## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1480/2003 od 11. rujna 2003.

### NN 156/2003 (3.10.2003.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1480/2003 od 11. rujna 2003.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

2244

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Vijeću šestorice za odlučiva­nje o ustavnim tužbama,
u sastavu sudac Petar Klarić, predsjednik Vijeća, te suci Ivan Matija, Že­ljko
Potoč­njak, Agata Račan, Nevenka Šernhorst i Milan Vuković, članovi Vijeća,
odlučujući o ustavnoj tužbi D.P., koje­g zastupa M.O., odvjetnik iz Z., na
sjednici održano 11. rujna 2003. godine, jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazlože­nje
```

1.
Ustavnu tužbu podnosite­lj je podnio protiv presude Županijskog suda u Zagrebu,
broj: Gž-5814-98-2 od 11. svib­nja 1999. godine, kojom je odbijena žalba
podnosite­lja izjav­ljena protiv presude Općinskog suda u Zagrebu, broj: Ps-466/97
od 13. ožujka 1998. godine.

Navedenom presudom Općinskog suda u Zagrebu odbijen
je tužbeni zahtjev podnosite­lja kojim je zatražio da mu se prizna status
zaštićenog najmoprimca u stanu u Zagrebu, K. 17, II. stubište, I. kat, stan br.
3.

2. Podnosite­lj smatra da su nadležni sudovi, teme­ljem
utvr­đenog či­njeničnog sta­nja, pogrešno ocijenili da u konkretnom slučaju
nisu ispu­njene pretpostavke propisane odredbama članka 30. stavaka 1. i 2.
Zakona o najmu stanova (»Narodne novine«, broj 91/96). Osporenom presudom
Županijskog suda u Zagrebu nalazi povrijeđenima ustavna prava iz članka 3.,
članka 14. stavka 2., članka 26. i članka 117. stavka 3. Ustava Republike
Hrvatske.

*Ustavna
tužba nije osnovana*

3. Ustavno jamstvo jednakosti svih pred zakonom,
propisano odredbom članka 14. stavka 2. Ustava te ustavno pravo propisano
odredbom članka 26. Ustava (svi držav­ljani Republike Hrvatske i stranci
jednaki su pred sudovima i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne
ovlasti), bili bi u procesnom smislu povrijeđeni ako stranci u postupku nije
bila dana mogućnost da (u okviru zakona) sudjeluje u postupku, da iznosi či­njenice
i predlaže dokaze, odnosno ako se nadležni sud ili upravno tijelo nije
izjasnilo o ­njenim navodima važnim za odlučiva­nje te ako pojedinačni akt
(protivno zakonu) nije obrazložen.

U postupcima, koji su prethodili postupku pred ovim
Sudom, podnosite­lju je omogućeno iznoše­nje či­njenica i predlaga­nje dokaza
te Sud ocje­njuje da, u procesnom smislu, nisu povrijeđena ustavna prava propisana
odredbama članaka 14. stavka 2. i 26. Ustava.

4. U materijalnopravnom smislu, ustavna prava,
propisana člancima 14. stavkom 2. i 26. Ustava, bila bi povrijeđena ako sud bez
ikakvih ili bez va­ljanih razloga ne bi uzeo u obzir propis koji je očigledno mjerodavan
ili je mjerodavan propis na grubi način pogrešno shvaćen, ako bi odstupio od
usta­ljene prakse, a što bi moglo izazvati sum­nju da je osporena presuda
donijeta samovo­ljno.

Odredbom članka 30. stavka 1. Zakona o najmu stanova
propisano je da danom stupa­nja na snagu Zakona o najmu stanova prestaje
stanarsko pravo osobama koje su to pravo stekle prema propisima koji su
vrijedili do dana stupa­nja na snagu tog Zakona. Stavkom 2. članka 30. Zakona o
najmu stanova propisano je da osobe iz stavka 1. tog članka danom stupa­nja na
snagu Zakona o najmu stanova stječu prava i obveze najmoprimca.

U slučaju podnosite­lja, nedvojbenim je utvrđeno da,
u smislu odredbe članka 12. stavka 1. Zakona o stambenim odnosima (»Narodne
novine«, broj 51/85, 42/86, 22/92 i 70/93), podnosite­lj nije bio član
porodičnog domaćinstva bivše nosite­ljice stanarskog prava na predmetnom stanu,
dakle, iza ­njezine smrti nije mogao steći stanarsko pravo na istome. Slijedom
navedenog, nakon stupa­nja na snagu Zakona o najmu stanova i pozivom na odredbu
članka 30. stavka 2. tog Zakona, podnosite­lj na predmetnom stanu nije niti
mogao steći prava i obveze najmoprimca.

Osporenu presudu Sud smatra donesenom teme­ljem
pravilnog utvrđe­nja nadležnih sudova da u slučaju podnosite­lja nisu ispu­njene
pretpostavke propisane odredbom članka 30. stavaka 1. i 2. Zakona o najmu
stanova te stoga utvrđuje da podnosite­lju u materijalnom smislu, nisu
povrijeđena ustavna prava propisana odredbama članaka 14. stavka 2. i 26.
Ustava Republike Hrvat­ske.

5. U vezi s istaknutom povredom odredbe članka 3. i
članka 117. stavka 3. Ustava, čiju povredu podnosite­lj također ističe u
ustavnoj tužbi, Sud napomi­nje da te ustavne odredbe ne sadrže ­ljudska prava i
teme­ljne slobode zajamčene Ustavom, a koja se štite u ustavnosudskom postupku
pokrenutom ustavnom tužbom, u smislu odredbe članka 62. stavka 1. Ustavnog
zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02 –
pročišćeni tekst, nastavno: Ustavni zakon).

6. Pozivom na odredbe članaka 73. i 75. Ustavnog
zakona, odlučeno je kao u točki I. izreke, a odluka iz točke II. izreke
donesena je u smislu odredbe članka 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-1480/2003
Zagreb, 11. rujna 2003.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
Vijeća
**dr. sc. Petar Klarić,** v. r.

if !supportEmptyParas endif

Odluka, NN 156/2003-2244