## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2547/2008 od 26. studenoga 2010.

### NN 142/2010 (17.12.2010.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-2547/2008 od 26. studenoga 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3613

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo B. D. Z. H. iz Z., zastupan po ocu i zakonskom zastupniku D. H. iz Z., na sjednici održanoj 26. studenoga 2010. jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja te se ukidaju:

– presuda Upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9781/2007-4 od 6. ožujka 2008.

– rješenje Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske broj: 511-01-72-UP/II-1182/1-07 od 5. rujna 2007. i

– rješenje Ministarstva unutarnjih poslova, Policijske uprave zagrebačke, Sektora za upravne, inspekcijske i poslove civilne zaštite, Odjela za upravne poslove broj: 511-19-22/2-UP/I-1908/07 od 26. lipnja 2007.

II. Predmet se vraća Ministarstvu unutarnjih poslova, Policijskoj upravi zagrebačkoj, Sektoru za upravne, inspekcijske i poslove civilne zaštite, Odjelu za upravne poslove, na ponovni postupak.

III. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Upravnog suda Republike Hrvatske (u daljnjem tekstu: Upravni sud) broj: Us-9781/2007-4 od 6. ožujka 2008., kojom je odbijena tužba podnositelja izjavljena protiv rješenja Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske broj: 511-01-72-UP/II-1182/1-07 od 5. rujna 2007.

Navedenim rješenjem nadležnog drugostupanjskog upravnog tijela odbijena je žalba podnositelja izjavljena protiv rješenja Ministarstva unutarnjih poslova, Policijske uprave zagrebačke, Sektora za upravne, inspekcijske i poslove civilne zaštite, Odjela za upravne poslove broj: 511-19-22/2-UP/I-1908/07 od 26. lipnja 2007. kojim je odbijen zahtjev podnositelja za izdavanjem osobne iskaznice.

2. Podnositelj smatra da su mu osporenim rješenjima kao i presudom Upravnog suda, povrijeđena ustavna prava zajamčena člancima 14. stavkom 2., 16. stavkom 1., 19. stavkom 1., 22. stavkom 1., 29. stavkom 1., 30., 31., 35., kao i odredba članka 89. stavka 4. Ustava Republike Hrvatske (u pročišćenom tekstu Ustava, »Narodne novine« broj 85/10., označen kao članak 90. stavak 4. Ustava).

Povrede navedenih ustavnih prava i odredaba podnositelj obrazlaže razlozima isticanim tijekom žalbenog postupka te u postupku povodom tužbe u upravnom sporu, a koji se mogu svesti na tvrdnje o povredama postupovnog prava, pogrešno i nepotpuno utvrđenom činjeničnom stanju i pogrešnoj primjeni materijalnog prava.

U opširnoj ustavnoj tužbi podnositelj, u bitnome, ističe:

»Moj sin, B. D. Z. H., rođen 20. listopada 1991. u O., K., sukladno kanadskim zakonima upisan je u Matičnu knjigu rođenih provincije O., te je kao takav registriran u K.

Po dolasku u Hrvatsku, u proljeće 1992. uredno je zatraženo državljanstvo RH pod gornjim imenom. To je i stekao temeljem tada važećeg Zakona o imenu (broj 47/90) te primio odgovarajuće dokumente, čije su fotokopije u prilogu.

Dolaskom zakonskog termina za nošenje osobne iskaznice, u PU zagrebačkoj 26. II. 2007. zatražena je osobna iskaznica, no taj je zahtjev Rješenjem broj 511-19-22/2-UP/I-1908/07 odbijen temeljem toga što njegovo ime nije u skladu s člankom 2. Zakona o osobnom imenu (NN broj 69/92) i posljedično tomu sa Zakonom o osobnoj iskaznici (NN br. 11/02 i 122/02).

Nakon žalbe Komisiji za rješavanje žalbi u upravnom postupku pri Ministarstvu unutarnjih poslova RH, koja je svojim Rješenjem broj 511-01-72-UP/II-1182/07 žalbu odbila, podnio sam 1. listopada 2007. tužbu Upravnom sudu RH, broj: Us-9781/07, koji je donio presudu složivši se s odlukom Policijske uprave zagrebačke i Komisijom Ministarstva unutarnjih poslova, te tužbu odbio kao neosnovanu, ne ulazeći uopće u meritum stvari.

Time su sva sredstva pravne zaštite koja sam imao na raspolaganju iscrpljena.«

Navodi dalje kako niti jedna od tih institucija nije ulazila u meritum žalbe, odnosno tužbe, nego jednostavno ponavljala kakav je danas zakon. Ističe, da problem nije u tome kakav je danas zakon i je li ga Policijska uprava zagrebačka provodi, problem je u njegovoj retroaktivnoj primjeni, kao i u prisili neutemeljenoj na zakonu. Posebno ističe, da sa svakom promjenom zakona čovjek ne može mijenjati svoje ime i da mu policijski službenici nalažu, ne navodeći temeljem kojeg zakona, da nešto učini što zakonom nije propisano, a Upravni sud da ne uvidi takve povrede. Navodi također, da i ostala njegova djeca (tri sina) imaju po tri imena i svima su u razdoblju od 1992. i 2007. u istoj Policijskoj upravi izdane osobne iskaznice sa tri imena, pa mu nije jasno zbog čega to nije učinjeno i četvrtom sinu. Zaključno, predlaže da Ustavni sud usvoji njegovu tužbu, ukine osporene akte nadležnih upravnih tijela i Upravnog suda i predmet vrati prvostupanjskom upravnom tijelu na ponovni postupak i odlučivanje.

3. Za potrebe ustavnosudskog postupka pribavljen je spis Ministarstva unutarnjih poslova, Policijske uprave zagrebačke, Sektora za upravne, inspekcijske i poslove civilne zaštite, Odjela za upravne poslove koji se odnosi na podnositelja.

Ustavna tužba je osnovana.

4. U postupku pokrenutom ustavnom tužbom na temelju članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 49/02. – pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), Ustavni sud, u granicama zahtjeva istaknutog u ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela povrijeđeno podnositelju ustavno pravo, pri čemu se, u pravilu, ne upušta u pitanje jesu li sudovi pravilno i potpuno utvrdili činjenično stanje i ocijenili dokaze. Za Ustavni sud relevantne su samo one činjenice od čijeg postojanja ovisi ocjena o povredi ustavnog prava.

5. U postupku koji je prethodio ustavnosudskom utvrđeno je sljedeće:

– podnositelj je rođen 28. listopada 1991. godine u K.,

– rješenjem Grada Zagreba, Gradskog sekretarijata za upravu i pravosuđe, Područnog ureda Centar, klasa: UP/I-223-02/92-02/37, Ur.broj: 251-02-03-92-02 od 20. svibnja 1992. odobreno je da se u matičnu knjigu rođenih upiše činjenica rođenja mldb. B. D. Z. H.,

– u skladu sa takvim upisom podnositelju su na ime B. D. Z. izdani osobni dokumenti (rodni list i domovnica),

– u vrijeme trajanja postupka upisa činjenice rođenja i određivanja imena podnositelju na snazi je bio Zakon o osobnom imenu (»Narodne novine« broj 51/73. i 47/90., u nastavku: ZOI/73),

Člankom 2. stavkom 2. ZOI-a/73 bilo je propisano:

»Članak 2.

(...)

Osoba, čije se ime ili prezime ili ime i prezime sastoji od više riječi, dužna je da se služi u pravnom saobraćaju istim osobnim imenom.«

Navedeni ZOI/73 bio je na snazi do 30. listopada 1992. godine kada je na snagu stupio Zakon o osobnom imenu (»Narodne novine« broj 69/92.; u nastavku: ZOI/92).

6. Roditelji mldb. podnositelja, kao njegovi zakonski zastupnici, podnijeli su 26. veljače 2007. prvostupanjskom upravnom tijelu zahtjev za izdavanjem osobne iskaznice.

Uz zahtjev za izdavanje osobne iskaznice priložili su rodni list izdan u Gradskom uredu za opću upravu, Matičnom uredu Centar pod brojem 58/92 u kojem je u rubrici ime navedeno »B. D. Z.".

Nadležno prvostupanjsko tijelo odbilo je zahtjev podnositelja s obrazloženjem kako, u konkretnom slučaju, nije udovoljeno uvjetima iz članka 2. stavka 4. ZOI-a/92, jer roditelji uz zahtjev nisu priložili novi rodni list iz kojeg bi u rubrici »primjedbe i naknadni upisi« bilo razvidno kojim će se imenom mldb. podnositelj služiti u pravnom prometu.

Člankom 2. ZOI-a /92 propisano je:

»Članak 2.

Osobno ime se sastoji od imena i prezimena.

Ime odnosno prezime može se sastojati od više riječi. Osoba čije se ime ili prezime ili ime i prezime sastoji od više riječi, dužna je služiti se istim osobnim imenom u pravnom prometu.

Ime i prezime kojim se osoba služi u pravnom prometu može sadržavati svako za sebe najviše dvije riječi.«

7. Rješavajući o žalbi podnositelja, drugostupanjsko upravno tijelo utvrdilo je da je prvostupanjsko rješenje zakonito i odbilo je žalbu podnositelja.

Provodeći kontrolu zakonitosti pojedinačnih upravnih akata, Upravni sud prihvatio je pravno stajalište i činjenično utvrđenje upravnih tijela i odbio tužbu.

8. Nakon analize osporenih odluka, mjerodavnih zakonskih odredbi te upravnog spisa, Ustavni sud ocjenjuje da su Upravni sud i nadležna upravna tijela, u konkretnom slučaju, pogrešno primijenili mjerodavni materijalni propis.

Naime, kako je navedeno u točki 5. obrazloženja ove odluke, u vrijeme rođenja i davanja osobnog imena podnositelju na snazi je bio ZOI/73 koji je omogućavao da se osobno ime sastoji od više riječi. Taj Zakon nije ograničavao broj riječi osobnog imena u pravnom prometu.

ZOI-om/92 to je ograničenje uvedeno.

Nadalje, člankom 16. ZOI-a /92 propisano je:

»Članak 16.

Postupci pokrenuti na temelju Zakona o osobnom imenu (»Narodne novine«, br. 51/73. i 47/90.), a koji nisu pravomoćno okončani do stupanja na snagu ovoga Zakona dovršit će se prema odredbama ovoga Zakona.«

Iz sadržaja članka 16. ZOI-a/92 proizlazilo bi da se na pravomoćno dovršene postupke po ZOI-u/73, a što je u konkretnom predmetu slučaj, ne mogu primijeniti odredbe zakona donesenog nakon prestanka važenja dotadašnjeg zakona, dakle ZOI-a/92.

U konkretnom slučaju postupak određivanja osobnog imena mldb. podnositelja započet je i pravomoćno okončan donošenjem rješenja Grada Zagreba, Gradskog sekretarijata za upravu i pravosuđe, Područnog ureda Centar, klasa: UP/I-223-02/92-02/37, Ur.broj: 251-02-03-92-02 od 20. svibnja 1992. kojim je odobreno da se u matičnu knjigu rođenih upiše činjenica rođenja mldb. B. D. Z. H., dakle sukladno odredbama ZOI-u/73.

Slijedom te činjenice podnositelju su izdani i važeći osobni dokumenti (rodni list, domovnica) na osobno ime B. D. Z. i prezime H.

9. Člankom 12. stavkom 1. Zakona o osobnoj iskaznici (»Narodne novine« broj 11/02. i 122/02.) propisano je:

»Članak 12.

Pri podnošenju zahtjeva podnositelj zahtjeva dužan je dati točne i istinite podatke, koji se upisuju u osobnu iskaznicu, te potpis.

(...)«

U tijeku provedenog postupka nespornim je utvrđeno da je podnositelj u svojem zahtjevu za izdavanjem osobne iskaznice podnijetom nadležnom upravnom tijelu 26. srpnja 2007. dao točne i istinite podatke o svojem osobnom imenu.

Međutim, unatoč tome, nadležna upravna tijela, odbila su njegov zahtjev za izdavanjem osobne iskaznice, iako za takvo postupanje nisu imala niti jedan valjani razlog propisan Zakonom o osobnoj iskaznici.

Naime, u vrijeme podnošenja zahtjeva podnositelj je imao navršenih 15 godina i nepuna četiri mjeseca života, dakle udovoljavao je uvjetima propisanim člankom 3. Zakona o osobnoj iskaznici, kojim je propisano:

»Članak 3.

Osoba starija od 16 godina života koja ima prebivalište u Republici Hrvatskoj dužna je imati osobnu iskaznicu.

Pravo na osobnu iskaznicu ima i osoba starija od 15 godina života.«

9.1. U postupku kontrole zakonitosti upravnih akata Upravni sud odbio je tužbu podnositelja potvrdivši zakonitost drugostupanjskog rješenja od 5. rujna 2007. navodeći u osporenoj presudi:

»Kako je tužitelj na poziv nadležnog tijela dostavio rodni list, koji također prileži spisu predmeta, a iz kojeg nije razvidno kojim će se imenom mldb. B. D. Z. H. služiti u pravnom prometu, odnosno budući je tužitelj nadležnom tijelu odbio dati izjavu takvog sadržaja, a što niti sam ne poriče u tužbi, to je prema ocjeni ovog Suda, imajući u vidu odredbu članka 2. stavka 4. Zakona o osobnom imenu (»Narodne novine«, broj 69/92, 26/93 i 29/94), prvostupanjsko upravno tijelo pravilno odbilo zahtjev tužitelja za izdavanjem osobne iskaznice mldb. B. D. Z. H., uz obrazloženje koje prihvaća i ovaj Sud, te je također pravilno osporenim rješenjem tuženog tijela odbijena žalba tužitelja izjavljena protiv prvostupanjskog rješenja.«

U svojoj odluci Upravni sud niti jednom riječi ne osvrće se na podnositeljeve tužbene navode kako nadležna upravna tijela u njegovom slučaju neosnovano (retroaktivno) primjenjuju odredbe ZOI/92 kojeg u vrijeme njegova rođenja i upisa imena nije ni bilo.

10. Analizom navoda ustavne tužbe, navoda i razloga istaknutih u osporenim aktima nadležnih upravnih tijela i Upravnog suda, Ustavni sud utvrdio je da je podnositelju tim aktima povrijeđeno ustavno pravo iz članka 29. stavka 1. Ustava.

Članak 29. stavak 1. Ustava glasi:

»Članak 29.

Svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela.

(...)«

Sadržaj tog ustavnog prava ograničen je na jamstva pravičnog suđenja (odlučivanja), pa Ustavni sud, ocjenjujući navode ustavne tužbe sa stajališta tog ustavnog prava, ispituje eventualno postojanje povreda u postupcima pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti, te na temelju toga, sagledavajući postupak kao jedinstvenu cjelinu, ocjenjuje je li postupak bio vođen na način koji podnositelju osigurava pravično suđenje.

Iz dokumentacije u spisu predmeta razvidno je da nadležno prvostupanjsko tijelo nije primijenilo mjerodavni propis, a drugostupanjsko tijelo i Upravni sud nisu meritorno odgovorili na podnositeljeve osporavajuće navode.

Slijedom iznijetog, Ustavni sud ocjenjuje da su u upravnom postupku u kojemu su donesena osporena rješenja, učinjeni propusti takve naravi da se ne mogu smatrati ustavnopravno prihvatljivima s aspekta zaštite ustavnog prava podnositelja na pravično suđenje, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava. Navedeni propusti u konkretnom slučaju dobivaju posebnu težinu ima li se u vidu da su učinjeni u postupku u kojemu se rješavalo o pravu podnositelja na osobnu iskaznicu, kao javnu ispravu kojom državljanin Republike Hrvatske dokazuje svoj identitet, hrvatsko državljanstvo, spol, datum rođenja, prebivalište i adresu stanovanja (članak 1. Zakona o osobnoj iskaznici).

11. Utvrdivši u konkretnom slučaju povredu ustavnog prava zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud nije posebno razmatrao povrede ostalih ustavnih prava na koja je podnositelj ukazuje u svojoj ustavnoj tužbi.

12. Zbog izloženog, a na temelju odredaba članaka 73. i 76. stavaka 1. i 2. Ustavnog zakona, donesena je odluka kao u izreci.

13. Objava ove odluke u »Narodnim novinama« temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-2547/2008

Zagreb, 26. studenoga 2010.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 142/2010-3613