## Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1741/2008 od 24. travnja 2008.

### NN 59/2008 (26.5.2008.), Odluka i Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1741/2008 od 24. travnja 2008.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**2031**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim
tužbama, u sastavu sutkinja Agata Račan, predsjednica Vijeća, te suci Marko
Babić, Snježana Bagić, Davor Krapac, Ivan Matija i Nevenka Šernhorst, članovi
Vijeća, u postupku kojeg je ustavnom tužbom pokrenuo S. F. iz B., u pritvoru
Zatvora u Zagrebu, na sjednici održanoj 24. travnja 2008., jednoglasno je donio

## ODLUKU

I. Ustavna tužba podnesena protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske
broj: Kž-186/08 od 28. ožujka 2008. se odbija.
II. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

## i RJEŠENJE

I. Ustavna tužba podnesena protiv rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici
broj: Kv-17/08 (K-213/07) od 3. ožujka 2008. se odbacuje.
II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1. Podnositelj je 14. travnja 2008. Ustavnom sudu Republike Hrvatske podnio
ustavnu tužbu protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-186/08
od 28. ožujka 2008., kojim je odbijena njegova žalba i potvrđeno rješenje
izvanraspravnog vijeća Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08
(K-213/07) od 3. ožujka 2008.
Istodobno je podnositelj Ustavnom sudu dostavio i ustavnu tužbu, sastavljenu 6.
travnja 2008., protiv navedenog rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici.
2. Rješenjem Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08 (K-213/07) od 3.
ožujka 2008. produljen je pritvor protiv podnositelja, nakon podignutog optužnog
prijedloga, na temelju ocjene suda o daljnjoj opstojnosti razloga za primjenu
pritvorske osnove iz članka 102. stavka 1. točke 3. Zakona o kaznenom postupku
(»Narodne novine«, broj 110/97., 27/98., 58/99., 112/99., 58/02., 143/02.,
62/03. – pročišćeni tekst i 115/06., u daljnjem tekstu: ZKP), a u svezi s
kaznenim djelom iz članka 317. stavaka 1. i 2. Kaznenog zakona (»Narodne
novine«, broj 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/03., 190/03.,
105/04., 84/05. i 71/06., u daljnjem tekstu: KZ).
Povodom žalbe podnositelja, to je rješenje potvrdio Vrhovni sud, rješenjem Kž-186/08
od 28. ožujka 2008., koje se osporava ustavnom tužbom.
3. U obje ustavne tužbe podnositelj ističe da su mu osporenim rješenjima
povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 18., 22., 23., 24., 28., 31. i 58.
Ustava, a do čega je došlo zbog kršenja odredaba ZKP-a i KZ-a.
U pogledu rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08 (K-213/07)
od 3. ožujka 2008. podnositelj, u bitnome, tvrdi da je doneseno uz prekoračenje
roka iz članka 107. stavka 5. ZKP-a to jest da se on u pritvoru nalazi
nezakonito, kao i da su sami razlozi određivanja i produljivanja pritvora protiv
njega protuzakoniti, budući da se temelje na nedopustivom spočitavanju ranije
počinjenih kaznenih djela (sklonost nasilničkom ponašanju), a budući da su ta
djela počinjena davno, osporenim se rješenjima iskazuje i nepoštivanje instituta
rehabilitacije.
U pogledu rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-186/08 od 28.
ožujka 2008. podnositelj, pored već navedenih razloga (prekoračenje roka i
nepoštivanje instituta rehabilitacije), navodi, u bitnome, i to da je u
donošenju rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08 (K-213/07)
od 3. ožujka 2008. sudjelovala sutkinja tog Suda čije je izuzeće prethodno bio
zatražio (po prvi put 12. prosinca 2007., zatim 28. siječnja 2008., a 2. ožujka
2008. zatražio je, kako navodi, izuzeće i predsjednika Županijskog suda u
Velikoj Gorici i spomenute sutkinje tog Suda).
Kako niti na jedan od njegovih podnesaka nije bilo odgovora, podnositelj je,
kako navodi, 27. ožujka 2008., zatražio od uprave Zatvora u Zagrebu podatke o
datumima dostave, međutim niti na to traženje mu, do dana sastavljanja ustavne
tužbe, nije odgovoreno. Stoga tvrdi da je netočan navod u obrazloženju osporenog
rješenja Vrhovnog suda da 3. ožujka 2008. – na dan donošenja rješenja
Županijskog suda u Velikoj Gorici, u spisu predmeta nije postojao podatak da bi
bilo zatraženo izuzeće sutkinje, članice izvanraspravnog vijeća.
Pored navedenog, podnositelj smatra i da se radi o »orkestriranoj kampanji
sudbene vlasti« protiv njega, jer je kazneno djelo koje mu se stavlja na teret
počinjeno na štetu sutkinje koja je sudila u predmetu povodom njegove tužbe, te
da je zbog njegovog teškog zdravstvenog stanja nedopustiv daljnji njegov boravak
u neadekvatnim zatvorskim uvjetima.
*Ustavna tužba podnesena protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj:
Kž-186/08 od 28. ožujka 2008. nije osnovana.
Ustavna tužba podnesena protiv rješenja izvanraspravnog vijeća Županijskog suda
u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08 (K-213/07) od 3. ožujka 2008. nije dopuštena.*

```
Obrazloženje odluke
```

4. Prema odredbi članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u
daljnjem tekstu: Ustavni zakon), svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povrijeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom.
Ustavni sud u postupku u povodu ustavne tužbe, u granicama zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
podnositelju povrijeđeno ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u
pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili
dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja
ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.
5. Uvidom u osporeno rješenje Ustavni sud je utvrdio da se tim rješenjem Vrhovni
sud suglasio s ocjenom Županijskog suda u Velikoj Gorici o daljnjoj opstojnosti
razloga za primjenu pritvorske osnove iz članka 102. stavka 1. točke 3. ZKP-a, a
u svezi s kaznenim djelom iz članka 317. stavaka 1. i 2. KZ-a. Svoje stajalište
Vrhovni je sud obrazložio na način da je (kao i nižestupanjski sud) iznio
konkretne okolnosti pod kojima je počinjeno kazneno djelo stavljeno podnositelju
na teret, a koje okolnosti imaju obilježja »osobitih okolnosti« i upućuju na
»opravdanu bojazan da će okrivljenik ponoviti kazneno djelo«.
U tom smislu naveo je okolnost da je djelo počinjeno na štetu sutkinje Općinskog
suda u Vrbovcu, tijekom očevida u građansko-pravnoj stvari povodom
podnositeljeve tužbe, da je motivirano nezadovoljstvom rezultatima očevida, a da
je počinjeno tako što je podnositelj sutkinju nazvao pogrdnim riječima, udario i
srušio, uslijed čega je zadobila tjelesne ozljede. Vrhovni sud ocijenio je i da
se radi o »nerazmjeru između povoda za inkriminirano ponašanje i količine
primijenjenog nasilja«. Ranija osuđivanost za kaznena djela s elementima nasilja
navedena je u obrazloženju kao sekundaran razlog i u kontekstu sklonosti
podnositelja nasilničkom ponašanju.
Vrhovni sud je u osporenom rješenju također otklonio podnositeljev prigovor da
je u donošenju rješenja o produljenju pritvora sudjelovala sutkinja čije je
izuzeće zatražio, budući da je taj Sud utvrdio kako je zahtjev za izuzeće
sutkinje predan pošti i zaprimljen kod nadležnog prvostupanjskog suda (4.
odnosno 5. ožujka 2008.), nakon što je rješenje o produljenju pritvora već
doneseno (3. ožujka 2008.).
Uvidom u rješenje Županijskog suda u Velikoj Gorici Ustavni sud je utvrdio da se
podnositelj nalazi u pritvoru na temelju prethodnog rješenja o produljenju
pritvora koje je postalo pravomoćno 12. veljače 2008., pa je stoga rješenje o
produljenju pritvora od 3. ožujka 2008. doneseno unutar roka iz članka 107.
stavka 5. ZKP-a (mjesec dana).
6. Slijedom navedenog, Ustavni sud ocjenjuje da je Vrhovni sud Republike
Hrvatske postupao je u granicama svoje nadležnosti propisane člankom 118.
stavkom 2. Ustava. Pravna stajališta navedena u osporenom rješenju zasnivaju se
na pravilnoj primjeni mjerodavnog prava i na ustavnopravno prihvatljivom
tumačenju tog prava, te su obrazložena na način iz kojeg nedvojbeno proizlazi da
nisu posljedica proizvoljnog tumačenja i primjene mjerodavnog prava.
Ustavni sud razmotrio je osporeno rješenje i navode ustavne tužbe i sa
stajališta postupovnih jamstava pravičnog suđenja, u okviru toga ispitao
eventualno postojanje postupovnih povreda, te sagledavajući postupak kao
jedinstvenu cjelinu, ocijenio da je postupak bio vođen na način koji
podnositelju osigurava pravično suđenje.
7. Podnositelj se u ustavnoj tužbi izrijekom poziva na povredu prava na žalbu
(članak 18. Ustava).
Ne navodi, međutim, konkretne činjenice koje bi upućivale na zaključak da mu je
u nekoj situaciji onemogućeno podnošenje pravnog lijeka, odnosno da mu je
nenavođenjem razloga za pojedinu odluku otežano ili onemogućeno podnošenje
argumentiranog i učinkovitog pravnog lijeka. Podnositelj ističe kako se njegovi
podnesci preko uprave Zatvora u Zagrebu ne prosljeđuju pravodobno iako ih on
predaje na vrijeme, pa je tako u donošenju rješenja o produljenju pritvora
sudjelovala sutkinja čije je izuzeće bilo zatraženo, i to stoga što njegov
pravodobni zahtjev nije pravodobno proslijeđen.
U odnosu na ovakve navode podnositelja, iz kojih bi proizlazilo da bi zahtjev za
izuzeće suca predstavljao žalbu odnosno pravni lijek, čije je podnošenje
podnositelju uskraćeno u smislu odredaba članka 18. Ustava, Ustavni sud smatra
potrebnim napomenuti sljedeće:
Datum prosljeđivanja podneska po zatvorskoj upravi nadležnom sudu nije
relevantan za pravodobnost podneska, kod činjenice da je člankom 82. stavkom 4.
ZKP-a propisano da se dan kada je zapisnik odnosno izjava vezana za rok predana
upravi ustanove smatra danom predaje nadležnom tijelu. U tom smislu, u osporenom
je rješenju Vrhovnog suda obrazloženo kako pregledom spisa nije utvrđeno da bi u
njemu postojao podnesak (zahtjev za izuzeće sutkinje) datiran s bilo kojim danom
koji prethodi 3. ožujku 2008., kao danu donošenja rješenja o produljenju
pritvora.
Stoga Ustavni sud ocjenjuje da u konkretnom slučaju nema povrede podnositeljevog
prava na žalbu.
8. Podnositelj se, nadalje, poziva na povrede ustavnih prava iz članaka 22.,
24., 28. i 31. Ustava.
Odredbama članka 22. Ustava zajamčena je nepovredivost čovjekove slobode i
osobnosti, a oduzimanje ili ograničavanje slobode moguće je samo na temelju
zakona i zakonite odluke suda. Člankom 24. Ustava utvrđena su postupovna prava
građana prilikom uhićenja ili pritvaranja (sudbeni nalog, obavijest o razlozima
i pravima, pravo na žalbu). Članak 28. Ustava sadrži tzv. presumpciju
nedužnosti, a članak 31. Ustava temeljno načelo kaznenog prava Nullum crimen,
nulla poena sine lege.
Podnositeljeva ustavna tužba u činjeničnom se smislu temelji na tvrdnji da je
njegov boravak u pritvoru nezakonit – zato što smatra da je protekao rok za
donošenje rješenja o produljenju, zato što je u odlučivanju sudjelovala sutkinja
koja je, kako drži, morala biti izuzeta i zato što ocjenjuje nedopustivim da se
sudovi pozivaju na ranije kaznene osude.
U točkama 5., 6. i 7. ovog obrazloženja sadržani su razlozi zbog kojih je
Ustavni sud ovakve navode podnositelja utvrdio neutemeljenim (rješenje o
produljenju pritvora od 3. ožujka 2008. doneseno unutar roka iz članka 107.
stavka 5. ZKP-a, nije utvrđeno da bi u spisu predmeta postojao podnesak –
zahtjev za izuzeće sutkinje – datiran s danom koji prethodi 3. ožujku 2008.,
rješenje sadrži obrazloženje okolnosti koje imaju obilježja »osobitih okolnosti«
i upućuju na »opravdanu bojazan da će okrivljenik ponoviti kazneno djelo«).
Ustavni sud stoga nije našao da bi osporenim rješenjem bilo povrijeđeno koje od
navedenih podnositeljevih ustavnih prava.
Pritom Ustavni sud napominje da je povredu odredaba članaka 28. i 31. Ustava u
konkretnom slučaju moguće meritorno razmatrati jedino ukoliko se stajališta
podnositelja, u odnosnom dijelu, protumače na način da bi se podnositelju,
pozivanjem na ranije osude, sudilo »dva puta u istome«, a posljedično, da bi mu
se sudilo za nešto što, kao takvo, nije zakonom unaprijed propisano. U
protivnom, restriktivnijim tumačenjem sadržaja i smisla odredaba članaka 28. i
31. Ustava, te odredbe nisu mjerodavne u konkretnom slučaju.
9. Člankom 23. Ustava utvrđena je zabrana zlostavljanja, liječničkih i
zdravstvenih pokusa bez privole, prisilnog i obvezatnog rada, a člankom 58.
Ustava zajamčeno je pravo na zdravstvenu zaštitu u skladu sa zakonom.
Na navedene ustavne odredbe podnositelj se poziva ukazujući na svoje teško, pa i
kritično zdravstveno stanje, kao jedan od razloga zbog kojih je nužno njegovo
žurno puštanje iz pritvora.
Međutim, odredbe članaka 23. i 58. Ustava drukčijeg su sadržaja i smisla od onih
koje im, svojim pogrešnim tumačenjem, daje podnositelj, te nisu relevantne u
konkretnom slučaju.
10. Slijedom izloženih razloga, a na temelju odredaba članaka 73. i 75. Ustavnog
zakona, donesena je odluka kao u izreci.

```
Obrazloženje rješenja
```

11. Odredba članka 62. stavka 2. Ustavnog zakona propisuje:
*»Ako je zbog povrede ustavnih prava dopušten drugi pravni put, ustavna tužba
može se podnijeti tek nakon što je taj pravni put iscrpljen (...)«.*12. Odredbom članka 72. Ustavnog zakona propisano je da će Ustavni sud rješenjem
odbaciti ustavnu tužbu, između ostalog, ako je ustavna tužba nepravodobna,
nepotpuna, nerazumljiva ili nedopuštena. Ustavna tužba je, prema istoj odredbi,
nedopuštena (i) kada nije iscrpljen dopušteni pravni put.
13. U konkretnom slučaju, odluka kojom je iscrpljen dopušteni pravni put je
rješenje Vrhovnog suda Republike Hrvatske broj: Kž-186/08 od 28. ožujka 2008.
Naprotiv, rješenje Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08 (K-213/07)
od 3. ožujka 2008. ne predstavlja odluku kojom bi bio iscrpljen dopušteni pravni
put, budući da je protiv tog rješenja dopušteno podnošenje žalbe, te je to pravo
podnositelj i koristio.
Stoga ustavna tužba, koju je podnositelj podnio protiv tog rješenja, nije
dopuštena.
14. Slijedom navedenog, a na temelju članka 72. Ustavnog zakona, valjalo je
ustavnu tužbu protiv rješenja Županijskog suda u Velikoj Gorici broj: Kv-17/08
(K-213/07) od 3. ožujka 2008. odbaciti.
15. Odluka o objavi ove odluke i rješenja u »Narodnim novinama« temelji se na
članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1741/2008
Zagreb, 24. travnja 2008.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE
Predsjednica Vijeća
**Agata Račan**, v. r.

Odluka, NN 59/2008-2031
Opći uvjeti korištenjaZaštita privatnosti[Pristup podatcima](/data_access_hr.aspx)[ELI](/about_eli_hr.aspx)

©2026. g. Narodne novine d.d.

, izrada [Novena d.o.o.](http://novena.hr/)