## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2993/2008 od 13. svibnja 2010.

### NN 67/2010 (31.5.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2993/2008 od 13. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2077

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Nevenka Šernhorst, predsjednica Vijeća, te suci Marko Babić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Antun Palarić i Aldo Radolović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo Lj. C. iz M. L., kojeg zastupa V. D. L., odvjetnica u Z., na sjednici održanoj 13. svibnja 2010. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Podnositelj je podnio ustavnu tužbu protiv presude Županijskog suda u Bjelovaru, broj: Kž-73/08-3 od 21. svibnja 2008., kojom je odbijena kao neosnovana njegova žalba i potvrđena presuda Općinskog suda u Daruvaru, broj: K-32/07-25 od 3. prosinca 2007. godine.

Navedenom presudom podnositelj je proglašen krivim za kazneno djelo iz članka 129. stavka 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03., 105/04., 71/06. i 110/07.) za koje mu je izrečena kazna zatvora u trajanju od 2 (dva) mjeseca, koja je temeljem članka 67. Kaznenog zakona uvjetovana na način da se izvršenje izrečene kazne zatvora odgađa na vrijeme od 1 (jedne) godine.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi ističe da mu je izrečena kazna zatvora u trajanju od 2 (dva) mjeseca, koja mu je temeljem članka 67. Kaznenog zakona uvjetovana na način da se izvršenje kazne zatvora odgađa na vrijeme od 1 (jedne) godine, a što je dovelo do povrede članka 368. stavka 1. točke 5. Zakona o kaznenom postupku (»Narodne novine« broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02. i 115/06. – u daljnjem tekstu: ZKP), jer je odlukom suda o uvjetnoj osudi prekoračena ovlast koju sud ima po zakonu te je ostvarena i apsolutna bitna povreda odredaba kaznenog postupka iz članka 367. stavka 1. točke 11. ZKP-a, jer je izreka presude nerazumljiva. Nadalje, ističe da su u postupku korišteni nezakoniti dokazi i da nema dokaza da je on točno određenog dana razgovarao s oštećenom i pritom joj prijetio. Stoga, podnositelj smatra da su mu osporenom presudom povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14., 26., 28. i 29. stavak 1. Ustava Republike Hrvatske.

Ustavna tužba nije osnovana.

3. Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, podnijete na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Unatoč činjenici da je podnositelj ustavne tužbe pitanje sadržaja izreke presude u dijelu koji se odnosi na primjenu uvjetne osude istakao po prvi puta u ustavnoj tužbi i da o tome drugostupanjski sud u konkretnoj pravnoj stvari nije sudio, Ustavni sud u konkretnom predmetu ispitao je taj navod ustavne tužbe s aspekta ustavnog prava sadržanog u članku 29. stavku 1. Ustava, koji glasi:

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

Sadržaj ustavnog prava na pravično suđenje ograničen je na postupovna jamstva pravičnog suđenja pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje postupovnih povreda u postupcima pred sudovima i na temelju toga ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji je podnositelju osiguravao pravično suđenje.

4.1. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom postupku nadležni sudovi proglasili su podnositelja krivim zbog kaznenog djela protiv slobode i prava čovjeka i građanina – prijetnjom, opisano i kažnjivo po članku 129. stavak 2. Kaznenog zakona, te mu je izrečena kazna zatvora u trajanju od 2 (dva) mjeseca, koja je temeljem članka 67. Kaznenog zakona uvjetovana na način da se izvršenje izrečene kazne zatvora odgađa na vrijeme od 1 (jedne) godine.

Članak 67. stavak 1. Kaznenog zakona glasi:

(1) Uvjetna osuda je kaznenopravna sankcija koja se kao mjera upozorenja sastoji od izrečene kazne i roka u kojem se ta kazna ne izvršava pod uvjetima određenim zakonom.

Uvjetna osuda se sastoji u tome da sud počinitelju izriče zatvor ili novčanu kaznu za učinjeno djelo, ali istodobno određuje odgađanje izvršenja izrečene kazne na određeno vrijeme, uz uvjet da u tom roku ne učini novo kazneno djelo.

4.2. Prema navodima podnositelja, izvršenje kazne nije mu uvjetovano nego odgođeno, stoga smatra da je takvim tumačenjem članka 67. Kaznenog zakona došlo do povrede članka 367. stavka 1. točke 11. i članka 368. stavka 1. točke 5. ZKP-a:

Članak 367. stavak 1. točka 11. ZKP-a glasi:

(1) Bitna povreda odredaba kaznenog postupka postoji:

(11) ako je izreka presude nerazumljiva, proturječna sama sebi ili razlozima presude, ili ako presuda nema uopće razloga ili u njoj nisu navedeni razlozi o odlučnim činjenicama ili su ti razlozi potpuno nejasni ili u znatnoj mjeri proturječni, ili ako o odlučnim činjenicama postoji znatna proturječnost između onoga što se navodi u razlozima presude o sadržaju tih isprava ili zapisnika o iskazima danim u postupku i samih tih isprava ili zapisnika.

Članak 368. stavak 1. točka 5. ZKP-a glasi:

Povreda kaznenog zakona postoji ako je kazneni zakon povrijeđen u pitanju:

5) je li odlukom o kazni, uvjetnoj osudi ili sudskoj opomeni, odnosno odlukom o sigurnosnoj mjeri ili o oduzimanju imovinske koristi prekoračena ovlast koju sud ima po zakonu,

4.3. Iako izreka presude prema kojoj se izvršenje kazne zatvora odgađa na vrijeme od jedne godine (kod uvjetne osude), upućuje na zaključak da će se kazna izvršiti po proteku roka od jedne godine, nesporno je da su sudovi u konkretnom predmetu primijenili uvjetnu osudu temeljem članka 67. Kaznenog zakona, te izričito naveli da se na počinjeno kazneno djelo primjenjuje uvjetna osuda, ocijenivši da se i bez izvršenja kazne može očekivati ostvarenje svrhe kažnjavanja i da su ispunjene zakonske pretpostavke za primjenu uvjetne osude, stoga je izrečenu kaznu zatvora podnositelja zamijenio uvjetnom osudom.

Također, Županijski sud u Bjelovaru u obrazloženju presude u dijelu prigovora iz žalbe o kaznenopravnoj sankciji navodi da je kaznenopravna sankcija »u cijelosti osnovana i to kako po izrečenoj kazni zatvora u trajanju od dva mjeseca tako i u roku provjere od jedne godine. Ovaj sud prihvaća sve one razloge iz pobijane presude na kojima se temelji odluka o vrsti i mjeri kaznene sankcije kao i uvjerenje suda da će i primjenom uvjetne osude, dakle da će i bez izvršenja kazne zatvora u trajanju od dva mjeseca, svrha kažnjavanja biti ostvarena«, što nedvojbeno upućuje da se na podnositelja ima primijeniti uvjetna osuda na način da se izrečena kazna zatvora neće izvršiti ukoliko podnositelj u roku od jedne godine ne počini novo kazneno djelo.

4.4. Polazeći od navedenog kao i navoda podnositelja da mu izvršenje kazne nije uvjetovano nego odgođeno, Ustavni sud utvrđuje da manjkavost izreke osporene presude (nenavođenje uvjeta zbog kojih se kazna zatvora ne izvršava) ne može utjecati na pravilnost izvršenja presude, na način da to bude na štetu podnositelja i da taj nedostatak dovede do izvršenja kazne zatvora u odnosu na podnositelja, neovisno o ispunjenju uvjeta. Razloge za takvo utvrđenje Ustavni sud nalazi upravo u činjenicama navedenim u točki 4.3. obrazloženja ove odluke, koje jasno upućuju na to o kojoj se kaznenopravnoj sankciji radi, te utvrđenja drugostupanjskog suda da će i bez izvršenja kazne zatvora svrha kažnjavanja biti ostvarena, odnosno da se izrečena kazna zatvora neće izvršiti ukoliko podnositelj u roku od jedne godine ne počini novo kazneno djelo.

Stoga, Ustavni sud utvrđuje u okviru okolnosti konkretnog predmeta da pravo podnositelja ustavne tužbe na pošteno suđenje zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava nije povrijeđeno, jer unatoč manjkavosti izreke osporene presude, drugostupanjski sud je jasno naveo da se na počinjeno kazneno djelo primjenjuje uvjetna osuda i to obrazložio, čime je otklonio manjkavost same izreke.

5. S obzirom da podnositelj u ustavnoj tužbi nije iznio nove ili drugačije razloge vezane uz korištenje nezakonitih dokaza u kaznenom postupku, a koji već nisu bili predmetom razmatranja tijekom kaznenog postupka, uz činjenicu kako osuđujuća presuda nije utemeljena (samo) na ispisu telefonskih poziva već posebno na iskazu oštećenice, Ustavni sud utvrđuje da nije našao okolnosti, koje bi ukazivale na povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

6. Članak 26. Ustava nije mjerodavan u ovom slučaju (stajalište Ustavnog suda izraženo u odluci broj: U-III-884/2004, »Narodne novine« broj 2/05.).

7. Slijedom navedenog Ustavni sud je, na temelju članaka 73. Ustavnog zakona, odlučio kao u izreci.

8. Odluka o objavi temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2993/2008

Zagreb, 13. svibnja 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
mr. sc. Nevenka Šernhorst, v. r.

Odluka, NN 67/2010-2077