## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-4134/2008 od 4. prosinca 2008.

### NN 151/2008 (23.12.2008.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-4134/2008 od 4. prosinca 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

4139

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan predsjednica Vijeća, te suci Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Željko Potočnjak i Duška Šarin, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli M. Ž. i B. Ž., oboje iz Z., koje zastupa punomoćnik H. P. iz Z., na sjednici održanoj 4. prosinca 2008. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Vrhovni sud Republike Hrvatske dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred tim sudom pod brojem: Rev-381/08 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.-pročišćeni tekst), podnositeljima ustavne tužbe određuje se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 41/01. – pročišćeni tekst) i to:

– M. Ž. iz Z., V. 10 a, u iznosu od 20.900,00 kuna i

– B. Ž. iz Z., V. 10 a, u iznosu od 20.900,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) podnositelji su 2. travnja 2007. podnijeli zahtjev za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku koji sadržajno predstavlja ustavnu tužbu radi nedonošenja rješenja. Smatraju da u parničnom postupku koji se vodio od 1993. godine (pred Općinskim sudom u Zagrebu pod brojem P-6073/93, a pred Županijskim sudom pod brojem Gž-1467/04), nije donesena odluka u razumnom roku, čime je povrijeđeno njihovo pravo zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je, na temelju navoda iz ustavne tužbe, primjenom članka 63. Ustavnog zakona, utvrdio sljedeće pravnorelevantne činjenice za odlučivanje o povredi ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava:

Parnični postupak pokrenut je pred Općinskim sudom u Zagrebu 2. rujna 1993. tužbom na utvrđenje prava vlasništva protiv tuženika Ž. B. i Ž. M. (podnositelja ustavne tužbe).

U razdoblju do 5. studenoga 1997. sud je održao pet ročišta za glavnu raspravu (5. travnja i 8. studenoga 1994., 18. siječnja, 16. veljače i 9. prosinca 1996.), na kojima je, između ostalog, proveo dokaz saslušanjem više svjedoka i podnositelja, izvršio očevid na licu mjesta, zatražio nalaz i mišljenje vještaka. Donio je rješenje o mirovanju postupka te rješenje o povratu u prijašnje stanje, kao i rješenje o izdavanju privremene mjere.

U razdoblju nakon 5. studenoga 1997. u postupku su poduzete sljedeće radnje, relevantne za odlučivanje o pravima i obvezama podnositeljice:

– ročište zakazano za 11. lipnja 1999. se odgađa zbog spriječenosti suca i iduće zakazuje 8. srpnja 1999.

– podnositelji 10. ožujka 1999. upućuju podnesak u kojem se očituju na ukidno rješenje Županijskog suda u Zagrebu kojim se ukida rješenje Općinskog suda u Zagrebu o privremenoj mjeri u korist podnositelja.

– na ročištima 8. srpnja 1999., 21. studenoga 2000. i 4. srpnja 2001. izvedeni su dokazi saslušanjem stranaka i saslušani su svjedoci.

– ročišta zakazana za 24. rujna i 17. listopada 2001. nisu održana jer nije pristupio uredno pozvani svjedok.

– podnositelji 14. studenoga 2001. upućuju podnesak u kojem dodatno predlažu sudu da donese presudu o utvrđenju vlasništva podnositelja, a protustranci odredi zabranu daljnjeg uznemiravanja u pravu vlasništva podnositelja.

– na ročištu održanom 5. prosinca 2001. saslušani su svjedoci.

– na ročišta 15. studenoga 2002., 7. ožujka i 11. travnja 2003. ponovo nije pristupio uredno pozvani svjedok te se ročišta odlažu. Sud je donio više rješenja o prisilnom dovođenju svjedoka.

– podnositelji 7. ožujka 2003. upućuju sudu podnesak kojim se očituju na podnesak tužitelja – protutuženika, a 24. listopada 2003. upućuju podnesak kojim dostavljaju dokumentaciju u spis i dodatno obrazlažu svoje navode.

– na ročištu 16. siječnja 2004. glavna rasprava je zaključena. Sud donosi i objavljuje presudu 23. siječnja 2004.

– nakon izjavljene žalbe tužitelja – protutuženika, podnositelji (tuženici – protutužitelji) 8. travnja 2004. daju svoj odgovor na žalbu.

– 13. veljače 2007. Županijski sud u Zagrebu donosi presudu kojom se odbija žalba tužitelja – protutuženika i potvrđuje presuda prvostupanjskog suda.

Predmet se na dan donošenja ove odluke nalazi pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske povodom odlučivanja o reviziji (pod brojem: Rev-381/08).

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Mjerodavno pravo sadržano je u članku 29. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske, članku 63. Ustavnog zakona i članku 6. stavku 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. i 1/06.; u daljnjem tekstu: Konvencija).

Ustavna tužba je osnovana.

4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak pokrenut je tužbom 2. rujna 1993. godine pred Općinskim sudom u Zagrebu.

Duljina postupka uzima se u obzir od 5. studenoga 1997. kad je Zakonom o potvrđivanju stupila na snagu, u odnosu na Republiku Hrvatsku, Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Protokoli broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst i 8/99. – ispravak; u daljnjem tekstu: Konvencija). Protokol broj 12 na snazi je u odnosu na Republiku Hrvatsku od 1. travnja 2005. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 9/05.), a Protokol broj 13 od 1. srpnja 2003. (Zakon o potvrđivanju Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, o ukidanju smrtne kazne u svim okolnostima, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 14/02. i Objava o stupanju na snagu Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, »Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 13/03.).

U članku 6. stavku 1. Konvencije jamči se svakome pravo da radi utvrđivanja njegovih prava i obveza građanske naravi ili u slučaju podizanja optužnice za kazneno djelo protiv njega zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku ispita njegov slučaj.

Postupak, u odnosu na koji se traži zaštita prava na suđenje u razumnom roku, je u tijeku povodom revizije na Vrhovnom sudu i do dana podnošenja zahtjeva nije okončan pa Ustavni sud utvrđuje da je do dana donošenja ove odluke postupak trajao ukupno petnaest (15) godina, tri (3) mjeseca i deset (10) dana, a nakon stupanja na snagu Konvencije trajao je jedanaest (11) godina i dvadeset devet (29) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

U pravnorelevantnom razdoblju donijeta je prvostupanjska i drugostupanjska presuda.

4.3. SLOŽENOST PREDMETA

Ustavni sud ocjenjuje da se u konkretnom slučaju ne radi o osobito složenoj pravnoj stvari.

4.4. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE

Sud utvrđuje da podnositelji ustavne tužbe, kao tuženici – protutužitelji u parničnom postupku, nisu doprinijeli duljini trajanja postupka, uredno su se odazivali na pozive suda, prisustvovali ročištima i aktivno sudjelovali u postupku.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se postupak u pravno relevantnom razdoblju vodio preko jedanaest (11) godina, što ne udovoljava zahtjevu suđenja u razumnom roku. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, a naročito da je riječ o predmetu koji nije osobito složene naravi, Ustavni sud je utvrdio da je dugim trajanjem parničnog postupka podnositeljima povrijeđeno ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

Stoga je, u smislu odredbe članka 63. stavka 2. Ustavnog zakona, donijeta odluka kao pod točkom I. izreke ove odluke.

6. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama II. i III. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na donošenje odluke u razumnom roku, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke najkasnije osam (8) dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-4134/2008

Zagreb, 4. prosinca 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Agata Račan, v. r.

Odluka, NN 151/2008-4139