## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1254/2007 od 20. svibnja 2009.

### NN 67/2009 (10.6.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1254/2007 od 20. svibnja 2009.

67 10.06.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-1254/2007 od 20. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1619

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Prvom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sudac Aldo Radolović, predsjednik Vijeća, te suci Marko Babić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Duška Šarin i Nevenka Šernhorst, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenula D. V. iz Rijeke koju zastupa Lj. F. S., odvjetnica iz R., na sjednici održanoj 20. svibnja 2009. godine, jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukida se rješenje Županijskog suda u Karlovcu broj: Gž-354/06-2 od 29. siječnja 2007. godine te se predmet vraća tom sudu na ponovno odlučivanje.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv rješenja Županijskog suda u Karlovcu broj: Gž-354/06-2 od 29. siječnja 2007. godine, kojim je povodom žalbe ovršenika G. d.o.o. S., preinačeno rješenje Općinskog suda u Samoboru broj: Ovr-33/04 od 25. ožujka 2004. godine te je odbačen prijedlog za ovrhu podnositeljice protiv ovršenika za iznos novčane tražbine od 20.523,02 kuna te troškova ovršnog postupak u iznosu od 1.182,20 kuna s pripadajućim zakonskim zateznim kamatama tekućim od dospijeća svakog pojedinog iznosa do isplate.

2. Podnositeljica u ustavnoj tužbi ističe da je drugostupanjski sud nezakonito odbacio njezin prijedlog za ovrhu jer ga je utemeljila i na odredbi članka 83.a stavka 2. Zakona o radu (»Narodne novine« broj 38/95., 54/95., 65/95., 17/01., 114/03., 142/03., 30/04., 137/04. i 68/05.) kojom odredbom je propisano da je obračun plaće ovršna isprava.

Kako je odredbama članaka 21. i 28. Ovršnog zakona (»Narodne novine« broj 57/96., 29/96., 42/00., 173/03., 194/03., 151/04. i 88/05., u daljnjem tekstu: OZ) propisano da je ovršna isprava i »druga isprava koja je zakonom određena kao ovršna isprava«, smatra da je u konkretnom slučaju pokrenula ovrhu na temelju ovršnih isprava – obračuna naknada plaće koju je ovršenik trebao isplatiti njezinom pok. ocu V. V., kojeg je naslijedila na temelju rješenja o nasljeđivanju Općinskog suda u Rijeci broj: O-865/03 od 27. listopada 2003. godine, te da je ovrha prvostupanjskim rješenjem zakonito određena i provedena.

Stoga i osporenim drugostupanjskim rješenjem smatra povrijeđenim ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14. stavka 2. i 29. stavka 1. Ustava te predlaže usvajanje ustavne tužbe i ukidanje osporenog rješenja drugostupanjskog suda.

Ustavna tužba je osnovana.

3. Županijski sud u Karlovcu je preinačio prvostupanjsko rješenje i odbacio prijedlog za ovrhu podnositeljice.

Uvidom u spis predmeta utvrđeno je da je podnositeljica svoj prijedlog za ovrhu temeljila na platnim listama ovršenika koje su izdane pok. V. V., kao obračun naknade plaće za razdoblje od prosinca 2000. do siječnja 2002. godine. Uvidom u te platne liste, razvidno je da je u njima navedeno za koga se obračun vrši, tko je dužnik, da se radi o naknadi za bolovanje, te je određena i visina naknade za svaki pojedini mjesec.

Na temelju tako podnesenog prijedloga za ovrhu Općinski sud u Samoboru je 25. ožujka 2004. godinu donio rješenje kojim je odredio predloženu ovrhu na temelju članka 5. stavka 4. OZ-a, odredio troškove postupka te zabranio poslovnoj banci ovršenika da ispuni novčanu tražbinu prema ovršeniku, a ovršeniku je zabranjeno da tražbinu naplati ili da inače njome raspolaže od časa dostave tog rješenja. Po pravomoćnosti je naloženo navedenoj banci da na podnositeljicu prenese navedenu tražbinu u ukupnom iznosu od 20.523,02 kune sa zateznim kamatama.

Povodom žalbe ovršenika, navedeno rješenje je preinačeno i prijedlog za ovrhu na temelju ovršne isprave je odbačen. Drugostupanjski sud je utvrdio da obračuni plaće ne spadaju u ovršne isprave kako ih određuje odredba članka 21. OZ-a.

4. Člankom 1. OZ-a propisano je da se tim Zakonom uređuje postupak po kojem se provodi prisilno ostvarenje tražbina na temelju ovršnih i vjerodostojnih isprava, ako posebnim zakonom nije drugačije određeno.

Za pokretanje ovrhe ovrhovoditelj protiv ovršenika mora imati ovršnu ili vjerodostojnu ispravu o svojoj tražbini (pravu na neko davanje, činjenje, nečinjenje ili trpljenje).

Prema članku 21. OZ-a, kao ovršne isprave su propisane: 1. ovršna sudska odluka i ovršna sudska nagodba, 2. ovršna odluka donesena u upravnom postupku i ovršna nagodba sklopljena u upravnom postupku ako glase na ispunjenje novčane obveze, ako zakonom nije drukčije određeno, 3. ovršna javnobilježnička isprava, 4. druga isprava koja je zakonom određena kao ovršna isprava.

Člankom 83.a Zakona o radu, stavkom 1. je propisano da je prilikom isplate plaće, naknade plaće i otpremnine, poslodavac dužan radniku uručiti obračun iz kojeg je vidljivo kako je utvrđen iznos plaće, naknade plaće i otpremnine. Stavkom 2. je propisano da poslodavac koji na dan dospjelosti ne isplati plaću, naknadu plaće ili otpremninu, dužan je do kraja mjeseca kojem je dospjela isplata plaće, naknade plaće ili otpremnine radniku uručiti obračun iznosa koje je bio dužan isplatiti. Stavkom 3. te zakonske odredbe propisano je da su obračuni iz stavka 2. ovršne isprave.

Dakle, odredbom članka 21. točke 4. OZ-a propisana je mogućnost da se drugim zakonima odredi da je neka isprava ovršna isprava. Tako je zakonodavac člankom 83.a. stavkom 3. Zakona o radu odredio da su isplatne liste poslodavca glede isplate plaće, naknade plaće i otpremnine radniku, ovršne isprave.

5. U konkretnom slučaju, podnositeljica je kao nasljednica svoga oca, pokrenula ovršni postupak na temelju ovršne isprave, isplatnih lista za naknadu plaće za razdoblje od prosinca 2000. do siječnja 2002. godine, te je stoga prvostupanjski sud pravilno odredio ovrhu na žiro-računu ovršenika, poslodavca pok. oca podnositeljice.

Drugostupanjski je sud, zanemarivši odredbu članka 83a. stavka 3. Zakona o radu, preinačio prvostupanjsko rješenje o ovrsi, te se stoga osporeno drugostupanjsko rješenje može smatrati arbitrarnim i svojevoljnim te donesenim bez odgovarajućeg uporišta u zakonima Republike Hrvatske.

Stoga je u konkretnom slučaju povrijeđeno ustavno pravo jednakosti svih pred zakonom koje jamči odredba članka 14. stavka 2. Ustava jer drugostupanjsko rješenje nije utemeljeno na mjerodavnom materijalnom pravu.

Ujedno je došlo i do povrede prava na pravično suđenje koje je zajamčeno člankom 29. stavkom 1. Ustava jer je postupak za podnositeljicu, sagledan kao cjelina, bio nepravičan.

Naime, ona je pokrenula ovršni postupak pouzdajući se na navedene zakonske odredbe, na koje se i pozvala u svom prijedlogu, te je imala opravdano očekivanje da će doći do ovrhe i da će ona naplatiti tražbinu koju je naslijedila od svog pok. oca. Kako je drugostupanjski sud, bez valjanog obrazloženja i bez primjene mjerodavnog prava, odbacio njezin zahtjev, njezina opravdana očekivanja su bez valjanih razloga, ostala neispunjena.

6. Slijedom iznijetog, na temelju odredaba članaka 73. i 76. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u izreci (točke I. i II.). Točka III. izreke odluke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1254/2007

Zagreb, 20. svibnja 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
dr. sc. Aldo Radolović, v. r.

Odluka, NN 67/2009-1619