## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2989/2002 od 7. travnja 2004.

### NN 52/2004 (23.4.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-2989/2002 od 7. travnja 2004.

# Ustavni sud Republike Hrvatske

1192

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlu­čiva­nje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, pred­sjednik Vijeća, te suci Marijan Hra­njski,
Mario Kos, Ivan Mrko­njić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u
postupku pokrenutom ustavnom tužbom I. M. iz V. G., koje­g zastupa mr. sc. A.
Š., odvjetnik iz V. G., na sjednici održanoj 7. trav­nja 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Pravodobna i dopuštena ustavna tužba podnijeta je protiv presude Upravnog suda
Republike Hrvatske, broj Us-10433/99 od 11. trav­nja 2002. godine, kojom je
odbijena tužba podnosite­lja u upravnom sporu radi starosne mirovine,
pokrenutom protiv rješe­nja Upravnog vijeća Hrvatskog zavoda za mirovinsko
osigura­nje, Žalbenog vijeća, broj: 9454-Ž, urbroj: 341-99-03/2-99/015681 od
27. rujna 1999. godine.

Navedenim rješe­njem odbijena je žalba izjav­ljena
protiv rješe­nja Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog osigura­nja
radnika Hrvatske, Područne službe u Zagrebu, broj 9454 od 14. siječ­nja 1999.
godine, kojim je podnosite­lju priznato od 1. lip­nja 1998. godine pravo na
starosnu mirovinu na teret Hrvatskog mirovinskog i invalidskog osigura­nja,
prema odredbama Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Makedonije o
socijalnom osigura­nju (»Narodne novine – Međunarodni ugovori«, broj 16/97,
Zakon o potvrđiva­nju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Makedonije
o socijalnom osigura­nju).

2.
Podnosite­lj smatra da su mu navedenom presudom Ustavnog suda Republike
Hrvatske i aktima tijela uprave povrijeđena ustavna prava sadržana u člancima
14. stavku 2., 19., 29. stavku 1., 56.
stavku 1. i 62. Ustava Republike Hrvatske, kao i odredbe članka 3.
Ustava Republike Hrvatske.

U
ustavnoj tužbi podnosite­lj navodi da je sam pribavio podat­ke od Vojne pošte u
Zemunu glede tamo ostvarenog radnog staža, ali da je prvostupa­njsko tijelo
uprave odbilo uzeti te podatke kao vjerodostojne. Smatra da mu je pri odabiru
najpovo­ljnije­g razdob­lja radnog staža uči­njena nepravda, te da nije sporno
da bi najpovo­ljnije razdob­lje za određiva­nje visine mirovinske osnovice
trebalo biti razdob­lje provedeno u službi u bivšoj JNA. Smatra da obrazlože­nje
presude Upravnog suda Republike Hrvatske nije zakonito niti je u skladu s
Ustavom Republike Hrvatske. Navodi da ne bi trebao, zbog raspada bivše JNA,
biti u nepovo­ljnijem položaju od drugih građana Republike Hrvatske kod
izračuna starosne mirovine.

Od Ustavnog suda Republike Hrvatske traže usvaja­nje
ustavne tužbe i ukida­nje osporavane presude i rješe­nja.

*Ustavna tužba nije osnovana.*

3. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona
o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni
tekst, u da­lj­njem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu
ustavnu tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti,
tijela jedinice lokalne i područne (re­gionalne) samouprave ili pravne osobe s
javnim ovlastima, kojim je odlučeno o ­nje­govim pravima i obvezama ili o sum­nji
ili optužbi zbog kaž­njivog djela, povrijeđeno ­ljudsko pravo ili teme­ljna
sloboda zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i
područnu (re­gionalnu) samoupravu.

Ustavni sud, u postupku u povodu ustavne tužbe u
granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku
odlučiva­nja o pravima i obvezama podnosite­lju povrijeđeno ustav­no pravo, pri
čemu se, u pravilu, ne upušta u pita­nje jesu li sudovi pravilno i potpuno
utvrdili či­njenično sta­nje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su
samo one či­njenice od čije­g postoja­nja ovisi ocjena o povredi ustavnog
prava.

4. U upravnom postupku podnosite­lju je priznato
pravo na starosnu mirovinu te mu je u mirovinski staž uračunato vrijeme
provedeno u osigura­nju u Republici Makedoniji, kao i vrijeme provedeno u
svojstvu vojnog osiguranika kao aktivne vojne osobe na službi u bivšoj JNA, uz
staž osigura­nja s povećanim traja­njem u određenim razdob­ljima, te razdob­lje
u kojem je bio osiguran po osnovi radnog odnosa kod Republičkog fonda
mirovinskog i invalidskog osigura­nja radnika Hrvatske, Mirovinska osnovica
podnosite­lju je utvrđena na teme­lju plaća ostvarenih u razdob­lju od 1986. do
1997. godine, kao najpovo­ljnijem obračunskom raz­dob­lju, preračunatim prema
razini plaća iz 1997. godine.

U upravnom sporu odbijena je tužba podnosite­lja uz
obraz­lože­nje Upravnog suda da je upravno tijelo pravilno postupilo odbivši žalbu
podnosite­lja. Upravni sud je ocijenio da su, pri izračunu mirovinske osnovice,
tijela uprave pravilno primijenila odredbe članka 35. Zakona o mirovinskom i
invalidskom osigura­nju (»Narodne novine«, broj 26/83, 5/86, 42/87, 34/89,
57/89, 40/90, 9/91, 26/93, 96/93 i 44/94), odredbe članka 24.a–24.h Zakona o
osnovnim pravima iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja i odredbe članka
14.–20. Statuta Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog osigura­nja radnika
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 31/83, 47/83, 53/85, 14/86, 23/86, 52/86,
32/89, 48/89, 57/89, 58/90, 21/92 i 116/93).

5.
Analizom navoda iz ustavne tužbe i osporenih odluka, Ustavni sud Republike
Hrvatske je utvrdio da su upravni postupak i upravni spor provedeni u skladu s
odgovarajućim odredbama Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«,
broj 53/91 i odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-248/1994 u
»Narodnim novinama«, broj 103/96) i Zakona o upravnim sporovima (»Narodne
novine«, broj 53/91, 91/92 i 112/99), da je primije­njeno odgovarajuće
materijalno pravo, te da podnosite­lju nisu povrijeđena ustavna prava.

Prava iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja za
kate­goriju vojnih osiguranika ustanov­ljena su posebnim Zakonom o mirovinskom
i invalidskom osigura­nju vojnih osiguranika. Kako u vrijeme dok je bio
djelatna vojna osoba podnosite­lj nije bio osiguranik prema odredbama Zakona o
osnovnim pravima iz mirovinskog i invalidskog osigura­nja to se odredbe Zakona
o mirovinskom i invalidskom osigura­nju i Zakona o osnovnim pravima iz
mirovinskog i invalidskog osigura­nja o utvrđiva­nju mirovinske osnovice mogu
primijeniti samo u vrijeme u kojem je podnosite­lj bio osiguranik u svojstvu
radnika kod Republičkog fonda mirovinskog i invalidskog osigura­nja radnika
Hrvatske.

Razlozi glede nepostoja­nja reciprociteta između
Fonda za socijalno osigura­nje vojnih osiguranika iz SRJ i RFMIORH u trenutku
utvrđiva­nja visine osnovice deta­ljno su obrazloženi u osporenim upravnim
aktima. Naime, RFMIORH je zatražio podatke od Fonda SRJ, ali nije dobio
odgovor. U drugostupa­njskom uprav­nom rješe­nju navedeno je da se zahtjevu
podnosite­lja ne može udovo­ljiti, ali da će se o eventualnom povo­ljnijem
izračunu mirovinske osnovice moći odlučiti kada se uspostavi službena
komunikacija između Hrvatskog zavoda za mirovinsko osigura­nje i Fonda za socijalno
osigura­nje vojnih osiguranika iz SRJ.

Osporena presuda i rješe­nja tijela uprave donijeti
su pravilnom primjenom zakonskih odredbi kojima su uređeni odnosi iz
mirovinskog i invalidskog osigura­nja. Zakonom o osnovnim pravima iz
mirovinskog i invalidskog osigura­nja propisano je da se osiguranicima čija su
prava re­gulirana odredbama ovog Zakona (članci 18.–20.) u staž osigura­nja
računa i vrijeme za koje su bili osigurani u mirovinskom i invalidskom osigura­nju
u svojstvu vojnog osiguranika, te je tako podnosite­lju pravilno vrijeme
provedeno u službi u bivšoj JNA uračunato u ukupan mirovinski staž na teme­lju
koje­g je ostvario pravo na prijevremenu starosnu mirovinu. Međutim, navedenim
zakonima koji se odnose na mirovinsko i invalidsko osigura­nje radnika nije
predviđena mogućnost da bi se i plaće ostvarene u razdob­lju službe u bivšoj
JNA mogle uzeti u obzir za izračun mirovinske osnovice.

U upravnom postupku je nespornim utvrđeno da je podno­site­lju
utvrđeno, od strane makedonskog nosite­lja socijalnog osigura­nja, vrijeme
osigura­nja od 6. rujna 1960. godine do 31. kolovoza 1961. godine odnosno
vrijeme u traja­nju od 11. mjeseci i 25 dana. S obzirom da je taj staž kraći od
12 mjeseci, na teme­lju članka 22. Ugovora između Republike Hrvatske i Republike
Makedonije o socijalnom osigura­nju on pada na teret Republike Hrvatske, što
je, pravilno, u upravnom postupku i utvrđeno.

6. Opće načelo jednakosti, zajamčeno člankom 14.
Ustava, koje podnosite­lj navodi u ustavnoj tužbi, jamči svakomu sva prava i
slobode bez ikakve diskriminacije na bilo kojoj osnovi, dakle, pruža jamstvo
svima da su pred zakonom jednaki i da su svi ovlašteni, bez diskriminacije na
jednaku pravnu zaštitu.

Ocje­njujući razloge ustavne tužbe sa stajališta
članka 14. stav­ka 2. Ustava, Sud je utvrdio da u konkretnom slučaju ustavno
pravo jednakosti pred zakonom nije povrijeđeno. Podnosite­lj nije naveo
relevantne razloge koji bi ukazivali da je u provedenom sudskom postupku, pred
Upravnim sudom Republike Hrvatske, bilo postupovnih povreda koje bi mogle
dovesti do povreda ­nje­govih ustavnih prava. Sud je obrazložio stajalište
iznijeto u presudi, za koje je nedvojbeno da nije pos­ljedica proizvo­ljnog
tumače­nja i primjene materijalnog prava, te da nije protivna usta­ljenoj
praksi. U tom postupku i u osporenoj presudi o pravima podnosite­lja nije
odlučivano samovo­ljno.

7.
Člankom 19. stavkom 2. zajamčena je sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih
akata upravnih vlasti tijela koja imaju javne ovlasti.

Tijekom ustavnosudskog postupka, Ustavni sud je
utvrdio da podnosite­lju, u konkretnom slučaju, nije povrijeđeno navedeno
ustavno pravo. Naime, u konkretnom slučaju podnosite­lj je, neza­dovo­ljan
rješe­njima upravnih tijela, pokrenuo upravni spor pred nadležnim sudom, a
Upravni sud je, provodeći kontrolu zakonitosti pojedinačnih akata, o tužbi
podnosite­lja meritorno odlučio. Ocijenivši da je či­njenično sta­nje pravilno
utvrđeno, da je pravil­no primije­njeno materijalno pravo, te da nema povrede
odredbi materijalnog prava, Upravni sud je, odbijajući tužbu podnosite­lja, za
svoja utvrđe­nja dao jasne razloge, očitovavši se pritom o svim navodima
podnosite­ljeve tužbe.

8. Podnosite­lju nije povrijeđeno ustavno pravo na
pravično suđe­nje pred zakonom ustanov­ljenim neovisnim i nepristranim sudom
(članak 29. stavak 1. Ustava) jer je o ­nje­govoj tužbi odlučivao za to nadležni
sud, u skladu s odgovarajućim zakonskim odredbama.

9. Osporenom presudom i rješe­njima upravnih tijela
podno­site­lju nije povrijeđeno niti ustavno pravo zajamčeno člankom 56.
stavkom 1. (»Pravo zaposlenih i članova ­njihovih obite­lji na socijalnu
sigurnost i socijalno osigura­nje uređuje se zakonom i kolektivnim ugovorom«)
niti ustavno pravo zajamčeno člankom 62. Ustava.

10. Na odredbama članaka 3. i 19. stavka 1. Ustava ne
može se teme­ljiti ustavna tužba, u smislu članka 62. Ustavnog zakona.

11. Stoga je, na teme­lju odredbi članaka 73. i 75.
Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

12. Odluka o objavi ove odluke teme­lji se na odredbi
članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona.

Broj:
U-III-2989/2002
Zagreb, 7. trav­nja 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 52/2004-1192