## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2889/2008 od 1. travnja 2009.

### NN 51/2009 (27.4.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2889/2008 od 1. travnja 2009.

51 27.04.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2889/2008 od 1. travnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1205

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Snježana Bagić, Mario Jelušić, Mario Kos, Davor Krapac i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula S. S. S. iz Z., koju zastupa T. R., odvjetnik iz Z., na sjednici održanoj 1. travnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12724/2007-11 od 30. travnja 2008., kojim je odbačena tužba podnositeljice podnijeta protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, Vijeća za odlučivanje o prigovoru protiv odluke o premještaju sudaca broj: Su-VI-1272/07 od 17. siječnja 2008. godine.

Osporenim rješenjem odbijen je prigovor podnositeljice protiv rješenja predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Su-IV-956/07-2 od 18. rujna 2007., kojim je podnositeljica, sutkinja Općinskog suda u Zagrebu, uslijed preustroja suda, premještena u Općinski građanski sud u Zagrebu.

2. Podnositeljica smatra da su joj osporenim rješenjima povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 19. stavkom 2. i 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske, kao i članak 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99., 8/99., 14/02. i 1/06., u daljnjem tekstu: Europska konvencija). Navodi i povredu odredbe članka 19. stavka 1. Ustava.

Pogrešnim podnositeljica smatra pravno shvaćanje Upravnog suda da rješenje predsjednika Vrhovnog suda, kojim se sudac uslijed preustroja sudova premješta na drugi sud, nije upravni akt. To, stoga, što osporeni akt, navodi podnositeljica, nije ni naredba niti uputa, već upravni akt koji donosi predsjednik suda u obavljanju poslova sudske uprave, kako to proizlazi iz odredaba Sudskog poslovnika (»Narodne novine«, broj 80/97., 20/98., 118/01., 49/03., 32/04., 150/05., 9/06., 116/08., 125/08. i 146/08.).

Budući da se osporenim aktima rješava o obvezama podnositeljice, smatra da Upravni sud nije mogao njezinu tužbu odbaciti pa predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje rješenja Upravnog suda, kao i rješenja Vrhovnog suda.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-12724/2007., kao i mišljenja Katedre za upravno pravo Pravnog fakulteta u Splitu i Katedre za upravno pravo Pravnog fakulteta u Rijeci.

Ustavna tužba nije osnovana.

4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo.

5. Uvidom u osporeno rješenje Upravnog suda, razvidno je da je tužba podnositeljice odbačena kao nedopuštena na temelju članka 30. stavka 1. točke 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92., u daljnjem tekstu: ZUS).

U obrazloženju svoje odluke Upravni sud navodi da je podnositeljica, nakon preustroja Općinskog suda u Zagrebu, rješenjem predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske, na temelju odredbe članka 102. stavka 1. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05., 16/07. i 113/08.), premještena na rad u Općinski građanski sud.

Upravni sud, polazeći od sadržaja ovlasti predsjednika Vrhovnog suda, ocjenu o nedopuštenosti tužbe protiv navedenog rješenja Vrhovnog suda temelji na stajalištu da »odlučivanje o premještaju suca na drugi sud ne može se smatrati upravnim aktom, jer se tim aktom ne odlučuje o bilo kojem pravu suca, već se radi o zakonskom ovlaštenju predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske da u slučaju preustroja suda odluči o premještaju suca na drugi sud istog stupnja. »Iz navedenog proizlazi, ističe dalje Upravni sud, »da se u predmetnom slučaju radi o aktu poslovanja, a ne o aktu kojega ima u vidu odredba članka 6. Zakona o upravnim sporovima. Stoga je tužiteljica imala pravo podnijeti zahtjev u smislu odredbe članka 66. Zakona o upravnim sporovima, a ne upravnu tužbu.«

6. Odredbom članka 6. stavka 1. ZUS-a propisano je da se upravni spor može voditi samo protiv upravnog akta. Prema stavku 2. istog članka, upravni akt je akt kojim državna tijela i organizacije u obavljanju javnih ovlasti rješavaju o stanovitom pravu ili obvezi određenog pojedinca ili organizacije u kakvoj upravnoj stvari.

Člankom 102. stavkom 1. Zakona o sudovima propisano je da će u slučaju preustroja suda, predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske premjestiti suca na drugi sud istog stupnja.

7. Ustavni sud smatra da rješenje predsjednika Vrhovnog suda o rasporedu suca u slučaju ukidanja ili preustroja suda jest akt u obavljanju poslova sudske uprave, među kojima na prvom mjestu jest osiguranje uvjeta za pravilan rad i poslovanje suda (članak 29. stavak 1. točka 1. Zakona o sudovima).

Ustavni sud, nadalje, primjećuje da je predsjednik Vrhovnog suda imao obvezu po članku 102. stavku 1. Zakona o sudovima donijeti akte o premještaju sudaca, sukladno preustroju suda. Dakle, akt o rasporedu suca u slučaju ukidanja ili preustroja suda jest pojedinačni akt jer se odnosi na pojedinog suca, što, uostalom, proizlazi iz formulacije članka 102. Zakona o sudovima, ali nije pojedinačni upravni akt protiv kojeg je dopušteno pokretanje upravnog spora u smislu članka 6. ZUS-a. Tim više što je Zakonom o sudovima izrijekom propisano koji pojedinačni akti, doneseni u obavljanju poslova sudske uprave, su upravni akti (primjerice, to su akti o izboru ili razrješenju suca).

Ustavni sud napominje da je o značenju i pravnim učincima akta o premještaju suca uslijed preustroja suda zauzeo stajalište u odluci o ustavnoj tužbi iste podnositeljice broj: U-III-2888/2008 od 18. ožujka 2009., kojom je odbio ustavnu tužbu, podnijetu protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Zpa-3/2008-6 od 30. travnja 2008., kojom je odbijen zahtjev podnositeljice za zaštitu ustavom zajamčenog prava i slobode čovjeka i građanina protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske, Vijeća za odlučivanje o prigovoru protiv odluke o premještaju sudaca broj: Su-VI-1272/07 od 17. siječnja 2008., a kojim je odbijen prigovor podnositeljice protiv rješenja predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Su-IV-956/07-2 od 18. rujna 2007. o rasporedu podnositeljice – sutkinje Općinskog suda u Zagrebu – u Općinski građanski sud u Zagrebu uslijed preustroja suda.

8. Ocjenjujući ustavnu tužbu sa stajališta članka 14. stavka 2. Ustava, Ustavni sud je utvrdio da osporenim rješenjem podnositeljici nije povrijeđeno ustavno pravo jednakosti pred zakonom. Ocjena je Ustavnog suda, naime, da se pravna stajališta navedena u osporenom rješenju Upravnog suda zasnivaju na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava.

9. Podnositeljica je istakla i povredu članka 19. stavka 2. Ustava, kojim je zajamčena sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti. Ustavno pravo na sudsku kontrolu zakonitosti pojedinačnih upravnih akata, međutim, ne pretpostavlja i donošenje odluke kojom bi se usvojili zahtjevi podnositelja ustavne tužbe.

Ustavni sud je utvrdio da podnositeljici navedeno ustavno pravo nije povrijeđeno. Naime, u konkretnom slučaju, podnositeljica je, nezadovoljna rješenjem o premještaju, pokrenula upravni spor pred nadležnim sudom, a Upravni sud je na temelju mjerodavnih zakonskih odredbi, utvrdio da osporeni akt predsjednika Vrhovnog suda nije upravni akt iz članka 6. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima.

Stajalište Upravnog suda glede nedopuštenosti tužbe u upravnom sporu prihvaća i ovaj Sud.

10. U ustavnoj tužbi istaknuta je i povreda ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. Europske Konvencije.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava i člankom 6. stavkom 1. Europske konvencije, ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja. Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta navedenog ustavnog prava i članka 6. stavka 1. Europske konvencije, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositeljici osigurava pravično suđenje.

Nakon analize pribavljenog spisa i osporene odluke, ocjena je Ustavnog suda da je u konkretnom postupku podnositeljica mogla poduzimati sva pravna sredstva u zaštiti svojih prava te da je osporena odluka donijeta od nadležnog suda, u postupku provedenom u skladu s mjerodavnim zakonskim odredbama.

Stoga, Ustavni sud nije prihvatio tvrdnju podnositeljice da joj je povrijeđeno ustavno i konvencijsko pravo na pravično suđenje.

11. Odredba članka 19. stavka 1. Ustava, također istaknuta u ustavnoj tužbi, ne sadrži slobode i prava koja su Ustavom zajamčena fizičkoj ili pravnoj osobi, a koja se štite u ustavnosudskom postupku pokrenutom ustavnom tužbom pa se na toj odredbi ne može temeljiti ustavna tužba.

12. Slijedom iznijetog, na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u izreci.

13. Objava ove odluke temelji se na odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2889/2008

Zagreb, 1. travnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 51/2009-1205