## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1128/2004 od 2. veljače 2005.

### NN 21/2005 (14.2.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-IIIA-1128/2004 od 2. veljače 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

380

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi B. M. iz S., kojeg zastupaju Š. K. i E. Š., odvjetnici u S.,
na sjednici održanoj 2. veljače 2005. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se usvaja.

II. Općinski
sud u Splitu dužan je provesti ovršne radnje i dovršiti postupak ovrhe u
predmetu koji se vodi pred tim sudom, pod poslovnim brojem: Ovr-2241/02 (raniji
broj: I-1330/94) u najkraćemu mogućem roku, ali ne duljem od šest (6) mjeseci,
računajući od prvoga idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona
o Ustav­nom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02.,
49/02. – pročišćeni tekst), podnositelju ustavne tužbe B. M. iz S., V. 14, određuje
se primjerena naknada zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst) u
iznosu od 9.000,00 kuna.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će
isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva podnositelja Ministarstvu financija Repub­like Hrvatske za njezinu
isplatu.

V. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni
tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je dana 31. ožujka 2004.
godine ustav­nu tužbu radi duljine ovršnog postupka.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Dana
13. kolovoza 1994. godine podnositelj je podnio prijedlog za ovrhu Općinskom
sudu u Splitu protiv D. J.

Do 5.
studenoga 1997. godine donijeto je rješenje o ovrsi na pokretnim stvarima ovršenika.

Dana
10. prosinca 1997. godine sud je uputio dopis Policijskoj upravi
splitsko-dalmatinskoj tražeći od iste da ovršeniku oduzme vozilo.

Dopisom
od 12. veljače 1998. godine Policijska uprava split­sko-dalmatinska
obavijestila je sud da nije u mogućnosti izvršiti traženo, jer je ovršenik
vozilo dao u zalog trećoj osobi čije boravište ovršeniku nije poznato. Policija
je raspisala potragu za vozilom.

Zaključkom
suda od 11. veljače 1999. godine pozvan je pod­nositelj očitovati se na dopis
policije.

Podneskom
od 1. travnja 1999. godine podnositelj je predložio izmjenu sredstva ovrhe na
način da se ovrha provede na nekretninama ovršenika naznačenim u prijedlogu za
ovrhu.

Zaključkom
od 14. travnja 1999. godine sud je pozvao podnositelja dostaviti dokaz o vlasništvu
ovršenika na navedenoj nekretnini.

Dana
14. travnja 1999. godine sud je odbio prijedlog ovrše­nika za odgodu provedbe
ovrhe, izjavljen dana 30. listopada 1997. godine protiv rješenja o ovrsi od 12.
siječnja 1994. godine.

Podneskom
od 17. svibnja 1999. godine podnositelj je iz­vi­jes­tio sud da je ovršenik
izvanknjižni vlasnik stana u Splitu, te je predložio sudu da od javnog bilježnika
T. M. zatraži primjerak kupoprodajnog ugovora.

Dana
22. studenoga 1999. godine sud je od javnog bilježnika zatražio primjerak
ugovora.

Dana
29. studenoga 1999. godine javni bilježnik udovoljio je traženju suda.

Dana 8.
prosinca 1999. godine sud je donio rješenje o ovrsi zabranom prodaje ili opterećenja
nekretnine ovršenika, uz zabilježbu zabrane u zemljišnim knjigama, te prodajom
nekretnine na javnoj dražbi i namirenjem novčane tražbine podnositelja.

Dana
21. siječnja 2000. godine ovršenik je izjavio žalbu na rješenje o ovrsi.

Dana
27. siječnja 2000. godine Općinski sud u Splitu odbacio je žalbu ovršenika kao
nepravodobnu.

Dana
11. veljače 2000. godine ovršenik je izjavio žalbu na navedeno rješenje o
ovrsi, podredno prijedlog za povrat u prijašnje stanje.

Dana 6.
lipnja 2000. godine održano je ročište pred Općin­skim sudom u Splitu.

Rješenjem od 14. lipnja 2000. godine Općinski sud u
Splitu odbio je prijedlog za povrat u prijašnje stanje.

Dana 21. srpnja 2000. godine Županijski sud u Splitu
odbio je žalbu ovršenika protiv rješenja od 27. siječnja 2000. godine.

Zaključkom od 9. studenoga 2000. godine Općinski sud
u Splitu pozvao je podnositelja da dostavi zemljišnoknjižnu oznaku stana.

Zaključkom od 6. lipnja 2001. godine određen je očevid
na licu mjesta.

Dopisom od 25. lipnja 2001. godine pozvano je
Ministarstvo financija, Porezna uprava, Područni ured Split izvršiti procjenu
prometne vrijednosti ovršenikovog stana.

Dopisom od 4. srpnja 2001. godine Porezna uprava
izvijestila je sud da ne može izvršiti procjenu bez uviđaja na licu mjesta.

Dopisom
od 25. listopada 2001. godine Porezna uprava izvijestila je sud o vrijednosti
stana.

Rješenjem
od 30. siječnja 2002. godine sud je utvrdio vrijednost stana.

Dana
11. ožujka 2002. godine ovršenik je izjavio žalbu na rješenje o procjeni
nekretnine.

Rješenjem
od 11. listopada 2002. godine Županijski sud u Splitu ukinuo je prvostupanjsko
rješenje o procjeni nekretnine i vratio predmet Općinskom sudu u Splitu na
ponovni postupak.

Općinski
sud u Splitu je zaključkom od 14. studenoga 2002. godine odredio očevid na licu
mjesta za dan 2. prosinca 2002. godine.

Očevid
nije proveden jer je stan bio zatvoren.

Zaključkom
od 16. siječnja 2003. godine pozvan je vještak radi procjene vrijednosti nekretnine.

Rješenjem
od 3. travnja 2003. godine određena je predaja stana na čuvanje podnositelju.

Ovršenik
je na rješenje izjavio žalbu dana 25. travnja 2003. godine.

Zaključkom
od 15. svibnja 2003. godine Općinski sud u Splitu odredio je očevid na licu mjesta
za dan 28. svibnja 2003. godine. Očevid je proveden uz prisutnost vještaka.

Vještak
je predao svoj nalaz dana 9. lipnja 2003. godine.

Rješenjem
od 25. rujna 2003. godine sud je odredio vrijednost nekretnine.

Dana 1.
prosinca 2003. godine ovršenik je izjavio žalbu na to rješenje.

Rješenjem
od 14. svibnja 2004. godine Županijski sud u Splitu odbio je žalbu.

Zaključkom
od 21. rujna 2004. godine Općinski sud u Splitu odredio je prodaju nekretnine
za dan 3. studenoga 2004. godine.

Dražbeno
ročište proteklo je bezuspješno, te je novo odre­đeno za dan 18. siječnja 2005.
godine.

Prema
Zapisniku, sastavljenom pred Općinskim sudom u Spli­tu dana 18. siječnja 2005.
godine (broj: OVR-2241/02), opuno­moćenici stranaka i same stranke suglasno su
predložili odgodu zakazanoga dražbenog ročišta »za period do početka ožujka
2005. godine«, pa je sukladno tome sud donio zaključak da se dražbeno ročište
odgađa za dan 1. ožujka 2005. godine.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Člankom
29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske propisano je:

Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).

Člankom 63. Ustavnog zakona propisano je:

(1) Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi
i prije no što je iscrpljen pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama
stranke (...) nije u razumnom roku odlučio sud (...).

(2) U odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja
akta u razumnom roku iz stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu
odrediti rok za donošenje akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i
obvezama (...) podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od
dana objave odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će
odrediti primjerenu naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova
ustavnog prava koju je sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...)
nije odlučio u razumnom roku. Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku
od tri mjeseca od dana podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu.

*Ustavna
tužba je osnovana.*

4.
Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđe­njima:

4.1.
Ustavni sud u prvom redu napominje da je u svojoj dosadašnjoj praksi u pogledu
ustavnih tužbi koje su se odnosile na pitanje razumnosti trajanja ovršnih
postupaka razlikovao one ustavne tužbe u kojima je prigovor podnositelja bio
usmjeren na nedonošenje rješenja o ovrsi od ustavnih tužbi kojima se
prigovaralo da, iako je rješenje o ovrsi donijeto, ovrha nije provedena. U
odnosu na prvu skupinu ustavnih tužbi, Ustavni sud razmatrao je duljinu
postupka i ocjenjivao je li rješenje o ovrsi donijeto u razumnom roku.

U
odnosu na drugu skupinu ustavnih tužbi, onih koje su se odnosile na samu provedbu
ovrhe, Ustavni sud do sada je donosio rješenja kojima je ustavne tužbe
odbacivao smatrajući da ne postoje pretpostavke za postupanje Ustavnog suda u
smislu članka 63. Ustavnog zakona, s obrazloženjem da je u ovršnom postupku
upravo rješenje o ovrsi akt čije se donošenje traži, dok sama provedba ovrhe
nakon donošenja rješenja o ovrsi nije postupak u kojem se odlučuje o pravima i
obvezama stranke.

Valja napomenuti, međutim, da zaštita ljudskih (poje­dinač­nih)
prava i temeljnih sloboda koje jamči Ustav Republike Hrvat­ske ne smije biti
formalne i apstraktne naravi, već mora biti stvarna i učinkovita. U tom smislu,
Ustavni sud smatra da je došlo vrijeme za promjenu njegova pravnog stajališta u
tom pitanju, jer se cilj pravičnog suđenja, to jest ostvarenje ustavnog prava
zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, koje uključuje i pravo na suđenje u
razumnom roku, u odnosu na građan­skopravne postupke ne postiže samim donošenjem
pravomoćne presude, već upravo njenim izvršenjem. Kada ne dođe do dobrovoljnog
izvršenja izreke presude, stranka koja je uspjela u parnici primorana je
pokrenuti sudski postupak ovrhe. U tom postupku, svrha ovrhe ne postiže se
samim rješenjem o ovrsi, već upravo provedbom tog rješenja, te se stoga može reći
da se u cijelom postupku ovrhe, sve do provedbe posljednje ovršne radnje ili do
dovršetka postupka ovrhe iz drugih, zakonom određenih razloga, odlučuje o
pravima i obvezama stranke, pa i ovrhu valja razmatrati kao dio sudskog
postupka u kojem se odlučuje o pravima i obvezama stranke. Stoga Ustavni sud
utvrđuje da se članak 29. Ustava odnosi i na postupak ovrhe, sve do dovršetka
ovršnog postupka na neki od načina propisanih člankom 68. Ovršnog zakona
(»Narodne novine«, broj 57/96., 29/99., 173/03. i 151/04.).

U tom smislu Ustavni sud usklađuje svoju praksu i s
praksom Europskog suda za ljudska prava u Strasbourgu (u daljnjem tekstu:
Europski sud) u odnosu na primjenu članka 6. stavka 1. Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe, koji jamči pravo na pošteno
suđenje, uključujući i pravo na suđenje u razumnom roku.

Tako Europski sud obrazlaže da bi pravo na pravično
suđenje bilo iluzorno kada bi države članice Konvencije omogu­ćile da pravomoćne,
obvezujuće odluke sudova ostanu neizvršene na štetu jedne od stranaka.
Nezamislivo je da bi članak 6. stavak 1. Konvencije u detalje navodio procesna
jamstva radi zaštite stranaka u parnici, kao što su pravo na pošten, javan i učinkovit
postupak, a da se ta jamstva istodobno ne protegnu i na postupak ovrhe sudskih
odluka donesenih u parničnom postupku. Tumačiti članak 6. stavak 1. Konvencije
na način da se on bavi isključivo pravom pristupa sudu i načinom vođenja
postupka značilo bi dovoditi do situacija nespojivih s vladavinom prava, načelom
koji se države članice Konvencije obvezuju poštivati kada pristupaju
Konvenciji. Ovrha sudskih presuda mora se stoga promatrati kao sastavni dio suđenja
u smislu članka 6. stavka 1. Konvencije (vidi, na primjer, presudu Hornsby
protiv Grčke od 19. ožujka 1997. godine, Izvješća o presudama i odlukama
1997-II, str. 511., stavak 40.).

Europski
sud je i u odnosu na Republiku Hrvatsku do sada usvojio nekoliko presuda u
kojima je razmatrao razumnost trajanja provođenja ovrhe, te našao povredu prava
na suđenje u razumnom roku (vidi presude *Cvijetić protiv Hrvatske*, broj
zahtjeva 71549/01, presuda od 26. veljače 2004. godine, *Pibernik protiv
Hrvatske*, broj zahtjeva: 75139/01, presuda od 4. ožujka 2004. godine, te *Kvartuč
protiv Hrvatske*, broj zahtjeva: 4899/02, presuda od 18. studenoga 2004.
godine).

4.2. DULJINA OVRŠNOG POSTUPKA

Podnositelj
je dana 13. kolovoza 1994. godine podnio prijedlog za ovrhu Općinskom sudu u
Splitu.

Međutim,
duljina postupka uzima se u razmatranje od 5. studenoga 1997. godine kada je
stupio na snagu Zakon o potvr­đivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda i Protokola, broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Među­narodni ugovori«,
broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak i 14/02. – Protokoli
12. i 13., u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije), koja Konvencija
u članku 6. stavku 1. jamči, između ostalog, i pravo na suđenje u razumnom
roku.

Ustavna tužba podnijeta je dana 31. ožujka 2004.
godine, a do tog dana postupak ovrhe nije dovršen, pa Ustavni sud utvrđuje da
je do dana podnošenja ustavne tužbe ovršni postupak trajao ukupno devet (9)
godina, sedam (7) mjeseci i osamnaest (18) dana, a nakon stupanja na snagu
Zakona o potvrđivanju Konvencije do dana podnošenja ustavne tužbe postupak je
trajao šest (6) godina, četiri (4) mjeseca i dvadest šest (26) dana.

4.3. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Postupak
ovrhe vodi se pred Općinskim sudom u Splitu. Pri tome je sud u razdoblju nakon
5. studenoga 1997. godine bio neaktivan od 12. veljače 1998. do 11. veljače
1999. godine. U daljnjem tijeku postupka nije bilo duljih razdoblja potpune
neaktivnosti sudova, te Ustavni sud ocjenjuje da je nakon 11. veljače 1999.
godine sud redovito postupao.

4.4. PONAŠANJE PODNOSITELJA
USTAVNE TUŽBE

(OVRHOVODITELJA
U OVRŠNOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe nije pridonio duljini postupka, osim u siječnju 2005. godine kada
je suglasno s dužnikom predložio odgodu dražbenog ročišta za ožujak 2005.
godine.

4.5. SLOŽENOST OVRŠNOG
PREDMETA

Prosuđujući
složenost konkretnoga ovršnog predmeta u svjet­lu općih pravnih obilježja ovršnog
postupka u Republici Hrvat­skoj, Ustavni sud utvrđuje da nije riječ o složenom
predmetu.

OCJENA
USTAVNOG SUDA

5.
Ustavni sud utvrđuje da se ovrha vodi u razdoblju duljem od deset godina, te
ovršni postupak još nije dovršen. Ustavni sud posebno napominje da sudovi nisu
odgovorni za namirenje vjerov­nika, već za učinkovitu i ekonomičnu provedbu
ovrhe. U konkretnom postupku, iako nakon jednogodišnjeg razdoblja neaktivnosti
do veljače 1999. godine, nije bilo duljih zastoja u postupku, ne može se reći
da je ovrha – sagledavajući je u cjelini – provođena ekonomično i učinkovito,
jer postupak ovrhe novčane tražbine traje već dulje od deset godina, što se ne
može smatrati razumnim rokom. Stoga Ustavni sud smatra da je podnositelju
povrijeđeno pravo na suđenju u razumnom roku zajamčeno člankom 29. stavkom 1.
Ustava Republike Hrvatsk**e.**

Sukladno
navedenom, u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona donijeta je odluka kao
pod točkama I. i II. izreke ove odluke.

6. Temeljem odredbe članka 63. stavka 3. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točkama III. i IV. izreke ove odluke.

Visinu naknade zbog povrede ustavnog prava iz članka
29. stavka 1. Ustava, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakoga
pojedinog slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih
prilika u Republici Hrvatskoj.

7. Predsjednik Općinskog suda u Splitu dužan je
dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme rješenja
o dovršetku ovrhe provedbom posljednje ovršne radnje, odnosno druge odluke
kojom se postupak ovrhe dovršava u skladu s člankom 68. Ovršnog zakona, u roku
od (8) osam dana od dana njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka
roka određenog u točki II. izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku
31. stavcima 4. i 5. Ustavnog zakona.

8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na
odredbama članka 29. Ustavnog zakona.

Broj:
U-IIIA-1128/2004

Zagreb, 2. veljače 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća **dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 21/2005-380