## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2096/2002 od 9. lipnja 2004.

### NN 95/2004 (13.7.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2096/2002 od 9. lipnja 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1815

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću
za odlu­čivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Željko Potočnjak,
predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Agata Račan, Smiljko Sokol, Nevenka
Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom A. Y. i D. T., odvjetnika iz I., koje zastupa N. J., odvjetnik iz D., na
sjednici održanoj dana 9. lipnja 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se odbija.

II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim
novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavnu tužbu
podnijeli su A. Y. i D. T., državljani I., koje zastupa odvjetnik N. J. iz D.
Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: Rev-236/98-2 od 3. srpnja 2002. godine, kojim je odbačena revizija
podnositelja izjavljena protiv rješenja Visokog trgovačkog suda Republike
Hrvatske, broj: Pž-2541/98-2 od 1. rujna 1998. godine, kojim je potvrđeno
rješenje Trgovačkog suda u Varaždinu, broj: R1-23/96 od 11. svibnja 1998.
godine. Tim rješenjem odbijen je prijedlog predlagatelja radi priznanja i ovrhe
strane sudske odluke Kotarskog suda u B., I., broj: C.F. 1493/91.

2. Podnositelji
smatraju da im je navedenim aktima povrije­đeno ustavno pravo propisano člankom
26. Ustava, što obrazlažu navodima da su u provedenom postupku diskriminirani
jer tužbu podnose kao stranci, te da su upravo stoga sudovi postupali protivno
materijalnom i procesnom zakonodavstvu Republike Hrvat­ske.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Članak 62. stavak 1.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) propisuje:

»(1) Svatko može
podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom
tijela državne vlasti, (...), kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama
(...), povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda zajamčena Ustavom (...).«

Ustavni sud, u postupku
u povodu ustavne tužbe podnijete temeljem odredbi članka 62. Ustavnog zakona, u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučivanja o pravima i obvezama podnositelju povrijeđeno ljud­sko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom (ustavno pravo), pri čemu se, u pravilu, ne
upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i
ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg
postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

4. Vrhovni sud
Republike Hrvatske odbacio je reviziju podnositelja kao nedopuštenu na temelju
članka 99. stavka 2. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 3/94., 100/96.,
131/97. i 129/00.), kojim je propisano da u izvanparničnim stvarima revizija
nije dopuštena, ako zakonom nije drukčije određeno.

U člancima 86. do 102.
Zakona o rješavanju sukoba zakona s propisima drugih zemalja u određenim
odnosima (»Narodne novine«, broj 53/91.), propisano je da se postupak priznanja
odluka stranih sudova provodi po pravilima izvanparničnog postupka. Budući da
se u konkretnoj pravnoj stvari radi o izvaparničnom postupku, osporeno rješenje
Ustavni sud ocjenjuje pravilnim i zakonitim.

Sukladno navedenom,
nisu osnovani navodi podnositelja koji osporavaju zakonsku utemeljenost
rješenja Vrhovnog suda zbog toga što, prema njihovom mišljenju, niti jednom
odredbom Zakona o rješavanju sukoba zakona s propisima drugih zemalja u
određenim odnosima nije propisana nedopuštenost revizije u postupcima
priznavanja stranih sudskih odluka. Stajalište je Ustavnog suda da u tim
postupcima revizija nije dopuštena upravo na temelju navedenog članka 99.
stavka 2. Zakona o sudovima na koji se pozvao Vrhovni sud donoseći osporeno
rješenje, jer je postupak priznavanja strane sudske odluke izvanparnični
postupak.

Ustavni sud također
napominje da revizija nije dopuštena ni u postupku stečaja i likvidacije
sukladno članku 8. stavku 3. i članku 157. stavku 1. Zakona o prisilnoj
nagodbi, stečaju i likvidaciji (»Narodne novine«, broj 53/91.) koji je bio na
snazi u vrijeme donošenja odluke stranog suda, a nije dopuštena ni u ovršnom
postupku sukladno članku 13. Ovršnog zakona (»Narod­ne novine«, broj 57/96.,
29/99., 42/00. – Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske i 173/03.).

5. Rješenjem Vrhovnog
suda Republike Hrvatske kojim je revizija odbačena, jer nisu bile ispunjene
zakonom propisane pretpostavke za njenu dopustivost, nije povrijeđeno ustavno
jamstvo sadržano u članku 26. Ustava, čiju povredu podnositelji ističu u
ustavnoj tužbi. Članak 26. Ustava propisuje:

»Svi su državljani Republike
Hrvatske i stranci jednaki pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja
imaju javne ovlasti.«

Navedena odredba sadrži
ustavno jamstvo jednakosti hrvat­skih državljana i stranaca u postupcima pred
nadležnim tijelima Republike Hrvatske. Ta Ustavom zajamčena procesna garancija
obvezuje nadležna tijela da u sudskim, upravnim ili u postupcima pred drugim
tijelima koja imaju javne ovlasti prema strankama postupaju jednako, neovisno o
njihovoj državljanskoj pripadnosti.

Podnositelj u ustavnoj tužbi nije naveo
ustavnopravno relevantne razloge temeljem kojih bi Ustavni sud mogao utvrditi
da su u provedenom postupku pred Vrhovnim sudom Republike Hrvat­ske postojale
okolnosti koje bi upućivale na nejednak ili neravnopravan procesni položaj
podnositelja – stranih državljana u odnosu na procesni položaj koji u
postupcima dopuštenosti revizije u izvanparničnim postupcima imaju hrvatski
državljani.

6. Odluka se temelji na
odredbama članaka 73. i 75. Ustavnog zakona, a odluka o objavi odluke temelji
se na odredbi članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2096/2002
Zagreb, 9. lipnja 2004.

USTAVNI
SUD REPUBLIKE HRVATSKE

            Predsjednik Vijeća
            **dr. sc.** **Željko Potočnjak,** v. r.

Odluka, NN 95/2004-1815