## Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9239/2011-4 od 14. ožujka 2012.

### NN 61/2012 (1.6.2012.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske broj: Us-9239/2011-4 od 14. ožujka 2012.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1492

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sudaca toga suda Dubravke Markt, predsjednice vijeća, Smiljana Mikuša i Blanše Turić, članova vijeća te sudske savjetnice Dore Bračun Leko, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., Zagreb, Savska cesta 32, zastupan po opunomoćeniku Siniši Đuranoviću, protiv rješenja tuženog Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Zagreb, Jurišićeva 13, klasa: UP/I-344-01/11-07/03, urbroj: 376-11-11-5 od 20. srpnja 2011., radi analize tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike određivanja operatora sa značajnijom tržišnom snagom i određivanja regulatornih obveza operatorima sa značajnijom tržišnom snagom, u nejavnoj sjednici vijeća održanoj 14. ožujka 2012.

presudio je

I. Tužba se odbija.

II. Ova presuda će se objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporavanom odlukom tuženog tijela točkom 1. izreke tužitelj i njegovo povezano društvo Iskon internet d.d. Zagreb određeni su operatorima sa značajnijom tržišnom snagom na tržištu javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike. Točkom 2. izreke odluke tužitelju i njegovom povezanom društvu određena je regulatorna obveza nadzora maloprodajnih cijena usluga te im se zabranjuje sprječavanje ulaska na tržište ili ograničavanje tržišnog natjecanja određivanjem preniskih cijena usluga kao i davanje neopravdane prednosti pojedinim krajnjim korisnicima usluga, te je točkom 3. izreke odluke utvrđeno da mjere, način, uvjeti i rokovi provođenja regulatorne obveze iz točke 2. izreke odluke su propisani dokumentom tuženog tijela »Analiza tržišta javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike«, koja je sastavni dio odluke.

U pravodobno podnesenoj tužbi tužitelj osporava zakonitost rješenja te u bitnome navodi, da s obzirom na određenu regulatornu obvezu regulacije učestalosti promotivnih ponuda tuženi u okviru svojih zakonskih ovlaštenja nije imao ovlaštenje odrediti regulaciju na način kako je to odredio u konkretnom slučaju te je time prekoračio svoje ovlaštenje. Tužitelj navodi da pod pojmom regulatorne mjere nadzora pojedinačnih cijena usluga odredba članka 63. stavak 4. alineja 2. Zakona o elektroničnim komunikacijama ne podrazumijeva regulaciju učestalosti promotivnih akcija niti na bilo koji način daje ili predviđa mogućnost regulacije učestalih promotivnih ponuda. Tužitelj smatra da ograničavanje učestalosti promotivnih akcija u potpunosti predstavlja radnje koje ograničavaju ili čak narušavaju tržišno natjecanje. Tužitelj ističe da provođenje promotivnih akcija nije dopušteno niti s aspekta prava tržišnog natjecanja čija je provedba u nadležnosti Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja. Tužitelj ističe da s obzirom na određenu mjeru troškovne usmjerenosti cijena usluga te zakonsku mogućnost tuženog da primijeni drugačiju metodologiju troškovnog računovodstva i izmijeni cijene tužitelja, u potpunosti je neutemeljeno, nepotrebno i nesvrsishodno uz mjeru troškovne usmjerenosti cijene odrediti tužitelju obvezu regulacije učestalosti promotivnih akcija. Tužitelj smatra da je tuženik regulacijom učestalosti promotivnih akcija povrijedio članak 63. stavak 4. Zakona, te na taj način narušio poduzetničku slobodu svakog operatora pa tako i tužitelja. Tužitelj smatra da takav način definiranja i uređivanja prava i obveza između operatora i krajnjeg korisnika ulazi u pitanje poslovne odluke, plana i strategije svakog operatora.

Predlaže da Sud tužbu uvaži te poništi osporavano rješenje.

Tuženo tijelo u odgovoru na tužbu ostaje kod svih razloga navedenih u obrazloženju osporavanog rješenja te u bitnome navodi da promotivna ponuda kojom se snižava regulirana maloprodajna cijena usluge nedvojbeno ulazi u doseg mjera nadzora maloprodajnih cijena usluga iz članka 63. Zakona, koja je tužitelju određena radi osiguranja poštivanja zabrane naplaćivanja preniskih cijena. Tuženi navodi da regulacija učestalosti promotivnih ponuda smisleno dopunjava regulaciju troškovne usmjerenosti osnove cijene i maloprodajne usluge, te ni tužitelj ne osporava da njegove maloprodajne cijene moraju biti troškovno usmjerene. To znači da troškovi pružanja usluge nisu u biti veći od maloprodajne cijene usluga. U suprotnom radi se o tzv. predatorskim cijenama kojima operator sa značajnijom tržišnom snagom može istisnuti svoje konkurente s tržišta. Tuženi navodi da regulacija maloprodajnih cijena nije apsolutna te kako to proizlazi iz analize tuženoga kojom on dopušta da tužitelj zbog gospodarskih i promidžbenih razloga može u promotivnim ponudama ponuditi cijenu koja izlazi iz okvira troškovne usmjerenosti. Međutim, u tim slučajevima trajanje i učestalost takvih ponuda moraju biti strogo ograničeni, kako tužitelj ne bi tu mogućnost iskoristio za obilaženje regulatorne obveze troškovne usmjerenosti i faktično smanjenje cijena usluga. To proizlazi iz rješenja Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, u kojem je jasno naglašeno da promotivne akcije imaju pozitivan učinak ako kroz »ograničeno vremensko razdoblje potrošači imaju priliku proizvode i usluge kupovati po povoljnijim cijenama«. Upravo to je i smisao nadzora promotivnih akcija tužitelja kako je propisano osporavanom odlukom, dakle, omogućiti promotivne akcije kroz ograničeno vremensko trajanje. Stoga tuženi smatra da se regulacija promotivnih ponuda primjenjuje kao dopuna obveznosti troškovne usmjerenosti. Tuženi osporava navode tužbe da se u konkretnom slučaju radi o ograničenju poduzetničke slobode.

Predlaže da Sud tužbu odbije kao neosnovanu.

Tužba je neosnovana.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da tuženo tijelo sukladno odredbi članka 52. Zakona o elektroničkoj komunikaciji (»Narodne novine«, broj 73/08.) pokrenulo postupak provođenja analize tržišta javno dostupnih telefonskih usluga u mjesnom i/ili međumjesnom prometu koja se pruža na fiksnoj lokaciji za poslovne korisnike, te je na temelju dobivenih rezultata predložilo određivanje odgovarajućih regulatornih obveza tužitelju i Iskon internetu d.d. Zagreb, operatorima sa značajnijom tržišnom snagom. Prilikom analize tržišta tuženo tijelo je koristilo službene podatke koje su operatori koji djeluju na predmetnom tržištu dostavili tuženom, a na temelju odluke klasa: UP/I-344-01/10-01/457, urbroj: 376-11-10-01 od 12. ožujka 2010.

Iz sadržaja spisa predmeta je vidljivo da je tuženo tijelo sukladno odredbi članka 22. stavku 1. Zakona, 17. svibnja 2011., na temelju prethodne analize mjerila potrebnih za procjenu operatora sa značajnijom tržišnom snagom iz članka 55. stavka 3. Zakona, u svezi s člankom 56. stavkom 4. Zakona, stavilo prijedlog odluke, iz članka 56. stavka 2. Zakona, o određivanju operatora sa značajnijom tržišnom snagom na predmetnom tržištu i regulatornim obvezama operatora sa značajnijom tržišnom snagom u skladu s preprekama koje se mogu pojaviti na predmetnom tržištu, a zajedno s dokumentom »Analize tržišta«, na javnu raspravu koja je trajala od 17. svibnja 2011. do 16. lipnja 2011. Tuženo tijelo je javnu raspravu provelo s ciljem da svim zainteresiranim stranama na mjerodavnom tržištu omogući iznijeti svoja mišljenja, primjedbe i prijedloge na predloženi dokument, te je tako zaprimilo očitovanja od strane VIPnet d.o.o., Metronet telekomunikacije d.d., Hrvatski Telekom d.d., Iskon Internet d.d. i Amis Telekom d.o.o.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da je tuženo tijelo za potrebe određivanja zemljopisne dimenzije tržišta u svrhu provođenja Testa tri mjerila, odredilo dimenziju usluga i zemljopisnu dimenziju mjerodavnog tržišta, te na temelju rezultata provedene analize odredilo da mjerodavno tržište javno dostupne telefonske usluge u mjesnom i/ili međumjesnom prometu za privatne korisnike čine: pozivi prema zemljopisnim brojevima (prema nacionalnih nepokretnim mrežama) te pozivi prema brojevima u nacionalnim pokretnim elektroničkim komunikacijskim mrežama, neovisno o tome radi li se o standardnoj javno dostupnoj telefonskoj usluzi, pozivima putem usluge odabira ili predodabira operatora ili upravljenim VOIP pozivima (kod kojih se prijenos govora pruža putem internetskog protokola i koji u potpunosti prolazi kroz mrežu operatora, a pri tom osigurava poseban virtualni kanal za govor).

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da je na temelju tako provedene analize tuženo tijelo tužitelja i njegovo povezano društvo Iskon internet d.d. odredilo operatorima sa značajnijom tržišnom snagom te je odredilo i regulatorne obveze istima.

Iz sadržaja spisa predmeta vidljivo je da je tuženo tijelo sukladno odredbi članka 54. stavku 5. Zakona, zatražilo i mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, koja je u bitnome u svojem mišljenju navela kako u odnosu na utvrđeno mjerodavno tržište, te u odnosu na procjenu postojanja značajne tržišne snage operatora zaključci iz dostavljene odluke nisu u suprotnosti sa odredbama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja.

Slijedom tako provedenog postupka tuženo tijelo je donijelo osporavanu odluku.

Odredbom članka 63. stavkom 1. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08.) propisano je da Agencija može odrediti operatorima sa značajnom tržišnom snagom na određenom maloprodajnom tržištu odgovarajuće regulatorne obveze u skladu s odredbama ovoga članka samo ako na temelju postupaka analize tržišta, provedenih u skladu sa člancima 52. – 57. ovoga Zakona, utvrdi da na tom maloprodajnom tržištu nema djelotvornoga tržišnog natjecanja te da regulatorne obveze iz članka 58. – 62. i članka 65. ovoga Zakona ne bi mogle osigurati ostvarivanje regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. ovoga Zakona.

Stavkom 3. navedenog članka Zakona, propisano je da regulatorne obveze operatora iz stavka 1. ovoga članka mogu osobito sadržavati zabranu naplaćivanja previsokih cijena usluga, sprječavanja ulaska na tržište ili ograničavanja tržišnog natjecanja određivanjem preniskih cijena usluga, zabranu davanja neopravdane prednosti pojedinim krajnjim korisnicima usluga ili zabranu neopravdanog povezivanja određenih vrsta usluga.

Stavkom 4. navedenog Zakona, propisano je da u svrhu promicanja djelotvornoga tržišnog natjecanja i zaštite interesa krajnjih korisnika usluga Agencija može primijeniti sljedeće mjere na operatore iz stavka 1. ovoga članka: utvrđivanje najviše razine maloprodajnih cijena usluga, nadzor pojedinačnih cijena usluga, troškovnu usmjerenost cijena usluga i određivanje cijena usluga prema cijenama na usporedivim tržištima.

Sijedom sadržaja spisa predmeta i citiranih zakonskih propisa vidljivo je da tuženo tijelo sukladno odredbi članka 63. Zakona, moglo odrediti operatorima sa značajnijom tržišnom snagom na određenom maloprodajnom tržištu odgovarajuće regulatorne obveze ako na temelju postupaka analize tržišta utvrdi da na tom maloprodajnom tržištu nema djelotvornog tržišnog natjecanja, te da regulatorne obveze iz članka 58. – 62. i članka 65. Zakona, ne bi mogle osigurati ostvarivanje regulatornih načela i ciljeva iz članka 5. Zakona.

Stoga je tuženo tijelo postupajući sukladno navedenim odredbama na predmetnom tržištu tužitelju i njegovom povezanom društvu Iskon Internet d.d. odredilo obvezu nadzora maloprodajnih cijena usluga te im je zabranilo sprječavanje ulaska na tržište i ograničavanje tržišnog natjecanja određivanjem preniskih cijena usluga kao i davanje neopravdane prednosti pojedinim krajnjim korisnicima usluga. U cilju navedenoga tuženo tijelo nije postupilo suprotno zakonu kada je odlukom o analizi tržišta prometa propisao odnosno regulirao promotivne ponude na način naveden u »Analizi«. Tuženo tijelo je pravilno zaključilo da promotivna ponuda kojom se snižava regulirana maloprodajna cijena usluge nedvojbeno ulazi u doseg mjera nadzora maloprodajnih cijena iz članka 63. Zakona, a koja je određena radi osiguranja poštivanja zabrane naplaćivanja preniskih cijena. Tuženo tijelo je isto tako pravilno zaključilo da regulacija učestalosti promotivnih ponuda dopunjava regulaciju troškovne usmjerenosti osnovne cijene maloprodajne usluge.

Prigovor tužitelja da je postupanjem tuženog tijela ograničena poduzetnička sloboda je neosnovan iz razloga što iz mišljenja Agencije za zaštitu tržišta i natjecanja proizlazi da u konkretnom slučaju nema narušavanja tržišnog natjecanja iz razloga što ograničavanje slobode poduzetničkog djelovanja je u konkretnom slučaju samo u onoj mjeri u kojoj je to nužno radi zaštite tržišnog natjecanja.

Slijedom navedenoga osporavanim rješenjem nije povrijeđen zakon na štetu tužitelja, pa je stoga temeljem odredbe članka 42. stavka 2. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 53/91., 9/92. i 77/92.), a u svezi članka 90. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10.) tužba odbijena kao neosnovana.

Broj: Us-9239/2011-4
Zagreb, 14. ožujka 2012.

Predsjednica vijeća
Dubravka Markt, v. r.

Presuda, NN 61/2012-1492