## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-4168/2003 od 17. rujna 2004.

### NN 138/2004 (4.10.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-IIIA-4168/2003 od 17. rujna 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2427

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, odlučujući
o ustavnoj tužbi I. V. iz L., zastupanog po A. J., odvjetniku u Zagrebu, na
sjednici održanoj 17. rujna 2004. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Podnositelj ustavne tužbe, temeljem članka 63. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 – pročišćeni tekst, u daljnjem
tekstu: Ustavni zakon), podnio je ustavnu tužbu smatrajući da parnični postupak
koji je pokrenuo radi naknade štete uslijed ozljeda zadobivenih na radu nije
dovršen u razumnom roku.

ČINJENICE
VAŽNE ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

2. Ustavni sud je u postupku pokrenutom ustavnom tužbom,
primjenom članka 63. Ustavnog zakona, uvidom u spis Općin­skog suda u Zagrebu,
broj: Pr-3713/00, te izvješće stečajnog upravitelja u postupku stečaja nad »Š.«
d.d., utvrdio činjenice koje su pravno relevantne za odlučivanje o povredi
ustavnog prava podnositelja, zajamčenog člankom 29. stavkom 1. Ustava.

Dana 7. travnja 1993. godine podnositelj je Općinskom
sudu u Zagrebu podnio tužbu protiv tuženika »Š.« d.d. radi naknade štete za
ozljede zadobivene na radu.

Do 5. studenoga 1997. godine održano je više ročišta
te je provedeno liječničko vještačenje.

Dana 10. studenoga 1997. godine određen je uviđaj za
dan 2. prosinca 1997. godine s vještakom drvoprerađivačke struke. Vješ­tak je
nakon toga dostavio nalaz i mišljenje dana 12. veljače 1998. godine. Na taj
nalaz podnositelj se očitovao dana 31. ožujka 1998. godine.

Ročišta su zatim održana 8. listopada 1998. godine,
te 4. veljače i 21. lipnja 1999. godine.

Podneskom od 30. rujna 1999. godine punomoćnik
podnositelja obavijestio je sud da je nad tuženikom otvoren stečajni postupak.

Na ročištu dana 2. listopada 1999. godine Općinski
sud u Zagrebu donio je rješenje o prekidu postupka i pismeni otpravak rješenja
dostavio punomoćnicima stranaka.

Dana 26. listopada 1999. godine podnositelj
prijavljuje svoju tražbinu u stečajnu masu.

Podneskom od 23. kolovoza 2001. godine punomoćnik
podnositelja predlaže uputiti spis Trgovačkom sudu u Zagrebu. Sud ponovo donosi
rješenje o prekidu dana 10. rujna 2001. godine, previđajući da je rješenje o
prekidu već donijeto.

U stečajnom postupku podnositelj je namirio jednu trećinu
glavnice svog potraživanja.

OČITOVANJE
OPĆINSKOG SUDA U ZAGREBU

3. Na
temelju članka 69. alineje 2. Ustavnog zakona, Ustavni sud je zatražio od Općinskog
suda u Zagrebu, te Trgovačkog suda u Zagrebu da se izjasne o navodima ustavne
tužbe.

U očitovanjima
od 17. veljače i 27. kolovoza 2004. godine, Općinski sud u Zagrebu i Trgovački
sud u Zagrebu navode kronologiju postupanja u predmetu.

PRAVO
VAŽNO ZA USTAVNOSUDSKI POSTUPAK

4.
Odredbom članka 29. stavka 1. Ustava Republike Hrvat­ske, propisano je:

»Svatko
ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom
roku odluči o njegovim pravima i obvezama (...).«

Odredbama
članka 63. Ustavnog zakona propisano je:

»(1)
Ustavni sud će pokrenuti postupak po ustavnoj tužbi i prije no što je iscrpljen
pravni put, u slučaju kad o pravima i obvezama stranke (...) nije u razumnom
roku odlučio sud (...).

(2) U
odluci kojom usvaja ustavnu tužbu zbog nedonošenja akta u razumnom roku iz
stavka 1. ovoga članka, Ustavni sud će nadležnom sudu odrediti rok za donošenje
akta kojim će taj sud meritorno odlučiti o pravima i obvezama (...)
podnositelja. Rok za donošenje akta počinje teći idućeg dana od dana objave
odluke Ustavnog suda u »Narodnim novinama«.

(3) U
odluci iz stavka 2. ovoga članka Ustavni sud će odrediti primjerenu naknadu
koja pripada podnositelju zbog povrede njegova ustavnog prava koju je sud učinio
kada o pravima i obvezama podnositelja (...) nije odlučio u razumnom roku.
Naknada se isplaćuje iz državnog proračuna u roku od tri mjeseca od dana podnošenja
zahtjeva stranke za njezinu isplatu.«

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

5.
Razmatranjem razloga ustavne tužbe podnositelja i uvidom u spis Općinskog suda
u Zagrebu, broj: Pr-3713/00, te očitovanje stečajnog upravitelja, Ustavni sud
je utvrdio da se u ovom slučaju nisu ostvarile pretpostavke za njegovo
postupanje u smislu odredbe članka 63. Ustavnog zakona.

Svoju
odluku Ustavni sud obrazlaže sljedećim utvrđenjima:

5.1. DULJINA SUDSKOG POSTUPKA

Prvostupanjski
parnični postupak započeo je 7. travnja 1993. godine, tužbom podnositelja.

Ustavna
tužba podnesena je dana 22. prosinca 2003. godine, a do tog dana sudski
postupak nije pravomoćno okončan, pa Ustavni sud utvrđuje da do dana podnošenja
ustavne tužbe postupak u ovom predmetu traje ukupno deset (10) godina, sedam
(7) mjeseci i petnaest (15) dana.

Zakon o
potvrđivanju Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i
Protokola broj 1, 4, 6, 7 i 11 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i
temeljnih sloboda (»Narodne novine« – Međunarodni ugovori«, broj 18/97, 6/99 –
pročišćeni tekst i 8/99 – ispravak, u daljnjem tekstu: Zakon o potvrđivanju
Konvencije) stupio je na snagu dana 5. studenoga 1997. godine.

Od dana
stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije, odredbe Konvencije za zaštitu
ljudskih prava i temeljnih sloboda Vijeća Europe (u daljnjem tekstu: Europska
konvencija) čine, temeljem članka 140. Ustava Republike Hrvatske, dio
unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od tog dana čini i odredba članka 6. stavka 1. Europske
konvencije pod nazivom »Pravo na pošteno suđenje«, koja između ostalog
propisuje:

»Radi
utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi (...) svatko ima pravo da
zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud (...) u razumnom roku ispita
njegov slučaj«.

Pravo
na donošenje sudske odluke u razumnom roku čini dio unutarnjeg pravnog poretka
Republike Hrvatske od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju Konvencije
(5. studenoga 1997. godine). Pravo na donošenje sudske odluke u razumnom roku
je ustavno pravo u Republici Hrvatskoj od 9. studenoga 2000. godine (dana
proglašenja Promjena Ustava). Ispitivanje razumnosti trajanja sudskih postupaka
prije 5. studenoga 1997. godine, u pravilu, ne bi moglo biti predmetom
ustavnosudskih postupaka temeljenih na članku 63. Ustavnog zakona, jer u dotadašnjem
prav­nom poretku Republike Hrvatske takvo pravo nije postojalo.

Ustavni
sud je ocijenio da se u ovom slučaju pravno relevantnim razdobljem, sa stajališta
povrede prava na donošenje sudske odluke u razumnom roku, smatra razdoblje od
5. studenoga 1997. godine (to jest od dana stupanja na snagu Zakona o potvrđivanju
Konvencije) do 22. prosinca 2003. godine (to jest do dana podnošenja ustavne tužbe),
što ukupno iznosi pet (5) godina, jedan (1) mjesec i sedamnaest (17) dana.

5.2. POSTUPANJE NADLEŽNOG
SUDA

Ustavni
sud je utvrdio da je u razmatranom, pravno relevantnom razdoblju, Općinski sud
u Zagrebu, od radnji koje su relevantne za meritorno odlučivanje o pravima i
obvezama stranaka u tom sudskom postupku, zakazao veći broj ročišta, saslušao
predložene svjedoke i donio odluku o prekidu postupka.

5.3. PONAŠANJE PODNOSITELJA USTAVNE TUŽBE (TU­ŽI­TELJA U
SUDSKOM POSTUPKU)

Podnositelj
ustavne tužbe, kao tužitelj u sudskom postupku, prema utvrđenju Ustavnog suda,
nije pridonio duljini postupka.

5.4. SLOŽENOST SUDSKOG
PREDMETA

Ustavni
sud utvrđuje da se ne radi o složenom predmetu.

6. Ustavni
sud utvrđuje da je u predmetnom postupku od 5. studenoga 1997. godine Općinski
sud u Zagrebu redovno poduzimao postupovne radnje, bez većih zastoja u
postupku, te je dana 2. listopada 1999. godine donio rješenje o prekidu
postupka, jer je nad dužnikom otvoren stečajni postupak. Otvaranjem stečaja nad
dužnikom Općinski sud više nije niti mogao dalje voditi postupak. Istina je da
je, previdom suca, taj sud ponovo donio rješenje o prekidu postupka dana 10.
rujna 2001. godine. Međutim, ranije rješenje o prekidu bilo je dostavljeno
punomoćnicima stranaka, te podnositelj ni na koji način nije bio spriječen
ostvarivati svoje potraživanje u stečajnom postupku, što je isti i učinio. U
tom postupku podnositelj je djelomično i namirio svoju tražbinu.

Imajući u vidu navedene okolnosti, a osobito
postupanje Općinskog suda u razdoblju od 5. studenoga 1997. godine pa do donošenja
rješenja o prekidu postupka, Ustavni sud utvrđuje da podnositelju nije povrijeđeno
ustavno pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud u razumnom
roku odluči o njegovim pravima ili obvezama, koje je zajamčeno člankom 29.
stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske.

7. Stoga je, temeljem odredaba članaka 73. i 75.
Ustavnog zakona, odlučeno kao u izreci.

8. Odluka o objavi temelji se na odredbi članka 29.
Ustavnog zakona.

Broj: U-IIIA-4168/2003
Zagreb, 17. rujna 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 138/2004-2427