## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10588/2010-4 od 24. veljače 2011.

### NN 69/2011 (20.6.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-10588/2010-4 od 24. veljače 2011.

69 20.06.2011 Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj:
Us-10588/2010-4 od 24. veljače 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1507

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca Sanje Štefan kao predsjednice vijeća, Marine Kosović Marković i mr. sc. Inge Vezmar Barlek kao članica vijeća, te sudskog savjetnika Vlahe Bassegli Gozze kao zapisničara, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatski Telekom d.d. Zagreb, kojeg zastupa po generalnoj punomoći Helena Kokot, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, klasa: UP-I-344-08/10-01/62, urbroj: 376-10-09-09 od 26. kolovoza 2010., radi nepostupanja po regulatornoj obvezi, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 24. veljače 2011.,

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem utvrđuje se da je tužitelj prekršio regulatornu obvezu iz članka 63. stavak 3. i 6. Zakona o telekomunikacijama jer je nudio, ugovarao i pružao javnu govornu uslugu u nepokretnoj mreži po cijenama nižim od onih odobrenih od strane Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije i njenih prednika te jer je na odobrene cijene davao popuste suprotno načelu nediskriminacije (točka I. izreke). Točkom II. izreke osporenog rješenja zabranjeno je tužitelju svako daljnje nuđenje, ugovaranje i pružanje usluga po cijenama nižim od onih odobrenih od strane Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, kao i odobravanje bilo kakvih popusta na cijene niže od odobrenih. Točkom III. izreke zabranjuje se tužitelju daljnje nuđenje i ugovaranje posebnih pogodnosti u obliku količinskih popusta, do njihovog usklađenja na način da iznosi količinski popusta transparentno i proporcijalno odgovaraju ostvarenim uštedama, i da se primjenjuju u skladu s načelom nediskriminacije prema svim korisnicima. Točkom IV. izreke određeno je da je o načinu provedbe točke II. i III. tog rješenja tužitelj dužan u roku od 30 dana od dana primitka tog rješenja izvijestiti nadzornika elektroničkih komunikacija. U slučaju nepostupanja po ovom rješenju, nadzornik će izreći odgovornoj osobi u trgovačkom društvu upravnu mjeru izraženu u novčanom iznosu u visini do dvadesetorostruke prosječne plaće u Republici Hrvatskoj u proteklom tromjesečju. Svaka sljedeća upravna mjera izriče se u dvostrukom iznosu.

Tužitelj u tužbi navodi da je tuženi 16. ožujka 2010. pokrenuo postupak stručnog nadzora nad tužiteljem. Upućuje na odredbu članka 17. stavak 5. Zakona o elektroničkim komunikacijama koji predviđa iznimku da se rješenje može donijeti bez saslušanja stranke. Međutim, sukladno odredbi članka 18. stavak 3. tog Zakona tužitelju je trebalo omogućiti sudjelovanje u ispitnom postupku sve do donošenja konačnog rješenja u ovoj upravnoj stvari. To proizlazi i iz odredbe članka 51. i 52. Zakona o općem upravnom postupku. Smatra da je trebalo provesti usmenu raspravu, a što tuženi nije učinio. Ističe da je osporenim aktom tuženi utvrdio kako je tužitelj prekršio regulatornu obvezu iz članka 63. stavka 3. i 6. Zakona jer je nudio, ugovarao i pružao javnu govornu uslugu u nepokretnoj mreži po cijenama nižim od onih odobrenih te je na odobrene cijene davao popuste suprotno načelu nediskriminacije pa je zabranjeno svako daljnje nuđenje, ugovaranje i pružanje usluga po cijenama nižim od onih odobrenih od strane tuženika, kao i daljnje nuđenje i ugovaranje posebnih pogodnosti u obliku količinskih popusta. U obrazloženju osporenog akta se navodi kako tužitelj pruža Zagrebačkom holdingu d.o.o. usluge po cijenama nižim od odobrenih od strane tuženika i to za uslugu poziva iz nepokretne mreže prema brojevima u nacionalnim pokretnim mrežama i uslugu poziva iz nepokretne mreže prema nacionalnim nepokretnim mrežama. Tuženi navodi kako tužitelj za uslugu prema brojevima u nacionalnim pokretnim mrežama naplaćuje cijenu od 0,97998 kn/min, a koja odgovara cijeni od 0,98 kn/min nakon zaokruživanja na dvije decimale, a da bi tu cijenu trebao naplaćivati u iznosu od 1,10 kn/min. Smatra da je nepravilno utvrđeno činjenično stanje. To iz razloga jer se radi o usluzi koju je pružao T-Mobile d.o.o. Hrvatska čiji je pravni sljednik tužitelj. Radi se o tehničkom rješenju putem kojeg se usluga tehnički pruža u pokretnoj mreži iako korisnik putem te usluge de facto može uspostaviti pozive s nepokretnog priključka u pokretnu mrežu. Ta cijena predstavlja cijenu za pružanje usluge na temelju T-Mobile-ove VPN usluge izravnog pristupa (usluga u pokretnoj mreži) s kojom je tuženik upoznat. Zbog toga smatra da je pogrešno utvrđeno činjenično stanje. Nadalje, u obrazloženju se navodi kako tužitelj Zagrebačkom holdingu d.o.o. pozive iz nepokretne u pokretnu mrežu naplaćuje po cijeni nižoj od odobrene budući da umjesto odobrene cijene od 0,18 kn/min za Netphone uslugu pruža po cijeni od 0,179541 kn/min. Tužitelj je naprotiv uslugu poziva iz nepokretne u nepokretnu mrežu ovom korisniku pružao po odobrenoj cijeni za »klasičnu« POTS tehnologiju, a koja iznosi 0,23 kn/min. Dakle, nepravilno je tuženi utvrdio da tužitelj pruža uslugu koju de facto ne pruža. Međutim, sve da je tehničko rješenje bilo i implementirano te da je tužitelj usluge Zagrebačkom holdingu d.o.o. pružao na temelju IP tehnologije ne bi bila riječ o pružanju usluga po cijeni nižoj od oborene jer se primjenom matematičkih pravila o zaokruživanju decimalnih brojeva dolazi do cijene od 0,18 kn/min. Također, glede jediničnih cijena poziva koje su izražene u sekundama a ne u minutama skreće se pozornost kako je svoju ponudu u tom postupku javne nabave tužitelj Zagrebačkom holdingu dostavio sukladno natječajnoj dokumentaciji, a koji je tražio prikaz cijene po sekundi a ne po minuti. Predlaže da se osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu navodi da nije povrijeđen članak 51. Zakona o općem upravnom postupku iz razloga jer je prije donošenja osporenog rješenja proveden ispitni postupak u kojem je tužitelju omogućeno izjašnjenje o svim činjenicama i okolnostima koje su bitne za rješenje upravne stvari. Ističe da je zaključkom od 16. ožujka 2010. obavijestio tužitelja o predmetu stručnog nadzora i prijavi na temelju koje je postupak pokrenut te zatražio očitovanje, a u tijeku postupka omogućen je uvid i kopiranje spisa. Nadalje, dopisima od 10. lipnja 2010., 26. srpnja 2010. i zaključkom od 2. kolovoza 2010. tražio je od tužitelja dodatna očitovanja i to precizno navodeći o kojim se mjerodavnim činjenicama i okolnostima treba očitovati. Tužitelj je za cijelo vrijeme trajanja postupka imao mogućnost iznijeti i druge činjenice i okolnosti te predložiti dokaze u svoju korist što u tijeku postupka nije učinio. Tek nakon tako provedenog postupka i pažljive ocjene navoda tužitelja i ocjene dostavljenih dokaza doneseno je osporeno rješenje. U odnosu na navod tužitelja da je trebalo provesti usmenu raspravu ističe da iz izričaja članka 54. Zakona o općem upravnom postupku proizlazi da određivanje usmene rasprave nije nužno u jednostranačkim postupcima u kojima ne sudjeluju stranke s protivnim interesima. Glede navoda tužitelja da se u konkretnom slučaju ne radi o pružanju usluge u nepokretnoj mreži već o usluzi u pokretnoj mreži koju je do pripajanja tužitelju zapravo pružalo društvo T-Mobile d.o.o. u sklopu svog cjenika navodi se da tužitelj u tijeku provedenog postupka nije tvrdio da je društvu Zagrebački holding d.o.o. uslugu poziva iz nepokretne mreže u pokretne mreže zapravo pružalo društvo T-Mobile d.o.o. Međutim, iz dostavljenih dokaza jasno proizlazi da je sporna cijena od 0,98 kn/min bila ponuđena kao elektronička komunikacijska usluga na nepokretnoj lokaciji a ne kao usluga u pokretnoj mreži kako to tužitelj tvrdi. To je vidljivo iz dokumenta »ponuda za elektroničke komunikacije usluga na nepokretnoj lokaciji« naručitelja Zagrebački holding d.o.o. strana 5 kojeg je tužitelj dostavio kao prilog svojem očitovanju od 1. srpnja 2010. Drugi prigovor koji tužitelj ističe a to je da uslugu poziva iz nepokretne u nepokretnu mrežu ne naplaćuje po cijeni koju je ponudio Zagrebačkom holdingu i koju je ugovorio sa Zagrebačkim holdingom već po višoj cijeni jer navodno Zagrebački holding nije implementirao odgovarajuće tehničko rješenje ističe se da je tuženi u svom rješenju jasno utvrdio da se iz dokumentacije koju je tužitelj dostavio nije moglo sa sigurnošću utvrdi je li usluga pružena po ugovornoj ili višoj cijeni. Međutim, za kršenje zakona bilo je dovoljno to što je tužitelj navedenu uslugu ponudio i ugovorio po cijeni koja je niža od regulirane. U odnosu na prigovore glede izražavanja cijene u sekundama umjesto u minutama ta činjenica nije bila ključna za ishod postupka i utvrđivanje nezakonitosti postupanja tužitelja. Predlaže da se tužba odbije.

Tužba nije osnovana.

Prema odredbi članka 128. stavak 2. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08) do završetka postupaka iz stavka 1. ovoga članka i određivanja, zadržavanja, izmjene i ukidanja regulatornih obveza operatorima sa značajnom tržišnom snagom u skladu s odredbama ovoga Zakona, ostaju na snazi i primjenjuju se sve regulatorne obaveze koje su određene ili propisane tim operatorima na temelju propisa koji su važili do stupanja na snagu ovoga Zakona.

Kako nije završena analiza mjerodavnih tržišta, sukladno Zakonu o elektroničkim komunikacijama, osnovano je tuženi zaključio da su ostale na snazi sve regulatorne obveze koje su za navedena tržišta određene Zakonom o telekomunikacijama (»Narodne novine« broj 122/03, 158/03, 60/04 i 70/05).

Prema odredbi članka 63. stavak 3. naprijed citiranog Zakona, za cijene usluga, koje obavlja davatelj usluga za kojeg je Vijeće Agencije utvrdilo da ima znatniju tržišnu snagu na tržištu javne govorne usluge u nepokretnoj mreži i na tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova, potrebno je pribaviti prethodnu suglasnost Vijeća Agencije. Cijene usluga moraju biti utemeljene na načelima transparentnosti i troškovne usmjerenosti. Prema stavku 6. citiranog članka Zakona radi ostvarenja gospodarskih ili promidžbenih ciljeva davatelji usluga mogu pojedine telekomunikacijske usluge obavljati po nižim cijenama od cijena utvrđenih svojim cjenikom u skladu s načelom nediskriminacije. O razlozima za uvođenje nižih cijena telekomunikacijskih usluga davatelji usluga obvezni su prethodno izvijestiti Agenciju, a te cijene obvezni su objaviti u skladu sa stavkom 1. ovoga članka.

Iz podataka spisa predmeta, dostavljenih Sudu uz odgovor na tužbu, proizlazi da je pravilno tuženi utvrdio da je tužitelj ponudio i ugovorio sa Zagrebačkim holdingom d.o.o. cijene poziva prema brojevima u nacionalnim pokretnim mrežama (nepokretna prema pokretnoj) niže od onih koje su odobrene od strane tužitelja. Naime, upravo iz dokumentacije koju je tužitelj dostavio tuženom uz svoje pismeno očitovanje od 1. srpnja 2010. proizlazi da je cijena od 0,98 kn/min bila ponuđena kao elektronička komunikacijska usluga na nepokretnoj lokaciji, a ne kako to tužitelj tvrdi u pokretnoj mreži a što je vidljivo iz »Ponude za elektroničke komunikacije usluge na nepokretnoj lokaciji (skupina 1) za podružnice Zagrebački velesajam, Čistoća, Zrinjevac, AGM, Robni terminali Zagreb, Zagrebački električni tramvaj, Tržnice Zagreb, Gradska plinara Zagreb d.o.o., Gradska plinara opskrba d.o.o. i Uprava za razdoblje od 1. travnja 2009. do 31. ožujka 2010. u ponovljenom pozivu iz okvirnog sporazuma« za naručitelja Zagrebački holding d.o.o. (strana 5). Stoga, kako je tužitelj trebao ponuditi i pružati usluge poziva iz nepokretne mreže u pokretnu mrežu po cijeni od 1,10 kn/min koja je i odobrena od strane tužitelja, to je postupio protivno naprijed navedenoj odredbi članka 63. stavak 3. Zakona.

Tužitelj tek u tužbi navodi da se radi o pružanju usluge koju je zapravo pružalo društvo T-Mobile d.o.o. čiji je pravni sljednik tužitelj, ali tu tvrdnju nije iznosio u tijeku postupka koji je prethodio donošenju osporenog rješenja, premda mu je tuženi, suprotno tvrdnjama tužitelja, pružio mogućnost sudjelovanja u postupku te tražio dostavu odgovarajuće dokumentacije. Stoga, kako podaci spisa predmeta, koje je tužitelj dostavio tuženom, i to naročito gore navedena ponuda, daju podlogu za zaključak da je ponudio i ugovorio cijene svojih usluga koje su niže od odobrenih cijena to se ni osporeno rješenje ne može ocijeniti nezakonitim.

Nadalje, u postupku je utvrđeno da je tužitelj uslugu poziva iz nepokretne u nepokretnu mrežu Zagrebačkom holdingu d.o.o. ponudio i s njime ugovorio nižu cijenu odnosno cijenu od 0,179541 kn/min, iako je tužitelj odobrio cijenu od 0,18 kn/min što tužitelj svojim tužbenim navodima niti ne dovodi u sumnju. Međutim, tvrdnja tužitelja da se ta usluga ne naplaćuje po cijeni koja je Zagrebačkom holdingu d.o.o. ponuđena ne može biti od utjecaja na zakonitost osporenog akta budući da je za kršenje zakona dovoljno što je ta usluga ponuđena i ugovorena po cijeni koja je niža od one koju je tuženi odobrio.

Nisu osnovani niti tužbeni navodi glede povrede pravila postupka budući da iz spisa predmeta, dostavljenog ovom Sudu uz odgovor na tužbu, proizlazi da je tužitelju pružena mogućnost da se izjasni o svim činjenicama, okolnostima i pravnim pitanjima važnim za rješavanje ove upravne stvari, te je tuženi zatražio od tužitelja odgovarajuće podatke i dokumentaciju, zatražio i dodatna očitovanja te precizno naveo na koje činjenice i okolnosti se tužitelj treba očitovati a što je tužitelj i učinio i to svojim dopisima od 30. ožujka 2010., 5. svibnja 2010., 1. srpnja 2010., 4. kolovoza 2010. i 9. kolovoza 2010. Stoga, Sud ocjenjuje da je tužitelj u cijelosti sudjelovao u postupku, imao je uvid u utvrđeno činjenično stanje te mu je omogućena dostava sve potrebne dokumentacije i dokaza za koje je smatrao da su značajni za rješenje ove stvari.

Glede prigovora tužitelja o potrebi provođenja usmene rasprave treba reći da u konkretnom slučaju, a kako to pravilno zaključuje tuženi, sukladno odredbi članka 54. stavak 1. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine« broj 47/09) održavanje usmene rasprave nije bilo obvezno te je tuženi nakon što je pružio mogućnost tužitelju izjašnjenja o svim činjenicama i okolnostima i pravnim pitanjima važnim za rješavanje upravne stvari, te na temelju dokaza koje je tužitelj dostavio savjesnom i brižljivom ocjenom svakog dokaza posebno i svih dokaza zajedno te na temelju rezultata cjelokupnog postupka pravilno donio odluku u predmetnoj stvari.

Trebalo je stoga na temelju odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine« broj 53/91, 9/92 i 77/92) tužbu odbiti kao neosnovanu.

Odluka o objavi presude utemeljena je na odredbi članka 14. stavka 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine« broj 73/08).

Broj: Us-10588/2010-4

Zagrebu, 24. veljače 2011.

Predsjednica vijeća
Sanja Štefan, v. r.

Presuda, NN 69/2011-1507