## Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us-1002/2010-4 od 11. kolovoza 2011.

### NN 120/2011 (26.10.2011.), Presuda Upravnog suda Republike Hrvatske poslovni broj: Us-1002/2010-4 od 11. kolovoza 2011.

UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2369

PRESUDA

Upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Jasminke Jenjić, predsjednice vijeća, mr. sc. Mirjane Juričić i Lidije Rostaš-Beroš, članica vijeća te sudske savjetnice Višnje Jurjević, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32, protiv rješenja tužene Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije iz Zagreba, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/09-01/1205, urbroj: 376-11-09-14HP od 9. prosinca 2009. godine, radi pružanja telekomunikacijskih usluga, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 11. kolovoza 2011.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u Narodnim novinama.

Obrazloženje

Tuženo je tijelo, točkom I. osporenog rješenja, naložilo trgovačkom društvu HT-Hrvatske telekomunikacije d.d. iz Zagreba, Savska cesta 32 (dalje: HT) propuštati pozive svojih pretplatnika na brojeve za usluge s dodanom vrijednosti u mreži trgovačkog društva Amis Telekom d.o.o. iz Buzina, Bani 75 (dalje: AT).

Točkom II. rješenja obvezuje se HT pružati AT-u usluge obračuna i naplate usluga s dodanom vrijednosti u mreži AT-a prema uvjetima iz važećeg ugovora o uzajamnom pružanju obračuna i naplate usluga s dodanom vrijednosti sklopljenog između HT-a i AT-a dana 14. listopada 2008. godine sve do sklapanja novog ugovora.

Točkom III. rješenja je određeno da će se ovo rješenje objaviti u Narodnim novinama i na internetskim stranicama Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije.

Tužitelj osporava zakonitost predmetnog rješenja zbog nepravilne primjene zakona i zbog nepravilno utvrđenog činjeničnog stanja te što je iz činjenica izveden nepravilan zaključak.

Nepravilnu primjenu zakona tužitelj nalazi u povredi odredaba Zakona o općem upravnom postupku posebno u povredi odredbe članka 209. stavka 2. toga Zakona i tvrdi da je obrazloženje rješenja u nekim dijelovima proturječno dispozitivu te da prekoračuje okvire predmetnog postupka.

Kao nepravilno i nepotpuno utvrđeno činjenično stanje tužitelj navodi, u bitnom, da se tvrdnja da nije pregovarao s AT-om o odredbama ugovora te da je jednostrano pokušao nametnuti primjenu posebnih uvjeta, temelji isključivo na navodima AT-a, dakle, jedne strane u sporu. Tužitelj ističe da je u više navrata pokušao postići dogovor oko teksta ugovora s AT-om te da u tom smislu postoje dva različita prijedloga ugovora koje je tužitelj dostavio na uvid AT-u i to 22. srpnja 2009. i 9. rujna 2009. godine. Smatra netočnim zaključak da je jednostrano nametnuo AT-u primjenu posebnih uvjeta jer u spisu postoji sasvim suprotno očitovanje tužitelja. Također ističe da se upravo tužitelj u nekoliko navrata pozivao na odredbe važećeg ugovora o uzajamnom pružanju obračuna i naplate usluga s dodanom vrijednosti koji su tužitelj i Amis Telekom zaključili 14. listopada 2008. godine. Zaključno navodi da je u potpunosti ispoštivao navedeni ugovor kako je to izjavio ovlašteni predstavnik tužitelja na raspravi održanoj 8. rujna 2009. godine pa se iz spisa predmeta može zaključiti upravo suprotno od onog što je navedeno u obrazloženju rješenja.

Predlaže stoga Sudu da uvaži tužbu i osporeno rješenje poništi.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu pobija osnovanost tužbenih navoda i u bitnom navodi da je uvidom u rješenje nesporno moguće utvrditi da nema povrede odredaba upravnog postupka jer je rješenje sastavljeno i obrazloženo upravo u smislu članka 209. stavka 2. Zakona o općem upravnom postupku.

Nadalje ističe da su svi prigovori tužitelja koji se odnose na navodno nepravilno ili nepotpuno utvrđeno činjenično stanje neosnovani i paušalni. Suprotno tvrdnjama tužitelja tuženo tijelo smatra činjenično stanje podrobno i pravilno utvrđeno te da su na temelju činjeničnog stanja izvedeni i ispravni zaključci, a koje tužitelj nije osporio niti jednim dijelom tužbe. Tuženo tijelo ističe da je osnovni cilj kojim se vodio u postupku promicanje tržišnog natjecanja u obavljanju djelatnosti elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga te elektroničke komunikacijske infrastrukture i povezane opreme, a sve sprječavanjem narušavanja ili ograničavanja tržišnog natjecanja u području elektroničkih komunikacija.

Predlaže stoga Sudu da odbije tužbu kao neosnovanu.

Tužba nije osnovana.

Prema odredbi članka 10. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) upravni akt se može pobijati što u njemu nije nikako ili nije pravilno primijenjen zakon, propis utemeljen na zakonu ili drugi zakonito donesen propis ili opći akt, što je akt donesen od nenadležnog organa, što se u postupku koji je aktu prethodio nije postupilo prema pravilima postupka a osobito što činjenično stanje nije pravilno utvrđeno ili što je iz činjenica izveden nepravilan zaključak u pogledu činjeničnog stanja.

Ovaj Sud nalazi da u predmetnoj upravnoj stvari ne postoji niti jedan razlog iz citirane odredbe Zakona o upravnim sporovima zbog kojih bi Sud mogao osporeno rješenje ocijeniti nezakonitim.

Naime, uvidom u spis predmeta dostavljen Sudu uz odgovor na tužbu kao i u obrazloženju osporenog rješenja proizlazi da je predmetni postupak pokrenut u povodu zahtjeva trgovačkog društva Amis Telekom od 14. travnja 2009. godine, kojim je zatraženo rješavanje spora oko pristupa te obračuna i naplate usluga s dodanom vrijednosti pozivom na ugovor potpisan sa tužiteljem dana 14. listopada 2008. godine.

Prema podacima u spisu predmeta nesporno je utvrđeno da je trgovačko društvo Amis Telekom 14. listopada 2008. godine potpisalo sa trgovačkim društvom HT-Hrvatski telekom Izmjene i dopune 4. Ugovoru o međusobnom povezivanju kojim su uregulirali uvjete pristupa uslugama s dodanom vrijednosti te Ugovor o uzajamnom pružanju obračuna i naplate usluga s dodanom vrijednosti. Također je utvrđeno, kao nesporno, da je tužitelj HT sredinom 2008. godine objavio posebne uvjete za pružanje obračuna i naplate za usluge s dodanom vrijednosti o čemu je 22. srpnja 2008. godine obavijestio Amis Telekom. Prema podacima iz zahtjeva za rješavanje spora, Amis Telekom je smatrao da su uvjeti ponuđeni u posebnoj ponudi znatno nepovoljniji od onih koji su ugovoreni Ugovorom te ih je stoga isti odbio prihvatiti, nakon čega je tužitelj bez upozorenja zabranio pozive svojim korisnicima na brojeve usluga s dodanom vrijednosti u mrežu Amis Telekoma. Tužitelj je u svojim očitovanjima u postupku koji je prethodio donošenju osporenog rješenja kao i na usmenoj raspravi osporavao da bi propuštanje poziva svojih korisnika uvjetovao potpisivanjem novog nepovoljnijeg ugovora tvrdeći također da je o prihvaćanju posebnih uvjeta pregovarao s Amis Telekomom u koju svrhu je Amis Telekomu dostavio dva različita ugovora datirana sa 22. srpnja i 9. rujna 2009. godine.

Prema ocjeni ovog Suda tvrdnja tužitelja da nije pokušao jednostrano promijeniti odredbe ugovora te da je sukladno članku 10. stavku 3. toga Ugovora od 14. listopada 2008. godine pregovarao o promjeni ugovora nije osnovana. Ovo stoga što su prijedlozi ugovora na koje se tužitelj poziva ponuđeni Amis Telkomu nakon pokretanja postupka za razrješenje nastalog spora.

Na temelju provedenih dokaza u postupku, pisanih očitovanja stranaka u sporu pobliže navedenih u obrazloženju osporenog rješenja, kao i izjava danih na usmenoj raspravi nesporno je utvrđeno da je tužitelj uvjetovao propuštanje poziva svojih pretplatnika prema uslugama s dodanim vrijednostima u mrežu Amis Telekoma prethodnom primjenom posebnih uvjeta koji su nepovoljniji od ranije ugovorenih te da o tim uvjetima nije pregovarao s drugom ugovornom stranom već ih je pokušao jednostrano nametnuti.

Radi navedenog Sud smatra zakonitim rješenje tuženog tijela kojim se, ustvari, sprječava narušavanje i ograničavanje ravnopravnog položaja na tržištu elektroničkih komunikacija kako to propisuje i odredba članka 5. stavka 3. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.).

Kako je, prema ocjeni ovog Suda, činjenično stanje u postupku pravilno i u potpunosti utvrđeno te je iz utvrđenih činjenica izveden pravilan zaključak, a što je tuženo tijelo obrazložilo vrlo iscrpno, to nema zakonske osnove za ocjenu osporenog rješenja nezakonitim.

Prigovori tužitelja izneseni u tužbi nisu osnovani niti odlučni te stoga nisu doveli u sumnju zakonitost osporenog rješenja.

Trebalo je stoga temeljem članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.) tužbu kao neosnovanu odbiti.

Poslovni broj: Us-1002/2010-4

Zagreb, 11. kolovoza 2011.

Predsjednica vijeća
Jasminka Jenjić, v. r.

Presuda, NN 120/2011-2369