### NN 59/2021 (28.5.2021.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: UsII-423/20-8 od 3. ožujka 2021.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1156

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sutkinja toga Suda Ljiljane Karlovčan-Đurović, predsjednice vijeća, Lidije Rostaš i Sanje Štefan, članica vijeća te višeg sudskog savjetnika specijalista Srđana Papića, zapisničara, u upravnom sporu tužitelja S. d.o.o., U., koji zastupaju L. M. i V. M., odvjetnici iz Zajedničkog odvjetničkog ureda L. M. i V. M. iz U., i tužitelja A1 Hrvatska d.o.o., Z., protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., radi pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, na sjednici vijeća održanoj 3. ožujka 2021.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev tužitelja za poništenje odluke Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/20-03/01, urbroj: 376-08-20-17 od 28. listopada 2020.

II. Odbijaju se zahtjevi tužitelja za naknadu troškova upravnog spora.

III. Ova presuda objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Točkom I. izreke odluke obvezuje se infrastrukturni operator S. d.o.o., U., odmah po primitku ove odluke omogućiti operatoru javnih komunikacijskih usluga A1 Hrvatska d.o.o., Z., pristup i zajedničko korištenje elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme u Gradu U. Točkom II. izreke odluke naloženo je operatoru javnih komunikacijskih usluga A1 Hrvatska d.o.o., Z., da u roku od 30 dana od primitka ove odluke, o vlastitom trošku poduzme mjere i radove kako bi elektronička komunikacijska infrastruktura i druga povezana oprema na nekretnini kč. br. 3944, k.o. U. (Z. u. i U. E. M.) bila prohodna za zajedničko korištenje te da se ugrade potrebne cijevi i spojnice radi pružanja usluga krajnjim korisnicima. Troškovi ovih mjera i radova se ne refundiraju.

Protiv navedene odluke tužbu je podnio tužitelj S. d.o.o., U., koja je zaprimljena kod ovoga Suda pod, poslovnim brojem: UsII-423/20. Nakon toga je tužbu protiv iste odluke podnio tužitelj A1 Hrvatska d.o.o., Z., koja je zaprimljena kod ovoga Suda pod, poslovnim brojem: UsII-425/20. S obzirom na navedeno trebalo je spojiti predmete radi zajedničkog rješavanja temeljem članaka 113. i 114. Sudskog poslovnika (»Narodne novine«, 37/14., 49/14., 8/15., 35/15., 123/15., 45/16., 29/17., 33/17., 34/17., 57/17., 101/18., 119/18., 81/19., 128/19., 39/20., 47/20., 138/20. i 147/20.). Zajednička odluka donijet će se pod brojem: UsII-423/20.

Tužitelj S. d.o.o. ističe da je pokrenuo postupak pred tuženikom protiv A1 Hrvatska d.o.o., , Z., zbog povrede Zakona o elektroničkim komunikacijama i Pravilnika o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme te nikad nije sporio prava A1 Hrvatska d.o.o. iz ugovora o pristupu i zajedničkom korištenju kabelske kanalizacije. Međutim, osporavao je protupravan način korištenja prava iz navedenih propisa. Smatra da stoga nije bilo nikakve potrebe za donošenjem odluke u dijelu stavka II. Smatra da se izreka u dijelu stavka II. prve rečenice ne može uopće ispitati, jer je nejasna i nerazumljiva, jer nije točno i izričito određena, niti barem odrediv tehnički način ispunjenja obveze. Ističe da se unutar paricijskog roka radi izbjegavanja spora obratio tuženiku da točno odredi način izvršenja obveze. Tuženik je to izričito odbio. Ističe da nema ništa protiv da sud sam riješi stvar na način da odluči o tehničkom rješenju izvršenja obveze zainteresirane osobe u smislu odredbe članaka 58. Predlaže da sud donese presudu kojom poništava navedenu odluku u dijelu stavka I. odluke i u dijelu stavka II. u dijelu prve rečenice odluke i predmet vrati tuženiku na ponovni postupak te traži troškove za sastav tužbe u iznosu od 3.125,00 kuna.

Tužitelj A1 Hrvatska d.o.o. protiv navedene odluke podnio je tužbu i prijedlog za donošenje odluke o odgodnom učinku tužbe. U tužbi iznosi tijek postupka. Ističe da iz točke II. izreke pobijane odluke nije razvidno koje radnje tužitelj mora provesti kako bi elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu na nekretnini kč. br. 3944, k.o. U., učinio prohodnom za zajedničko korištenje. Ističe da su se i tužitelj i prvo tužitelj S. obradili tuženiku radi dodatnog pojašnjenja načina ispunjenja naloženih radnji. Navodi da se tužitelj dovodi u situaciju da zbog neodređenosti izreke pobijane odluke i podrobnog obrazloženja isti ne zna koju to radnju mora izvršiti sukladno članku 18. stavku 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14., 72/17. – dalje: ZEK), dok mu istodobno za postupanje prijeti rizik od prekršaja sukladno članku 18. stavku 4. ZEK-a. Smatra da se kod određivanje obveze trebalo pridržavati odredbi Zakona o općem upravnom postupku. Poziva se na odredbu članka 6. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku.

S obzirom na sve navedeno predlaže da se navedena odluka poništi i naloži tuženiku da tužitelju nadoknadi trošak postupka, a ako naslovni sud nije u mogućnosti meritorno riješiti spor predlaže predmet vratiti na ponovni postupak i da naslovni sud nakon provedenog postupka donese presudu kojom poništava odluku i nalaže tuženiku da tužitelju nadoknadi trošak ovog postupka te predlaže donošenje odluke o odgodnom učinku tužbe, s obzirom da će u suprotnom za tužitelja nastati nenadoknadiva šteta.

Tuženik u odgovoru na tužbu tužitelja ističe da je jasno naveo da neće svojom odlukom ulaziti u nadležnost parničnog suda, već će se samo ograničiti na obvezu i ovlasti iz članka 30: ZEK-a, odnosno u slučaju spora između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika u vezi sa sklopljenim ugovorom o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme donijeti odluku o rješenju spora, imajući u vidu zakonsku obvezu omogućavanja pristupa i zajedničkog korištenja EKI te potrebe krajnjih korisnika usluga. Navodi da temeljem odredbe članka 30. stavka 2. ZEK-a infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora, pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, a temeljem stavka 10. istog članka u slučaju spora između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika u vezi sa sklopljenim ugovorom o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, tuženik provodi postupak rješavanja spora u skladu s odredbom članka 20: ZEK-a vodeći pri tome računa o odgovarajućim uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja iz stavka 2. ovog članka.

Iz dokumentacije je vidljivo da je među strankama postojala međusobna korespondencija iz koje je vidljivo da su i jedna i druga strana imale propuste u postupanju prilikom ostvarivanja pristupa iz zajedničkog korištenja EKI na način kako je propisano Pravilnikom o načinu i uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme (»Narodne novine«, 136/11., 44/12., 75/13. i 36/13. – dalje: Pravilnik). Međutim, te propuste tuženik nije uzeo odlučujućim za rješenje ovog spora, već smatra da se rješenjem spora mora osigurati pristup i zajedničko korištenje EKI, te pružanje usluga krajnjim korisnicima, koji su zbog onemogućavanja pristupa uskraćeni za usluge elektroničkih komunikacija. Ističe da je ono što je odlučno za ovaj spor, omogućiti pristup i zajedničko korištenje EKI, tuženik je riješio osporenim rješenjem. Stoga su navodi tužitelja u smislu članka 30. ZEK-a neosnovani i paušalni. Navodi da je neosnovan navod tužitelja da je osporavano rješenje nezakonito da se prva rečenica točke II. izreke navodno ne može ispitati, jer je nejasna i nerazumljiva, niti je vidljiv tehnički način ispunjenja. Naime, smatra da tužitelj time prikazuje nepoznavanje regulatornog okvira i uloge koju tužitelj kao infrastrukturni operater ima. Regulatorni okvir u vezi pristupa i zajedničkog korištenja EKI uređen je člankom 30. ZEK-a i Pravilnikom. Ističe da tužitelj ne shvaća da je on infrastrukturni operator za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu u Gradu U. i da je on taj koji daje suglasnost za tehničko rješenje ili daje uputu na koji način treba ispraviti tehničko rješenje. Nisu operatori, korisnici ili tuženik oni koji odlučuju na koji način treba upravljati EKI-em na području Grada U., koliko operatora korisnika koristi predmetnu EKI, koji su poslovni planovi i potrebe samog tužitelja u vezi s korištenjem predmetne EKI i na koji način od više mogućih treba izvesti mjere i radove. Ako se operatori ne mogu usuglasiti oko tehničkog rješenja za pristup i zajedničko korištenje kabelske kanalizacije mogu pokrenuti spor pred tuženikom. Dakle, prvo se moraju proći koraci definirani člankom 11. Pravilnika, pa se tek onda pokreće spor. Na navedeno je tuženik i uputio tužitelja da je tehničko rješenje obveza operatora, da postoji procedura po članku 11. Pravilnika, da tužitelj mora detaljno navesti i obrazložiti kako se treba ispraviti tehničko rješenje, međutim, tužitelj je sve to propustio napraviti i što uvijek to nije napravio. Zaključno ističe da je osporeno rješenje doneseno sukladno propisima te predlaže da se tužbeni zahtjev odbije u cijelosti.

Tuženik u odgovoru na tužbu tužitelja A1 ponavlja sve što je naveo u odgovoru na tužbu prvotužitelja. Ponovo ističe da je sukladno Pravilniku tehničko rješenje obveza operatora, a ne tuženika. Ističe da je tužitelj bio obvezan poduzeti konkretne korake, izraditi i dostaviti tehničko rješenje zainteresiranoj strani i tražiti suglasnost, a u slučaju odbijanja ispraviti tehničko rješenje. Nakon neformalne upute tuženika tužitelj tek nakon mjesec dana dostavlja tehničko rješenje i traži suglasnost na isto. U tom smislu je 30. studenog 2020. dana uputa strankama da se u slučaju nepostupanja po osporavanom rješenju podnese prijava radi pokretanja postupka inspekcijskog nadzora ili u slučaju neslaganja s predloženim tehničkim rješenjem pokrenuti spor pred tuženikom sukladno članku 11. stavku 5. Pravilnika. Ističe da je tužitelj kontradiktoran u svojim pokušajima prikazivanja osporavanog rješenja nezakonitim, a to je vidljivo i u e-mailu tužitelja od 10. studenog 2020., 15 dana prije nego li je postupio po članku 11. Pravilnika, odnosno dostavio tehničko rješenje i zatražio suglasnost na isto. Tužitelj, iako je upoznat s odredbama članka 11. Pravilnika i unatoč nepostupanju po istom navodi što bi trebalo poduzeti (npr. dozvola od Hrvatskih cesta, napraviti rasklop novog završnog rotora, sve to bi rezultiralo prekidom telekomunikacijskog prometa S., uzevši u obzir novo završeni rotor upitno je da li bi i u slučaju tražene dozvole od strane Hrvatskih cesta A1 Hrvatska istu dobio), a ništa od navedenog nisu niti poduzeli. Isto tako smatra neosnovanim navod tužitelja iz točke IV. tužbe u kojoj se navodi da izvršenje obveze treba biti najpovoljnije za tužitelja. Dakle, da je tuženik i odredio tehničke detalje obveze, tužitelj bi potom pobijao obvezu ističući da to nije za njega povoljnije jer se isto moglo i na drugi način koji je povoljni, da Hrvatske ceste ne izdaju dozvole, da se ne može zatvoriti promet na kružnom toku i slično. Upravo zbog navedenog sve okolnosti za izvođenje potrebnih radova i mjera su poznate operatorima i kao takve trebaju biti definirane tehničkim rješenjem operatora. Tek ako se operatori ne mogu usuglasiti oko tehničkog rješenja za pristup i zajedničko korištenje kabelske kanalizacije može se pokrenuti spor pred tuženikom. Prvo se moraju proći koraci definirani člankom 11. Pravilnika, potom pokrenuti upravni spor sukladno stavku 5. istog članka.

Predlaže da se odbije zahtjev za donošenje odluke o odgodnom učinku tužbe te da se odbije tužbeni zahtjev u cijelosti.

Na navode odgovora na tužbu se očitovao drugo tužitelj, a prvo tužitelj je dostavio nalaz i mišljenje stalnog sudskog vještaka za telekomunikacije i telefoniju V. Nj., dipl. ing. el.

Sud je uzeo u obzir činjenice utvrđene u postupku donošenja osporavane odluke kao i očitovanje stranaka tijekom upravno-sudskog postupka te na temelju razmatranja svih činjeničnih i pravnih pitanja (članak 55. stavak 3. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, 20/10., 143/12., 152/14., 94/16. i 29/17. – dalje: ZUS)) utvrdio da tužbeni zahtjev nije osnovan.

Iz spisa predmeta proizlazi da je dana 21. travnja 2020. tuženik zaprimio zahtjev infrastrukturnog operatora S. d.o.o., U., za rješavanje spora s operatorom korisnikom A1 Hrvatska d.o.o. radi pristupa i zajedničkog korištenja elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, konkretnije trase kabelske kanalizacije na nekretnini kč. br. 3944, k.o. U.

Prema odredbi članka 30. stavka 2. ZEK-a infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, a temeljem stavka 10. istog članka u slučaju spora između infrastrukturnog operatora i operatora korisnika u vezi sa sklopljenim ugovorom o pristupu i zajedničkom korištenju elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme tuženik provodi postupak rješavanja spora u skladu s odredbama članka 20. ZEK-a vodeći pri tom računa o odgovarajućim uvjetima pristupa i zajedničkog korištenja iz stavka 2. ovog članka.

Iz spisa proizlazi da su tužitelji imali propuste u postupanju prilikom ostvarivanja pristupa i zajedničkog korištenja EKI na način kako je to propisano Pravilnikom između ostalog omogućavanjem pristupa EKI, propuštanjem izdavanja suglasnosti na tehničko rješenje, propuštanjem nadzora nad izvođenjem radova na ugradnji kabelskih zdenaca. Međutim te propuste tuženik ne uzima odlučujućim za rješavanje ovog spora, jer smatra da se rješenjem spora mora osigurati pristup i zajedničko korištenje EKI te pružanje usluge krajnjim korisnicima koji su zbog onemogućavanja pristupa uskraćeni za usluge elektroničkih komunikacija.

Prema članku 30. ZEK-a i članku 3. Pravilnika infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku, uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, ako su ispunjeni uvjeti pristupa i zajedničkog korištenja propisani Pravilnikom. Kako je A1 izvodio radove na ugradnji kabelskih zdenaca na predmetnoj trasi kabelske kanalizacije u Gradu U. prema stavu tuženika isti je bio obvezan tehnički izvesti radove na način da predmetna trasa kabelske kanalizacije bude prohodna za buduće korištenje. Stoga je tuženik donio odluku kojom je u točki II. naložio tužitelju A1 da o vlastitom trošku poduzme mjere i radnje kako bi elektronička komunikacijska infrastruktura i druga povezana oprema na spornoj nekretnini ostala prohodna za buduće zajedničko korištenje. Kako su radovi na kabelskoj kanalizaciji neispravno izvedeni troškovi novih radova se ne refundiraju.

Osim toga, imajući u vidu da infrastrukturni operator mora omogućiti operatoru korisniku uz naknadu i na temelju sklopljenog ugovora pristup i zajedničko korištenje svoje elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme, tuženik smatra da je tužitelj S. obvezan omogućiti tužitelju A1 pristup i izvođenje svih potrebnih radova na EKI koja se nalazi na spornoj nekretnini kako bi krajnji korisnici dobili uslugu.

Sud u cijelosti prihvaća pravno shvaćanje tuženika iz obrazloženja rješenja i odgovora na tužbe da ukoliko se operatori ne mogu usuglasiti oko tehničkog rješenja za pristup i zajedničko korištenje kabelske kanalizacije mogu pokrenuti spor pred tuženikom, ali prvo moraju proći korake definirane odredbom članka 11. Pravilnika.

Naime, odredbom članka 11. Pravilnika propisano je da za pristup i zajedničko korištenje kabelske kanalizacije obvezno je izraditi tehničko rješenje. Infrastrukturni operator ili operator korisnik obvezan je dati ili odbiti dati suglasnost na tehničko rješenje za pristup i zajedničko korištenje kabelske kanalizacije u roku od tri dana od dana zaprimanja tehničkog rješenja. U slučaju da se infrastrukturni operator ili operator korisnik ne očituje o davanju suglasnosti unutar roka smatra se da je suglasnost dana. Infrastrukturni operator ili operator korisnik obvezan je detaljno obrazložiti razloge odbijanja suglasnosti na tehničko rješenje za pristup zajedničko korištenje kabelske kanalizacije i visinu iznosa troškova za refundiranje. U tom slučaju operator koji izrađuje tehničko rješenje mora ispraviti tehničko rješenje i ishoditi suglasnost na novo tehničko rješenje.

Dakle, prema ocjeni i ovoga Suda ako se operatori ne mogu usuglasiti oko tehničkog rješenja za pristup i zajedničko korištenje kabelske kanalizacije mogu pokrenuti spor pred tuženikom, ali nakon što su postupili sukladno članku 11. Pravilnika.

Prema ocjeni ovoga Suda osporena odluka donesena je sukladno članku 30. ZEK-a i Pravilnika te stoga osporenom odlukom nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja.

Slijedom iznesenog, na temelju odredbe članka 57. stavka 1. ZUS-a tužbeni zahtjev je odbijen i odlučeno je kao u točki I. izreke.

Odluka o troškovima temelji se na odredbi članka 79. stavka 4. ZUS-a. Točka III. izreke temelji se na odredbi članka 14. stavka 8. ZEK-a.

Što se tiče prijedloga tužitelja A1 Hrvatska za određivanje odgodnog učinka tužbe valja navesti da se radi o institutu uređenom člankom 26. ZUS-a primjenom kojeg sud može odlučiti da tužba može uz ispunjavanje propisanih pretpostavki, do pravomoćnog okončanja upravnog spora, odgoditi izvršenje rješenja donesenog u upravnom postupku koji je prethodio upravnom sporu. Kako je u predmetnom sudskom postupku donesena pravomoćna odluka (članak 63. stavak 2. ZUS-a) o tužiteljevom zahtjevu za ocjenu zakonitosti i poništavanje tuženikove odluke, to je po ocjeni ovog Suda bespredmetno odlučivati i o tužiteljevom prijedlogu za određivanje odgodnog učinka.

Poslovni broj: UsII-423/20-8

Zagreb, 3. ožujka 2021.

Predsjednica vijeća
 Ljiljana Karlovčan-Đurović, v. r.