima u pogledu prostora, djelatnika i medicinsko-tehničke opreme
koje propisuje ministar zdravstva.

Troškove zdravstvene zaštite iz stavka 3. ovoga članka iznad utvrđenog
zdravstvenog standarda snosi ustanova socijalne skrbi.

Ustanova za hitnu medicinsku pomoć

Članak 61.

Ustanova za hitnu medicinsku pomoć provodi mjere hitne medicinske pomoći
i osigurava prijevoz oboljelih, unesrećenih i ozlijedenih u odgovarajuću
zdravstvenu ustanovu i pruža medicinsku pomoć za vrijeme prijevoza.

Članak 62.

Uvjete, organizaciju i način rada hitne medicinske pomoći na republičkoj
mreži javnih cesta utvrdit će ministar zdravstva, prema potrebama i specifičnostima
pojedinih područja.

Ustanova za zdravstvenu njegu u kući

Članak 63.

Ustanova za zdravstvenu njegu u kući provodi zdravstvenu njegu i rehabilitaciju
bolesnika po uputama i stručnim nadzorom doktora medicine.

Medicinska sestra općeg smjera poslove zdravstvene njege bolesnika obavlja
samostalno.

2. LJEKARNE

Članak 64.

Ljekarnička je djelatnost dio zdravstvene djelatnosti koja osigurava
opskrbu lijekovima pučanstva, zdravstvene i druge ustanove i organizacije
i zdravstvenih djelatnika koji obavljaju privatnu praksu.

Opskrba lijekovima, u smislu ovoga Zakona, podrazumijeva izdavanje lijekova
na recept i bez recepta, te izradbu magistralnih i galenskih pripravaka.

Članak 65.

Ljekarničku djelatnost obavljaju zdravstvene ustanove u vlasništvu županija,
odnosno Grada Zagreba te ustanove u vlasništvu domaćih i stranih fizičkih
i pravnih osoba i privatni ljekarnički djelatnici (u daljem tekstu: ljekarnici).
Ljekarnička djelatnost obavlja se u ljekarnama. Iznimno od stavka 2. ovoga
članka na demografski ugroženim područjima (a posebno na otocima), ljekarnička
se djelatnost može obavljati i u depoima, pod uvjetima i na način koje
propisuje ministar zdravstva.

Članak 66.

Ljekarnička se djelatnost obavlja samo u sklopu mreže zdravstvene djelatnosti.

Ljekarna se osniva za određeno područje koje odredi županija, odnosno
Grad Zagreb, a

u skladu s uvjetima koje prepisuje ministar zdravstva po prethodno pribavljenom
mišljenju Zavoda i Ljekarničke komore.

Članak 67.

Ljekarne osim ljekarničke djelatnosti mogu obavljati i ove djelatnosti:

1.opskrba pomoćnim ljekovitim tvarima, pomoćnim sredstvima u liječenju
i medicinskim proizvodima.

2. opskrba dječjom hranom i ostalim dijetetskim proizvodima,

3. opskrba kozmetičkim i drugim sredstvima za zaštitu zdravlja koje
propiše Ljekarnička komora,

4. savjetovanja u svezi sa propisivanjem i primjenom lijekova i pomoćnih
ljekovitih sredstava,

5. izdavanje veterinarskih lijekova i sredstava za medicinsku njegu
i zaštitu životinja.

Članak 68.

Ljekarne moraju voditi uz financijsko i materijalno knjigovodstvo.

Članak 69.

Ni jedna pravna ni fizička osoba ne smije u pravnom prometu poslovati
pod nazivom ljekarna ako ne obavlja Ijekarničku djelatnost iz članka 64.
ovoga Zakona.

3. ZDRAVSTVENE USTANOVE NA SEKUNDARNOJ RAZINI

Poliklinika

Članak 70.

Poliklinika je zdravstvena ustanova u kojoj se obavlja specijalističko-konzilijarna
zdravstvena zaštita, dijagnostika i medicinska rehabilitacija, osim bolničkog
liječenja.

Poliklinika se osniva kao zdravstvena ustanova ili kao dio zdravstvene
ustanove.

Bolnica

Članak 71.

Bolnička djelatnost obuhvaća dijagnostiku, liječenje i medicinsku rehabilitaciju,
zdravstvenu njegu, boravak i prehranu u općim i specijalnim bolnicama.

Djelatnost iz stavka 1. ovoga članka obavlja bolnica koja u svome sastavu
mora imati jedinice za:

- specijalističko - konzilijarno liječenje.

- hitnu medicinsku pomoć,

- laboratorijsku, radiološku i drugu dijagnostiku,

- opskrbu lijekovima.

Bolnica mora imati osiguranu i organiziranu:

- ambulantno medicinsku rehabilitaciju,

- opskrbu krvlju, krvnim komponentama ako to zahtijeva priroda njenog
rada (transfuziološki odjeli),

- patologiju,

- anesteziologiju.

Članak 72.

Po svojoj namjeni, bolnice su opće i speiijalne. Opća bolnica je zdravstvena
ustanova koja osim djelatnosti iz članka 71. ovoga Zakona ima specijalističko-konzilijarnu
službu i posteljne mogućnosti najmanje za područje interne medicine, kirurgije,
pedijatrije, ginekologije i porodiljstva.

Ako u mjestu ili neposrednoj blizini opće bolnice postoji dječja bolnica,
opća bolnica ne mora imati radnu jedinicu za pedijatriju.

Specijalna bolnica je zdrevstvena ustanova za specijalističko-konzilijarno
i bolničko liječenje određene bolesti, kroničnih bolesti, odnosno za liječenje
određene skupine pučanstva i medicinsku rehabilitaciju, bez prirodnog ljekovitog
izvora koja osim uvjeta iz članka 71. stavka 2. ovoga Zakona ima posteljne,
dijagnostičke i druge potrebe prilagođene svojoj namjeni.

Lječilište

Članak 73.

Poseban oblik zdravstvene djelatnosti provodi se u lječilištima gdje
se prirodnim ljekovitim izvorima (voda, blato, pijesak i more) i dostignućima
rehabilitacijske struke provodi preventivna zdravstvena zaštita, specijalističko-konzilijarna
i bolnička rehabilitacija.

4. ZDRAVSTVENE USTANOVE NA TERCIJARNOJ RAZINI

Državni zdravstvenl zavodi

Članak 74.

Državni zdravstveni zavodi su zdravstvene ustanove za obavljanje stručnih
i znanstveno-istraživačkih zdravstvenih funkcija iz okvira prava i dužnosti
Republike na području javno - zdravstvene djelatnosti, transfuzijske medicine,
kontrole imunobioloških preparata, kontrole lijekova, imunoloških proizvoda,
medicine rada, zaštite od zračenja i toksikologije.

Članak 75.

Za obavljanje svojih funkcija državni se zdravstveni zavod financira
iz izvora propisanih u članku 46. ovoga Zakona.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo

Članak 76.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo je zdravstvena ustanova za obavljanje
javno-zdravstvene djelatnosti na teritoriju Republike Hrvatske.

Javno-zdravstvena djelatnost obuhvaća: epidemiologiju karantenskih i
drugih zaraznih bolesti, epidemiologiju masovnih nezaraznih bolesti, osiguranje
zdravstveno ispravne vode, namirnica i zraka, imunizaciju, sanitaciju,
zdravstvenu statistiku i zdravstveno prosvjećivanje.

Javno-zdravstvenu djelatnost obavljaju: Hrvatski zavod za javno zdravstvo,
zavodi za javno zdravstvo županija, odnosno Grada Zagreba sa pripadajućim
higijensko - epidemiološkim ispostavama za područje jedne ili više općina.

Zavodi za javno zdravstvo županija, odnosno Grada Zagreba imaju status
pravne osobe.

Članak 77.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo obavlja slijedeće poslove:

- statistička istraživanja iz područja zdravstva, u svrhu praćenja i
ocjene zdravstvenog stanja pučanstva, te iz područja organizacije i rada
zdravstvenih službi,

- planira, predlaže i provodi mjere za očuvanje i unapređenje zdravlja
pučanstva zdravstveno - odgojnim aktivnostima te putem sredstava javnog
priopćavanja.

- vodi državne javno-zdravstvene registre,

- prati i analizira epidemiološko stanje, predlaže, organizira i provodi
protuepidemijske mjere, poglavito u izvanrednim situacijama.

- planira i nadzire mjere dezinfekcije, dezinsekcije i deratizacije
te provodi preventivne i protuepidemijske DDD postupke.

- planira, nadzire i evaluira provođenje obveznih imunizacija,

- obavlja javno-zdravstvene mikrobiološke djelatnosti od interesa za
državu,

- prati, proučava i ocjenjuje higijensku ispravnost vode za piće, površinske
i otpadne vode, stanja vodoopskrbe na terenu, zdravstvene ispravnosti namirnica
i predmeta opće uporabe kao i onih namijenjenih međunarodnom prometu,

- sudjeluje u predlaganju programa mjera zdravstvene zaštite i nomenklature
usluga i poslova,

- pruža stručnu pomoć u izradbi zdravstvenog zakonodavstva te nadzire
provođenje prioritetnih preventivnih programa,

- obavlja dio poslova preventivne zdravstvene zaštite za Hrvatsku vojsku,

- sudjeluje u školovanju zdravstvenih djelatnika te provodi stručna
i znanstvena istraživanja iz područja javnog zdravstva,

- prati, analizira i ocjenjuje utjecaj okoliša (zrak, tlo, buka) na
zdravstveno stanje pučanstva.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo koordinira i stručno nadzire rad županijskih
zavoda, odnosno zavoda Grada Zagreba i njihovih higijensko-epidemioloških
ispostava.

Hrvatski zavod za javno zdravstvo obavlja i ostale poslove iz područja
javnog zdravstva, a na zahtjev Ministarstva zdravstva i Zavoda.

Članak 78.

Zavod za javno zdravstvo županija, odnosno Grada Zagreba obavlja slijedeće
poslove:

- prikuplja statistička izvješća iz područja zdravstva na razini županije,
odnosno Grada Zagreba, za potrebe i na zahtjev županijskog, odnosno gradskog
poglavarstva,

- provodi zdravstveno - odgojne aktivnosti za područje županije, odnosno
Grada Zagreba,

- kontinuirano pruža i analizira epidemiološku situaciju na području
županije, odnosno Grada Zagreba, predlaže i po potrebi, provodi protuepidemijske
mjere, nadzire provođenje obveznih imunizacija,

- nadzire mjere dezinfekcije, dezinsekcije i deratizacije te provodi
preventivne i protuepidemijske DDD postupke za područje županije, odnosno
Grada Zagreba,

- obavlja javno-zdravstvenu mikrobiološku djelatnost od interesa za
županiju, odnosno Grad Zagreb,

- prati, proučava i ocjenjuje higijensku ispravnost vode za piće, površinske
i otpadne vode, stanje vodoopskrbe te zdravstvenu ispravnost namirnica
i predmeta opće uporabe za područje županije, odnosno Grada Zagreba,

- sudjeluje u izradbi i provedbi pojedinih programa zdravstvene zaštite
u izvanrednim prilikama,

- prati, analizira i ocjenjuje utjecaj okoliša (zraka, tla, buke) na
zdravstveno stanje pučanstva županije, odnosno Grada Zagreba,

Hrvatskl zavod za transfuzijsku medicinu

Članak 79.

Transfuzijsku djelatnost obavljaju zdravstvene ustanove koje prikupljaju
krv, zajedno s humanitarnim organizacijama, klubovima i udruženjima dobrovoljnih
davatelja krvi. Čuvaju i distribuiraju krv i krvne komponente, osiguravaju
pučenstvu, zdravstvenim i drugim ustanovama lijekove proizvedene iz krvi,
infuzijske otopine i pomoćna medicinska sredstva od plastike. Obavlja dijagnostička
ispitivanja i trsnsfuzijsko liječenje.

Članak 80.

Transfuzijsku djelatnost obavljaju Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu,
tri zavoda za transfuzijsku medicinu (Osijek, Rijeka i Split) i bolničke
stanice za transfuzijsku medicinu.

Zavodi za transfuzijsku medicinu (Osijek, Rijeka i Split) imaju status
pravne osobe.

Članak 81.

Hrvatski zavod za transfuzijsku medicinu, pored poslova iz članka 79.
ovoga Zakona, obavlja i slijedeće poslove :

- oblikuje doktrinu i usklađuje primjenu jedinstvenog standarda u prikupljanju
krvi i obradi krvnih komponenata, laboratorijskog, transfuziološkog testiranja
i indikacija za transfuzijsko liječenje,

- stručn o i funkcionalno povezuje bolnićke odjele za transfuzijsku
medicinu.

- koordinira i nadgleda stručni rad u zavodima i bolnicama,

- uspostevlja referentne laboratorije i provodi kontrolu kvalitete rada,
reagencija i preparata u transfuziologiji,

- proizvodi infuzijske otopine i pomoćna medicinska sredstva od plastike.

Članak 82.

Zavod za transfuzijsku medicinu (Osijek, Rijeka, Split) obavlja slijedeće
poslove;

- uskladuje primjenu jedinstvenog standarda u prikupljanju krvi i obradi
krvnih komponenata, laboratorijskog, transfuziološkog testiranja i indikacija
za transfuzijsko liječenje,

- stručno i funkcionalno povezuje bolničke odjele za transfuzijsku medicinu,

- koordinira i nadgleda stručni rad u bolnicama.

Hrvatski zavod za kontrolu lijekova

Članak 83.

Hrvatski zavod za kontrolu lijekova obavlja poslove:

- ispituje i osigurava kakvoću lijekova u proizvodnji i prometu,

- oblikuje doktrinu, norme, normative i postupke za izradbu i kontrolu
kakvoće lijekova,

- provodi analizu za potrebe farmaceutske industrije i drugih naručitelja
te daje stručnu pomoć proizvođačima u svezi s kakvoćom lijekova,

- vrednuje farmaceutsku dokumentaciju proizvodača i ovjerava analitičke
propise,

- ocjenuje navode o djelovanju, podatke na pakovanju, uputstva, za primjenu
lijekova i pomoćnih ljekovitih sredstava,

- kontrolira kvalitetu dijagnostičkih sredstava, medicinskog pribora
i pomagala,

- izrađuje stručne ekspertize za tijela državne uprave ovlaštena za
nadzor u proizvodnji i prometu lijekova,

- izrađuje superanalize za potrebe nadležnih tijela zdravstva,

- izrađuje i objavljuje Hrvatsku farmakopeju i sudjeluje u izradbi Europske
farmakopeje,

- izrađuje, ovjerava i distribuira nacionalne standardne tvari.

Hrvatskl zavod za kontrolu imunobiološklh preparata

Članak 84.

Hrvatski zavod za kontrolu imunobioloških preparata obavlja poslove:

- stručne ekspertize za tijela državne uprave ovlaštene za izdavanje
odobrenja za proizvodnju imunobioloških preparata,

- stručne ekspertize za tijela državne uprave ovlaštene za registraciju
pojedinih imunobioloških preparata.

- kontrole kvalitete odobrenih imunobioloških preparata (serija po serija)
te odlučivanje o uvjetima za puštanje na tržište registriranih imunobioloških
preparata,

- uspostavlja sustav praćenja nakon stavljanja imunobioloških preparata
na tržište,

- uspostavlja nacionalne referentne standarde za imunobiološke preparate,

- oblikuje doktrinu, standarde i metode za izradbu i kontrolu kvalitete
imunobioloških preparata.

Hrvatskt zavod za mediclnu rada

Članak 85.

Hrvatski zavod za medicinu rada je zdravstvena ustanova za obavljanje
specifične zdravstvene zaštite djelatnika na području Republike.

Hrvatski zavod za medicinu rada koordinira i stručno nadzire sve ordinacije
medicine rada koje provode specifičnu zdravstvenu zaštitu djelatnika na
području Republike.

Članak 86.

Hrvatski zavod za medicinu rada obavlja slijedeće poslove:

- preventivnu zdravstvenu zaštitu,

- statistička istraživanja iz područja medicine rada,

- planira, predlaže i provodi mjere za očuvanje i unapređenje zdravlja
djelatnika,

- oblikuje doktrinu, standarde i metode rada u zdravstvenom odabiru
i praćenju zdravstvenog stanja djelatnika na poslovima s posebnim uvjetima
rada na području Republike, vozača svih vrsta motornih vozila, pomoraca,
zrakoplovnog osoblja i drugih djelatnika u prometu,

- vodi registar profesionalnih bolesti i nesreća na poslu Republike
Hrvatske,

- sudjeluje u predlaganju programa mjera zdravstvene zaštite i nomenklature
dijagnostičkih i terapijskih postupaka, vezano uz specifičnu zdravstvenu
zaštitu djelatnika,

- pruža stručnu pomoć u izradbi zdravstvenog zakonodavstva te nadziranje
provođenja programa specifične zdravstvene zaštite djelatnika,

- sudjeluje u dopunskom stručnom osposobljavanju djelatnika iz područja
medicine rada,

- surađuje sa svim razinama postojećih zdravstvenih djelatnosti.

Članak 87.

Hrvatski zavod za medicinu rada i ordinacije medicine rada ostvaruju
prihode putem ugovorenih obveza o pružanju programa mjera specifične zdravstvene
zaštite djelatnika s poslodavcem, ustanovama i drugim pravnim osobama.

Hrvatski zavod za zaštitu od zračenja

Članak 88.

Hrvatski zavod za zaštitu od zračenja obavlja poslove:

- ispitivanja prisustva vrste i jakosti ionizirajućih zračenja u zraku,
vodi, tlu, rijekama, biljnom i životinjskom svijetu, Ijudskoj i stočnoj
hrani, lijekovima i predmetima opće uporabe u redovnim uvjetima, pri sumnji
na izvanredni događaj u slučaju nuklearne ili radiološke nesreće i predlaže
mjere zaštite,

- dozimetrijske procjene ekspozicijskih doza ionizirajućeg zračenja
kod osoba koje rade s izvorima ionizirajućih zračenja, kod pučanstva izloženog
zračenju prilikom dijagnostičkih i terapeutskih tretmana, i ostalog pučanstva,
pregled uvjeta rada s izvorima ionizirajućeg zračenja, mjerenje propisanih
elemenata i ovjeru kvalitete uređaja koji proizvode ionizirajuće zračenje,
te kontrolu ispravnosti instrumenata za dozimetrijsku procjenu doza,

- praćenja utjecaja ionizirajućeg zračenja kod djelatnika koji rade
s izvorima ionizirajućih zračenja, osoba izloženih ionizirajućem zračenju
prilikom dijagnostičkih i terapeutskih tretmana, i ostalog pučanstva, na
temelju bioloških pokazatelja, te razvija biodozimetrijske metode,

- kontroliranja i vođenja evidencije o izvorima ionizirajućih zračenja
aparata koji proizvode ionizirajuća zračenja, uključivši: proizvodnju,
nabavu, uvoz, transport, skladištenje, korištenje i odlaganje ili izvoz
istrošenih izvora ionizirajućih zračenja, osobe koje rade s izvorima ionizirajućih
zračenja, stupanj ozračenosti ovih osoba, stupanj ozračenosti pučanstva
izloženog dijagnostičkim i terapeutskim pregledima i ostalog pučanstva,

- dopunskog stručnog osposobljavanja djelatnika koji rade s izvorima
ionizirajućih zračenja i s aparatima koji proizvode ionizirajuće zračenje,
radi sigurnog rada s ovim izvorima i provjeru dopunske stručne osposobljenosti.

Hrvatski zavod za toksikologiju

Članak 89

ispitivanje otrovne tvari u zraku, vodi, tlu, rijekama, moru, biljnom
i životinjskom svijetu, ljudskoj i stočnoj hrani, u redovnim uvjetima,
u izvanrednim događajima ili pri sumnji na izvanredni događaj,

- praćenja i vođenja evidencija o otrovnim tvarima koje se proizvode,
uvoze, nabavljaju, prevoze, koriste, odlažu ili uklanjaju, izvoze, o osobama
koje rade s otrovnim tvarima te poduzima i obavlja druge odgovarajuće mjere
iz svog djelokruga rada,

- dopunskog stručnog osposobljavanja za rad s otrovnim tvarima kao i
provjeru dopunske stručne osposobljenosti.

Izvođenje nastave u zdravstvenim ustanovama

Članak 90.

Zdravstvene ustanove koje ispunjavaju uvjete za izvođenje nastave nazivaju
se kliničke ustanove.

U kliničkim ustanovama organizira se nastava za studente višeg i visokog
obrazovanja, dodiplomska i poslijediplomska nastava.

Kliničke ustanove ovlaštene su i obvezne da organiziraju i provode specijalističko
usavršavanje i usavršavanje iz područja užih specijalnosti zdravstvenih
djalatnika.

Članak 91.

Kliničke su ustanove klinika, klinička bolnica i klinički bolnički centar.

Klinika je zdravstvena ustanova ili dio zdravstvene ustanove koja obavlja
najsloženije oblike zdravstvene zaštite iz neke specijalističke djelatnosti,
a u njoj se izvodi fakultetska nastava (medicinski, stomatološki, farmaceutsko-biokemijski
fakultet) te provodi stručni i znanstveno-istraživački rad za djelatnost
zbog koje je osnovana.

Klinička bolnica je opća bolnica u kojoj najmanje dvije od navedenih
djelatnosti (interna, kirurgija, pedijatrija, ginekologija i porodiljstvo)
nose naziv klinika kao i najmanje još dvije druge djelatnosti drugih specijalnosti,
odnosno dijagnostike.

Klinički bolnički centar je opća bolnica u kojoj osim naziva klinika
za djelatnost iz stavka 3. ovoga članka, naziv klinika ima više od polovice
ostalih specijalnosti, i u kojima se izvodi više od polovice nastavnog
programa medicinskog, stomatološkog, farmaceutsko-biokemijskog fakulteta.

Iznimno, dijelu bolnice koji ne ispunjava uvjete iz stavka 2., 3. i
4. ovoga članka visokoškolska ustanova ugovorom može povjeriti obavljanje
dijela nastave, uz suglasnost ministra zdravstva.

Ministar zdravstva može odobriti izvođenje nastave, posebno dijelova
praktičnog rada u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ako imaju ugovorni odnos
s višim školama, odnosno fakultetima.

Članak 92.

Uvjete koje moraju ispunjavati klinike, kliničke bolnice i klinički
bolnički centri za dodjelu naziva klinička ustanova utvrdit će ministar
zdravstva uz suglasnost ministra znanosti i tehnologije.

Naziv klinička ustanova iz stavka 1. ovoga članka dodjeljuje ministar
zdravstva na prijedlog odgovarajućeg fakulteta.

Članak 93.

Nastavnici zdravstveni djelatnici koji izvode nastavu u kliničkim ustanovama
za potrebe nastavnih ustanova zdravstvenog usmjerenja mogu zasnovati istodobno
radni odnos s jednom ili više kliničkih ustanova i jednom ili više nastavnih
ustanova zdravstvenog usmjerenja, na način da u svakoj ustanovi obavljaju
poslove s nepunim radnim vremenom tako da njihovo puno radno vrijeme iznosi
42 sata tjedno.

Klinička ustanova i nastavna ustanova zdravstvenog usmjerenja ugovorom
uređuju pitanja iz radnog odnosa u izvođenju nastave.

5. REFERENTNI CENTAR MINISTARSTVA ZDRAVSTVA

Članak 94.

Referentni centar Ministarstva zdravstva (u daljnjem tekstu: referentni
centar) može biti zdravstvena ustanova ili dio zdravstvene ustanove koja
ispunjava normative i standarde za pružanje najsloženijih oblika zdravstvene
zaštite.

Na prijedlog Nacionalnog zdravstvenog vijeća Ministarstva zdravstva,
ministar zdravstva uz pribavljeno mišljenje stručnog medicinskog društva
donosi rješenje kojim se određuje referentni centar.

Dobivanjem rješenja zdravstvena ustanova stječe pravo upotrebe i isticanja
znaka i naziva referentnog centra. Rješenje o određivanju referentnog centra
objavljuje se u "Narodnim novinama".

Kriterije za dodjelu naziva referentnog centra propisat će ministar
zdravstva.

Članak 95.

Zdravstvena ustanova koja obavlja funkciju referentnog centra, pored
svoje osnovne djelatnosti, obavlja poslove vezane uz primjenu i praćenje
jedinstvene doktrine i metodologije u dijagnostici i terapiji pojedinih
bolesti.

Članak 96.

Referentni centar obavlja naročito ove poslove:

- prati, proučava i unapređuje stanje u oblasti za koje je osnovan,

- pruža stručno-metodološku pomoć,

- utvrđuje doktrinarne kriterije za dijagnostiku i liječenje pojedinih
bolesti,

- daje ocjene i mišljenja za metode, postupke i programe rada iz dijela
zdravstvene zaštite za koju je osnovan,

- prati stručno usavršavanje zdravstvenih djelatnika.

Za obavljanje poslova iz stavka 1. ovoga članka referentnom centru se
ne osiguravaju dodatna sredstva.

Stručni stavovi referentnog centra postaju obvezni kada ih nakon prethodno
pribavljenog mišljenja Nacionalnog zdravstvenog vijeća Ministarstva zdravstva
u formi uputstva donese ministar zdravstva.

Za isto medicinsko područje može se odrediti samo jedan referentni centar.

Nacionalno zdravstveno vijeće Ministarstva zdravstva

Članak 97.

Nacionalno zdravstveno vijeće broji devet članova koje imenuje Sabor
Republike Hrvatske, na prijedlog ministra zdravstva, iz redova istaknutih
stručnjaka u pojedinim strukama medicine, radi proučavanja zdravstvenih
problema, davanja i predlaganja stručnih mišljenja iz područja planiranja,
programiranja i drugih bitnih pitanja iz zdravstva koja su od važnosti
za Republiku Hrvatsku.

X. ORGANIZIRANJE RADA I RADNO VRIJEME

Članak 98.

Zdravstvene su ustanove obvezne neprekidno pružati zdravstvenu zaštitu,
radom u jednoj, dvije ili više smjena, dvokratnim radnim vremenom, pomakom
radnog vremena, pripravnošću ili dežurstvom u skladu s potrebama građana
i oblicima pružanja zdravstvenih usluga.

Dežurstvo je poseban uvjet rada kada djelatnik mora biti prisutan u
zdravstvenoj ustanovi nakon redovnog radnog vremena. Dežurstvo počinje
iza prve ili druge smjene, a završava početkom rada prve smjene.

Naknada za rad u dežurstvu plaća se u paušalnom iznosu i ulazi u mirovinsku
osnovicu.

Stalna pripravnost je poseban uvjet rada, kada djelatnik ne mora biti
prisutan u zdravstvenoj ustanovi, ali mora biti dostupan radi obavljanja
hitne medicinske pomoći.

Naknada za rad u stalnoj pripravnosti plaća se u paušalnom iznosu.

Zdravstveni djelatnici ne mogu napustiti radno mjesto dok ne dobiju
zamjenu, iako je njihovo radno vrijeme proteklo, ako bi time bila dovedena
u pitanje sigurnost pružanja zdravstvene zaštite građanima.

Napuštanje radnog mjesta pod uvjetima iz stavka 6. ovoga članka predstavlja
težu povredu radne obveze.

Početak, završetak i raspored radnog vremena propisuje ministar zdravstva.

Članak 99.

Zdravstvene ustanove svojim općim aktom utvrđuju pružanje zdravstvene
zaštite i to:

- u hitnoj medicinskoj pomoći neprekidno 24 sata,

- u primarnoj zdravstvenoj zaštiti organiziranjem rada u jednoj ili
dvije smjene, dvokratnim radnim vremenom, pomicanjem radnog vremena te
stalnom pripravnošću i dežurstvom prema potrebama građana,

- u specijalističko-konzilijarnoj zdravstvenoj zaštiti organiziranjem
rada u jednoj ili dvije smjene, dvokratnim radnim vremenom te pomicanjem
radnog vremena prema potrebama građana,

- u bolničkoj zdravstvenoj zaštiti u jednoj ili više smjena te posebnim
uvjetima rada (dežurstvo i stalna pripravnost) prema potrebama građana
i pojedinih oblika bolničkog liječenja te mogućnostima zdravstvene ustanove.

Članak 100.

Zdravstveni djelatnici koji ispunjavaju uvjete koje propiše ministar
zdravstva po pribavljenom mišljenju nadležne komore, mogu obavljati poslove
u svojoj struci izvan punog radnog vremena, ali ne duže od jedne trećine
punog radnog vremena.

Zdravstveni djelatnici iz stavka 1. ovoga članka mogu poslove u svojoj
struci izvan punog radnog vremena obavljati koristeći vlastiti prostor
i medicinsko-tehničku opremu, prostor i medicinsko-tehničku opremu zdravstvene
ustanove kod koje su u radnom odnosu, odnosno druge zdravstvene ustanove
ili zdravstvenog djelatnika koji obavlja privatnu praksu.

Uvjete obavljanja poslova iz stavka 1. ovoga članka kao i uvjete korištenja
sredstava rada iz stavka 2. ovoga članka zdravstveni djelatnici i zdravstvene
ustanove, odnosno zdravstveni djelatnici koji obavljaju privatnu praksu
uređuju posebnim ugovorom.

Zdravstvene usluge koje se pružaju na način iz stavka 1. i 2. ovoga
članka ne mogu se financirati iz sredstava obveznog zdravstvenog osiguranja.

Odobrenje za rad zdravstvenim djelatnicima iz stavka 1. ovoga članka
izdaje ministar zdravstva.

Članak 101.

U slučajevima izvanrednih okolnosti, elementarnih nepogoda i epidemija
većih razmjera, ministar zdravstva je ovlašten poduzimati i one mjere i
aktivnosti koje nisu utvrđene ovim Zakonom, uključivši ovdje i mjere mobilizacije,organizacije
i rasporeda rada i radnog vremena, promjene mjesta i uvjeta rada pojedinih
zdravstvenih ustanova i djelatnika i po potrebi osnivanje kriznog stožera
Ministarstva zdravstva.

Članak 102.

Ako je ugrožen proces pružanja mjera zdravstvene zaštite, ministar zdravstva
privremeno će rješenjem na rok od šest mjeseci rasporediti djelatnike u
zdravstvu na radno mjesto koje odgovara njegovoj stručnoj spremi te preraspodijeliti
potrebna sredstva rada radi osiguranja kontinuiranog pružanja zdravstvene
zaštite.

XI. ZDRAVSTVENI DJELATNICI

Članak 103.

Zdravstveni djelatnici su osobe koje imaju obrazovanje zdravstvenog
usmjerenjai neposredno pružajuzdrastvenu zaštitu pučanstvu, uz obvezno
poštivanje moralnih I etičkih načela zdravstvene struke.

Članak 104.

Zdravstveni djelatnici obrazuju se na medicinskom, stomatološkom ili
farmaceutsko-biokemijskom fakultetu, na višim i srednjim školama zdravstvenog
usmjerenja.

Članak 105.

Zdravstveni suradnici su osobe koje nisu završile obrazovanje zdravstvenog
usmjerenja, a rade u zdravstvenim ustanovama i sudjeluju u dijelu zdravstvene
zaštite.

Članak 106.

Zdravstveni djelatnici obvezni su nakon završenog obrazovanja obaviti
pripravnički staž.

Pripravnički staž je rad pod nadzorom kojim se zdravstveni djelatnik
osposobljava za samostalan rad.

Članak 107.

Pripravnički staž za zdravstvene djelatnike traje godinu dana.

Članak 108.

Iznimno od članka 107. stavka 1. ovoga Zakona pripravnički staž doktora
medicine traje dvije godine.

Prva godina pripravničkog staža za doktora medicine zove se temeljni
staž, a druga godina sekundarijat.

Doktor medicine koji obavlja temeljni staž zove se stažista, a onaj
koji obavlja sekundarijat-sekundarac.

Članak 109.

Nakon obavljenog obveznog pripravničkog staža zdravstveni djelatnici
visoke stručne spreme polažu državni ispit pred ispitnom komisijom Ministarstva
zdravstva.

Zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme nakon položenog državnog
ispita stječu odobrenje za samostalan rad.

Članak 110.

Odobrenje za samostalan rad je javna isprava koju izdaje nadležna komora
nakon dobivenog uvjerenja o položenom državnom ispitu.

Odobrenjem za samostalan rad zdravstveni djelatnik stječe pravo samostalno
obavljati poslove u svojoj struci.

Nadležna komora oduzima zdravstvenom djelatniku odobrenje za samostalan
rad:

- ako kandidat ne zadovoljava prilikom obnavljanja odobrenja za samostalan
rad,

- ako tijelo nadležne komore odredi tu mjeru kao najstrožu kaznu zbog
kršenja etičkih principa struke,

- ako izvan punog radnog vremena obavlja poslove zdravstvene zaštite
u suprotnosti s odredbama članka 100. ovoga Zakona.

Članak 111.

Zdravstveni djelatnici više i srednje stručne spreme polažu stručni
ispit pred ispitnom komisijom Ministarstva zdravstva.

Članak 112.

Ministar zdravstva propisat će:

- sadržaj i način provođenja pripravničkog staža, temeljnog staža i
sekundarijata,

- uvjete koje moraju ispunjavati zdravstvene ustanove i privatni zdravstveni
djelatnici kod kojih zdravstveni djelatnici provode pripravnički staž,
temeljni staž i sekundarijat,

- način polaganja državnog i stručnog ispita,

- sadržaj i izgled uvjerenja o položenom državnom i stručnom ispitu,

- sadržaj i izgled odobrenja za samostalan rad.

Članak 113.

Pripravnički staž zasniva se na određeno vrijeme.

Pripravnički staž ili njegov dio može se obavljati i u obliku volontiranja.

Pripravnički staž obavlja se u zdravstvenim ustanovama.

Zdravstvene ustanove obvezne su primati zdravstvene djelatnike na pripravnički
staž prema kriterijima koje će odrediti ministar zdravstva.

Dio pripravničkog staža zdravstveni djelatnici mogu obavljati kod zdravstvenog
djelatnika visoke stručne spreme koji obavlja privatnu praksu najmanje
pet godina, prema kriterijima koje će odrediti ministar zdravstva.

Članak 114.

Zdravstveni djelatnici imaju pravo i obvezu stručno se usavršavati radi
održavanja i unapređivanja kvalitete zdravstvene zaštite.

Zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme obvezni su svakih šest
godina proći provjeru stručnosti da bi produžili odobrenje za samostalan
rad na poslovima zdravstvene zaštite.

Sadržaj, rokove i postupak provjere stručnosti osim specijalizacije
i uže specijalizacije propisuje i provodi nadležna komora.

Članak 115.

Zdravstveni djelatnici s visokom stručnom spremom mogu se specijalizirati
u određenoj grani zdravstvene djelatnosti.

Doktori medicine specijalisti mogu se i dalje usavršavati u određenim
granama uže specijalizacije.

Grane specijalizacije, trajanje i program specijalizacija i užih specijalizacija
utvrđuje ministar zdravstva.

Članak 116.

Specijalizacija se može odobriti zdravstvenom djelatniku s položenim
državnim ispitom koji je u radnom odnosu u zdravstvenoj ustanovi ili ima
privatnu praksu ili radi kod zdravstvenog djelatnika visoke stručne spreme
privatne prakse, a mlađi je od 35 godina.

Iznimno, zdravstvenom djelatniku koji ima više od navršenih 35 godina
života može se odobriti specijalizacija pod uvjetima koje propiše ministar
zdravstva.

Odobrenje za specijalizaciju (i užu specijalizaciju) izdaje ministar
zdravstva na temelju utvrđenog plana potrebnih kadrova kojeg donosi na
prijedlog nadležne komore.

Specijalizacije i uže specijalizacije mogu se obavljati samo u ovlaštenim
zdravstvenim ustanovama za provođenje specijalističkog staža.

Ministar zdravstva utvrđuje kriterije za obavljanje specijalističkog
staža i staža užih specijalnosti, način polaganja specijalističkog ispita,
odnosno ispita iz uže specijalizacije određuje ovlaštene zdravstvene ustanove
i zdravstvene djelatnike koji obavljaju privatnu praksu za provođenje specijalističkog
staža.

Članak 117.

U specijalistički staž za određenu specijalizaciju ili užu specijalizaciju
priznaje se vrijeme provedeno na poslijediplomskom studiju u cijelosti
ili djelomično ako program poslijediplomskog studija odgovara programu
specijalizacije, odnosno uže specijalizacije.

Doktorima medicine u specijalistički staž priznaje se dio pripravničkog
staža obavljen kroz sekundarijat, a najmanje šest mjeseci.

Ministar zdravstva utvrđuje rješenjem priznavanje vremena iz stavka
2. ovoga članka.

Članak 118.

Nakon uspješno završenog specijalističkog staža kandidat polaže specijalistički
ispit pred ispitnom komisijom.

Nakon uspješno završenog programa iz uže specijalizacije specijalist
polaže ispit pred ispitnom komisijom i stječe pravo na naziv područja uže
specijalnosti.

Članove ispitne komisije iz stavka 1. i 2. ovoga članka imenuje ministar
zdravstva iz redova priznatih stručnjaka određenih specijalnosti, prvenstveno
iz redova stručnjaka sa znanstveno nastavnim zvanjem profesora ili docenta.

Članak 119.

Ministar zdravstva može pripravnički staž, odnosno specijalizaciju obavljenu
u inozernstvu priznati u cijelosti ili djelomično ako program pripravničkog,
odnosno specijalističkog staža proveden u inozemstvu bitno ne odstupa od
programa koji su važeći na području Republike Hrvatske.

Članak 120.

Doktorima medicine specijalistima i doktorima stomatologije specijalistima
koji imaju deset godina rada u svojstvu specijaliste. objavljene znanstvene
i stručne radove i uspješne rezultate na stručnom uzdizanju zdravstvenih
djelatnika,. može se priznati naziv primarijus.

O priznavanju naziva primarijus odlučuje komisija koju imenuje ministar
zdravstva iz redova nastavnika medicinskog i stomatološkog fakulteta i
istaknutih medicinskih i stomatoloških stručnjaka.

Ministar zdravstva utvrđuje kriterije za priznavanje naziva primarijus.

XII. PRIVATNA PRAKSA

Članak 121.

Privatnu praksu može samostalno obavljati zdravstveni djelatnik s visokom
stručnom spremom pod slijedećim uvjetima:

1. da ima odgovarajuće obrazovanje zdravstvenog usmjerenja, položen
državni ispit, a za specijalističke ordinacije i odgovarajući specijalistički
ispit,

2. da je državljanin Republike Hrvatske,

3. da je radno sposoban za obavljanje privatne prakse,

4. da je potpuno poslovno sposoban,

5. da mu pravomoćnom sudskom presudom ili odlukom drugog nadležnog tijela
nije izrečena mjera sigurnosti ili zaštitna mjera zabrane obavljanja zdravstvene
zaštite dok ta mjera traje,

6. da nije u radnom odnosu, odnosno da ne obavlja drugu samostalnu djelatnost,

7. da raspolaže odgovarajućim prostorom i medicinsko-tehničkom opremom,

8. da pribavi mišljenje nadležne komore o potrebi obavljanja te djelatnosti
na području na kojem namjerava provoditi privatnu praksu.

Doktor medicine i doktor stomatologije obavljaju privatnu praksu u privatnim
ordinacijama i privatnim laboratorijima, magistri farmacije u privatnim
ljekarnama, a diplomirani inženjeri medicinske biokemije u privatnim medicinsko-biokemijskim
laboratorijima.

Članak 122.

Zdravstveni djelatnici više ili srednje stručne spreme mogu obavljati
privatnu praksu iz svoje stručne spreme po uputama i stručnim nadzorom
ovlaštenog doktora medicine ili doktora stomatologije i to:

-medicinske sestre općeg smjera

-viši zubari, zubni tehničari,

-fizeotarapeutski tehničari

Zdrastveni djelatnici iz stavka 1. ovoga članka moraju ispunjavati uvjete
za rad propisane u članku 121 stavku 1. ovoga Zakona.

Medicinske sestre općeg smjera iz stavka 1. ovoga članka poslove zdrastvene
njege bolesnika obavljaju samostalno.

Članak 123

Zahtjev za obavljanje privatne prakse, kao i proširenje opsega rada
te djelatnosti podnosi se ministru zdrastva koji rješenjem izdaje odobrenje
za rad nakon što utvrdi da su ispunjeni uvjeti za rad propisani ovim Zakonom
i provedbenim propisom.

Privatni zdravstveni djelatnici u svom nazivu ističu ime i prezime,
adresu nositelja privatne prakse, oznaku djelatnosti i radno vrijeme.

Nadležna komora propisuje uvjete stručnog usavršavanja za proširenje
djelatnosti.

Članak 124.

Uvjete za obavljanje privatne prakse glede prostora, djelatnika i medicinsko-tehničke
opreme propisuje ministar zdravstva.

Članak 125.

Zdravstveni djelatnici iz članka 121. i 122. ovoga Zakona mogu imati
samo jednu ordinaciju, laboratorij, ljekarnu ili medicinsko-biokemijski
laboratorij.

Zdravstveni djelatnici iz stavka 1. ovoga članka obavljaju poslove privatne
prakse osobno.

U istoj ordinaciji, laboratoriju, ljekarni, odnosno medicinsko-biokemijskom
laboratoriju mogu obavljati privatnu praksu dva tima zdravstvenih djelatnika
iste struke u smjenskom radu. Zdravstveni djelatnik iz stavka 1. ovoga
članka može primiti u radni odnos jednog zdravstvenog djelatnika iste struke.

Zdravstveni djelatnici iz članka 121. ovoga Zakona mogu obavljati privatnu
praksu u timu s jednim ili više zdravstvenih djelatnika srednje ili više
stručne spreme.

Članak 126.

Više zdravstvenih djelatnika, koji obavljaju privatnu praksu osobno,
mogu se udružiti u grupnu privatnk praksu, pod uvjetima iz propisa navedenog
u članku 124 ovoga Zakona.

Članak 127.

Zdravstveni djelatnici s visokom stručnom spremom koji obavljaju privatnu
praksu mogu u zdravstvenim ustanovama obavljati poslove iz svoje struke
na temelju posebnog ugovora sa zdravstvenom ustanovom.

Uvjete za obavljanje poslova iz stavka 1. ovoga članka propisuje ministar
zdravstva uz suglasnost nadležne komore.

Članak 128.

Doktor privatne prakse koji obavlja djelatnost kao izabrani doktor obvezan
je u slučaju odsutnosti ili privremene obustave rada osigurati svojim bolesnicima
zamjenu ugovorom s drugim zdravstvenim djelatnikom iste struke i specijalizacije
koji obavlja privatnu praksu ili sa zdravstvenom ustanovom primarne zdravstvene
zaštite, koji će za to vrijeme umjesto njega pružati zdravstvenu zaštitu
tim bolesnicima.

Članak 129.

Zdravstveni djelatnici privatne prakse dužni su:

1. pružati građanima hitnu medicinsku pomoć u sk!opu svoje stručne spreme,

2. sudjelovati na poziv nadležnog tijela u radu na sprečavanju i suzbijanju
zaraznih bolesti,

3. voditi zdravstvenu dokumentaciju i drugu evidenciju o građanima kojina
pružaju zdravstvenu zaštitu i podnositi izvješće o tome nadležnoj zdravstvenoj
ustanovi u skladu s propisima o evidencijama u djelatnosti zdravstva.

4. uključiti se u jedinstven informacijski sustav,

5. obavljati poslove zdravstvene zaštite po suvremenim metodama, sa
suvremenim sredstvima i pomagalima,

6. davati podatke o svom radu na zahtjev nadležnog tijela,

7. čuvati kao tajnu sve što o drugom saznaju prilikom obavljanja zdravstvene
zaštite.

8. pružati zdravstvenu zaštitu u skladu s prihvaćenom zdravstvenom doktrinom
i kodeksom medicinske etike.

Članak 130.

Zdravstveni djelatnici koji obavljaju privatnu praksu mogu privremeno
obustaviti rad zbog bolesti, vojne obveze ili drugog opravdanog razloga.
O toj činjenici dužni su obavijestiti ministra zdravstva, ako su odsutni
više od 30 radnih dana u tijeku godine. Ministar zdravstva rješenjem će
utvrditi postoje li razlozi za privremenu obustavu rada.

Članak 131.

Pravo na obavljanje privatne prakse prestaje:

1. odjavom,

2. po sili zakona,

3. rješenjem ministra zdravstva.

Članak 132.

Pravo na obavljanje privatne prakse po sili zakona prestaje ako osobi
koja ima odobrenje za rad:

1. umre,

2. izgubi trajnoradnu sposobnost za obavljanje poslova zbog nastanka
invalidnosti,

3. izgubi poslovnu sposobnost potpuno ili djelomično,

4. izgubi hrvatsko državljanstvo,

5. zasnuje radni odnos, odnosno počne obavljati drugu samostalnu djelatnost.

6. bude pravomoćnom sudskom presudom osuđen na kaznu zatvora duže od
šest mjeseci ili joj je izrečena zaštitna mjera sigurnosti ili zaštitna
mjera zabrane obavljanja zdravstvene zaštite,

7. više od tri mjeseca ne uplaćuje obvezne pristojbe u skladu s propisima.

Rješenje o prestanku obavljanja privatne prakse po sili zakona donosi
ministar zdravstva.

Članak 133.

Ministar zdravstva donosi rješenje o prestanku odobrenja za obavljanje
privatne prakse, ako se utvrđeni nedostaci u obavljanju poslova ne otklone
u roku utvrđenom rješenjem nadležnog tijela.

Ministar zdravstva može donijeti rješenje o prestanku odobranja za obavljanje
privatne prakse zdravstvenom djelatniku ako:

1. ne postupi u skladu s člankom 125.,128.,129.,130. ovoga Zakona,

2. prestane radom bez odobrenja ministra zdravstva,

3. ne obavlja poslove osobno ili ako koristi rad drugih osoba protivno
odobrenju i zakonu,

4. ima više od jedne ordinacije, laboratorja, ljekarne ili medicinsko-biokemijski
laboratorij,

5. reklamira svoj rad i svoju ordinaciju, laboratorij, ljekarnu ili
medicinsko-biokemijski laboratorij protivno pravilima ponašanja koje propiše
nadležna komora,

6. po prijedlogu nadležne komore.

Članak 134.

Privatna praksa ne može se obavljati za sljedeće djelatnosti:

1. uzimanje, čuvanje, prenošenje i presađivanje dijelova ljudskog tijela
u svrhu liječenja, osim autotransplantacije,

2. opskrba krvlju i krvnim derivatima,

3. mrtvozorništvo,

4. socijalno-medicinska. epidemiološka, higijenska i zdravstveno ekološka
djelatnost.

Članak 135.

Zdravstveni djelatnici koji obavljaju privatnu praksu mogu ostvariti
prihode:

- putem ugovora sa Zavodom, ako poslove obavlja kao ugovorni privatni
zdravstveni djelatnik,

- putem dobrovoljnog osiguranja,

- izravno naplatom od bolesnika kojima nije izabrani zdravstveni djelatnik.

Cijenu zdravstvenih usluga za poslove ugovornog privatnog zdravstvenog
djelatnika, određduje Zavod u suglasnosti s nadležnom komorom.

Cijenu zdravstvenih usluga za poslove privatne prakse u kojima nije
ugovorni zdravstveni djelatnik ili medicinsko-biokemijski laboratorij utvrđuje
nadležna komora.

Cijenu zdravstvenih usluga iz opsega dobrovoljnog osiguranja određuje
ugovorom osiguravajuće društvo, u suglasnosti s nadležnom komorom.

XIII. NADZOR

Članak 136.

Nadzor nad radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih djelatnika u zdravstvenim
ustanovama, privatnih zdravstvenih djelatnika obuhvaća:

- unutarnji nadzor,

- zdravstveno-inspekcijski nadzor.

1. Unutarnji nadzor

Članak 137.

Zdravstvena ustanova obvezno provodi unutarnji nadzor nad radom svojih
organizacijskih jedinica i zdravstvenih djelatnika.

Za stručni rad zdravstvene ustanove odgovoran je ravnatelj.

Članak 138.

Unutarnji nadzor provodi se na temelju općeg akta. Opći akt sadrži način
obavljanja nadzora iz stavka 1. ovoga članka, stručnu spremu zdravstvenog
djelantika koji obavlja nadzor i dinamiku obavljanja nadzora.

2. Zdravstveno-fnspekcijski nadzor

Članak 139.

Zdravstveno-inspekcijski nadzor nad primjenom i izvršavanjem zakona,
drugih propisa i općih akata u djelatnosti zdravstva kao i nadzor nad stručnim
radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih djelatnika te privatnih zdravstvenih
djelatnika obavlja Ministarstvo zdravstva-zdravstvena inspekcija.

Poslove zdravstveno-inspekcijskog nadzora iz stavka 1. ovoga članka
obavlja republički zdravstveni inspektor (u daljnjem tekstu: zdravstveni
inspektor).

Članak 140.

Poslove zdravstvenog inspektora obavljaju djelatnici s visokom stručnom
spremom zdravstvenog usmjerenja, pet godina radnog iskustva u struci i
položenim stručnim ispitom za zdravstvenog inspektora.

Zdravstveni inpektor koji nema stručni ispit za zdravstvenog inspektora
dužan ga je položiti u roku od godine dana od dana imenovanja.

Program stručnog ispita za zdravstvenog inspektora, sastav ispitne komisije
i način provođenja ispita propisuje ministar zdravstva.

Članak 141.

Ministar zdravstva imenuje odgovarajuće poznate zdravstvene djelatnike
ili zdravstvene ustanove da obave pojedine radnje u svezi sa zdravstveno-inspekcijskim
poslovima, ako je za njihovo obavljanje potrebna posebna stručnost.

Članak 142.

Svojstvo zdravstvenog inspektora dokazuje se posebnom iskaznicom.

Iskaznica zdravstvenog inspektora izdaje se na temelju akta o imenovanju
zdravstvenog inspektora.

Obrazac iskaznice i način njenog izdavanja propisuje ministar zdravstva.

Članak 143.

Zdravstvena inspekcija donosi godišnji program rada uz suglasnost ministra
zdravstva.

Zdravstvena inspekcija podnosi Vladi Republike Hrvatske izvješće o svom
radu s prijedlogom mjera za poboljšanje zdravstvene djelatnosti.

Članak 144.

Ako zdravstveni inspektor prilikom nadzora utvrdi da je povredom propisa
učinjen prekršaj, privredni prijestup ili knvično djelo, dužan je bez odlaganja
podnijeti zahtjev za pokretanje postupka, odnosno prijavu zbog privrednog
prijestupa ili krivičnog djela.

Tijelo kome je podnesen zahtjev, odnosno prijava u smisu stavka 1. ovoga
članka, dužno je o ishodu postupka obavijestiti Ministarstvo zdravstva.

Članak 145.

Zdravstvene ustanove i privatni zdravstveni djelatnici kod kojih se
obavlja inspekcijski nadzor dužni su zdravstvenom inspektoru omogućiti
obavljenje nadzora i pružiti potrebne podatke i obavijesti.

Zdravstveni inspektor u provođenju inspekcijskog nadzora pregledava
poslovne prostorije, objekte, uređaje i opremu kao i dokumentaciju i akte
zdravstvene ustanove, odnosno zdravstvenog djelatnika.

Zdravstveni inspektor u upravnom postupku saslušava pojedine zdravstvene
djelatnike i druge djelatnike u zdravstvenoj ustanovi, odnosno kod zdravstvenog
djeletnika.

Članak 146.

Prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora zdravstveni inspektor dužan
je postupati tako da ne ugrozi čuvanje državne, vojne ili službene odnosno
liječničke tajne.

Zdravstvena ustanova, odnosno zdravstveni djelatnici dužni su zdravstvenog
inspektora upoznati s tim što se po njihovim općim aktima smatra tajnom.

Članak 147

Zdravstvena inspekcija osobito:

1. prati i proučava stanje u zdravstvenoj zaštiti i poduzima mjere za
kvalitetno obavljanje djelatnosti,

2. potiče i daje prijedloge za unapređivanje rada zdravstvene inspekcije,

3. brine se o stručnom osposobljavanju zdravstvene inspekcije,

4. nadzire zakonitost rada zdravsvenih ustanova i zdravstvenih djelatnika
u obavljanju zdrvstvene djelatnosti,

5. usklađuje i daje smjernice za rad zdravstvenih inspektora i za provođenje
određenih propisa i mjera,

6. nadzire zakonitost akata koje donose tijela državne uprave u skladu
s ovim Zakonom, te radi zakonitost akata tijela državne uprave nadležnih
za poslove zdravstva,

7. pruža pomoć građanima, zdravstvenim ustanovama i zdravstvenim djelatnicima
u provođenju propisa i mjera iz zdravstvene djelatnosti,

8. inicira i organizira održavanje sastanaka, konzultacija i dogovora
s državnim tijelima, tijelma jedinica lokalne uprave i samouprave, tijelima
koja imaju javne ovlasti te s poduzećima i drugim pravnim osobama i građanima,
o pitanjima koja su od interesa za zdrarstvenu djelatnost,

9. prati odnos zdravstvenih djelatnila i ostalog osoblja prema bolesniku,

10. obavlja i druge mjere i radnje u cilju preventivnog djelovanja.

11. surađuje s komorama.

Članak 148.

U obavljanju inspekcijskih poslova zdravstveni inspektor osobito nadzire:

1. kvalitetu zdravstvenih usluga,

2. način prijema, liječenja i otpuštanja bolesnika,

3. primjenu sredstava i metoda za prevenciju, dijagnostiku, terapiju
i rehabilitaciju,

4. način propisivanja i izdavanja lijekova,

5. primjenu sredstava i metoda za izradbu laboratorijskih analiza i
drugih dijagnostičkih metoda, njihove usuglašenosti s odgovarajućim standardima,

6. način vodenja i korišćenja odgovarajuće medicinske dokumentacije
i evidencije,

7. organizaciju i obavljanje pripravničkog staža, sekundarijata i specijalističkog
staža zdravstvenih djelatnika,

8. druga pitanja značajna za utvrđivanje i ocjenjivanje kvalitete rada
i način ostvarivanja zdravstvene zaštite.

Način nadzora nad stručnošću rada propisuje ministar zdravstva.

Članak 149.

U obavljanju inspekcijskih poslova iz članka 148. ovoga Zakona zdravstveni
inspektor ima pravo i dužnost:

1. narediti otklanjanje utvrđenih nepravilnosti i nedostataka u određenom
roku,

2. zabraniti provođenje mjera i radnji koje su suprotne sa zakonom ili
provedbenim propisima,

3. zabraniti rad zdravstvenoj ustanovi koja više ne ispunjava uvjete
u pogledu prostora, djelatnika i medicinsko-tehničke opreme,

4. zabraniti samostalni rad zdravstvenom djelatniku koji nema položen
državni ispit,

5. zabraniti rad zdravstvenoj ustanovi i zdravstvenom djelatniku koji
ne osigurava kvalitet i sadržaj zdravstvenih usluga,

6. narediti dodatno stručno usavršavanje zdravstvenih djelatnika za
koje se ustanovi da im nedostaje stručnost, a po potrebi i ponavljanje
provjere osposobljenosti,

7. zabraniti rad i pokrenuti postupak za oduzimanje odobrenja (licence)
za samostalan rad zdravstvenom djelatniku,

8. u dogovoru sa Zavodom jednokratno ili višekratno umanjiti sredstva
za obavljanje zdravstvene djelatnosti dok se utvrđeni nedostaci ne otklone,

9. zabraniti obavljanje zdravstvene djelatnosti u slučaju da se ona
obavlja bez odobrenja nadležnog organa,

10. narediti poduzimanje drugih mjera za koje je ovlašten ovim Zakonom
i drugim propisom.

Ako utvrđeni nedostaci ne budu otklonjeni u ostavljenom roku, zdravstveni
inspektor će zabraniti obavljanje zdravstvene djelatnosti.

Ako zdravstveni inspektor prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora
utvrdi povrede propisa ili drugih općih akata, a za postupanje u svezi
s tim povredama nadležno je neko drugo državno tijelo, dužan je o tome
bez odlaganja obavijestiti nadležno tijelo.

Članak 150.

Zdravstveni inspektor može prilikom obavljanja inspekcijskih poslova
izdati i usmeno rješenje za izvršenje određenih mjera osiguranja:

1. kada opasnost za zdravlje ili život ljudi zahtijeva da se određena
mjera osiguranja poduzme odmah, bez odlaganja.

2. kada postoji opasnost od prikrivanja, zamjene ili uništenja stvari
ili dokaza ako se mjera osiguranja ne poduzme odmah.

Zdravstveni inspektor može narediti izvršenje usmenog rješenja odmah.
Usmeno rješenje mora se unijeti u zapisnik o obavljenom pregledu.

Zdravstveni inspektor dužan je izdati pismeni otpravak rješenja.

Članak 151.

Mjere iz članka 149. i 150. ovoga Zakona naređuje zdravstveni inspektor
rješenjem donesenim prema odredbama Zakona o općem upravnom postupku.

Protiv rješenja koje donese zdravstveni inspektor nije dopuštena žalba,
već se protiv toga rješenja može pokrenuti upravni spor.

Članak 152.

O obavljenom pregledu, utvrđenom stanju i poduzetim odnosno naređenim
mjerama, kao i o obavljenim radnjama zdravstveni inspektor sastavlja zapisnik.

Primjerak zapisnika zdravstveni inspektor uručuje ravnatelju zdravstvene
ustanove, odnosno zdravstvenom djelatniku i predsjedniku upravnog vijeća.

Članak 153.

Ako se zdravstvenom inspektoru prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora
pruži fizički otpor, odnosno ako se takav otpor osnovano očekuje, zdravstveni
inspektor može zatražiti pomoć ovlaštenih službenika nadležnog tijela unutarnjih
poslova.

Članak 154.

Zdravstveni inspektor vodi evidenciju o obavljenim inspekcijskim pregledima.

Način vođenja evidencije propisuje ministar zdravstva.

Članak 155.

Zdravstveni inspektor je odgovoran:

1. ako pri nadzoru propusti poduzeti, odnosno narediti mjere koje je
po zakonu bio dužan poduzeti, odnosno narediti,

2. ako prekorač svoje zakonske ovlasti,

3. ako ne podnese prijavu, odnosno ne obavijesti nadležna državna tijela
o utvrđenim nepravilnostima, odnosno nedostacima.

Članak 156.

Zdravstvena inspekcija dužna je putem tiska i drugih sredstava javnog
priopćavanja, i na drugi pogodan način , obavješćivati javnost o pojavama
utvrđenim prilikom inspekcijskog nadzora.

XIV. UTVRĐIVANJE UZROKA SMRTI I OBDUKCIJA

Članak 157.

Za svakog umrlog građanina utvrđuje se vrijeme i uzrok smrti.

Uzrok i vrijeme smrti utvrđuje doktor medicine.

Izuzetno, vrijeme i uzrok smrti može utvrditi i drugi osposobljeni zdravstveni
djelatnik, na način koji uputstvom utvrdi ministar zdravstva.

Članak 158.

Županijska skupština, odnosno gradska skupština Grada Zagreba na prijedlog
općinskog, odnosno gradskog vijeća imenuje potreban broj doktora medicine,
odnosno drugih zdravstvenih djelatnika koji utvrđuju nastup smrt,. vrijeme
i uzrok smrti građana umrlih izvan zdravstvene ustanove.

Vrijeme i uzrok smrti građana umrlih u zdravstvenoj ustanovi, utvrđuje
doktor medicine te ustanove.

Članak 159.

Smrtni slučaj dužne su prijaviti bez odlaganja osobe koje su živjele
u zajednici s umrlim građaninom, srodnici ili susjedi, a ako takvih nema,
svaki građanin koji sazna za smrtni slučaj.

Smrtni slučaj prijavljuje se doktoru medicine, odnosno zdravstvenom
djelatniku koji obavlja pregled mrtvaca, a može se prijaviti i jedinici
lokalne samouprave.

Kad osoba koja utvrđuje smrt ustanovi da je smrt nastupila od zarazne
bolesti ili kao posljedica nasilja, dužna je o tome odmah obavijestiti
tijelo državne uprave nadležno za poslove zdravstva, odnosno ovlaštene
službenike nadležnog tijela unutarnjih poslova.

Članak 160.

Umrli građanin sahranjuje se nakon što je smrt utvrđena, a u vremenu
od 24 do 48 sati od nastupa smrti.

Iznimno, na temelju posebnog odobrenja sanitarnog inspektora, sahrana
se može obaviti i prije isteka roka od 24 sata, odnosno poslije isteka
roka od 48 sati.

Vrijeme u koje se obavljaju sahrane, način sahrane i obveze poduzeća
i druge pravne osobe koje obavljaju sahranu, utvrđuje županijska skupština
na prijedlog općinskog, odnosno gradskog vijeća.

Članak 161.

Radi utvrđivanja uzroka smrti provodi se obdukcija tijela umrlog.

Obdukcija se provodi:

1. kada postoji sumnja ili je očito da je smrt uzrokovana krivičnim
djelom ili je u svezi s izvršenjem krivičnog djela,

2. kada je to potrebno radi zaštite zdravlja građana,odnosno kada to
zahtijevaju epidemiološki, sanitarni i drugi stručni medicinski razlozi,

3. kada zahtjev za obdukciju postavi obitelj umrlog građanina,

4. kada je građanin umro u zdravstvenoj ustanovi

. Obdukcija iz stavka 2. točke 2. ovoga članka provodi se na trošak
obveznika plaćanja troškova lijećenja umrlog građanina. U ostalim slućajevima
obdukcija se provodi na zahtjev i trošak odgovarajućih tijela i poduzeća
i drugih pravnih osoba, odnosno obitelji umrlog građanina kada je smrt
nastupila izvan zdrastvene ustanove.

Članak 162

Kada je građanin umro u zdrastvenoj ustanovi, ravnatelj na zahtjev uže
obitelji umrlog građanina u sporazumima s rukovoditeljem organizacijske
jedinice i patologom ako on postoji u toj ustanovi, može odlučiti da se
obdukcija ne provodi.

Obdukcija se mora provesti:

1. ako se radi o neprirodnoj ili nagloj smrti,

2. ako smrt nastupi tijekom dijagnostičkog ili terapeutskog zahvata.

Članak 163.

Ministar zdravstva propisat će način pregleda umrlih te način utvrđivanja
vremena i uzroka smrti.

XV. KOMORE

Članak 164.

Hrvatska liječnička komora, Hrvatska stomatološka komora, Hrvatska ljekarnička
komora i Hrvatska komora medicinskih biokemičara (u daljnjem tekstu: Komora)
osnivaju se kao stručne organizacije sa statusom pravne osobe.

Status pravne osobe komora stječe upisom u sudski registar.

Članak 165.

Osnivač Hrvatske liječničke komore je Medicinski fakultet Sveučilišta
u Zagrebu i Hrvatski liječnički zbor.

Osnivač Hrvatske stomatološke komore je Stomatološki fakultet Sveučilišta
u Zagrebu i Hrvatski liječnički zbor.

Osnivač Hrvatske ljekarničke komore i Hrvatske komore medicinskih biokemičara
je Farmaceutsko-biokemijski fakultet Sveučilišta u Zagrebu, Hrvatsko-farmaceutsko
društvo i Hrvatsko društvo medicinskih biokemičara.

Osnivači komora iz stavka 1., 2. i 3. ovoga članka dužni su prilikom
osnivanja komora pribaviti prethodnu suglasnost ministra zdravstva.

Članak 166.

Zdravstveni djelatnici visoke stručne spreme koji rade na području Republike
Hrvatske na neposrednim poslovima zdravstvene zaštite udružuju se u komore
iz članka 164. ovoga Zakona radi ostvarivanja svojih interesa.

Članak 167.

Komore obavljaju slijedeće poslove:

1. vode registar svojih članova,

2. prate i nadziru provođenje pravila medicinske etike i deontologije
i poduzimaju odgovarajuće mjere u slučaju njihovog kršenja,

3. daju mišljenje ministru zdravstva o opravdanosti izdavanja, produživanja
i oduzimanja odobrenja za obavljanje poslova privatne prakse te početka
i prestanka rada zdravstvenih ustanova s obzirom na utvrđenu mrežu zdravstvene
djelatnosti te stručne i ekonomske interese svojih članova,

4. daju mišljenje za rad zdravstvenih djelatnika izvan punog radnog
vremena u zdravstvenoj ustanovi, kod zdravstvenih djelatnika koji obavljaju
privatnu praksu u vlastitom prostoru i na vlastitoj medicinsko-tehničkoj
opremi, i zdravstvenim djelatnicima privatne prakse za rad u zdravstvenim
ustanovama,

5. utvrđuju cijenu zdravstvenih usluga za privatnu praksu koja ne ostvaruje
prihode putem Zavoda,

6. zastupaju interese svojih članova kod sklapanja ugovora sa Zavodom
i drugim osiguravajućim zavodima,

7. pružaju zaštitu građanima u ostvarivanju prava s obzirom na kakvoću,
sadržaj i vrstu zdravstvene usluge koja im se pruža,

8. po službenoj dužnosti izdaju, obnavljaju i oduzimaju odobrenje za
samostalan rad svojih članova,

9. sudjeluju pri utvrđivanju standarda i normativa zdravstvenih usluga,

10. daju stručna mišljenja kod pripreme propisa od utjecaja na razvoj
zdravstvene struke,

11. organiziraju u suradnji s medicinskim, stomatološkim i farmaceutsko-biokemijskim
fakultetom te stručnim medicinskim društvima dodatno usavršavanje za proširenje
djelatnosti unutar struke s obzirom na nove dijagnostičko-terapijske metode,

12. propisuju način oglašavanja i način isticanja naziva privatne prakse,

13. obavljaju i druge poslove određene ovim Zakonom.

Članak 168.

Komore donose statut na koji daje suglasnost ministar zdravstva.

Statutom komore obvezno se utvrđuje:

- osnivanje, djelokrug i organizacija rada,

- sadržaj, rokovi i način stručnog usavršavanja članova komore,

- postupak izdavanja, obnavljanja i oduzimanja odobrenja za samostalan
rad, dobnu granicu do koje se odobrenje za samostalan rad obnavlja, uvjete
pod kojima se razmatra obnavljanje odobrenja te obvezu davanja izvješća
ministru zdravstva ukoliko kandidat ne udovolji uvjetima za obnavljanje
dozvole, te pravila postupanja u svezi s navedenim,

- granice, način i druga pitanja vezana uz ostvarenje javnih ovlasti
iz članka 167. ovoga Zakona,

- razrada načina obavljanja ostalih poslova utvrđenih člankom 167. ovoga
Zakona.

XVI. KAZNENE ODREDBE

Članak 169.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 500 do 2000 DEM, kaznit
će se za prekršaj zdravstvena ustanova ako :

1. građaninu ometa ili uskraćuje prava iz članka 25. ovoga Zakona,

2. ne osigura hitnu medicinsku pomoć, uključivši hitni prijevoz (članak
35.),

3. ne istakne naziv ugovorne zdravstvene ustanove i ne surađuje s Ministarstvom
obrane (članak 41.),

4. ne pribavi suglasnost o osnivanju, proširenju ili promjeni djelatnosti
od ministra zdravstva, po prethodno pribavljenom mišljenju Zavoda, odnosno
nadležne komore (članak 38. i 44.),

5. započne s radom prije nego je rješenjem utvrđeno da su ispunjeni
uvjeti u pogledu prostora, djelatnika i medicinsko-tehničke opreme (članak
42. stavak 1. i članak 65. stavak 3.),

6. prestane obavljati zdravstvenu djelatnost suprotno odredbi članka
45. ovoga Zakona,

7. ne osigura kontinuitet zdravstvene zaštite, odnosno ako dozvoli da
zdravstveni djelatnici napuste radna mjesta dok ne dobiju zamjenu, ako
se time dovodi u pitanje sigurnost pružanja zdravstvene zaštite građana
(članak 98. stavak 1. i 6.),

8. ne primi zdravstvene djelatnike na pripravnički staž (članak 113.
stavak 4.),

9. onemogući zdravstvenom djelatniku stručno usavršavanje ( članak 114.
stavak 1.)

10. zaključi ugovor sa zdravstvenim djelatnikom visoke stručne spreme
koji obavlja privatnu praksu suprotno članku 127. ovoga Zakona,

11. ne provodi unutarnji nadzor nad radom svojih organizacijskih jedinica
i zdravstvenih djelatnika (članak 137.),

12. zdravstvenom inspektoru onemogući obavljanje nadzora i odbije pružiti
potrebne podatke i obavijesti ( članak 145.),

13. ne izvrši naređene mjere iz članka 149. i 150. ovoga Zakona,

14. ne obavi propisanu obdukciju (članak 162. stavak 2.).

Za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom u
dinarskoj protuvrijednosti od 250 do 500 DEM i odgovorna osoba u zdravstvenoj
ustanovi.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 500 do 2000 DEM kaznit
će se za prekršaj iz stavka 1 točke 1., 2., 3., 4., 5., 7., 8.,10.,12.,13.
i 14. ovoga članka privatni zdravstveni djelatnik.

Članak 170.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 500 do 2000 DEM kaznit
će se za prekršaj zdravstvena ustanova i privatni ljekarnički djelatnik
ako:

1. obavlja ljekarničku djelatnost izvan ljekarni i depoa (članak 65.),

2. obavlja ljekarničku djelatnost izvan mreže zdravstvene djelatnosti,odnosno
na području koje nije odredila županija, odnosno Grad Zagreb u skladu s
uvjetima koje propiše ministar zdravstva po prethodno pribavljenom mišljenju
Zavoda i Ljekarničke komore (članak 66.),

3. ne vodi financijsko i materijalno knjigovodstvo ( članak 68.),

4. posluje pod nazivom ljekarne, a ne obavlja ljekarničku djelatnost
iz članka 64. ( članak 69.),

Za prekršaj iz stavka 1. ovoga članka kaznit će se novčanom kaznom u
dinarskoj protuvrijednosti od 250 do 500 DEM odgovorna osoba u zdravstvenoj
ustanovi.

Članak 171.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 500 do 2000 DEM, kaznit
će se za prekršaj privatni zdravstveni djelatnik ako :

1. primi zdravstvenog djelatnika visoke stručne spreme suprotno članku
100. ovoga Zakona,

2. obavlja privatnu praksu, a ne ispunjava uvjete iz članka 121. i 123.
ovoga Zakona,

3. obavlja privatnu praksu bez nadzora doktora medicine i doktora stomatologije
(članak 122.),

4. poslove ne obavlja osobno, odnosno ima više od jedne ordinacije,
laboratorija, ljekarne ili medicinsko - biokemijski laboratorij (članak
125.),

5. obavlja grupnu privatnu praksu suprotno članku 126. ovoga Zakona,

6. ne osigura svojim bolesnicima zamjenu ugovorom s drugim zdravstvenim
djelatnikom iste struke koji obavlja privatnu praksu ili zdravstvenom ustanovom
(članak 128.),

7. ne postupa u skladu s člankom 129. ovoga Zakona,

8. privremeno obustavi rad bez rješenja ministra zdravstva (članak 130.),

9. ne postupi po rješenju ministra zdravstva o prestanku odobrenja za
obavljanje privatne prakse ( članak 133.),

10. obavlja privatnu praksu u djelatnosti koja je zabranjena (članak
134.).

Članak 172.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 200 do 400 DEM kaznit
će se za prekršaj zdravstveni inspektor ako :

1. prilikom obavljanja inspekcijskog nadzora postupa tako da ugrožava
čuvanje državne, vojne ili službene, odnosno liječničke tajne (članak 146.
stavak 1.).

Članak 173.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 300 DEM kaznit će zdravstveni
inspektor na licu mjesta za prekršaj zdravstvenog djelatnika:

1. kojeg zatekne u provođenju mjera i radnji suprotnih zakonu ili provedbenom
propisu ( članak 149. stavak 1. točka 2.),

2. kojeg zatekne da radi bez položenog državnog ispita ( članak 149.
stavak 1. točka 4.),

3. ako ne osigurava kvalitetu i sadržaj zdravstvenih usluga ( članak
149. stavak 1. točka 5.).

Članak 174.

Novčanom kaznom u dinarskoj protuvrijednosti od 50 do 100 DEM kaznit
će se za prekršaj građanin ako:

1. ne pruži prvu pomoć u skladu sa svojim znanjem unesrećenoj ili bolesnoj
osobi te joj ne omogući pristup do hitne medicinske pomoći (članak 3.),

2. ne prijavi smrtni slučaj iz članka 159. ovoga zakona.

Članak 175.

Iznosi novčanih kazni propisani u članku 169. do 174. ovoga Zakona,
revalorizirat će se po srednjem tečaju Narodne banke Hrvatske, na dan naplate
kazne.

XVII. OVLASTI ZA DONOŠENJE PROVEDBENIH PROPISA

Članak 176.

Ovlašćuje se ministar zdravstva da donese provedbene propise o:

1. uvjetima u pogledu prostora, djelatnika i medicinsko - tehničke opreme
(članak 42. stavak 2. i članak 65. stavak 3.),

2. uvjetima, organizaciji i načinu rada hitne medicinske pomoći na republičkoj
mreži javnih cesta ( članak 62.),

3. kriterijima za dodjelu naziva referentnog centra (članak 94. stavak
4.),

4. početku, završetku i rasporedu radnog vremena ( članak 98. stavak
8.),

5. sadržaju i načinu provodenja pripravničkog staža, temeljnog staža
i sekundarijata,

- uvjetima koje moraju ispunjavati zdravstvene ustanove i privatni zdravstveni
djelatnici kod kojih zdravstveni djelatnici provode pripravnički staž,
temeljni staž i sekundarijat,

- načinu polaganja državnog i stručnog ispita,

- sadržaju i izgledu uvjerenja o položenom državnom i stručnom ispitu,

- sadržaju i izgledu odobrenja za samostalan rad, iz članka 112. ovoga
Zakona,

6. kriterijima prema kojima će zdravstvene ustanove i zdravstveni djelatnici
visoke stručne spreme koji obavljaju privatnu praksu primati zdravstvene
djelatnike na pripravnički staž (članak 113. stavak 4. i 5.),

7. granama specijalizacije, trajanju i programu specijalizacije i užih
specijalizacija ( članak 115. stavak 3.),

8. utvrđivanju kriterija i određivanju zdravstvenih ustanova i zdravstvenih
djelatnika koji obavljaju privatnu praksu, za provođenje specijalističkog
staža (članak 116. stavak 5.),

9. utvrđivanju kriterija za priznavanje naziva primarijus (članak 120.
stavak 3.),

10. uvjetima u pogledu prostora, djelatnika i medicinsko-tehničke opreme
za obavljanje privatne prakse (članak 124.),

11. programu stručnog ispita za zdravstvenog inspektora, sastav ispitne
komisije i način provođenja ispita ( članak 140. stavak 3.),

12. obrascu iskaznice zdravstvenog inspektora i način njenog izdavanja
(članak 142. stavak 3.),

13. načinu obavljanja nadzora nad stručnošću rada ( članak 148. stavak
2.),

14. način uvođenja evidencija zdravstvenog inspektora (članak 154. stavak
2.),

15. načinu pregleda umrlih te vrijeme i uzrok smrti (članak 163.).

Ministar zdravstva dužan je propise iz stavka 1. ovoga članka donijeti
u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Propisima iz stavka 1. ovoga članka mogu se propisati prekršaji i odrediti
novčane kazne za te prekršaje.

Članak 177.

Ovlašćuje se ministar zdravstva da:

1. po prijedlogu Zavoda i Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo donese
plan i program zdravstvene zaštite (članak 17. stavak 1.),

2. uz suglasnost ministra rada i socijalne skrbi propiše sadržaj i način
rada utvrđivanja radne sposobnosti djelatnika ( članak 22. stavak 2.),

3. po prijedlogu Zavoda i nadležne komore donese mrežu zdravstvene djelatnosti
( članak 33. stavak 1.),

4. propiše uvjete za određivanje područja na kojem će se osnivati ljekarne
(članak 66. stavak 2.),

5. uz suglasnost ministra znanosti i tehnologije donose propis o uvjetima
koje moraju ispunjavati klinike, kliničke bolnice i klinički bolnički centri
za dodjelu naziva klinička ustanova ( članak 92. stavak 1.),

6. propiše uvjete koje moraju ispunjavati zdravstveni djelatnici iz
članka 100. stavka 1. ovoga Zakona,

7. uz suglasnost nadležne komore propiše uvjete za obavljanje poslova
iz članka 127. stavka 2. ovoga Zakona.

Ministar zdravstva dužan je propise iz stavka 1. točke 1., 3., 4., 5.
i 7., ovoga članka donijeti u roku od devet mjeseei od dana stupanja na
snagu ovoga Zakona.

Ministar zdravstva dužan je propise iz stavka 1. točke 2. i 6. ovoga
članka donijeti u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.

Propisima iz stavka 1. ovoga članka mogu se propisati prekršaji i odrediti
novčane kazne za te prekršaje.

Članak 178.

Ovlašćuje se ministar zdravstva da:

1. utvrdi visinu naknade za rad članova upravnog vijeća (članak 47.
stavak 6.),

2. donese uputstvo iz članka 96. stavka 3. ovoga Zakona, nakon prethodno
pribavljenog mišljenja Nacionalnog zdravstvenog vijeća Ministarstva zdravstva,

3. imenuje odgovarajuće poznate zdravstvene djelatnike ili zdravstvene
ustanove iz članka 141. ovoga Zakona,

4. donese uputstvo za osposobljavanje zdravstvenih djelatnika za utvrđivanje
vremena i uzroka smrti ( članak 157. stavak 3.).

Ministar zdravstva dužtin je utvrditi visinu naknade izstavka 1. točka
1. ovoga članka u roku od mjesec dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Ministar zdravstva dužan je postupiti po stavku 1. točki 3. ovoga članka
u roku od dva mjeseca od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Ministar zdravstva dužan je donijeti uputstvo iz stavka 1. točke 2.
i 4. ovoga članka u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga
Zakona.

Članak 179.

Ovlašćuje se nadležna komora da donese provedbene propise o:

1. sadržaju, rokovima i postupku stručnog usavršavanja i provjere stručnosti
(članak 114. stavak 3.),

2. uvjetima stručnog usavršavanja za proširenje djelatnosti iz članka
123. stavka 3. ovoga Zakona,

3. ponašanju privatnih zdravstvenih djelatnika (članak 133. stavak 2.
točka 5.).

Nadležna komora dužna je propise iz stavka 1. ovoga članka donijeti
u roku od godine dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

XVIII. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 180.

Danom stupanja na snagu ovoga Zakona društvena sredstva na kojima pravo
raspolaganja imaju zdravstvene ustanove iz članka 31. stavka 2. ovoga Zakona
postaju sredstva zdravstvene ustanove koja preuzima sredstva, prava, obveze
i djelatnike, a vlasnik zdravstvene ustanove postaje Republika Hrvatska.

Danom stupanja na snagu ovoga Zakona društvena sredstva na kojima pravo
raspolaganja imaju zdravstvene ustanove iz članka 31. stavka 3. ovoga Zakona
postaju sredstva zdravstvene ustanove koja preuzima sredstva, prava, obveze
i djelatnike, a vlasnici zdravstvene ustanove postaju županije, odnosno
Grad Zagreb.

Zdravstvene ustanove za obavljanje specifične zdravstvene zaštite djelatnika
čiji je osnivač poduzeće, obavljaju pretvorbu vlasništva uz prethodnu suglasnost
ministra zdravstva i Zavoda, prema odredbama posebnog zakona iz članka
181. stavka 3. ovoga Zakona.

Članak 181.

Županije, odnosno Grad Zagreb donose odluku o prodaji zdravstvenih ustanova
primarne zdravstvene zaštite i lječilišta po prethodnom mišljenju Hrvatskog
fonda za privatizaciju i uz prethodnu suglasnost ministra zdravstva i Zavoda,
a prema planu i programu koje donosi ministar zdravstva.

Plan i program iz stavka 1. ovoga članka ministar zdravstva donosi u
roku od godine dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Prodaja zdravstvenih ustanova primarne zdravstvene zaštite i lječilišta
drugim vlasnicima obavit će se prema posebnom zakonu.

Do donošenja posebnog zakona iz stavka 3. ovoga članka županije, odnosno
Grad Zagreb mogu davati u zakup zdravstvene ustanove primarne zdravstvene
zaštite i lječilišta pod uvjetima koje će propisati ministar zdravstva.

Članak 182.

Republika Hrvatska svoje udjele u Hrvatskom zavodu za transfuzijsku
medicinu može prodati domaćim i stranim fizičkim i pravnim osobama, s time
da je Republika Hrvatska vlasnik najmanje 35% cjelokupnog udjela.

Prodaja Hrvatskog zavoda za transfuzijsku medicinu drugim vlasnicima
obavit će se nakon dobivene suglasnosti ministra zdravstva i Zavoda, a
prema posebnom zakonu.

Članak 183.

Sredstva ostvarena prodajom društvenog kapitala prema odredbama članka
181. ovoga Zakona i sredstva ostvarena prodajom udjela iz članka 182. stavka
1. ovoga Zakona. uplaćuju se u proračun Republike Hrvatske i koriste se
na temelju naloga ministra zdravstva za razvoj zdravstvene djelatnosti.

Članak 184.

Prenamjena djelatnosti zdravstvene ustanove ne može se obaviti bez suglasnosti
ministra zdravstva i Zavoda.

Članak 185.

Postojeće zdravstvene ustanove dužne su uskladiti svoju organizaciju
i poslovanje s odredbama ovoga Zakona u roku od šest mjeseci od dana stupanja
na snagu ovoga Zakona.

Postojeći medicinski centri dužni su pretvoriti se u dom zdravlja i
opću bolnicu u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Članak 186.

Do donošenja mreže zdravstvene djelatnosti postojeće zdravstve ustanove
nastavljaju rad u postojećoj mreži.

Članak 187.

Vlasnici zdravstvenih ustanova dužni su imenovati upravno vijeće u roku
od 30 dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Upravno vijeće dužno je u roku od 80 dana od dana stupanja na snagu
ovoga Zakona imenovati vršitelja dužnosti ravnatelja koji će obavljati
ravnateljske poslove do usklađivanja iz članka 165. ovoga Zakona.

Članak 188.

Zdravstvenim djelatnicima kojima je priznata odgovarajuća stručna sprema,
odnosno koji su stručno obrazovanje stekli u odgovarajućim školama zdravstvenog
obrazovanja, mogu i dalje obavljati poslove zdravstvene zaštite za koje
se traži stručna sprema koju imaju po propisima što su vrijedili do dana
stupanja na snagu Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju
( "Narodne novine", br. 12/91-pročišćeni tekst, 19/91., 53A/91.,
18/92. i 69/92.).

Članak 189.

Zdravstveni djelatnici i zdravstveni suradnici koji su obavili pripravnički
staž, položili stručni ispit i obavili specijalizaciju do stupanja na snagu
ovoga Zakona, zadržavaju dosadašnji stručni naziv.

Članak 190.

Obveza iz članka 114. stavka 2. ovoga Zakona nastupa za sve zdravstvene
djelatnike koji su uvjete za samostalan rad stekli po sada važećim propisima
u roku od tri godine od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

Članak 191.

Osobe imenovane za obavljanje pregleda umrlih izvan zdravstvene ustanove
od općinskog organa uprave nadležnog za poslove zdravstva, nastavljaju
s radom do imenovanja potrebnog broja doktora medicine, odnosno drugih
zdravstvenih djelatnika iz članka 158. stavka 1. ovoga Zakona.

Članak 192.

Hrvatska liječnička komora, Hrvatska stomatološka komora, Hrvatska ljekarnička
komora i Hrvatska komora medicinskih biokemičara, osnovat će se u roku
od šest mjeseci od dana stupanje na snagu ovoga Zakona.

Za vođenje registra svojih članova iz članka 167. stavka 1. točke 1.
ovoga Zakona, fakulteti zdravstvenog usmjerenja na zahtjev nadležne komore
dostavljaju podatke o stručnoj spremi zdravstvenih djelatnika.

Zdravstvene ustanove, poduzeća i druge pravne osobe dostavljaju podatke
nadležnoj komori o zdravstvenim djelatnicima i njihovom radu, koji su nadležnoj
komori potrebni za obavljanje svojih zadataka.

Do početka rada komora iz stavka 1. ovoga članka poslove iz članka 110.
i 167. ovoga Zakona obavlja Ministarstvo zdravstva.

Članak 193.

Do donošenja propisa iz članka 176.,177.,178. i 179. ovoga Zakona, ostaju
na snazi propisi:

1. Pravilnik o uvjetima u pogledu prostora, kadrova i medicinsko-tehničke
opreme za organizacije udruženog rada u djelatnosti zdravstva ( "Narodne
novine", br. 14/91., 23/85. i 32/89.),

2. Pravilnik o uvjetima, organizaciji i načinu rada hitne medicinske
pomoći na javnim cestama u Republici Hrvatskoj ("Narodne novine",
br. 33/91.),

3. Pravilnik o kriterijima i načinu razvrstavanja bolnica i bolničkih
djelatnosti u kategorije ("Narodne novine", br. 5/76.),

4. Pravilnik o pripravničkom stažu i stručnim ispitima zdravstvenih
radnika ( "Narodne novine", br. 6/91.),

5. Pravilnik o kriterijima za primanje na pripravnički staž zdravstvenih
radnika ("Narodne novine", br. 12/91.),

6. Pravilnik o uvjetima koje moraju ispunjavati organizacije udruženog
rada zdravstva u kojima se provodi specijalizacija zdravstvenih radnika
i načinu provođenja specijalizacije ("Narodne novine", br. 21/81.),

7. Pravilnik o specijalizaciji liječnika, zubnih liječnika i diplomiranih
farmaceuta ("Narodne novine". br. 39/74.),

8. Pravilnik o uvjetima za izvođenje nastave u organizacijama zdravstva
te uvjetima za dodjelu naziva klinika, klinička bolnica i klinički bolnički
centar "Narodne novine". br. 41/91.),

9. Pravilnik o uvjetima za obavljanje poslova zdravstvene zaštite samostalno
osobnim radom ("Narodne novine", br. 49/90.),

10. Pravilnik o načinu obavljanja nadzora nad stručnim radom u djelatnosti
zdravstva ("Narodne novine", br.47/91.),

11. Pravilnik o načinu pregleda umrlih te o utvrđivanju vremena i uzroka
smrti ("Narodne novine", br. 48/80.).

Članak 194.

Danom stupanja na snagu ovoga Zakona prestaju važiti odredbe članke
1. do 35., članka 119. do 206., članka 216. do 232., članka 235. do 237.,
članka 240. i članka 247. Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom
osiguranju ("Narodne novine", br.12/91 - pročišćeni tekst - 19/91.,
53A/91.,18/92. i 68/92.

Članak 195.

Ovaj Zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u "Narodnim
novinama".

Klasa: 500-01/93-01/01

Zagreb, 30. srpnja 1993.

ZASTUPNIČKI DOM SABORA REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik

Zastupničkog doma Sabore

**Stjepan Mesić, v. r.**

Ostalo, NN 75/1993-1534
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)