### NN 101/2019 (23.10.2019.), Presuda Upravnog suda u Zagrebu, poslovni broj: UsI-3055/18-9 od 24. rujna 2019.

Upravni sud u Zagrebu

2047

PRESUDA

Upravni sud u Zagrebu, po sucu pojedincu toga suda Tamari Bogdanović, uz sudjelovanje Elizabete Kajtazi, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja A. D. iz Z., kojeg zastupa opunomoćenica I. Š., odvjetnica u S., protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, Z., uz sudjelovanje zainteresirane osobe A. H. d.o.o. (pravni slijednik V. d.o.o.), Z., radi rješavanja spora između korisnika i operatora, nakon usmene i javne rasprave, 24. rujna 2019.,

presudio je

Odbija se tužbeni zahtjev za poništavanje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/18-01/329, urbroj: 376-05-18-4 od 6. srpnja 2018.

Obrazloženje

Osporavanim rješenjem tuženice Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-08/18-01/329, urbroj: 376-05-18-4 od 6. srpnja 2018. odbijen je zahtjev tužitelja za rješavanje spora kao neosnovan.

Tužitelj u tužbi pobija zakonitost osporavanog rješenja, te ističe da se obratio V. radi raskida ugovora, a sve iz razloga jer je promijenio adresu stanovanja za svega 200 m, a na toj adresi V. nije nudio uslugu iz ugovora kojeg je tužitelj s njim sklopio i na koju se V. ugovorom obvezao. Tužitelj se obratio V., te su njegovi djelatnici izričito naveli da na njegovoj sadašnjoj adresi ne diskriminiraju tu uslugu. Umjesto usluge koju je tužitelj ugovorio s V., ponudili su mu home box kao novo rješenje, ali kako je tužitelj student i cijena 10,00 kn viša za ograničenih 100 gb po punoj brzini ili 30,00 kn za dodatnih 100 gb mu nije odgovarala, a pogotovo što bi u tom slučaju imao ugovornu obvezu za sljedeće dvije godine. Stoga je tužitelj zatražio raskid ugovora s V., bez plaćanja naknade, odnosno penala za prijevremeni raskid, jer upravo V. nije u mogućnosti izvršiti uslugu na koju se ugovorom obvezao. Tužitelj smatra da tuženik nije postupio sukladno članku 41. stavku 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama, jer o tužiteljevom zahtjevu nije odlučeno valjano obrazloženim rješenjem, već je tuženik postupio suprotno svojim ranijim odlukama. Tuženik je u osporavanom rješenju utvrdio da je operator u konkretnom slučaju postupio sukladno odredbama pretplatničkog ugovora, a na koje je korisnik pristao, te se nisu ispunili uvjeti za raskid pretplatničkog ugovora bez naplate naknade.

Predlaže sudu da poništi osporavano rješenje.

Tuženik u odgovoru na tužbu u cijelosti ostaje kod navoda danih u obrazloženju osporavanog rješenja i ističe da je zahtjev za zasnivanje pretplatničkog odnosa odobren 13. listopada 2016. za V. paket uz minimalno ugovoreno razdoblje od 24 mjeseca, na adresi u Z. Tužitelj je 25. listopada 2017. podnio zahtjev za raskid pretplatničkog odnosa bez naplate ugovorne obveze, a zbog preseljenja na novu adresu u Z., na kojoj adresi V. ne može pružiti ugovorenu uslugu. Uz podneseni zahtjev tužitelj je priložio izjavu T. B. kojom ona potvrđuje da je 1. rujna 2017. od tužitelja uzela 3.000,00 eura za najamninu u U. A. D. bez kućnog broja za godinu dana unaprijed. V. je donio odluku kojom se usvaja zahtjev za prijevremeni raskid pretplatničkog ugovora bez naplate naknade, uz uvjet da tužitelj dostavi potvrdu o trenutnom prebivalištu/boravištu u roku od petnaest dana od zaprimanja odluke, a u slučaju da tužitelj ne dostavi zatraženo dana mu je uputa da ne postoji mogućnost odobrenja raskida bez naplate penala. Tuženik se poziva na članak 3. stavak 1., članak 4. stavak 1. i stavak 5. Zakona o prebivalištu, te ističe da ako V. nije u mogućnosti pružiti uslugu na drugoj lokaciji, tužitelj ne snosi štetne posljedice u vidu naplate naknade zbog raskida, ali pod uvjetom da dokaže činjenicu preseljenja na novu lokaciju preslikom potvrde o novom prebivalištu/boravištu izdane od nadležne policijske uprave ili postaje ministarstva. Kako tužitelj u postupku rješavanja prigovora kod V. nije dostavio zatraženu presliku potvrde, tuženik je zaključio kako je V. imao pravo tužitelju naplatiti naknadu za prijevremeni raskid ugovora. Tužitelj nije konkretno naveo u čemu se sastoji suprotno postupanje tuženika u odnosu na ranije odluke i postojeću praksu, te nije naveo koje su to ranije odluke i kakva je to postojeća praksa tuženika.

Predlaže sudu odbiti tužbeni zahtjev.

Zainteresirana osoba se na tužbu očitovala da je nesporno da je tužitelj zbog preseljenja zatražio raskid pretplatničkog odnosa bez obračunavanja naknade, ali nije dostavio dokumentaciju koja bi opravdavala takav raskid. Tužitelju je u odgovoru od 22. prosinca 2017. ponuđeno više opcija, a koje bi tužitelju omogućile raskid bez obračunavanja naknade zbog prijevremenog raskida i to promjenu vlasnika priključka na postojećoj (staroj) adresi, preseljenje postojećeg priključka na neku treću adresu na kojoj su ugovorene usluge dostupne, te promjena vlasnika priključka i aktivacija druge dostupne V. usluge na novoj adresi. Tužitelj u tužbi priznaje da je treću opciju odbio prihvatiti, te je zainteresirana osoba svom korisniku izašla u susret i odobrila mu prijevremeni raskid bez obračunavanja naknade, ako isti dostavi potvrdu o promjeni prebivališta/boravišta, a koju tužitelj nikada nije dostavio. Zainteresirana osoba pozvala se na članak 41. stavak 6. i 42. stavak 7. Zakona o elektroničkim komunikacijama, te istakla da su navodi tužitelja u cijelosti neosnovani.

Predlaže sudu da odbije tužbeni zahtjev.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Sud je održao usmenu i javnu raspravu u prisutnosti opunomoćenice tuženika i opunomoćenice zainteresirane osobe, i u odsutnosti uredno pozvanog tužitelja, na temelju ovlaštenja iz odredbe članka 39. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj: 20/10., 143/12., 152/14., 94/16. i 29/17.), o čemu je tužitelj bio upozoren u pozivu za raspravu.

Kako odvjetnica koja je pristupila ročištu nije u zadanom roku dostavila zamjeničku punomoć, smatra se da ista nije pristupila održanom ročištu.

Ocjenjujući zakonitost osporavanog rješenja, te razmatrajući sporna činjenična i pravna pitanja, sud je izvršio uvid u sudski spis predmeta i spis tuženice dostavljenog u odgovoru na tužbu.

Uvidom u osporavano rješenje od 6. srpnja 2018. sud je utvrdio da je tuženik odbio zahtjev tužitelja za rješavanje spora kao neosnovan. U obrazloženju tuženik opisuje kronologiju događaja, te se poziva na članak 12., članak 41. stavak 1., 3., 4., 5. i 6., te članak 51. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj: 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17.). Kako je predmetni zahtjev za zasnivanje pretplatničkog odnosa ugovoren uz razdoblje obveznog trajanja ugovora, V. je imao pravo naplatiti odgovarajući iznos naknade za prijevremeni raskid ugovora, ukoliko to korisnik zatraži, a što je sukladno i odredbi članka 14. točka 1. Općih uvjeta poslovanja V. Sukladno članku 41. stavku 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama u slučaju kada operator nije u mogućnosti ispuniti ugovornu obvezu u skladu s općim uvjetima poslovanja, pretplatnik ima pravo na raskid ugovora bez podmirivanja naknade. Stoga u slučaju kada operator nije u mogućnosti pružiti istu uslugu, odnosno preseliti korištenje usluge na drugu lokaciju, pretplatnik ne snosi štetne posljedice, ukoliko može dokazati činjenicu preseljenja preslikom potvrde o novom prebivalištu/boravištu. Prema spisu priloženoj dokumentaciji tužitelj nije dostavio takvu potvrdu, pa je tuženik utvrdio da je operator u konkretnom slučaju postupio sukladno odredbama pretplatničkog ugovora, a na koje je tužitelj kao korisnik pristao svojim potpisom, te se nisu ispunili uvjeti vezani uz pravo na raskid pretplatničkog ugovora bez naplate naknade, a sukladno članku 41. stavku 6. navedenog Zakona.

Odredbom članka 41. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama propisano je da u slučaju kada operator javnih komunikacijskih usluga nije u mogućnosti ispuniti ugovornu obvezu u skladu s općim uvjetima poslovanja, pretplatnik ima pravo na raskid pretplatničkog ugovora bez podmirivanja ugovornih obveza iz stavka 5. ovoga članka, osim dospjelog dugovanja za pružene usluge.

Prema ocjeni suda, osporavano rješenje tuženika doneseno je nakon potpuno i pravilno utvrđenog činjeničnog stanja i uz pravilnu primjenu materijalnog prava. Naime, tužitelj niti u upravnom postupku niti u upravnom sporu nije dostavio dokaz u smislu potvrde prebivališta/boravišta kojim bi dokazao da se preselio na novu adresu u Z. na kojoj adresi V. nije nudio uslugu iz zaključenog ugovora.

Prema mišljenju suda, iz stanja spisa proizlazi da je operator V. tužitelju ponudio i bez ovakvog dokaza druge opcije, a koje tužitelju nisu odgovarale, te je tužitelj mogao zatražiti prijevremeni raskid ugovora, ali nije dokazao da ispunjava uvjete iz članka 41. stavka 6. Zakona o elektroničkim komunikacijama, jer nije dostavio dokaz o preseljenju na novu adresu, a da bi mogao ostvariti pravo na raskid pretplatničkog ugovora bez podmirivanja ugovornih obveza, osim dospjelog dugovanja za pružene usluge.

Iz navedenog razloga, sud je osporavano rješenje ocijenio zakonitim.

Stoga je sud na temelju članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima odbio tužbeni zahtjev kao neosnovan.

Poslovni broj: UsI-3055/18-9

Zagreb, 24. rujna 2019.

Sutkinja:
 Tamara Bogdanović, v. r.