## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3124/2006 od 20. studenoga 2006.

### NN 133/2006 (11.12.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj:U-III-3124/2006 od 20. studenoga 2006.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**3038**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Jasna Omejec, predsjednica Vijeća, te suci Marijan
Hranjski, Mario Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi
Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula M. K. iz P., RS, koju
zastupa S. K., odvjetnik iz V., na sjednici održanoj 20. studenoga 2006. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Ukida se:
– presuda Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-2286/06-3 od 7. srpnja 2006.
godine i
– presuda Općinskog suda u Vukovaru broj: P-40/04 od 19. travnja 2006. godine.
III. Predmet se vraća Općinskom sudu u Vukovaru na ponovni postupak.
IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Vukovaru broj:
Gž-2286/06-3 od 7. srpnja 2006. godine, kojom je odbijena žalba podnositeljice i
potvrđena presuda Općinskog suda u Vukovaru broj: P-40/04 od 19. travnja 2006.
godine.
Tom je presudom odbijen tužbeni zahtjev podnositeljice kojim je tražila da se
tuženiku B. K., ocu malodobnog N. K., naloži naknaditi 50% troškova danih po
podnositeljici za uzdržavanje zajedničkog djeteta, malodobnog N. K., za vrijeme
od 18. kolovoza 1998. do 6. veljače 2001. godine, u visini od 20% od svoje
plaće, i to svakog desetog u mjesecu za tekući mjesec sa zakonskim zateznim
kamatama na svaki dospjeli, a neisplaćeni iznos do isplate u roku od 15 dana.
2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim presudama povrijeđena ustavna prava
propisana odredbama članka 14. stavka 2., 18., 26. i 63. stavka 1. Ustava
Republike Hrvatske, te odredbe članaka 3., 5. stavka 2. i 117. stavka 3. Ustava.
U ustavnoj tužbi podnositeljica ističe da su sudovi pogrešno primijenili
mjerodavno materijalno pravo iz članka 244. Obiteljskog zakonika (»Narodne
novine« broj 116/02., 17/04. i 136/04.). Ističe da je u spornom razdoblju
isključivo ona uzdržavala zajedničko malodobno dijete stranaka. Dijete je
uzdržavala od 1994. godine kada je tuženik napustio nju i dijete i otišao u
nepoznatom smjeru. U tom razdoblju trošak hrane, odjeće, obuće, školskih knjiga,
zdravstveni i drugi troškovi bili su isključivo na teret podnositeljice kao
majke djeteta.
Ističe da pri odlučivanju treba posebno uzeti u obzir da je člankom 206.
Obiteljskog zakona propisano da je uzdržavanje dužnost i pravo roditelja, dok je
člankom 209. Obiteljskog zakona propisano da su roditelji dužni uzdržavati svoje
malodobno dijete, koja obveza je posebno utvrđena i odredbom članka 210. stavka
1. istog Zakona, prema kojoj je roditelj dužan uzdržavati dijete ako je radno
sposoban i bez obzira je li zaposlen i ostvaruje li prihode.
Stoga smatra da ima pravo na naknadu dijela troškova koje je imala za
uzdržavanje zajedničkog djeteta u spornom razdoblju.
Stoga predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenih presuda.

*Ustavna tužba je osnovana.*
3. U prvostupanjskom postupku je utvrđeno da je brak stranaka razveden presudom
Općinskog suda u Vukovaru broj: P-434/98 od 18. rujna 1998. godine, te je sin N.
K. povjeren na odgoj i čuvanje podnositeljici. Tom presudom nije odlučeno o
uzdržavanju sina stranaka. Obveza doprinosa tuženika uzdržavanju njegova sina
pravomoćno je utvrđena presudom Županijskog suda u Vukovaru broj: Gž-2024/03 od
28. studenoga 2003. godine, te je isti obvezan uzdržavati svoga malodobnog sina
plaćanjem 20% svoje plaće na ruke podnositeljice, i to u razdoblju od 8. veljače
2001. godine (dana kada je podnesena tužba u tom postupku) do kada budu
postojale potrebe uzdržavanja.
Od početka postupka podnositeljica je tražila i naknadu dijela troškova koje je
imala za uzdržavanje sina od dana razvoda pa nadalje. O tom dijelu tužbenog
zahtjeva se odlučivalo osporenim presudama.
Prvostupanjski sud navodi da je mjerodavna odredba članka 244. Obiteljskog
zakona, koja glasi:
*Fizička ili pravna osoba koja je snosila troškove uzdržavanja neke osobe, može
tužbom tražiti naknadu tih troškova od onog koji je po ovome Zakonu bio dužan
davati uzdržavanje, ako su učinjeni troškovi bili opravdani.*
Tumačeći navedenu odredbu Obiteljskog zakona, prvostupanjski sud navodi:
»Međutim, naknadu tih troškova može tražiti osoba koja je snosila troškove
uzdržavanja neke osobe ako nije uopće niti djelomično bila u obvezi uzdržavati
tu osobu tako da II-tužitelj, kao majka K. mlt. N. čija je dužnost uzdržavati
dijete i koja ga je i uzdržavala od prekida bračne zajednice (...), ne može
tražiti naknadu troškova koje je bio dužan plaćati drugi obveznik uzdržavanja.«
Drugostupanjski sud potvrdio je takvo stajalište prvostupanjskog suda utvrđujući
da podnositeljica ne ulazi u krug osoba koje mogu tražiti naknadu učinjenih
troškova za uzdržavanje kroz utuženo razdoblje.
4. Polazeći od odredbe članka 63. stavka 1. Ustava, prema kojoj su roditelji
dužni odgajati, uzdržavati i školovati djecu i članka 209. Obiteljskog zakona po
kojoj su roditelji dužni uzdržavati svoje malodobno dijete, Ustavni sud utvrđuje
ustavnopravno neprihvatljivim da se tuženik, otac djeteta, isključi od snošenja
dijela troškova uzdržavanja djeteta u razdoblju u kojemu je dijete uzdržavala
isključivo podnositeljica.
Naime, pogrešno je stajalište sudova da pravo na verzijski zahtjev po članku
244. Obiteljskog zakona ima samo ona osoba koja nije uopće dužna ni djelomično
uzdržavati neku osobu. Roditelj koji je sam uzdržavao dijete ima uvijek pravo od
drugog roditelja tražiti naknadu dijela učinjenih troškova, jer je zakonska
dužnost roditelja da se zajednički brinu za odgoj i uzdržavanje djece. Takvo
stajalište zauzeo je i Vrhovni sud Republike Hrvatske u presudi broj: Gzz-65/1999-2
od 9. veljače 2000. godine.
Zbog navedenoga je podnositeljici povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno odredbom
članka 14. stavka 2. Ustava, jer je u konkretnom slučaju pravni propis pogrešno
protumačen i primijenjen pri donošenju osporenih presuda. Time je došlo do
ustavnopravno neprihvatljivog tumačenja mjerodavne odredbe Obiteljskog zakona,
te je podnositeljici povrijeđeno pravo na jednakost pred zakonom.
5. Kako je ustavna tužba usvojena zbog povrede ustavnog prava zajamčenog člankom
14. stavkom 2. Ustava, Ustavni sud nije razmatrao povrede ostalih ustavnih prava
koje su istaknute u ustavnoj tužbi.
6. Odredbe članaka 3., 5. i 117. stavka 3. Ustava ne sadrže ustav­na prava.
7. Na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
izreci pod točkama I. do III.
Odluka o objavi ove Odluke temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona
(točka IV. izreke).

Broj: U-III-3124/2006
Zagreb, 20. studenoga 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.

Odluka, NN 133/2006-3038
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)