## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-563/1996 od 13. studenoga 1996.

### NN 98/1996 (22.11.1996.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-563/1996 od 13. studenoga 1996.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jadranko Crnić, predsjednik
Suda, te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović,
Ante Jelavić Mitrović, mr. Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje
Momčinović, Milan Vuković i Mladen Žuvela, u povodu ustavne tužbe M. G.
i B. G. iz S., oboje zastupani po T. M., odvjetnici iz S., na sjednici
održanoj dana 13. studenoga 1996. godine, donio je

## **ODLUKU**

1. Ustavna tužba se odbija.

2. Ova odluka će se objaviti u "Narodnim novinama".

Obrazloženje

Ustavna tužba je podnijeta u svezi s rješenjem Visokog prekršajnog suda
Republike Hrvatske broj J-1073/96 od 10. rujna 1996. godine, kojim je odbijena
žalba okrivljenika M. G. i B. G. kao neosnovana i potvrđeno rješenje o
prekršaju prvog stupnja.

Podnositelji ustavne tužbe smatraju da su im označenim rješenjem, kao
i rješenjem Prekršajnog suda u S. broj 1-9-1754/96 od 3. rujna 1996. godine
povrijeđena ustavna prava iz članaka 26, 32. stavak 1. i 33. stavak 2.
Ustava Republike Hrvatske. Stoga predlažu njihovo ukidanje.

Ujedno je predložena odgoda izvršenja osporenog akta u skladu s odredbom
članka 53. stavak 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske ("Narodne
novine", broj 29/94).

Ustavna tužba nije osnovana.

Iz navoda ustavne tužbe, osporenih akata te isprava spisa Prekršajnog
suda u S. proizlazi da je taj sud u prekršajnom postupku protiv okrivljenih
M. i B. G. rješenjem od 3. rujna 1996. utvrdio da su isti krivi što kao
stranci nisu napustili teritorij Republike Hrvatske u roku određenom rješenjima
Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske od 21. srpnja 1995.
odnosno 24. lipnja 1996, a kojima im nije odobren daljnji produženi boravak
u Republici Hrvatskoj.

Stoga je Prekršajni sud utvrdio da su podnositelji ustavne tužbe počinili
prekršaj iz članka 75. stavak 1. i 2. t. 3. Zakona o kretanju i boravku
stranaca ("Narodne novine", broj 53/91, 22/92 i 26/93), za koji su kažnjeni
novčanom kaznom.

Označenim prekršajnim rješenjem okrivljenima je temeljem odredbe članka
75. stavak 2. navedenog Zakona izrečena i zaštitna mjera udaljenja s teritorija
Republike Hrvatske u trajanju od šest mjeseci, koji teritorij su isti dužni
napustiti u roku od 15 dana po primitku tog rješenja.

Visoki prekršajni sud Republike Hrvatske je osporenim rješenjem odbio
žalbu okrivljenika i potvrdio pravilnost i zakonitost rješenja Prekršajnog
suda u S.

Ustavni sud Republike Hrvatske je utvrdio da podnositeljima ustavne
tužbe osporenim rješenjem, kao niti rješenjem donijetim o prekršaju u prvom
stupnju nisu povrijeđena ustavna prava označena u ustavnoj tužbi.

Povrede navedenih ustavnih prava podnositelji obrazlažu navodima i tvrdnjama
da oni nisu stranci u Republici Hrvatskoj odnosno da im je neosnovano odbijen
zahtjev za produženje boravka u Republici Hrvatskoj.

Prema članku 1. Zakona o kretanju i boravku stranaca, strancem u smislu
toga Zakona smatra se osoba koja nije hrvatski državljanin. U članku 65.
stavak 1. istog Zakona utvrđeno je da je stranac kojem je izrečena mjera
sigurnosti protjerivanja ili zaštitna mjera udaljenja ili otkazan boravak
ili boravi bez odobrenja nadležnog tijela, dužan napustiti teritorij Republike
Hrvatske u roku što ga odredi nadležno tijelo.

Jednakost svih građana i stranaca pred sudovima i drugim državnim i
inim tijelima koja imaju javne ovlasti, zajamčena u članku 26. Ustava Republike
Hrvatske, u konkretnom slučaju nije povrijeđena, jer utvrđenja Prekršajnog
suda glede počinjenja navedenog prekršaja ne poriču niti sami podnositelji
ustavne tužbe.

U prekršajnom postupku je nedvojbeno utvrđeno da podnositelji ustavne
tužbe nisu napustili teritorij Republike Hrvatske u roku koji im je određen
od strane nadležnog tijela, čime jesu počinili prekršaj za koji su kažnjeni
sukladno Zakonu o kretanju i boravku stranaca.

Takvim postupanjem podnositelja ustavne tužbe povrijeđena je i odredba
članka 5. stavak 2. Ustava, prema kojoj je svatko dužan držati se Ustava
i zakona i poštivati pravni poredak Republike Hrvatske.

O pravu podnositelja na produženi boravak u Republici Hrvatskoj odnosno
njegovom statusu u smislu navedenog Zakona nije odlučivano osporenim rješenjima.

Iz navedenih razloga nije povrijeđeno ni ustavno pravo iz članka 32.
stavak 1. Ustava, prema kojem svatko tko se zakonito nalazi na teritoriju
Republike Hrvatske ima pravo slobodno se kretati i birati boravište, kao
niti odredba iz članka 33. stavak 2. Ustava, kojim je određeno da stranac
koji se zakonito nalazi na teritoriju Republike Hrvatske ne može biti protjeran
ni izručen drugoj državi, osim kad se mora izvršiti odluka donesena u skladu
s međunarodnim ugovorom i zakonom.

Stoga je temeljem članka 61. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
odlučeno kao u točci 1. izreke.

Uslijed odluke o ustavnoj tužbi, nije bilo osnove za primjenu odredbe
članka 53. stavak 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske.

Objava odluke se temelji na članku 20. stavku 1. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske ("Narodne novine", broj 13/91).

Broj: U-III-563/1996
Zagreb, 13. studenoga 1996.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v.r.

Odluka, NN 98/1996-1933