## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-948/2002 od 19. listopada 2004.

### NN 151/2004 (29.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-948/2002 od 19. listopada 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2643

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, pred­sjednik Suda, te suci
Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec, Željko
Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice
Vuko­jević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio D. I. iz
V., na sjednici održanoj 19. listopada 2004. godine, jedno­glasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II.
Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti presudu u pred­metu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Pn-5014/03 (ranije: Pn-6667/95) u najkraćem mogućem roku,
ali ne duljem od jedne (1) godine, računajući od prvog idućeg dana nakon dana
objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni
tekst) podnositelju ustavne tužbe D. I. iz V., s prebivalištem u Č., N. p., T.
3/28, određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29.
stavka 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni
tekst) u iznosu od 4.400,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva
podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnesena je 2. svibnja 2002. godine, temeljem članka 63.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) radi nedonošenja
odluke suda u razumnom roku u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u
Zagrebu pod brojem: Pn-6667/95 (koji je dobio novi broj: Pn-5014/03).

U
ustavnoj tužbi podnositelj navodi da je 31. kolovoza 1995. godine, Općinskom
sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv Repub­like Hrvatske radi naknade štete
prouzročene devastiranjem, paležom i pljačkom obiteljske kuće u V., u kolovozu
1991. godine, od strane nepoznatog počinitelja.

Podnositelj
navodi da je u parničnom postupku u povodu kojeg je podnesena ustavna tužba tuženica
dala odgovor na tužbu 18. prosinca 1995., a dana 7. veljače 1997. godine
doneseno je rješenje o prekidu postupka, od čijeg donošenja do podnošenja
ustavne tužbe, nadležni sud u predmetnoj pravnoj stvari nije postupao. U međuvremenu,
15. veljače 2000. godine, podnositelj je zatražio od Općinskog suda u Zagrebu
nastavak postupka.

Podnositelj
smatra da su nedonošenjem meritorne odluke u razumnom roku povrijeđene odredbe
članaka 5., 6., 8., 13. i 17. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda (Rim, 1950.) i iz članka 1. Protokola 11. uz tu Konvenciju. Iz
navedenog slijedi da podnositelj ukazuje i na povrede ustavnih prava zajamčenih
odredbama članka 29. stavka 1., članka 34. stavka 1. i članka 48. stavka 1.
Ustava.

Stoga
predlaže da Ustavni sud usvoji ustavnu tužbu te odredi primjerenu naknadu
podnositelju u iznosu od 182.000,00 eura.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2.
Ustavni sud je u ustavnosudskom postupku, pokrenutom temeljem članka 63.
Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće činjenice koje su pravno relevantne za
odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske:

– 31.
kolovoza 1995. godine podnositelj ustavne tužbe pokrenuo je postupak pred
Općinskim sudom u Zagrebu, protiv Republike Hrvatske, tužbom radi naknade štete
prouzročene devastiranjem, paležom i pljačkom obiteljske kuće u V., u kolovozu
1991. godine, od strane nepoznatog počinitelja,

– 18.
prosinca 1995. tuženica je dala odgovor na tužbu,

– 7.
veljače 1997. godine rješenjem je utvrđen prekid postupka temeljem članka 2.
Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.),

–
podneskom od 15. veljače 2000. godine podnositelj je zatražio od Općinskog suda
u Zagrebu nastavak postupka,

– do
dana podnošenja ustavne tužbe, 2. svibnja 2002. godine, postupak je i dalje bio
u prekidu,

–
provjerom (16. kolovoza 2004.) kod Općinskog suda u Zagrebu, utvrđeno je da je
predmet dobio novi broj: Pn-5014/03, nalazi se u kalendaru do 20. siječnja
2005. i u njemu nije donesena odluka.

3.
PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3.1.
Podnositelj je pokrenuo postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu 31. kolovoza
1995. godine tužbom podnesenom temeljem članka 180. Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91. i 3/94.), koji je glasio:

Članak
180.

Za
štetu nastalu smrću, tjelesnom povredom ili oštećenjem odnosno uništenjem
imovine fizičke osobe uslijed akata nasilja ili terora te prilikom javnih
demonstracija i manifestacija odgovara društveno-politička zajednica čiji su
organi po važećim propisima bili dužni spriječiti takvu štetu.

Zakonom
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.), koji je
stupio na snagu 3. veljače 1996. godine, bilo je propisano:

Članak
1.

U
Zakonu o obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91., 73/91. i 3/94.)
članak 180. briše se.

Članak 2.

Postupci za naknadu štete pokrenuti po odredbama
članka 180. Zakona o obveznim odnosima, prekidaju se.

Postupci iz stavka 1. ovoga članka nastavit će se
nakon što se donese poseban propis kojim će se urediti odgovornost za štetu
nastalu uslijed terorističkih akata.

Zakonom o dopunama Zakona o obveznim odnosima
(»Narodne novine«, broj 112/99.) koji je stupio na snagu 6. studenoga 1999.
godine, bilo je propisano:

Članak 2.

Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da posebne
zakone iz članka 1. (članka 184.a. stavka 2. i 184.b. stavka 2.) ovoga Zakona,
te članka 2. stavka 2. Zakona o izmjeni Zakona o obveznim odnosima (»Narodne
novine«, broj 7/96.) podnese radi donošenja najkasnije u roku šest mjeseci od
dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

3.2. Hrvatski sabor, na sjednici održanoj 14. srpnja
2003. godine, donio je Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed
terorističkih akata i javnih demonstracija (»Narodne novine«, broj 117/03.),
koji je stupio na snagu 31. srpnja 2003. godine, a kojim je propisano:

Članak 10.

Sudski postupci
radi naknade štete prekinuti stupanjem na snagu Zakona o izmjeni Zakona o
obveznim odnosima (»Narodne novine«, broj 7/96.) nastavit će se po odredbama
ovoga Zakona.

Iz navedenog
slijedi da je Zakonom o izmjeni Zakona o obveznim odnosima određen prekid
postupaka u kojima je odlučivano o naknadi štete nastale uslijed terorističkih
akata i javnih demonstracija do stupanja na snagu Zakona o odgovornosti za
štetu nastalu uslijed terorističkih akata i javnih demonstracija, odnosno da je
navedenim zakonom bilo određeno da se spomenuta vrsta postupaka mora prekinuti,
pa su oni bili prekinuti tijekom razdoblja od sedam (7) godina, pet (5) mjeseci
i dvadeset i pet (25) dana.

3.3.
Podnositelj je podnio ustavnu tužbu temeljem članka 63. Ustavnog zakona zbog
povrede ustavnog prava na donošenje sud­ske odluke u razumnom roku, zajamčenog
člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Članak 29.
stavak 1. Ustava Republike Hrvatske propisuje:

Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i
nepristrani sud (...) u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama
(...).

Članak
63. Ustavnog zakona propisuje:

Članak
63.

(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana dana objave odluke
Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud
učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4. Povredu
ustavnog prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku Ustavni sud razmatra
u svjetlu osobitih okolnosti svakog pojedinog slučaja.

Razmatrajući
navode ustavne tužbe i dokumentaciju koja prileži ustavnoj tužbi, Ustavni sud
je utvrdio da su u konkretnom slučaju ispunjene pretpostavke za postupanje u
smislu odredaba članka 63. Ustavnog zakona.

4.1.
DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični
postupak pred Općinskim sudom u Zagrebu pokrenut je 31. kolovoza 1995. godine.
Ustavna tužba podnesena je 2. svibnja 2002. godine. Ustavni sud utvrđuje da je
od dana pokretanja parničnog postupka do dana podnošenja ustavne tužbe proteklo
ukupno šest (6) godina, osam (8) mjeseci i jedan (1) dan.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11
uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine –
Međunarodni ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak,
u daljnjem tekstu: Europska konvencija), a to je 5. studenoga 1997. godine.
Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku je ustavno pravo u Republici
Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine. Ispitivanje razumnosti trajanja sud­skih
postupaka prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti
predmetom ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona,
jer u dotadašnjem pravnom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije
postojalo.

Stoga, računajući od 5. studenoga 1997. do dana
podnošenja ustavne tužbe, pravno relevantno razdoblje koje Ustavni sud razmatra
u konkretnom ustavnosudskom postupku obuhvaća četiri (4) godine, pet (5)
mjeseci i dvadeset sedam (27) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Analizirajući postupanje nadležnog suda u pravno
relevantnom razdoblju, Ustavni sud je utvrdio da Općinski sud u Zagrebu nije
poduzeo niti jednu radnju koja bi bila relevantna za meritorno odlučivanje o
pravima i obvezama stranaka u tom sudskom postupku.

Prema članku 117. stavku 3. Ustava Republike
Hrvatske, sudovi sude na temelju Ustava i zakona.

Prekid parničnog postupka u predmetu koji se vodio
pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem: Pn-6667/95 nastupio je po sili
zakona *(ex lege)* dana 3. veljače 1996. godine, stupanjem na snagu Zakona
o izmjeni Zakona o obveznim odnosima.

Rješenje
o prekidu postupka koje je donio Općinski sud u Zagrebu imalo je deklaratorno
značenje.

Zakonom
određeni prekid postupka, do donošenja novog propisa, onemogućio je nadležni
sud da tijekom prekida poduzima radnje usmjerene na odlučivanje o osnovanosti
tužbenog zahtjeva.

4.3.
UTJECAJ ZAKONOM ODREĐENOG PREKIDA

POSTUPKA NA POVREDU USTAVNOG PRAVA

U ovoj
pravnoj stvari Ustavni sud ocjenjuje postoje li zbog zakonom određenog prekida
postupka pretpostavke za postupanje Suda u skladu s člankom 63. stavkom 1.
Ustavnog zakona te je li zbog takvog prekida postupka povrijeđeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelja da o njegovim pravima i obvezama
u razumnom roku odluči neovisni i nepristrani sud.

U svezi s pitanjem postojanja pretpostavke za
postupanje u skladu s člankom 63. stavkom 1. Ustavnog zakona u slučaju zakonom
određenog prekida postupka, Sud smatra da se tako određenim prekidom postupka
može povrijediti člankom 29. stav­kom 1. Ustava zajamčeno pravo na suđenje u
razumnom roku. Naime, tijekom zakonom određenog prekida nadležni sud ne može
postupati, pa ako je takav prekid neopravdano dugotrajan može doći do povrede
prava na suđenje u razumnom roku. Iako se u ovom slučaju neodlučivanje u
razumnom roku ne može pripisati sudu, već je posljedica intervencije
zakonodavca u započeti sudski postupak, takvom se intervencijom može
povrijediti pravo na suđenje u razumnom roku. Stoga postoje odredbama članka
63. stavka 1. Ustavnog zakona utvrđene pretpostavke za postupanje po podnesenoj
ustavnoj tužbi i prije nego što je iscrpljen pravni put.

U svezi
s pitanjem je li u ovom slučaju došlo do povrede prava na suđenje u razumnom
roku, Sud utvrđuje da je u uvjetima podnošenja, temeljem članka 180. Zakona o
obveznim odnosima, velikog broja tužbi protiv Republike Hrvatske za naknadu
štete prouzročene terorističkim aktima, a kojima su potraživani relativ­no
značajni iznosi naknada šteta, postojalo opravdanje za dodatno zakonsko uređenje
te odgovornosti, pa i za određivanje prekida započetih postupaka do donošenja
novog propisa. Međutim, tako određeni prekid postupka svojim trajanjem nije
smio onemogućiti ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava na suđenje u razumnom
roku. O navedenom ograničenju vodio je računa i Hrvatski sabor kada je na
sjednici održanoj 22. listopada 1999. godine obvezao Vladu Republike Hrvatske
da najkasnije u roku šest mjeseci podnese Saboru prijedlog zakona kojim će se
urediti to pitanje. Nakon proteka zakonom određenog roka u kojem je Vlada bila
dužna Hrvatskom saboru podnijeti prijedlog novog zakonskog uređenja i time
omogućiti nastavak prekinutih postupaka, podnositelj je bio u neizvjesnosti
hoće li se i kada će se nastaviti prekinuti postupak.

Vodeći računa o svim ovim okolnostima te o činjenici
da je zakonom određen prekid sudskog postupka radi naknade štete prouzročene
terorističkim aktima i javnim demonstracijama trajao šest (6) godina, osam (8)
mjeseci i jedan (1) dan, te da je prekid obuhvatio cjelokupno pravno relevantno
razdoblje od stupanja na snagu Europske konvencije do podnošenja ustavne tužbe
u trajanju od četiri (4) godine, pet (5) mjeseci i dvadeset sedam (27) dana,
Ustavni sud utvrđuje da je takvim zakonom određenim prekidom postupka povrijeđeno
člankom 29. stavkom 1. Ustava zajamčeno pravo podnositelju da zakonom
ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njegovim
pravima i obvezama. Takvim zakonom određenim prekidom postupka u ovom je
slučaju podnositelju povrijeđeno i pravo na pristup sudu, koje je dio prava na
sud, također zajamčenog odredbom članka 29. stavka 1. Ustava o temeljnom
ljudskom pravu na pravično suđenje.

5.
Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka 63.
stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II. izreke
ove odluke.

6.
Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama III. i IV. izreke ove odluke.

7.
Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog
zakona.

Broj:
U-IIIA-948/2002
Zagreb, 19. listopada 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 151/2004-2643