## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brojU-IIIA-4569/2005 od 20. rujna 2006. i tri izdvojena mišljenja

### NN 115/2006 (25.10.2006.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske brojU-IIIA-4569/2005 od 20. rujna 2006. i tri izdvojena mišljenja

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2574**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te
suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, Jasna Omejec,
Željko Potočnjak, Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko Sokol, Nevenka Šernhorst,
Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o ustavnoj tužbi koju je podnio B. P.
iz Z., na sjednici održanoj 20. rujna 2006. godine, donio je

## ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.
II. Općinski sud u Zagrebu dužan je donijeti odluku u predmetu koji se vodi pred
tim sudom pod brojem: Ps-941/97 u najkraćem mogućem roku, ali ne duljem od šest
(6) mjeseci, računajući od prvog idućeg dana nakon dana objave ove odluke u
»Narodnim novinama«.
III. Na temelju članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst),
podnositelju ustavne tužbe, B. P. iz Z., određuje se primjerena naknada zbog
povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 41/01. – pročišćeni tekst), u iznosu od 10,00 kn.
IV. Naknada iz točke III. izreke ove odluke bit će isplaćena iz državnog
proračuna u roku od tri (3) mjeseca od dana podnošenja zahtjeva podnositelja
Ministarstvu financija Republike Hrvatske za njezinu isplatu.
V. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelj ustavne tužbe, na temelju članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom
sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/99. i 49/02. –
pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), podnio je 18. studenog
2005. ustavnu tužbu smatrajući da mu je nerazumno dugim trajanjem postupka pred
nadležnim redovnim sudom povrijeđeno ustavno pravo zajamčeno člankom 29. stavkom
1. Ustava Republike Hrvatske.

ČINJENICE VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Parnični postupak pokrenut je 17. srpnja 1997. tužbom M. B. iz Z. protiv
podnositelja, radi sklapanja ugovora.
U razdoblju do 5. studenog 1997. u predmetu nije poduzeta niti jedna radnja.
U razdoblju nakon 5. studenog 1997. poduzete su sljedeće radnje:
– na ročištu održanom 23. travnja 1998. podnositelj je, usmeno na zapisnik,
iznio odgovor na tužbu, te je sud odredio provođenje dokaza saslušanjem
stranaka;
– na ročištu održanom na licu mjesta dana 22. svibnja 1998. saslušan je
tužitelj;
– ročište zakazano za 15. rujna 1998. odgođeno je zbog bolesti podnositelja, dok
je ročište zakazano za 17. studenog 1998. odgođeno zbog bolesti uredujućeg suca;
– na ročištu održanom 9. veljače 1999. sud je ponovno odredio saslušanje
podnositelja i dokaza saslušanjem predloženih svjedoka;
– na ročištu održanom 24. svibnja 1999. glavna rasprava je odgođena radi
očitovanja tužitelja na navode iz podneska podnositelja podnijetog na ročištu;
– na ročištu održanom 8. svibnja 2000. podnositelj je podnio protutužbu, te je
sud saslušao pristiglog svjedoka;
– na ročištu održanom 4. listopada 2000. saslušan je svjedok, te je tužitelj
zatražio izuzeće raspravnog suca;
– rješenjem broj: 10 Su-1488/2000 od 22. studenog 2000. Općinski sud u Zagrebu
odbio je zahtjev tužitelja za izuzeće raspravnog suca;
– podneskom od 7. ožujka 2001. podnositelj je predložio sudu zakazivanje ročišta
za glavnu raspravu;
– na ročištu održanom 14. studenog 2001. sud je nastavio saslušanje svjedoka, te
je tužitelj ponovno zatražio izuzeće uredujućeg suca, a koji zahtjev je
prihvaćen rješenjem suda broj: 10 Su-1624/01 od 19. studenog 2001.;
– rješenjem od 26. studenog 2001. sud je pozvao podnositelja na dostavu
određenih podataka;
– podneskom od 9. siječnja 2002. podnositelj je predložio zakazivanje ročišta;
– na ročištu održanom 27. ožujka 2002. određeno je provođenje građevinskog
vještačenja, te je sud pozvao podnositelja da uplati predujam na ime određenog
vještačenja kao i da postupi po nalogu suda od 26. studenog 2001. i sudu dostavi
zatražene podatke;
– rješenjem od 23. svibnja 2002. sud je ponovno pozvao podnositelja na plaćanje
predujma;
– podneskom od 11. lipnja 2002. podnositelj je zatražio dodatni rok radi uplate
ostatka novčanog iznosa na ime predujma;
– podneskom od 5. prosinca 2002. nasljednica pok. tužitelja izvijestila je sud
da je tužitelj u međuvremenu umro te da preuzima postupak;
– podneskom od 21. veljače 2003. podnositelj je izvijestio sud da je u cijelosti
uplatio određeni predujam, te je sud rješenjem od 2. studenog 2004. odredio
provođenje uviđaja na licu mjesta za dan 8. veljače 2005.;
– uviđaj na licu mjesta održan je 8. veljače 2005., te je sud imenovanom
vještaku naložio pismenu izradu nalaza i mišljenja;
– rješenjem od 13. lipnja 2005. sud je pozvao vještaka da izvrši povrat spisa te
sudu preda pismeni nalaz i mišljenje;
– podneskom od 8. kolovoza 2005. podnositelj je predložio sudu nastavak
postupka;
– rješenjem od 24. kolovoza 2005. sud je ponovno pozvao vještaka da sudu vrati
spis i dostavi pismeni nalaz i mišljenje, što je vještak i učinio 15. studenog
2005.;
– rješenjem od 18. studenog 2005. sud je podnositelja pozvao na uplatu razlike
predujma;
– podneskom od 22. prosinca 2005. podnositelj je sud obavijestio o djelomičnoj
uplati, te sukladno izvješću suda od 13. veljače 2006., ostatak na ime razlike
predujma, podnositelj do 13. veljače 2006. nije u cijelosti namirio.
– ročište za glavnu raspravu zakazano je za 25. rujna 2006. godine.

PRAVO VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

3. Za ovaj ustavnosudski postupak mjerodavne su odredbe članka 29. stavka 1.
Ustava Republike Hrvatske i članka 63. Ustavnog zakona.

*Ustavna tužba je osnovana.*
4. Svoju odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

4.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Parnični postupak pokrenut je 17. srpnja 1997. pred Općinskim sudom u Zagrebu.
Međutim, duljina postupka uzima se u razmatranje od 5. studenoga 1997. godine,
kad je stupio na snagu Zakon o potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava
i temeljnih sloboda i Protokol broj: 1, 4, 6, 7, 11, 12 i 13 uz Konvenciju za
zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni
ugovori«, broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak i 14/02., u
daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju Konvencije), koja Konvencija u članku 6.
stavku 1. jamči, između ostalog, i pravo na suđenje u razumnom roku.
Ustavna tužba podnijeta je 18. studenog 2005. godine, a do tog dana postupak
nije pravomoćno okončan pa Ustavni sud utvrđuje da je do dana podnošenja ustavne
tužbe postupak trajao ukupno osam (8) godina i četiri (4) mjeseca, a nakon
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije pa do dana podnošenja ustavne
tužbe postupak je trajao osam (8) godina i dvanaest (12) dana.

4.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG SUDA

U pravno relevantnom razdoblju postupak se čitavo vrijeme vodi pred sudom prvog
stupnja, koji je od radnji relevantnih za odlučivanje o pravima i obvezama
podnositelja, održao više ročišta za glavnu raspravu, saslušao tužitelja i
predložene svjedoke, te je odredio i proveo građevinsko vještačenje.

4.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE(TUŽENIKA-PROTUTUŽITELJA U PARNIČNOM
POSTUPKU)

Ustavni sud ocjenjuje da je podnositelj, kao tuženik-protutužitelj u parničnom
postupku, manjim djelom doprinio duljini postupka, i to na način što nije
sukladno nalogu suda u određenom roku dostavio određene podatke, kao i na način
što je tek po proteku od skoro sedam (7) mjeseci platio predujam na ime troškova
vještačenja. Također, ističe se da podnositelj nije sukladno roku iz naloga suda
od 22. studenog 2005. i 28. prosinca 2005. platio razliku predujma.
Međutim, navedeno ne može opravdati duljinu konkretnog postupka pred sudom prvog
stupnja u razdoblju od skoro osam (8) godina, pri čemu se ističe neaktivnost
suda u razdoblju od 22. studenog 2000. do 14. studenog 2001., te u razdoblju od
6. ožujka 2003. do 12. veljače 2004.

4.4. SLOŽENOST SUDSKOG PREDMETA

Ustavni sud utvrđuje da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj pravnoj
stvari.

OCJENA USTAVNOG SUDA

5. Ustavni sud utvrđuje da se postupak u ovom predmetu vodi pred sudom prvog
stupnja u ukupnom trajanju od skoro osam (8) godina, bez da je odlučeno o
postavljenom zahtjevu, što ne udovoljava zahtjevu suđenja u razumnom roku.
Imajući u vidu ukupnu duljinu postupka, neučinkovitost i neaktivnost suda prvog
stupnja, kao i okolnost da se u konkretnom slučaju ne radi o složenoj pravnoj
stvari, Ustavni sud utvrđuje da je dugim trajanjem sudskog postupka, u kojem
nije donijeta pravomoćna odluka suda, podnositelju povrijeđeno ustavno pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom roku odluči o
njegovim pravima i obvezama, koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava
Republike Hrvatske.
6. Imajući u vidu sve navedene činjenice i okolnosti, u smislu odredbe članka
63. stavka 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao pod točkama I. i II.
izreke ove odluke.
7. Sukladno odredbi članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u
točkama III. i IV. izreke ove odluke.
Budući da je podnositelj u konkretnom slučaju, ustavnom tužbom zatražio
primjerenu naknadu zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku u iznosu od
10,00 kn, to je Ustavni sud odredio primjerenu naknadu u iznosu iz točke III.
izreke odluke.
8. Odluka o objavi (točka V. izreke) temelji se na odredbi članka 29. Ustavnog
zakona.
9. Predsjednik Općinskog suda u Zagrebu dužan je dostaviti Ustavnom sudu pisanu
obavijest o datumima donošenja i otpreme odluke u roku od osam (8) dana od dana
njene otpreme, a najkasnije osam (8) dana od isteka roka određenog u točki II.
izreke ove odluke. Ovaj nalog temelji se na članku 31. stavcima 4. i 5. Ustavnog
zakona.

Broj: U-IIIA-4569/2005
Zagreb, 20. rujna 2006.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednik
**dr. sc. Petar Klarić**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavka 4. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst) i
članka 50. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj
181/03., 16/06.), dajemo

IZDVOJENO MIŠLJENJE
uz odluku broj: U-IIIA-4569/2005 od 20. rujna 2006.

I. Protivimo se točki III. izreke i točki 7. obrazloženja odluke broj
U-IIIA-4569/2005, donesene na Sjednici Ustavnog suda 20. rujna 2006. godine (u
daljnjem tekstu: Odluka), koje se odnose na visinu primjerene naknade koja
pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada
o pravima i obvezama podnositelja nije odlučio u razumnom roku.
U Odluci je primjerena naknada određena u iznosu od 10,00 kuna.
II. Svoje protivljenje točki III. izreke i točki 7. obrazloženja Odluke
obrazlažemo sljedećim razlozima:
Članak 63. stavak 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
propisuje:
*(3) U odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu
naknadu koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je
sud učinio kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom
roku.*
U dosadašnjoj ustavnosudskoj praksi razumnost duljine trajanja postupka, odnosno
visinu primjerene naknade uvijek je ocjenjivao, odnosno određivao sam Ustavni
sud, primjenjujući objektivna mjerila usklađena s praksom Europskog suda za
ljudska prava u Strasbourgu, te uzimajući u obzir činjenicu da je pravo na
donošenje sudske odluke u razumnom roku u Republici Hrvatskoj pravno zaštićeno
od 5. studenoga 1997. godine (dan stupanja na snagu Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe).
Za ocjenu razumnosti duljine trajanja konkretnog postupka relevantna su sljedeća
mjerila:
1) složenost slučaja,
2) doprinos sudova i drugih nadležnih tijela trajanju postupka,
3) doprinos podnositelja ustavne tužbe trajanju postupka,
4) posebne okolnosti koje opravdavaju duljinu postupka, te
5) važnost predmeta za samog podnositelja ustavne tužbe.
Osim prethodno navedenih mjerila na temelju kojih se utvrđuju posebnosti svakog
konkretnog slučaja, za određivanje visine primjerene naknade Ustavni sud je
odredio i iznose naknade po godini trajanja postupka, pri čemu se oni svake
godine povećavaju u skladu s povećanjem troškova života. Sukladno tome, u
obrazloženjima dosadašnjih odluka Ustavni sud je navodio sljedeće:
*Visinu primjerene naknade zbog povrede ustavnog prava iz članka 29. stavka 1.
Ustava, Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog
slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u
Republici Hrvatskoj.*
Volja podnositelja nikada nije bila mjerilo za određivanje iznosa naknade koji
mu pripada, što je u skladu s javnopravnom naravi instituta »primjerene naknade«
propisanog člankom 63. stavkom 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske.
III. U ovoj Odluci Ustavni sud je po prvi put odredio visinu naknade vodeći se
isključivo onim što je podnositelj zatražio u ustavnoj tužbi (10,00 kuna), pri
čemu je u cijelosti isključio sva dosada prihvaćena i primjenjivana mjerila.
Za odstupanje od dosadašnje prakse Ustavni sud u Odluci nije dao nikakvo
obrazloženje. Štoviše, u obrazloženju Odluke po prvi put je izostavljen dio o
temeljnim mjerilima za određivanje visine primjerene naknade (»Visinu primjerene
naknade... Ustavni sud utvrđuje uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog
slučaja, uz istodobno uvažavanje ukupnih gospodarskih i socijalnih prilika u
Republici Hrvatskoj«). Umjesto toga, u točki 7. obrazloženja Odluke navedeno je:
*Budući da je podnositelj u konkretnom slučaju ustavnom tužbom zatražio
primjerenu naknadu zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku u iznosu od
10,00 kn, to je Ustavni sud odredio primjerenu naknadu u iznosu iz točke III.
izreke odluke.*
IV. Iz obrazloženja Odluke razvidno je sljedeće:
– konkretan parnični postupak započeo je 1997. godine;
– do dana podnošenja ustavne tužbe (18. studenoga 2005.), to jest više od 8
godina nije bila donesena prvostupanjska sudska odluka, a to stanje nije
promijenjeno ni do rujna 2006. godine;
– u konkretnom slučaju »ne radi se o složenoj pravnoj stvari«;
– doprinos podnositelja ukupnoj duljini trajanja postupka postoji »manjim
dijelom«;
– izrijekom je utvrđena »neučinkovitost i neaktivnost suda prvog stupnja«.
Da je Ustavni sud u konkretnom slučaju postupio u skladu sa svojom dosadašnjom
praksom, visina primjerene naknade koja pripada podnositelju zbog povrede
njegovih ustavnih prava koju je nadležni sud učinio ne odlučivši o njegovim
pravima i obvezama u razumnom roku iznosila bi 12.000,00 kuna, pri čemu bi se
navedeni iznos smanjio zbog doprinosa podnositelja duljini trajanja postupka, pa
bi primjerena naknada u konkretnom slučaju iznosila oko 10.000 kuna.
V. Sukladno prethodnim navodima, Ustavni sud je u konkretnom slučaju bitno
odstupio od dosadašnje ustavnosudske prakse pri određivanju visine primjerene
naknade. Nedvojbeno je, naime, da bi primjena objektivnih i u svim prethodnim
slučajevima prihvaćenih mjerila dovela do njezina bitno drugačijeg iznosa.
Važnijim od prethodne činjenice, međutim, smatramo sljedeće:
1) naknada od 10,00 kuna – s obzirom na okolnosti konkretnog slučaja – ni s
kojeg se aspekta ne može smatrati »primjerenom«, zbog čega točku III. izreke
Odluke ocjenjujem protivnom članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske;
2) prihvaćanjem pravne volje podnositelja ustavne tužbe kao jedinog i
isključivog mjerila za određivanje visine primjerene naknade u postupcima
odlučivanja o razumnoj duljini sudskih postupaka (točka 7. obrazloženja Odluke),
Ustavni sud je neosnovano:
– doveo u pitanje javnopravnu narav instituta »primjerene naknade«,
– otvorio niz pitanja vezanih uz daljnju primjenu u praksi već prihvaćenih
standarda »primjerenosti« (naknade) iz članka 63. stavka 3. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske i članka 28. stavka 1. Zakona o sudovima
(»Narodne novine«, broj 150/05.),
– otvorio pitanje budućeg postupanja u predmetima u kojima podnositelj zahtijeva
manju ili veću naknadu od one koja je – prema objektivnim mjerilima navedenim u
točki II. ovog izdvojenog mišljenja – primjerena okolnostima konkretnog slučaja,
ali i pitanje postupanja u predmetima u kojima podnositelji uopće ne zahtijevaju
nikakvu naknadu, iako na nju imaju pravo.
VI. Radi otklanjanja bilo kakvih nejasnoća vezanih uz konkretan slučaj, na kraju
smo dužne napomenuti i sljedeće: ne osporavamo pravo Ustavnog suda da
podnositelju odredi naknadu u iznosu od 10,00 kuna (pa i manjem), ali samo ako
se u postupku – u kojem su primijenjena objektivna mjerila navedena u točki II.
ovog izdvojenog mišljenja – utvrdi da je upravo taj iznos naknade primjeren
okolnostima konkretnog slučaja (takav iznos naknade mogao bi biti primjeren za
podnositelja za kojeg Ustavni sud utvrdi, primjerice, da se obijesno parniči, da
je njegov doprinos duljini trajanja postupka takvog intenziteta da mu pripada
samo 10,00 kuna naknade, da je Europski sud za ljudska prava za isti postupak
podnositelju već prethodno dodijelio pravičnu naknadu /u kojem slučaju Ustavni
sud uopće ne bi dodijelio naknadu/, ili slično). Kad bi to bio slučaj, onda
činjenica da je primjerena naknada određena u istom iznosu koji je zahtijevao i
podnositelj ne bi bila pravno relevantna, jer bi se njezina visina temeljila na
objektivnim mjerilima »primjerenosti«, a ne na jačoj pravnoj volji podnositelja.
Budući da je iz točke 7. obrazloženja Odluke razvidno da se u konkretnom slučaju
ne radi o prethodno navedenoj situaciji, nego o nedvojbenom (neobrazloženom)
odstupanju od dosadašnje ustavnosudske prakse u primjeni članka 63. stavka 3.
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, točku III. izreke i točku 7.
obrazloženja Odluke smatramo pogrešnima.

Sutkinje
**prof. dr. sc. Jasna Omejec**, v. r.
**mr. sc. Nevenka Šernhorst**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavaka 4. i 5. Ustavnog zakona o Ustav­nom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02. – pročišćeni tekst) i članaka 50. i 51.
Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 181/03. i
16/06), 1. veljače 2006. godine, prilažem sljedeće

IZDVOJENO MIŠLJENJE
uz odluku Ustavnog suda Republike Hrvatske, broj:
U-IIIA-4569/2005 od 20. rujna 2006. godine

Navedenom odlukom Ustavnog suda Republike Hrvatske usvojena je tužba B. P. iz Z.
kojom je Općinski sud u Zagrebu dužan donijeti odluku u predmetu koji se vodi
pod brojem: Ps-941/97, jer ovaj nadležni sud nije u razumnom roku odlučio o
pravima i obvezama podnositelja tužbe.
Prema članku 29. Ustava Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 41/01. –
pročišćeni tekst) svatko ima pravo da zakonom ustavljeni i nepristrani sud
pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, a na temelju
članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske svatko ima pravo
podnijeti tužbu (ustavnu tužbu) kad o pravima i dužnostima stranke sud nije
odlučio u razumnom roku. Kad sud usvoji tužbu o nedonošenju odluke (ili drugog
akta) u razumnom roku tada je u istoj odluci dužan odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju tužbe zbog povrede njegovog ustavnog prava, a ta
naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana
podnošenja zahtjeva stranke za njezinu isplatu (stavci 3. i 4. članka 29.
Ustava).
U konkretnom predmetu, na temelju navedenih propisa Ustavni sud Republike
Hrvatske odredio je da podnositelju pripada pravo na svega 10,00 kuna zbog
nerazumnog trajanja postupka pred navedenim sudom. Spor je pokrenut 17. srpnja
1997. godine te pred prvostupanjskim sudom traje preko osam (8) godina.
Ovom odlukom Ustavni sud je odstupio od dosadašnje prakse prema kojoj je za
utvrđivanje visine naknade primjenjivao svoje kriterije po kojima je visina
primjerene naknade ovisila o duljini trajanja postupka, ponašanju podnositelja
ustavne tužbe u konkretnom postupku, složenosti predmeta i drugim specifičnim
okolnostima vezanim za rješavanje konkretnog predmeta, uzimajući u obzir i
ukupnost socijalnih i gospodarskih prilika u Republici Hrvatskoj.
Dakle, Ustavni sud Republike Hrvatske je pravnom interpretacijom podnormiranih
propisa utvrdio kriterije o određivanju visine naknade kako bi se postigao cilj
i svrha navedenih propisa o određivanju primjerene naknade onima kojima je
nadležni sud povrijedio pravo o razumnom roku i objektivizirao visinu naknade
primjenom usvojenih kriterija koji su prihvatljivi i za Europski sud za ljudska
prava i usklađeni sa člankom 6. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih
sloboda, koje je ratificirala Republika Hrvatska 1997. godine.
Smatram da pri donošenju ove odluke Ustavni sud nije primijenio objektivna
mjerila za određivanje visine naknade o prekoračenju razumnog roka, koja mjerila
su usuglašena s praksom Europskog suda za ljudska prava za donošenje sudskih
odluka o razumnom roku.
Ovako utvrđena visina naknade nije u skladu s odredbama članka 29. Ustava
Republike Hrvatske, članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske, kao ni s utvrđenim mjerilima za određivanje naknade u slučaju
prekoračenja razumnog roka, a pogotovo to nije uputno u momentu prelaženja
rješavanja ovih predmeta u nadležnost redovitih sudova prema članku 28. stavku
1. Zakona o sudovima (»Narodne novine«, broj 150/05.).
To su razlozi zbog kojih sam glasovao suprotno većini sudaca i uslijed toga sam
napisao ovo izdvojeno mišljenje.

Sudac Ustavnog suda
**Ivan Mrkonjić**, v. r.

\* \* \*

Na temelju članka 27. stavka 4. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02., 49/02. – pročišćeni tekst) i
članka 50. stavka 2. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 181/03., 16/06.), dajem

**IZDVOJENO MIŠLJENJE

uz odluku broj: U-IIIA-4569/2005 od 20. rujna 2006.**

Protivim se točki III. izreke i točki 7. obrazloženja odluke, broj
U-IIIA-4569/2005, donesene na Sjednici Ustavnog suda 20. rujna 2006. godine (u
daljnjem tekstu: Odluka), koje se odnose na visinu primjerene naknade.
U ustavnosudskom postupku koji se pokreće temeljem članka 63. Ustavnog zakona o
Ustavnom sudu Republike Hrvatske podnositelji ustavne tužbe ne raspolažu
slobodno svojim zahtjevima. Po tome se taj ustavnosudski postupak, između
ostaloga, razlikuje od građanskog parničnog postupka.
U Odluci je primjerena naknada, na zahtjev podnositelja, određena u iznosu od
10,00 kuna, iako je u članku 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske izrijekom određeno da će Ustavni sud odrediti primjerenu naknadu koja
pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio kada
o pravima i obvezama podnositelja nije odlučio u razumnom roku.
Polazeći od mjerila koja je Ustavni sud prihvatio za određenje visine primjerene
naknade, te od okolnosti konkretnog slučaja, smatram da visina naknade u
predmetu U-IIIA-4569/2005 nije primjerena, već simbolična, što je protivno
članku 63. stavku 3. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske.

Sudac
**Vice Vukojević**, v. r.

Odluka, NN 115/2006-2574
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)