### NN 32/2024 (15.3.2024.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4191/2022 od 1. veljače 2024.

Ustavni sud Republike Hrvatske

503

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Ingrid Antičević Marinović, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Snježana Bagić, Mario Jelušić, Rajko Mlinarić i Miroslav Šumanović, članovi Vijeća, u postupku koji su ustavnom tužbom pokrenuli Vlado Zec i Đurđica Zec, oboje iz Zagreba, koje zastupa Sandra Marković, odvjetnica u Zajedničkom odvjetničkom uredu Marković, Grbavac, Gliha, sa sjedištem u Zagrebu, na sjednici održanoj 1. veljače 2024. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja u odnosu na prigovor zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01., 76/10. i 5/14.).

II. Županijski sud u Slavonskom Brodu, Stalna služba u Požegi dužan je u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od jednog (1) mjeseca, računajući od prvog idućeg dana nakon objave ove odluke u »Narodnim novinama«, donijeti posebno rješenje o troškovima kaznenog postupka, donošenje kojega je predvidio izrekom svoje presude broj: K-4/2011-146 od 24. siječnja 2017.

III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02.), podnositeljima ustavne tužbe Vladi Zecu iz Zagreba, Čerinina 4 i Đurđici Zec iz Požege, Dubrovačka 115, određuje se primjerena naknada zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava u iznosu od 4.080,00 eura svakome.

IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja Ministarstvu pravosuđa i uprave Republike Hrvatske za njezinu isplatu.

V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

VI. U preostalom dijelu ustavna tužba se odbija.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Pravodobnu i dopuštenu ustavnu tužbu podnijeli su Vlado Zec iz Zagreba i Đurđica Zec iz Požege (u daljnjem tekstu: podnositelji; odnosno, po potrebi: podnositelj ili podnositeljica), koje zastupa Sandra Marković, odvjetnica u Zajedničkom odvjetničkom uredu Marković, Grbavac, Gliha, sa sjedištem u Zagrebu.

1.1. Ustavna tužba podnesena je u povodu: presude Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: I Kž-404/2017-14 od 23. veljače 2022. (u daljnjem tekstu: drugostupanjska presuda) i presude Županijskog suda u Slavonskom Brodu, Stalne službe u Požegi (u daljnjem tekstu: prvostupanjski sud) broj: K-4/2011-146 od 24. siječnja 2017. (u daljnjem tekstu: prvostupanjska presuda).

1.2. Za potrebe ustavnosudskog postupka Ustavni sud je na temelju članka 69. alineje 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon) pribavio spis prvostupanjskog suda broj: K-4/2011.

II. ČINJENICE I OKOLNOSTI PREDMETA

2. Na temelju knjigovodstveno-financijskog vještačenja i pribavljene dokumentacije Županijsko državno odvjetništvo u Požegi (u daljnjem tekstu: ŽDO) podnijelo je 24. ožujka 2006. Istražnom centru Županijskog suda u Požegi istražni zahtjev protiv podnositelja radi predmetnog kaznenog djela.

Nakon što je sudac istrage 2. lipnja 2006. ispitao podnositelje, donio je istoga dana rješenje o provođenju istrage protiv njih za predmetno kazneno djelo.

Nalogom od 7. srpnja 2006. sudac istrage naložio je provođenje knjigovodstvenog vještačenja.

ŽDO podnijelo je 6. rujna 2006. istražnom sucu zahtjev za proširenje istrage protiv podnositelja glede daljnjih kaznenih djela za koja su terećeni.

ŽDO podnijelo je 18. rujna 2006. istražnom sucu zahtjev za određivanje privremene mjere osiguranja zabrane podnositeljima da otuđe ili opterete nekretnine u svojem vlasništvu. Rješenje kojim je to zabranjeno doneseno je 22. rujna 2006.

Sudac istrage ispitao je podnositelje 26. rujna 2006. te je sljedećeg dana donio rješenje o proširenju istrage protiv njih.

Podnositelj je 28. rujna 2006. podnio žalbu protiv rješenja o privremenoj mjeri osiguranja. Ta žalba odbijena je rješenjem od 4. listopada 2006.

Nalogom od 5. listopada 2006. sudac istrage naložio je dopunu knjigovodstvenog vještačenja s obzirom na proširenje istrage.

Dopisom od 23. listopada 2006. vještakinja je tražila suca istrage da joj dostavi dokumentaciju relevantnu za vještačenje.

Na ročištu održanom 12. ožujka 2007. istražni sudac saslušao je svjedokinju te je nakon toga istoga dana dostavio traženu dokumentaciju vještakinji.

Sudac istrage ispitao je 30. ožujka 2007. četiri svjedokinje.

Sudac istrage poslao je 31. srpnja 2007. požurnicu vještakinji, a 28. kolovoza 2007. ga je vještakinjina kolegica obavijestila o bolesti zbog koje vještakinja neće moći obaviti predmetno vještačenje u „dogledno vrijeme«.

Dopisom od 12. studenoga 2007. vještakinja je tražila suca istrage da joj dostavi daljnju dokumentaciju relevantnu za vještačenje.

Po dostavljanju dokumentacije vještakinja je 19. prosinca 2007. dostavila istražnom sucu nalaz i mišljenje.

ŽDO je po zaprimljenom nalazu i mišljenju 14. siječnja 2008. podnijelo zahtjev za proširenje istrage protiv podnositelja za daljnja kaznena djela.

Sudac istrage ispitao je podnositelja 14. siječnja 2008., a podnositeljicu sljedećeg dana te je 15. veljače 2008. donio rješenje o proširenju istrage protiv njih.

Podnositelj je 20 veljače 2008. podnio žalbu protiv tog rješenja, a ta žalba odbijena je rješenjem od 28. veljače 2008.

Na ročištu održanom 26. ožujka 2008. istražni sudac saslušao je dva svjedoka, na ročištu održanom 8. travnja 2008. jednog svjedoka, na ročištu održanom 16. travnja 2008. istražni sudac saslušao je podnositelja i dva svjedoka, a na ročištu održanom 29. travnja 2008. saslušao je podnositeljicu.

Dopisom od 6. kolovoza 2008. istražni sudac tražio je vještakinju dopunsko očitovanje na nalaz i mišljenje, koje je vještakinja dostavila 8. kolovoza 2008.

Nakon završene istrage, sudac istrage je dopisom od 21. kolovoza 2008. dostavio ŽDO-u spis na odluku.

ŽDO podnijelo je 15. rujna 2008. optužnicu Županijskom sudu u Požegi, a podnositelji su prigovore protiv nje podnijeli 30. rujna 2008. Ti prigovori odbijeni su rješenjem od 5. prosinca 2008.

Na glavnoj raspravi održanoj 19. siječnja 2010. podnositelji su se izjasnili o krivnji.

Rješenjem od 1. ožujka 2011. suca ovlaštenog obavljati poslove sudske uprave spis je preraspoređen drugom sucu u rad.

Na glavnoj raspravi održanoj 30. prosinca 2011. podnositelji su se izjasnili o krivnji, na glavnoj raspravi održanoj 28. veljače 2012. saslušano je četvero svjedoka, na glavnoj raspravi održanoj 27. ožujka 2012. saslušana su tri svjedoka i vještakinja, a na glavnoj raspravi održanoj 18. svibnja 2012. saslušana su dva svjedoka.

Glavna rasprava zakazana za 13. studenoga 2013. odgođena je na zamolbu ŽDO-a, a ona od 12. prosinca 2013. odgođena je uslijed nedolaska podnositeljice zbog dokumentiranih zdravstvenih razloga. Na potonjem ročištu zamjenik ŽDO-a priložio je podnesak kojim je odustao od točaka 2., 4. i 5. optužnice.

Glavna rasprava od 16. siječnja 2014. odgođena je uslijed nedolaska podnositeljičine braniteljice (zakonski obvezna obrana branitelja).

Na glavnoj raspravi održanoj 14. veljače 2014. zamjenik ŽDO-a pročitao je izmijenjenu optužnicu, nakon čega je sud usvojio prijedlog podnositelja dodijelio im rok od 15 dana za očitovanje na izmijenjenu optužnicu.

Na glavnoj raspravi održanoj 11. ožujka 2014. usvojen je prijedlog podnositelja da novi vještak provede novo knjigovodstveno-financijsko vještačenje. Isto je naloženo nalogom od 16. travnja 2014. Sud je vještaku poslao požurnicu 16. listopada 2014., a dopisom od 19. siječnja 2015. obaviješten je da vještak radi kod novog poslodavca, nakon čega je sud sljedećeg dana donio novi (s time usklađeni) nalog o provedbi vještačenja.

Nalaz i mišljenje vještaka sud je primio 9. travnja 2015. te je nakon toga 2. lipnja 2015, održao pripremno ročište, a 10. srpnja 2015. raspravu na kojoj je pročitao iskaze sedmero svjedoka i iskaz prethodne vještakinje, nakon čega je izvršeno ispitivanje novog vještaka.

Nakon rasprave održane 28. rujna 2015., na kojoj je upoznao stranke sa svojom namjerom, sud je nalogom od 26. listopada 2015. odredio novo vještačenje po trećem vještaku te je nalaz i mišljenje vještaka zaprimio 14. prosinca 2015., nakon čega je vještak saslušan na raspravi od 28. prosinca 2015., pri čemu je zatražio dodatnu dokumentaciju za odgovore na pojedina pitanja.

Nakon dostavljanja te dokumentacije, vještak je 8. ožujka 2016. dostavio dopunski nalaz i mišljenje.

Na ročištu od 15. ožujka 2016. sud je izvanraspravno saslušao medicinskog vještaka radi utvrđivanja podnositeljeve raspravne sposobnosti, koji je izočnost opravdavao medicinskom dokumentacijom. Vještak je zaključio da je podnositelj raspravno sposoban.

Rasprava od 22. ožujka 2016. odgođena je uslijed nedolaska podnositelja, koji je taj nedolazak opravdavao poslanom medicinskom dokumentacijom, kao i rasprava od 13. svibnja 2016., izostanak s koje je podnositelj opravdavao bolničkim liječenjem.

Na ročištu od 23. svibnja 2016. sud je izvanraspravno saslušao medicinskog vještaka radi utvrđivanja raspravne sposobnosti podnositelja. Vještak je zaključio da bi podnositelju trebala pošteda od suđenja u trajanju do dva mjeseca.

Na raspravi od 27. rujna 2016. sud je pročitao zapisnike o saslušavanju sedmero svjedoka i tri vještaka te dopunski saslušao trećeg vještaka, kojem je naložio dopunu vještačenja, koja je sudu dostavljena 20. listopada 2016.

Na raspravi od 28. listopada 2016. sud je saslušao vještaka, nakon čega je zamjenik ŽDO-a izmijenio optužnicu.

Na raspravi od 16. prosinca 2016. podnositelji su iznijeli svoje obrane.

Rasprava je završena 24. siječnja 2017., nakon čega je istoga dana donesena i objavljena prvostupanjska presuda, u kojoj je navedeno da će se o visini troškova postupka, koje će podnositelji solidarno podmiriti, odlučiti posebnim rješenjem.

Žalbe (i njihove dopune) protiv prvostupanjske presude podnijeli su: podnositelj po branitelju i osobno (22. svibnja 2017.), podnositelj po branitelju (dopuna od 24. svibnja 2017.) i podnositeljica 5. lipnja 2016., nakon čega je spis predmeta uz dopis od 12. srpnja 2017. poslan Vrhovnom sudu.

Drugostupanjska presuda donesena je 23. veljače 2022., nakon čega je podnositeljima dostavljena 20. lipnja 2022.

2.1. Drugostupanjskom presudom, u povodu žalbi podnositelja, a po službenoj dužnosti, preinačen je osuđujući dio prvostupanjske presude: u odluci o djelomičnoj uvjetnoj osudi na način da se od kazne zatvora u trajanju jedne godine i jednog mjeseca, na koju je podnositelj osuđen, izvršava šest mjeseci kazne zatvora, a dio kazne u trajanju sedam mjeseci se neće izvršiti ako podnositelj u roku od tri godine ne počini novo kazneno djelo, s time da vrijeme provjeravanja u odnosu na uvjetovani dio kazne počinje teći od pravomoćnosti presude; i u odluci o oduzimanju imovinske koristi na način opisan u izreci te presude (točka I. izreke), dok su žalbe podnositelja odbijene kao neosnovane te je u pobijanom, a nepreinačenom dijelu potvrđena prvostupanjska presuda (točka II. izreke).

Podnositelji su prvostupanjskom presudom proglašeni krivima za počinjenje kaznenog djela zlouporabe povjerenja u gospodarskom poslovanju iz članka 246. stavka 2. Kaznenog zakona (»Narodne novine« broj 125/11., 144/12., 56/15., 61/15. – ispravak) te je podnositelj osuđen na kaznu zatvora u trajanju od jedne godine i jedan mjesec, nakon čega mu je izrečena djelomična uvjetna osuda na način da se od kazne na koju je optuženi osuđen ima izvršiti šest mjeseci, a dio kazne u trajanju od sedam mjeseci se neće izvršiti ako u vremenu provjeravanja od tri godine ne počini novo kazneno djelo, time da rok provjeravanja počinje teći od izdržane kazne, dok je podnositeljica osuđena na kaznu zatvora u trajanju od jedne godine, a izrečena joj je pri tome uvjetna osuda tako da kazna zatvora neće biti izvršena ako u roku od tri godine ne počini novo kazneno djelo. Od podnositelja je oduzeta imovinska korist ostvarena predmetnim kaznenim djelom te im je naloženo solidarno podmiriti troškove kaznenog postupka, o čijoj visini će predsjednik vijeća donijeti posebno rješenje. U odnosu na ostala kaznena djela optužba protiv podnositelja je odbijena.

2.2. Ostale iz aspekta navoda ustavnih tužbi podnositelja bitne činjenice i okolnosti predmeta vezane uz navodne povrede njihovih ustavnih prava bit će iznesene pri razmatranju pojedinih od tih aspekata.

III. PRIGOVORI PODNOSITELJA

3. U ustavnoj tužbi podnositelji ističu povrede prava zajamčenih člankom 29. stavcima 1. i 2. alinejama 2. i 3., člankom 31. stavkom 1. i člankom 48. stavkom 1. Ustava te člankom 6. stavcima 1. i 3. točkama b) i c), člankom 7. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02. 1/06. i 13/17.; u daljnjem tekstu: Konvencija) i člankom 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju.

3.1. Obrazlažući navedene povrede podnositelji, u bitnome, prigovaraju nedostatnom obrazloženju presuda te navode da se presude temelje na očiglednoj činjeničnoj pogrešci koju je počinio prvostupanjski sud, a prihvatio drugostupanjski, ističući da je bila riječ o situaciji u kojoj su se nalazi i mišljenja vještaka smatrali ključnim dokazom. Nadalje navode da su u postupku provedena tri knjigovodstvena vještačenja po tri različita vještaka i nekoliko njihovih dopuna i usuglašavanja jer su druga dva vještaka utvrdili nepravilnosti u izradi nalaza i mišljenja prve vještakinje, a sudovi su svoje presude utemeljili na njezinom nalazu i mišljenju. U tom pogledu nadalje, u bitnome, navode:

»Dva vještaka koja je odredio sud, svjedoci čija svjedočenja su citirana u ovoj ustavnoj tužbi i koji nemaju nikakvog interesa zastupati interese obrane, isticali su kako vještačenje provedeno po vještakinji ... zahtjeva doradu, jer se temelji na pogrešnoj metodi izračuna kojom je utvrđena manja dobit a veći gubici i na temelju čega je onda izvučen pogrešan zaključak.

Prvostupanjski sud nije se očitovao zašto ne prihvaća vještačenja po vještacima (...) i iskaze navedenih svjedoka. Jednostrano je prihvatio nalaz i mišljenje vještakinje ... bez ikakvog objašnjenja. Sve to podnositelji su ukazivali i u svojim žalbama. Drugostupanjski sud na to nije dao odgovor.

To je ozbiljan nedostatak u načinu na koji su sudovi ocjenjivali dokaze i kojim su odbili podnositeljeve prigovore na dokazna sredstva. Drugim riječima, arbitrarno su i bez odgovarajućeg obrazloženja prihvatili taj vještački nalaz kao dokaz protiv podnositelja. Prigovori podnositelja potkrijepljeni su drugim vještačkim nalazima po vještacima koje je odredio sud, kao i iskazima svjedoka renomiranih ekonomista, koji nemaju nikakvog interesa niti potrebe lažno svjedočiti u korist podnositelja. Oni su iskazivali po pravilima struke, kako kaže prvostupanjski sud ‘o financijskim tijekovima’, pri čemu su smatrali da provedeno knjiženje treba rekonstrukciju, no jasno su iskazivali da je ono bilo u skladu s tadašnjom praksom i da za društvo nije nastupila nikakva šteta. Uz to su naveli brojne ozbiljne prigovore na metodu izrade nalaza i mišljenja vještakinje ... i podataka koji iz njezinog nalaza proizlaze. Kraj takvih okolnosti sudovi su trebali obrazložiti zašto prednost daju takvom nalazu i mišljenju. To nisu učinili.

Jedini zaključak koji se može na temelju takvog ‘suđenja’ izvući jest da su dokazi na kojima se temelji osuda podnositelja bili nedostatno i pogrešno ocijenjeni, a dokazi koji su im išli u prilog nisu prihvaćeni bez ikakvog obrazloženja. Proizvoljno utvrđivanje činjenica i ocjena dokaza u konkretnom slučaju dovelo je do povrede prava na pravično suđenje (...)«.

3.2. Podnositelji prigovaraju i tome da su razni sudovi vodili više kaznenih postupaka protiv njih o praktički istovrsnim kaznenim djelima, obuhvaćenim istim razdobljem izvršenja (sva navodno počinjena na štetu »Kamen Ingrada«) te da zadnjih desetak godina nisu imali mogućnost kvalitetno se pripremiti za obranu, a isto tako i financirati obrane, koje su umjesto plaćanja jedne naknade i troškova vještačenja dovele do nezamislivo visokih troškova koje nisu bili u stanju financirati, a više su puta predlagali spajanje svih postupaka u jedan. Nadalje u tom pogledu, u bitnome, navode:

»Osim toga u 2016. godini zbog intenziteta zakazivanih rasprava u navedenim predmetima zdravlje prvopodnositelja je toliko narušeno da se u jednom od postupaka provelo i vještačenje njegove rasprave sposobnosti, a došlo je i do njegove hospitalizacije.

Drugopodnositeljica ustavne tužbe supruga je prvopodnositelja i imaju mlt. zajedničko dijete.

U ovakvim okolnostima podnositelji nisu imali mogućnost pripremati se za raspravu, pa čak ni branitelj koji je angažiran u više predmeta nije bio u mogućnosti kvalitetne pripreme za rasprave. Riječ je o spisima koji se sastoje od više tisuća stranica.«

3.3. Povredu načela da nema kaznenog djela bez zakona podnositelji obrazlažu time da nisu postupili nezakonito jer je prema iskazima svjedoka (eksperata) u relevantno vrijeme postojala praksa koja je tolerirala upravo onakvo knjiženje kakvo je u „Kamen-Ingradu« u relevantno vrijeme i učinjeno pa stoga nisu mogli razumno predvidjeti u relevantno vrijeme da preuzimaju rizik da budu optuženi i osuđeni za predmetno kazneno djelo. Nadalje u tom pogledu, u bitnome, navode:

»... Osim toga, odluku o isplati dividende donijela je skupština društva. Za postojanje kaznenog djela iz članka 246. KZ-a, potrebno je povrijediti dužnost zaštite tuđih imovinskih interesa. Odredbama Zakona o trgovačkim društvima propisano je da je u nadležnosti skupštine društva, a ne uprave, donošenje odluke o isplati dividende. Stoga podnositelji, kao članovi uprave društva u to vrijeme, nisu mogli odgovarati za radnje koje su u nadležnosti skupštine.«

3.4. Podnositelji ističu i povredu prava na suđenje u razumnom roku jer je predmetni kazneni postupak protiv njih trajao gotovo 16 godina, a povredu prava vlasništva obrazlažu time što je u prvostupanjskoj presudi navedeno da će se posebnim rješenjem odlučiti o troškovima postupka, ali to nije učinjeno.

3.5. Podnositelji zaključno traže nadoknadu troška sastavljanja ustavne tužbe (5.000,00 kuna + PDV).

3.6. Posebnim podneskom od 19. listopada 2022. podnositelji su predložili odgodu »izvršenja kazne zatvora« do okončanja ustavnosudskog postupka.

IV. OCJENA USTAVNOG SUDA

4. Polazeći od prigovora podnositelja te okolnosti razmatranog slučaja, Ustavni sud je ustavnim tužbama podnositelja smatrao potrebnim pristupiti sa stajališta eventualne povrede prava zajamčenih člancima Ustava odnosno Konvencije navedenim u točkama 4.1. i 4.2. obrazloženja ove odluke.

4.1. Mjerodavne odredbe Ustava glase:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da (...) sud pravično i u razumnom roku odluči (...) o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

U slučaju sumnje ili optužbe zbog kažnjivog djela osumnjičenik, okrivljenik ili optuženik ima pravo:

(...)

– da ima odgovarajuće vrijeme i mogućnost za pripremu obrane,

(...)«

»Članak 31.

Nitko ne može biti kažnjen za djelo koje prije nego je počinjeno nije bilo utvrđeno zakonom ili međunarodnim pravom kao kazneno djelo, niti mu se može izreći kazna koja nije bila određena zakonom. (...)

(...)«

4.2. Mjerodavne odredbe Konvencije glase:

»Članak 6.

PRAVO NA POŠTENO SUĐENJE

1. (...) u slučaju podizanja optužnice za kazneno djelo protiv njega svatko ima pravo da (...) sud pravično (...) i u razumnom roku ispita njegov slučaj. (...)

(...)

3. Svatko optužen za kazneno djelo ima najmanje sljedeća prava:

(...)

b) da ima odgovarajuće vrijeme i mogućnost za pripremu svoje obrane;

(...)

Članak 7.

NEMA KAZNE BEZ ZAKONA

1. Nitko ne može biti proglašen krivim za kazneno djelo počinjeno činom ili propustom koji, u času počinjenja, po unutarnjem ili po međunarodnom pravu nisu bili predviđeni kao kazneno djelo. (...)

(...)«

A. Pravo na suđenje u razumnom roku

(i) dopuštenost ustavne tužbe

5. U glavi VI. (članci 63. – 70.) Zakona o sudovima (»Narodne novine« broj 28/13., 33/15., 82/15., 67/18. i 21/22., u daljnjem tekstu: ZoSud/13) pod nazivom »Zaštita prava na suđenje u razumnom roku« propisan je model zaštite prava na suđenje u razumnom roku.

6. U skladu sa stajalištem Ustavnog suda iz rješenja broj: U-IIIA-322/2014 od 23. prosinca 2014. (»Narodne novine« broj 8/15.) jedna od pretpostavki za dopuštenost ustavne tužbe podnesene na temelju članka 63. Ustavnog zakona zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku jest ta da je podnositelj prethodno koristio dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

6.1. U odluci broj: U-IIIA-7473/2022 od 27. lipnja 2023. Ustavni sud je, imajući u vidu utvrđenje Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) da zakonodavni model propisan ZoSud-om/13 nije u skladu s člankom 13. Konvencije (v. t. 5. obrazloženja te odluke), zauzeo stajalište da se korištenje dopuštenog pravnog sredstva protiv nerazumne duljine postupka prije podnošenja ustavne tužbe neće zahtijevati od podnositelja u slučaju kada Ustavni sud ocijeni da postupak u trenutku podnošenja ustavne tužbe a priori nerazumno dugo traje.

6.2. Ustavni sud utvrđuje da je predmetni kazneni postupak a priori nerazumno dugo trajao. Naime, od 2. lipnja 2006., kao dana donošenja rješenja o provođenju istrage, do 20. lipnja 2022., kao dana zaprimanja drugostupanjske presude, postupak je trajao više od šesnaest (16) godina.

7. Imajući u vidu okolnosti konkretnog slučaja, ocjena je Ustavnog suda da podnositelji nisu bili dužni prethodno koristiti dopušteno pravno sredstvo protiv nerazumne duljine postupka.

8. Budući da je kazneni postupak a priori nerazumno dugo trajao, Ustavni sud utvrđuje da je ustavna tužba u konkretnom slučaju dopuštena i u tom dijelu te će razmotriti njezinu osnovanost.

(ii) osnovanost ustavne tužbe

9. Ustavni sud ponavlja da se razumnost duljine postupka uvijek mora procjenjivati u svjetlu okolnosti konkretnog slučaja prema sljedećim kriterijima: složenost predmeta, ponašanje podnositelja i mjerodavnih tijela, te važnost predmeta postupka za podnositelja.

1) Duljina sudskog postupka

10. Kazneni postupak pokrenut je 2. lipnja 2006., a okončan je 20. lipnja 2022., kada je podnositeljima dostavljena drugostupanjska presuda, osim u dijelu koji se tiče troškova kaznenog postupka jer je prvostupanjskom presudom podnositeljima naloženo solidarno podmiriti te troškove, o čijoj visini će predsjednik vijeća donijeti posebno rješenje, ali nakon toga to rješenje nije doneseno.

Dakle, predmetni kazneni postupak je glede merituma trajao ukupno 16 (šesnaest) godina i 18 (osamnaest) dana, a u pogledu odluke u troškovima do dana donošenja ove odluke Ustavnog suda još nije okončan.

2) Složenost sudskog predmeta

11. Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju radi o relativno složenom predmetu.

3) Postupanje nadležnih sudova

12. U postupanju je bilo nekoliko duljih zastoja. Tako je dopisom od 23. listopada 2006. vještakinja tražila suca istrage dostavu dokumentacije relevantne za vještačenje, što je on učinio tek 12. ožujka 2007. Nadalje, poslije glavne rasprave održane 19. siječnja 2010. sljedeća glavna rasprava zakazana je nakon gotovo dvije godine (30. prosinca 2011.). Nakon glavne rasprave održane 18. svibnja 2012. sljedeća glavna rasprava zakazana je za 13. studenoga 2013., ali je odgođena na zamolbu ŽDO-a, za 12. prosinca 2013. Na glavnoj raspravi održanoj 11. ožujka 2014. usvojen je prijedlog podnositelja da novi vještak provede novo knjigovodstveno-financijsko vještačenje. Isto je naloženo tek nakon više od tri mjeseca, nalogom od 16. travnja 2014. Sud je vještaku poslao požurnicu 16. listopada 2014., a dopisom od 19. siječnja 2015. obaviješten je da vještak radi kod novog poslodavca, nakon čega je sud sljedećeg dana donio novi (s time usklađeni) nalog o provedbi vještačenja. Nalaz i mišljenje vještaka sud je primio 9. travnja 2015. Usprkos iznimno dugom neučinkovitom trajanju prvostupanjskog postupka, žalbeni postupak trajao je preko četiri i pol godine.

Kao što je prethodno već navedeno, sud još nije donio posebno rješenje o visini troškova kaznenog postupka, koje se obvezao donijeti prvostupanjskom presudom, kojom je podnositelje obvezao na solidarno snošenje tih troškova.

4) Ponašanje podnositelja ustavne tužbe

13. Ustavni sud ocjenjuje da su podnositelji donekle pridonijeli duljini trajanja kaznenog postupka razlozima koji se ne mogu staviti na teret sudu (izostanci s pojedinih rasprava, među ostalim i zbog zdravstvenih razloga).

14. Imajući u vidu ukupno trajanje kaznenog postupka i činjenicu da on dijelom (glede visine troškova) još uvijek nije okončan, te da podnositelji nisu znatnije doprinijeli njegovoj duljini, Ustavni sud ocjenjuje da je, usprkos relativnoj složenosti razmatranog predmeta, podnositeljima povrijeđeno pravo da sud u razumnom roku odluči o njihovim pravima i obvezama, zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Izreka odluke i nalog predsjedniku nadležnog suda

15. Utvrdivši da je ustavna tužba osnovana, u smislu članka 63. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona donesena je odluka kao u točkama I. i II. izreke.

Na temelju članka 31. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona određuje se da je predsjednik prvostupanjskog suda dužan dostaviti Ustavnom sudu pisanu obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke u roku od osam (8) dana od dana njezine otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II. izreke ove odluke.

16. U skladu s člankom 63. stavkom 3. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u točkama III. i IV. izreke.

Ustavni sud utvrđuje visinu naknade zbog povrede ustavnog prava na suđenje u razumnom roku uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog predmeta, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u Republici Hrvatskoj.

17. Odluka o objavi temelji se na članku 29. Ustavnog zakona (točka V. izreke).

B. Pogrešno i nepotpuno utvrđeno činjenično stanje,
 ocjena dokaza, primjena prava i nedostatno obrazloženje osporenih presuda

18. Podnositelji se u dijelovima ustavne tužbe žale na utvrđenje činjenica, ocjenu dokaza, primjenu prava i nedostatno obrazloženje osporenih presuda.

18.1. Ustavni sud ističe da je sadržaj ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava ograničen na postupovna jamstva pravičnog suđenja. Nije zadaća Ustavnog suda utvrđivati činjenice i tumačiti pravo u konkretnim sudskim predmetima nego je to prvenstveno zadaća redovnih sudova. U suprotnom, Ustavni sud djelovao bi kao sud trećeg ili četvrtog stupnja i ne bi poštivao ustavna ograničenja koja su nametnuta njegovu djelovanju.

Zadaća Ustavnog suda ograničena je na ispitivanje je li postupak, kao cjelina, uzevši u obzir i način na koji su dokazi pribavljeni, vođen na način koji je podnositeljima osigurao pravično suđenje.

18.2. U odnosu na prigovor pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja Ustavni sud primjećuje da je prvostupanjski sud dao dovoljno obrazloženje za svoja činjenična utvrđenja i ocjenu dokaza, te se to obrazloženje ni po čemu ne može smatrati arbitrarnim na način da bi to moglo dovesti do povrede prava podnositelja na pravično suđenje. Isto tako, žalbeni sud adresirao je sve relevantne navode podnositelja iz žalbi na prvostupanjsku presudu, te u pogledu utvrđenja činjenica i ocjene dokaza prihvatio zaključke prvostupanjskog suda. Sudovi su također dali dostatno obrazloženje za svoja utvrđenja o krivnji podnositelja za predmetna kaznena djela i zašto su dokazi koji potvrđuju optužbu dostatni i prihvatljivi.

18.3. U odnosu na prigovor nepravilne primjene prava, Ustavni sud primjećuje da nema nikakvih naznaka da bi u tom smislu odluke sudova bile arbitrarne ili očito nepravilne.

18.4. Stoga Ustavni sud utvrđuje da su prethodno razmatrani prigovori podnositelja neosnovani.

18.5. Ustavni sud se pri tome smatra potrebnim posebno dodatno osvrnuti samo na neosnovanost prigovora podnositelja glede (ne)usuglašenosti nalaza i mišljenja troje vještaka u predmetnom kaznenom postupku. Naime, suprotno takvom stajalištu podnositelja, u obrazloženju drugostupanjske presude su navedeni iscrpni dostatni ustavnopravno prihvatljivi razlozi u tom pogledu (v. točku 10. /s dijelom njezinih podtočki/ obrazloženja te presude), s kojima podnositelji, uostalom, uopće ne polemiziraju u ustavnoj tužbi.

C. Odgovarajuće vrijeme i mogućnost
 za pripremu obrane

19. Podnositelji prigovaraju i da nisu imali na raspolaganju odgovarajuće vrijeme i mogućnost za pripremu obrane.

Ustavni sud ocjenjuje prigovore podnositelja u tom dijelu paušalnim i neosnovanima. Naime, puko apstraktno navođenje problema s kojima se obrana navodno susrela (poput brojeva stranica spisa i paralelno vođenih kaznenih postupaka protiv podnositelja; vidi detaljnije u točki 3.2 obrazloženja ove odluke), bez konkretizacije u odgovarajućem predmetnom kontekstu, samo po sebi ne predstavlja osnovanu argumentaciju za povredu razmatranog prava.

20. Slijedom navedenog, sagledavajući okolnosti konkretnog slučaja kao jedinstvenu cjelinu, Ustavni sud utvrđuje da je postupak koji je prethodio ustavnosudskom postupku vođen na način koji je podnositeljima osigurao to pravo, kao i pravo na pravično suđenje općenito.

21. Stoga je na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno kao u točki VI. izreke.

D. Načelo zakonitosti kaznenih djela

(i) Načelna stajališta

22. Ustavni sud ističe da je načelo zakonitosti kaznenih djela, ugrađeno u članak 31. stavak 1. Ustava i njemu odgovarajući članak 7. Konvencije, bitan element vladavine prava koji treba tumačiti i primjenjivati, kako to proizlazi iz njegovog cilja i namjene, na takav način da se pruži učinkovita zaštita od proizvoljnog progona, osuđivanja i kažnjavanja. U skladu s time, članak 31. stavak 1. Ustava, odnosno članak 7. Konvencije, nije ograničen na zabranu retroaktivne primjene kaznenog prava na štetu okrivljenika, već, općenito govoreći, utjelovljuje načelo da jedino zakon može opisati kazneno djelo i propisati kaznu (nullum crimen, nulla poena sine lege), kao i načelo da kazneno pravo ne smije biti ekstenzivno tumačeno na štetu okrivljenika, na primjer analogijom. Iz tih načela proistječe da djelo mora biti jasno definirano u domaćem i/ili međunarodnom pravu (usporedi s, primjerice, predmetima ESLJP-a Vasiliauskas protiv Litve [Vv], br. 35343/05, §§ 153. – 154., presuda od 20. listopada 2015.; i Žaja protiv Hrvatske, br. 37462/09, § 90., presuda od 4. listopada 2016.).

22.1. Taj zahtjev zadovoljen je ako pojedinac iz formulacije mjerodavne odredbe može znati – i ako je potrebno uz pomoć tumačenja sudova i uz informirani pravni savjet – koja će ga djela i propusti učiniti kazneno odgovornim. Pritom, pojam „zakon« obuhvaća i zakone i druge propise, te sudsku praksu te implicitno uključuje kvalitativne uvjete, posebno one vezane uz pristupačnost i predvidivost (vidi predmete ESLJP-a Vasiliauskas protiv Litve, navedeno, § 154.; i Žaja protiv Hrvatske, navedeno, § 90.).

22.2. Ustavni sud ističe da u svakom pravnom sustavu, uključujući i kazneno pravo, postoji neizbježan element sudskog tumačenja, bez obzira na to koliko je jasno izrađena pravna norma. Uvijek će postojati potreba za rasvjetljavanjem dvojbenih točaka i prilagodbom promjenjivim okolnostima te stoga članak 31. stavak 1. Ustava svakako dopušta pojašnjavanje pravila kaznene odgovornosti tumačenjem sudova od predmeta do predmeta, pod uvjetom da je rezultat dosljedan biti djela i da se može razumno predvidjeti (usporedi s predmetima ESLJP-a Vasiliauskas protiv Litve, navedeno, § 155.; i Žaja protiv Hrvatske, navedeno, § 90.).

(ii) Primjena tih načelnih stajališta u ovom predmetu

23. Podnositelji navode da nisu postupili nezakonito jer je prema iskazima svjedoka (eksperata) u relevantno vrijeme postojala praksa koja je tolerirala upravo onakvo knjiženje kakvo je u „Kamen-Ingradu« u relevantno vrijeme i učinjeno pa stoga nisu mogli razumno predvidjeti u relevantno vrijeme da preuzimaju rizik da budu optuženi i osuđeni za predmetno kazneno djelo.

23.1. Ustavni sud ističe da se ne smatra potrebnim baviti istinitošću navoda podnositelja da je u relevantno vrijeme „na terenu« postojala praksa koja je tolerirala njihovo inkriminirano postupanje, koju potvrđuju saslušani eksperti. Naime, čak i pod pretpostavkom da je tako kako tvrde podnositelji, prije svega treba istaknuti da podnositelji ne navode da je riječ o sudskoj praksi nego o eventualnoj (pretežnoj ili rasprostranjenoj) „poslovnoj« praksi, a ta činjenica sama po sebi ne znači automatski da je riječ o nepredvidljivoj pravnoj normi jer se ne može isključiti da je norma (bila) predvidiva, ali da su je dotični subjekti tumačili i/ili primjenjivali na pogrešan način neovisno o eventualnim mišljenjima stručnjaka. U nedostatku daljnjih obrazloženja u tim pogledima u ustavnoj tužbi, Ustavni sud ocjenjuje da je razmatrani prigovor neosnovan, uzimajući pri tome u obzir i svoju ocjenu iz točke 18.3. obrazloženja ove odluke.

23.2. Što se pak tiče prigovora podnositelja da je za postojanje predmetnog kaznenog djela potrebno povrijediti dužnost zaštite tuđih imovinskih interesa, a da je u nadležnosti skupštine društva, a ne uprave, donošenje odluke o isplati dividende pa oni kao članovi uprave društva u relevantno vrijeme nisu mogli odgovarati za radnje koje su u nadležnosti skupštine, Ustavni sud upućuje na relevantne i dostatne suprotne ustavnopravno prihvatljive argumente iznesene u točki 10.8. obrazloženja drugostupanjske presude, koji glase:

»10.8. Problematiziranje okolnosti jesu li optuženici poticatelji ili neposredni počinitelji je također činjenično pitanje koje je sud pravilno utvrdio imajući u vidu da je suština kaznenog djela oboje optuženika u njihovom zajedničkom dogovoru i sudjelovanju u izradi netočnih financijskih izvještaja te prezentiranja takvih izvještaja nadzornom odboru i skupštini društva ‘Kamen Ingrad’ d.d., a sve s ciljem ishođenja odluke skupštine društva o isplati dividende, a ne u ‘poticanju’ skupštine da donese takvu odluku o isplati dividende, a kako to žalba netočno pretpostavlja.«

23.3. Imajući u vidu sve naprijed navedeno, Ustavni sud smatra da je prigovor podnositelja neosnovan i glede načela zakonitosti kaznenog djela.

24. Stoga je na temelju članaka 73. i 75. Ustavnog zakona odlučeno kao u točki VI. izreke.

E. Ostalo

25. Povredu prava vlasništva (članak 48. stavak 1. Ustava, odnosno članak 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju) podnositelji obrazlažu time što je u prvostupanjskoj presudi navedeno da će se posebnim rješenjem odlučiti o troškovima postupka, ali to nije učinjeno.

Ustavni sud ističe da je riječ o preuranjenom prigovoru jer se o troškovima predmetnog kaznenog postupka tek treba odlučiti u skladu s razmatranjima Ustavnog suda u prethodnima dijelovima ove odluke i utvrđenom povredom prava na suđenje u razumnom roku (i) u dijelu tog postupka koji se tiče odlučivanja o snošenju njegovih troškova.

26. Prigovori podnositelja vezani uz članak 29. stavak 2. alineja 3. Ustava, odnosno članak 6. stavak 3. točku c) Konvencije, na način kako su postavljeni u ustavnoj tužbi te u mjeri u kojoj bi u okolnostima konkretnog slučaja osporeni akti i predmetno postupanje nadležnih tijela mogli utjecati na ostvarivanje sadržaja tih ustavnih i konvencijskih normi, ne upućuju na mogućnost povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda zajamčenih Ustavom i Konvencijom.

27. U odnosu na zatraženi trošak ustavnosudskog postupka, Ustavni sud ističe da u skladu s člankom 23. Ustavnog zakona u ustavnosudskom postupku svaki sudionik snosi svoje troškove, ako Ustavni sud ne odluči drukčije.

Ustavni sud u razmatranom slučaju nije utvrdio razloge za drukčije postupanje s obzirom na to da je predmetna ustavna tužba usvojena samo u dijelu koji se tiče povrede prava na suđenje u razumnom roku za što načelno nije potrebna pomoć odvjetnika, a podnositelji nisu dokaz(iv)ali suprotno. Prethodno navedeno pogotovo vrijedi u slučajevima (poput ovog) u kojima je riječ o eklatantnoj povredi tog prava.

28. O prijedlogu podnositelja za odgodu ovrhe do donošenja meritorne odluke Suda, podnesenom na temelju članka 67. stavka 2. Ustavnog zakona, nije odlučivano jer je odlučeno o samoj ustavnoj tužbi.

Broj: U-III-4191/2022

Zagreb, 1. veljače 2024.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
 Ingrid Antičević Marinović, v. r.