## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3902/2009-5 od 8. veljače 2011.

### NN 35/2012 (23.3.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-3902/2009-5 od 8. veljače 2011.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

918

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca tog suda Blanše Turić, predsjednice vijeća, mr. sc. Marije Kriletić i Dubravke Markt, članica vijeća, te sudske savjetnice Tatjane Ilić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja T-Mobile Hrvatska d.o.o. iz Zagreba, Ulica grada Vukovara 23, kojeg zastupa rukovoditeljica Radne jedinice za regulatorne poslove Martina Dragičević, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-09-08, od 19. veljače 2009., radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 8. veljače 2012.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženog tijela dana je suglasnost tužitelju na Standardnu ponudu pristupa mreži i međusobnog povezivanja T-Mobile Hrvatska d.o.o. za telekomunikacijske operatore i davatelje usluga ovlaštene za pružanje telekomunikacijskih usluga u Republici Hrvatskoj od 18. veljače 2009. koja je sastavni dio ove odluke. Također je odlučeno da se navedena Standardna ponuda primjenjuje od 1. ožujka 2009. te ostaje na snazi do okončanja postupka analize mjerodavnih tržišta odnosno određivanja regulatornih obveza. Istim rješenjem ukinuto je privremeno rješenje tuženog tijela klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-08-02, od 23. prosinca 2008.

Tužitelj osporava zakonitost pobijanog rješenja radi pogrešne primjene materijalnog prava, te povrede pravila postupka. U bitnom navodi da je u ovom slučaju trebalo u cjelini primijeniti materijalno pravne odredbe važećeg Zakona o elektroničkim komunikacijama tj. odredbu članka 128. stavka 1. i članka 52. stavka 1. tog Zakona, koje propisuju da se prije pokretanja bilo kakvog postupka od strane tuženog tijela mora provesti postupak analize tržišta na temelju kojeg se mogu odrediti regulatorne obveze operatorima sa značajnom tržišnom snagom. Svrha članka 128. Zakona o elektroničkim komunikacijama je da regulatorne obveze koje su postojale u vrijeme stupanja na snagu ovog Zakona, ostanu na snazi i obvezuju sve dok tuženo tijelo ne završi postupak analize mjerodavnih tržišta. Odlukama tuženog tijela iz 2005. i 2007. tužitelj je proglašen operatorom sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu međusobnog povezivanja i pružanja javne govorne usluge u pokretnim telekomunikacijskim mrežama za područje Republike Hrvatske, te je kao posljedica navedenih odluka za tužitelja nastala obveza izrade Standardne ponude. Kako je zadnji tekst Standardne ponude izmijenjen rješenjem tuženog tijela od 30. lipnja 2008. i potvrđen odlukom o davanju suglasnosti tuženog tijela od 21. srpnja 2008., kojom je određeno i trajanje Standardne ponude do 31. prosinca 2008., tužitelj smatra da je time ispunio jednu od svojih regulatornih obveza prije stupanja na snagu Zakona o elektroničkim komunikacijama. Standardna ponuda mogla se izmijeniti tek po završenoj analizi mjerodavnih tržišta, u svezi koje je 2. ožujka 2009. otvorena javna rasprava koja traje do 20. travnja 2009. Stoga je zahtjev tuženog tijela za dostavom Standardne ponude u suprotnosti sa stavkom 2. članka 128. Zakona o elektroničkim komunikacijama, pri čemu treba imati na umu i odredbu članka 134. stavka 1. istog Zakona, prema kojoj je propisano da je danom stupanja na snagu ovog Zakona prestao važiti Zakon o telekomunikacijama. Smatra da je tuženo tijelo uvelo praksu paralelne primjene zakona tj. Zakona o telekomunikacijama i Zakona o elektroničkim komunikacijama, što je protivno načelu zakonitosti iz članka 4. Zakona o općem upravnom postupku.

Navodi da je osporenu odluku primio 25. veljače 2009., a da je istom određen početak primjene izmijenjene Standardne ponude od 1. ožujka 2009., na koji način mu je dodijeljen rok od samo dva radna dana za implementaciju nove cijene u sustav, koji nije primjeren za implementaciju odluke, pa istu treba proglasiti ništavom. Ukazuje na odredbu članka 18. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te smatra da je tuženo tijelo određivanjem ovako kratkih i neprimjerenih rokova za izvršenje postupilo suprotno navedenoj odredbi. Takvim postupanjem tuženo tijelo je povrijedilo odredbe članka 7. i 8. Zakona o općem upravnom postupku tj. načelo materijalne istine i saslušanja stranke, usko povezano sa načelom zakonitosti iz članka 4., te članka 267. Zakona o općem upravnom postupku.

Tužitelj predlaže da Sud tužbu uvaži i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu u cijelosti se protivi navodima tužbe i vrlo iscrpno iznosi razloge zbog kojih smatra da je osporeno rješenje zakonito, te predlaže da Sud tužbu odbije.

Tužba nije osnovana.

Iz podataka spisa predmeta i obrazloženja osporenog rješenja razvidno je da je tuženo tijelo po službenoj dužnosti pokrenulo postupak donošenja standardne ponude pristupa mreži i međusobnog povezivanja, u kojem je donijelo rješenje klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-08-5, od 26. siječnja 2009., kojim je tužitelju odredilo izmjene u standardnoj ponudi, obvezavši ga da u roku od osam dana od primitka tog rješenja dostavi tuženom tijelu standardnu ponudu usklađenu s izmjenama iz točke I. navedenog rješenja, radi izdavanja suglasnosti. Kako tužitelj navedenom nije udovoljio tuženo tijelo je rješenjem klasa: UP/I-344-01/08-01/3310, urbroj: 376-11-08-07, od 16. veljače 2009. ponovo naložilo tužitelju da do 18. veljače 2009. dostavi pročišćeni tekst Standardne ponude s izmjenama sukladno rješenju od 26. siječnja 2009., radi izdavanja suglasnosti.

Tužitelj je 18. veljače 2009. dostavio tuženom tijelu standardnu ponudu, a tuženo tijelo je nakon njezine analize utvrdilo da je tužitelj postupio po rješenjima od 26. siječnja 2009. i 16. veljače 2009., te da je standardna ponuda u skladu sa Zakonom i podzakonskim propisima, pa je osporenim rješenjem dalo suglasnost tužitelju na navedenu standardnu ponudu, pozivom na odredbe članka 128. stavka 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08.), te odredbe članka 12. stavka 1. točke 5. i stavka 3. te članka 56. stavka 4. Zakona o telekomunikacijama (»Narodne novine« broj 122/03., 158/03., 64/04., 70/05.).

Prigovor tužitelja glede kratkoće roka za primjenu standardne ponude Sud nije mogao prihvatiti jer opseg izmjena standardne ponude u ovom slučaju nije takav da bi zahtijevao duže vremensko razdoblje za izvršenje. Naime, izmjene se odnose na usluge međusobnog povezivanja tj. cijenu terminacije, a osim toga člankom 14. standardne ponude »Izmjene RIO-a« određeno je da su ugovorne strane obvezne svoje ugovore uskladiti s odredbama ove standardne ponude i izmjenama odredaba ove standardne ponude koje imaju utjecaja na sklopljene ugovore o međusobnom povezivanju odnosno ugovore o pristupu mreži u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ove standardne ponude. Prema tome nije u pitanju odluka čije izvršenje uopće nije moguće, pa nema niti osnove za proglašavanje odluke ništavom, kako navodi tužitelj. Također valja navesti da tuženo tijelo sukladno odredbi članka 18. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama, može odrediti i kraći rok od petnaest dana za izvršenje svoje odluke.

Nadalje, prigovori tužitelja kojima osporava zakonitost postupka donošenja rješenja od 26. siječnja 2009. kojim su određene izmjene u standardnoj ponudi tužitelja (članka 3. i 14. standardne ponude), nisu od utjecaja u ovom predmetu koji se odnosi na rješenje tuženog tijela od 19. veljače 2009., kojim je dana suglasnost na standardnu ponudu tužitelja. Ovo tim više jer je Sud u upravnom sporu koji je tužitelj vodio protiv rješenja od 26. siječnja 2009., ocijenio navedene prigovore, te je presudom poslovni broj: Us-2806/2009-8 od 8. veljače 2012. odbio tužbu tužitelja.

S obzirom na navedeno Sud nalazi da osporenim rješenjem nije povrijeđen Zakon na štetu tužitelja, pa je trebalo stoga na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Objava presude u »Narodnim novinama« temelji se na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim telekomunikacijama.

Poslovni broj: Us-3902/2009-5

Zagreb, 8. veljače 2012.

Predsjednica vijeća

Blanša Turić, v. r.

Presuda, NN 35/2012-918