## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4545/2004 od 28. siječnja 2005.

### NN 21/2005 (14.2.2005.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4545/2004 od 28. siječnja 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

383

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću za rješavanje postupovnih pretpostavki za odlučivanje
o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Milan Vuković, predsjednik Vijeća, te suci
Ivan Matija i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku pokrenutom ustavnom
tužbom J. Ć. iz Z., na sjednici održanoj
28. siječnja 2005. godine, jednoglasno je donio

## RJEŠENJE

I.
Ustavna tužba se odbacuje.

II. Ovo
rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositeljica je podnijela ustavnu tužbu protiv rješenja Županijskog suda u
Zagrebu, broj: Gž-753/04 od 21. rujna 2004. godine, kojim je u točki I. izreke
odbačena kao nedopuštena njezina žalba podnesena protiv rješenja Općinskog suda
u Zagrebu, broj: Pp-177/00 od 4. ožujka 2002. godine, iz razloga što podnositeljica
nema pravni interes za podnošenje žalbe protiv rješenja kojim je u cijelosti
prihvaćen njezin tužbeni zahtjev, dok je točkom II. izreke ukinuto navedeno
prvostupanjsko rješenje i predmet je vraćen sudu prvog stupnja na ponovni
postupak.

*Ustavni
sud nije nadležan za odlučivanje.*

2.
Odredba članka 62. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99, 29/02 i 49/02 – pročišćeni tekst, u
nastavku: Ustavni zakon) propisuje:

»Svatko
može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim
aktom tijela državne vlasti ... kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama
ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili
temeljna sloboda zajamčena Ustavom... (u daljnjem tekstu: ustavno pravo). Ako
je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi prav­ni put, ustavna tužba može
se podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen«.

Sukladno tome, samo ona odluka kojom je nadležni sud
meritorno odlučio o biti stvari, odnosno o pravu ili obvezi ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela podnositelja, jest pojedinačni akt u smislu članka
62. stavka 1. Ustavnog zakona u povodu kojega je Ustavni sud Republike
Hrvatske, u postupku pokrenutom ustavnom tužbom, nadležan štititi ljudska prava
i temeljne slobode podnositelja, zajamčene Ustavom Republike Hrvatske.

3. Tijekom ustavnosudskog postupka ocijenjeno je da
osporavano rješenje u odnosu na točku I. izreke ne predstavlja pojedinačni akt
u smislu članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona protiv kojeg bi Ustavni sud bio
nadležan pružiti ustavnosudsku zaštitu podnositeljici.

4. U odnosu na točku II. izreke osporenog rješenja
treba istaknuti da podnošenje ustavne tužbe nije dopušteno jer nije iscrp­ljena
jedna od pretpostavki za podnošenje ustavne tužbe, a to je iscrp­ljenost dopuštenoga
pravnog puta, pa slijedom toga zah­tjev za pružanje ustavnosudske zaštite nije
dopušten uslijed preuranjenosti.

5. Slijedom iznijetoga, na temelju članka 72.
Ustavnog zakona, riješeno je kao u izreci.

6. Objava ovog rješenja temelji se na članku 29.
stavku 1. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4545/2004

Zagreb, 28. siječnja 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**Milan Vuković,** v. r.

Rješenje, NN 21/2005-383