## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-748/1999 od 26. siječnja 2001.

### NN 13/2001 (16.2.2001.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-748/1999 od 26. siječnja 2001.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

if !supportEmptyParas endif

259

Ustavni sud Republike Hrvatske u Vijeću petorice za odlučivanje o
ustavnim tužbama, u sastavu sudac Velimir Belajec, kao predsjednik Vijeća te
suci Marijan Hranjski, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec i Vice Vukojević, kao članovi
Vijeća, odlučujući u povodu ustavne tužbe Z. M. iz N., kojeg zastupa punomoćnik
Z. T., odvjetnik iz N., na sjednici Vijeća održanoj 26. siječnja 2001. godine,
donio je jednoglasno sljedeću

## ODLUKU

Ustavna tužba se odbija.

```
Obrazloženje
```

1. Z. M. iz N. podnio je ustavnu tužbu u povodu rješenja Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj: Us-2770/1997-2 od 15. travnja 1999. godine, kojom je
odbačena podnositeljeva tužba protiv akta (rješenja) Liječničke komisije
Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, Područnog ureda S., urbroj: 1073 od
11. ožujka 1997. godine.

Navedenim rješenjem podnositelj ustavne tužbe ocijenjen je radno
sposobnim s danom 12. ožujka 1997. uz skraćeno radno vrijeme od četiri sata uz
ograničenje težeg fizičkog rada do 12. travnja 1997. godine.

Upravni sud je, utvrdivši kako navedeno rješenje Liječničke komisije
Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje (nastavno: Zavod) nije rješenje
kojim se odlučuje o pravu osiguranika, već je stručno medicinsko mišljenje koje
može biti temelj za donošenje upravnog akta, odbacio tužbu podnositelja,
temeljem odredbe članka 30. stavka 1. točke 2. Zakona o upravnim sporovima
(»Narodne novine«, br. 53/91, 9/92 i 77/92, nastavno: ZUS), ocijenivši da akt
koji se tužbom osporava nije upravni akt iz odredbe članka 6. ZUS-a.

Naime, prema odredbi stavka 2. članka 6. ZUS-a, upravni akt jest akt kojim
tijelo iz članka 5. tog Zakona (tijela državne uprave i organizacije u
obavljanju javnih ovlasti) rješava o stanovitom pravu ili obvezi određenog
pojedinca ili organizacije u kakvoj upravnoj stvari.

2. Podnositelj ustavne tužbe
smatra kako je u konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo na žalbu iz članka
18. Ustava budući da je zbog pogrešnog naputka o pravnom lijeku bio onemogućen
u ostvarenju prava na žalbu.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

Ustavno pravo istaknuto u
ustavnoj tužbi nije povrijeđeno.

3. Navedeno rješenje Liječničke
komisije Zavoda, u pravilu, nije upravni akt protiv kojeg bi bila dopuštena tužba
Upravnom sudu. Da li se u nekom od tih rješenja kriju i elementi upravnog akta,
u kojem se odlučuje o nekim pravima i dužnostima stranke, trebalo bi prosuđivati
u svakom konkretnom slučaju.

Rješenje liječničke komisije
u biti je obvezno i institucionalizirano medicinsko vještačenje (nalaz i mišljenje
vještaka), organizirano u dva stupnja na temelju kojeg se donosi upravni akt
kojim se odlučuje o pravima osiguranika.

To vrijedi bez obzira na okolnost što se nalaz i mišljenje vještaka
upisuje u obrazac koji ne odgovara biti tog nalaza jer nosi naslov »rješenje«,
a osim toga daje strankama pogrešnu uputu da je u pogledu tog »rješenja« dopuštena
tužba Upravnom sudu.

Takva pogrešna pouka nema nikakvih pravnih posljedica jer se poukom ne
može stranci dati pravni lijek na kojeg ona po zakonu nema pravo (članak 210.
Zakona o općem upravnom postupku, »Narodne novine«, br. 53/91).

Pri tome ne mijenja ništa na stvari što se u nalazu i mišljenju rabe
neki pravni termini, kao što su radna sposobnost ili nesposobnost osiguranika
jer ti izrazi su samo zbirni opis činjenica koje se u nalazu navode.

4. Ustav Republike Hrvatske propisao je pravo na žalbu kao ustavno pravo
pojedinca. U članku 18. stavku 1. Ustava jamči se pravo na žalbu protiv
pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili
drugim ovlaštenim tijelom, a u stavku 2. Ustav je propisao mogućnost iznimnog
isključenja tog prava, ali samo u slučajevima određenim zakonom ako je
osigurana druga pravna zaštita.

5. Ustavni sud, utvrdivši u
konkretnom slučaju kako je osporeno rješenje Upravnog suda utemeljeno na
odredbama ZUS-a, smatra da takvim utemeljenim rješenjem podnositelju nije
povrije­đeno ustavno pravo na žalbu, zajamčeno u članku 18. Ustava.

6. Slijedom navedenog, Sud
je, pozivom na odredbe članka 69. i 71. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, br. 99/99), odlučio kao u izreci.

Broj: U-III-748/1999
Zagreb, 26. siječnja 2001.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc. Velimir Belajec,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 13/2001-259