## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4735/2007 od 14. listopada 2009.

### NN 135/2009 (11.11.2009.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4735/2007 od 14. listopada 2009.

135 11.11.2009 Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-4735/2007 od 14. listopada 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

3305

Ustavni sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u sastavu sutkinja Snježana Bagić, predsjednica Vijeća, te suci Mato Arlović, Davor Krapac, Ivan Matija, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, članovi Vijeća, u postupku koji je ustavnom tužbom pokrenuo S. R. iz L., kojeg zastupa N. R., odvjetnik iz O., na sjednici održanoj 14. listopada 2009., jednoglasno je donio

ODLUKU

I. Ustavna tužba se usvaja.

II. Ukidaju se:

– presuda Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-3584/07-2 od 25. listopada 2007. godine i

– presuda Općinskog suda u Osijeku broj: P-773/07 od 25. travnja 2007. godine.

III. Predmet se vraća na ponovni postupak i suđenje Općinskom sudu u Osijeku.

IV. Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

1. Ustavna tužba podnesena je protiv presude Županijskog suda u Osijeku broj: Gž-3584/07-2 od 25. listopada 2007. godine kojom je odbijena njegova žalba protiv presude Općinskog suda u Osijeku broj: P-773/07 od 25. travnja 2007. godine.

Tom je presudom odbijen tužbeni zahtjev podnositelja kojim je od tuženice Republike Hrvatske, Ministarstva obrane tražio isplatu iznosa imovinske štete u iznosu od 2.000,00 kuna sa zateznim kamatama od 18. lipnja 1994. do isplate i isplatu neimovinske štete u iznosu od 72.000,00 kuna sa zakonskim zateznim kamatama tekućim od utuženja do isplate. Podnositelju je naloženo da tuženici naknadi trošak postupka u iznosu od 6.180,00 kuna.

2. U ustavnoj tužbi podnositelj opširno ponavlja činjenične navode isticane u postupcima koji su prethodili ustavnosudskom postupku.

U bitnome smatra da tuženica u ovom slučaju odgovara jer nije spriječila napuštanje položaja od strane naoružanog pripadnika HV-a, jer nije ništa poduzela kako bi spriječila iznošenje oružja i stoga jer nije ništa poduzela kako bi pronašla vojnika koji je s naoružanjem napustio položaj. Navodi da je u kaznenom postupku utvrđeno da je vojnik B. rano ujutro 18. lipnja 1994. otišao s položaja kod M. i da je od jutra išao po raznim gostionicama u O. Stoga smatra da postoji odgovornost tuženice jer nije alarmirala vojnu policiju i nije dala uzbunu kako bi se pronašlo otuđeno oružje. Navodi da u postupku nije sporno da je šteta nastala rafalnom paljbom iz automatske puške koju je dužio B. B., te kako je ta puška bila u vlasništvu tuženice i nepropisno je odnesena iz vojarne, podnositelj smatra da je za štetu odgovorna tuženica.

Prema Propisniku o vojnoj stezi (»Narodne novine« broj 24/92.) koji je bio na snazi u vrijeme štetnog događaja, povredom vojne stege smatraju se postupci vojnih osoba koji su protivno tom Propisniku i zapovijedima nadređenih časnika, a osobito samovolja u obnašanju službe i napuštanje jedinice, nepoduzimanje mjera za očuvanje života i zdravlja ljudi, postupanje protivno vojnim propisima i sl.

Kako Ministarstvo obrane nije ništa poduzelo da bi vratilo navedenog vojnika u vojarnu i da mu oduzme pušku kojom je nanio imovinsku i neimovinske štetu podnositelju, smatra da ima pravo na naknadu štete od tuženice.

Povrijeđenima smatra ustavna prava zajamčena odredbama članaka 14. stavka 2., 26., 29. stavka 1. i 69. stavka 1. Ustava te odredbe članaka 3. i 5. Ustava Republike Hrvatske.

Ustavna tužba je osnovana.

3. U konkretnom slučaju u prvostupanjskom postupku utvrđeno je da je B. B., pripadnik H. v., 18. lipnja 1994. imao slobodan dan, da toga dana nije bio na vojnom zadatku, te je istoga dana oko 4.30 sati napustio vojarnu kojom prilikom je potajno i protupravno iznio oružje, a što imatelj oružja nije mogao predvidjeti, te je tog dana oko 22.45 sati u lokalu »G.« u O. automatskom puškom rafalnom paljbom usmrtio 5 osoba i ranio više osoba, a među kojima je ranio i podnositelja.

Prema odredbi članka 218. stavka 3. Zakona o službi u oružanim snagama (»Narodne novine« broj 52/91.) država odgovara za štetu koju vojne osobe u vršenju vojne službe prouzroče trećim osobama po općim propisima o naknadi štete.

Taj sud utvrđuje da u konkretnom slučaju nisu ispunjene pretpostavke za primjenu navedene odredbe jer je B. B. vojna osoba kritičnog dana koristila slobodan dan, nije štetu prouzročila vršenjem vojne službe te je tužba odbijena.

Drugostupanjski sud utvrđuje pravilnim takvo stajalište te zaključuje da tuženica ne odgovara ni primjenom članka 174. Zakona o obveznim odnosima (»Narodne novine« broj 53/91., 73/91., 3/94., 7/96. i 112/99., u daljnjem tekstu: ZOO) jer je štetnik potajno i protupravno iznio automatsku pušku, a nadležne vojne osobe nisu mogle predvidjeti da će je štetnik protupravno upotrijebiti, pa se stoga sukladno člancima 175. i 177. ZOO-a tuženica oslobađa odgovornosti.

3.1. U ustavnosudskom postupku, analizirajući osnovanost navoda iz ustavne tužbe podnositelja, potrebnim se ukazalo razmotrili praksu i stajališta sudova u Republici Hrvatskoj u predmetima koji se pred istim sudom vode po tužbama ostalih oštećenika iz navedenog štetnog događaja, a u kojima se odlučivalo o istovjetnom pravnom pitanju – odgovornosti tuženice za predmetni štetni događaj.

3.2. Vrhovni sud Republike Hrvatske je u rješenju broj: Rev-597/05-2 od 27. svibnja 2008. godine, kojim je ukinuo nižestupanjske presude kojima je tužbeni zahtjev odbijen, a odnosi se na isti štetni događaj, naveo i sljedeće:

»U konkretnom slučaju međutim radi se o slučaju da šteta koju je vojna osoba prouzročila trećoj osobi nije počinjena u svezi obavljanja vojne službe, pa se odgovornost države za tu štetu ne može temeljiti na odredbama Zakona o službi u oružanim snagama. Međutim, postoji odgovornost države kao imatelja opasne stvari u smislu odredbe čl. 174. ZOO.

Utvrđenja nižestupanjskih sudova upravo upućuju na zaključak da je predmetna šteta nastala u svezi s opasnom stvari u smislu odredbe članka 173. ZOO, a prema odredbi članka 174. stavka 1. ZOO za štetu od opasne stvari odgovara njezin imalac, a u slučaju da je stvar oduzeta imaocima na protupravan način, za štetu koja od nje potječe, ne odgovara on, nego onaj koji mu je oduzeo opasnu stvar, ako imalac za to nije odgovoran (čl. 175. ZOO).

Stoga je, primjenom navedene zakonske odredbe, odlučno utvrđenje je li tuženica odgovorna zbog toga što je vojnik B., unatoč njezine zapovijedi, iznio oružje iz postrojbe, jer tuženica odgovara za štetu iako je oružje njoj oduzeto, ako je do toga došlo zbog propusta u nadzoru nad iznošenjem oružja.

Prema utvrđenju sudova tuženica je vojnim zapovijedima izdanim prije nastanka štetnog događaja zabranila nošenje oružja svim pripadnicima postrojbi HV-a kada ne vrše službu te je naređen strogi nadzor radi poštivanja te zabrane, a za provedbu zapovijedi bili su odgovorni zapovjednici postrojbi.

U konkretnom slučaju također je utvrđeno da su zapovjednici u ranim jutarnjim satima vidjeli vojnika B. kada, ranije nego što je bilo dopušteno, napušta postrojbu te su ga pokušali vikanjem zaustaviti, na što se ovaj oglušio.

U konkretnom slučaju nižestupanjski sudovi su pogrešno primijenili materijalno pravo kada su utvrdili nepostojanje odštetne odgovornosti tuženice.“

3.3. Nakon tog rješenja Vrhovnog suda broj: Rev-597/05 od 27. svibnja 2008. godine, Općinski sud u Osijeku je proveo ponovni postupak i donio presudu broj: P-2351/09-7 od 13. svibnja 2009. kojom je usvojio tužbeni zahtjev tamošnjeg oštećenika, utvrdivši postojanje odštetne odgovornosti države u konkretnom slučaju temeljem članaka 173. do 177. ZOO-a.

4. Ustavni sud utvrđuje da je navedeno pravno stajalište Vrhovni sud Republike Hrvatske izrazio u presudi donesenoj povodom revizije jednog drugog oštećenika iz istog štetnog događaja, kojemu je tužbeni zahtjev prelazio iznos od 100.000,00 kuna.

Ustavni sud nadalje utvrđuje da u cijelosti prihvaća pravno stajalište Vrhovnog suda Republike Hrvatske navedeno u točki 3.2. obrazloženja ove odluke.

Članak 118. stavak 1. Ustava propisuje:

Vrhovni sud Republike Hrvatske, kao najviši sud, osigurava jedinstvenu primjenu zakona i ravnopravnost građana.

Sukladno navedenom, Ustavni sud ističe da su svi nadležni sudovi u Republici Hrvatskoj dužni poštivati pravno stajalište Vrhovnog suda Republike Hrvatske izraženo u rješenju broj: Rev-597/05-2 od 27. svibnja 2008. godine, jer se njime osigurava jedinstvena primjena zakona i ravnopravnost građana u predmetima istovrsnim onom u povodu kojega je taj sud donio navedenu presudu.

Vrhovni sud time je ujedno zaštitio i ustavno jamstvo stranaka u svim navedenim sudskim postupcima na jednakost pred zakonom, propisano člankom 14. stavkom 2. Ustava, ali i njihovo ustavno pravo vlasništva zajamčeno člankom 48. stavkom 1. Ustava odnosno konvencijsko pravo na mirno uživanje vlasništva zajamčeno člankom 1. Protokola br. 1 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (»Narodne novine – Međunarodni ugovori« broj 18/97., 6/99. – pročišćeni tekst, 8/99. – ispravak, 14/02.), jer su tužitelji u svim navedenim postupcima imali legitimno očekivanje da će im naknada štete biti isplaćena u skladu s propisima koji su važili u relevantno vrijeme.

5. Uvažavajući ustavnu nadležnost Vrhovnog suda, propisanu člankom 118. stavkom 1. Ustava, Ustavni sud ocjenjuje da se mjerodavno pravno stajalište najvišeg suda u zemlji zasniva na ustavnopravno prihvatljivom tumačenju i primjeni mjerodavnog materijalnog prava

Budući da su u konkretnom ustavnosudskom predmetu, presude nadležnog Županijskog suda u Osijeku i Općinskog suda u Osijeku suprotne pravnom stajalištu Vrhovnog suda Republike Hrvatske navedenom u točki 3.2. obrazloženja ove odluke, Ustavni sud utvrđuje da je osporenim presudama povrijeđeno ustavno jamstvo podnositelja na jednakost pred zakonom, propisano člankom 14. stavkom 2. Ustava.

6. Slijedom navedenog, na temelju članaka 73. i 76. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točkama I., II. i III. izreke. Odluka iz točke IV. izreke temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-4735/2007

Zagreb, 14. listopada 2009.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica Vijeća
Snježana Bagić, v. r.

Odluka, NN 135/2009-3305