## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-236/1996, U-I-840/1997 od 3. svibnja 2000.

### NN 50/2000 (17.5.2000.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-I-236/1996, U-I-840/1997 od 3. svibnja 2000.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**1126**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu, dr. sc. Smiljko Sokol,
predsjednik Suda te suci dr. sc. Velimir Belajec, Marijan Hranjski,
dr. sc. Petar Klarić, Jurica Malčić, mr. sc.
Ivan Matija, Ivan Mrkonjić, dr. sc. Jasna Omejec, Emilija
Rajić, Vice Vukojević i Milan Vuković, povodom
zahtjeva Pučkog pravobranitelja i prijedloga Građanskog
odbora za ljudska prava iz Zagreba, radi ocjene suglasnosti Zakona
s Ustavom, na sjednici održanoj 3. svibnja 2000. godine,
donio je

## ODLUKU

Utvrđuju se neustavnim odredbe članka 14. stavaka 2.
i 7. Zakona o statusu prognanika i izbjeglica (»Narodne novine«,
broj 96/93 i 39/95), koje su ukinute odredbom članka 5.
Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o statusu prognanika i izbjeglica
(»Narodne novine«, broj 128/99).

Obrazloženje

Zakon o statusu prognanika i izbjeglica objavljen je u »Narodnim
novinama«, broj 96/93 od 24. listopada 1993. godine te stupio
na snagu 2. studenoga 1993. godine (nastavno: Zakon). Zakon o
izmjenama i dopunama Zakona o statusu prognanika i izbjeglica
objavljen je u »Narodnim novinama«, broj 39/95 od 9.
lipnja 1995. godine, a stupio je na snagu danom objave (nastavno:
Zakon o izmjenama i dopunama).

Prema odredbi članka 1. Zakona, Republika Hrvatska, ovisno
o materijalnim mogućnostima, osigurava, u toj odredbi Zakona
naznačenu, skrb i brigu prema prognanicima i izbjeglicama
koji su uslijed agresije na Republiku Hrvatsku morali napustiti
svoje domove, te su bez svoje krivnje snosili veliki teret ratnih
zbivanja.

Zakonom o izmjenama i dopunama izmijenjena je i dopunjena odredba
članka 14. stavak 2. Zakona te je propisano da se stupanjem
na snagu tog Zakona prekidaju svi postupci prisilnog iseljenja
prognanika do stvaranja uvjeta za njihov povratak ili dok im se,
uz njihovu suglasnost, ne osigura drugi odgovarajući smještaj
u mjestu njihova zbrinjavanja ili nekom drugom mjestu.

Odredbom stavka 7. istoga članka utvrđeno je da se
odredbe Zakona o prekidu postupka odnose samo na prognanike smještene
do 1. ožujka 1995. godine.

Suglasnost ovih odredbi s Ustavom osporio je Pučki pravobranitelj
zahtjevom koji je ovom Sudu predan 7. srpnja 1997. godine, pa
je temeljem odredbe članka 13. alineje 6. tada važećeg
Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne
novine«, broj 13/91), pokrenut je postupak ocjene suglasnosti
s Ustavom u izreci navedenih odredbi Zakona.

Građanski odbor za ljudska prava svojim prijedlogom za pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti Zakona s Ustavom osporio je suglasnost
istih odredbi Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o statusu prognanika
i izbjeglica s Ustavom. Kako je, primjenom članka 17. tada
važećeg Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske,
postupak ocjene suglasnosti odredbi članka 14. stavak 2.
i 7. Zakona o statusu prognanika i izbjeglica pokrenut danom primitka
zahtjeva Pučkog pravobranitelja, Sud nije odlučivao
o pokretanju postupka povodom prijedloga Građanskog odbora
za ljudska prava, već je proveden jedinstveni postupak povodom
zahtjeva i prijedloga.

Zahtjevom i prijedlogom ukazuje se na nesuglasje osporenih odredbi
Zakona o statusu prognanika i izbjeglica s odredbama Ustava kojima
se jamči pravo vlasništva (članak 48. i 50.),
ali i s odredbama članaka 3. i 5. Ustava, prema kojima
je vladavina prava jedna od najviših vrednota ustavnog poretka
Republike Hrvatske, koja se ostvaruje i primjenom načela
ustavnosti i zakonitosti odnosno obvezom svakoga na poštivanje
pravnog poretka. Također, prema zahtjevu i prijedlogu, osporene
odredbe Zakona u nesuglasju su i s odredbama članka 14.
Ustava, kojima se jamči jednakost svih pred zakonom, te
s odredbama članka 16. Ustava, jer se prava ograničavaju,
ali ne, kako je to tom odredbom Ustava određeno, da bi se
štitio pravni poredak ili prava drugih. Prema zahtjevu i
prijedlogu osporene odredbe su u nesuglasju i s odredbama članka
34. Ustava, koje jamče nepovredivost doma, dok podnositelj
prijedloga navodi da su u nesuglasju i s odredbama članka
35. Ustava, kojima se jamči štovanje i pravna zaštita
osobnog i obiteljskog života te dostojanstva, ugleda i časti.

U provedenom postupku zatraženi su odgovor Hrvatskog državnog
sabora, mišljenje Vlade Republike Hrvatske te ministarstava
i drugih tijela koja su sudjelovala u pripremi osporenog propisa.
Odgovor je primljen samo od Ministarstva razvitka i obnove putem
kojega ministarstva je odgovor uputio Ured za prognanike i izbjeglice.
Prema odgovoru osporene odredbe Zakona o statusu prognanika i
izbjeglica nisu suglasne Ustavu.

Sukladno zaključku s radnog sastanka Suda, održanog
21. travnja 1998. godine, prema kojem će se u rad na predmetima,
temeljem Odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske o sudjelovanju
međunarodnih stručnjaka u postupku zaštite manjinskih
prava pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske, od 22. listopada
1996. godine i 7. travnja 1997. godine, uključiti stručnjaci
Venecijanske komisije Vijeća Europe, održan je preliminarni
sastanak na kojem su od strane Venecijanske komisije bili nazočni
gospodin Armando Marques Guedes i Giorgio Malinvernija. Nakon
što je gospodi Guedesu i Malinverniju, dostavljena dokumentacija,
te su pribavljena njihova preliminarna mišljenja, održana
je u njihovoj nazočnosti i savjetodavna rasprava.

U međuvremenu su, stupanjem na snagu Zakona o izmjenama i
dopunama Zakona o statusu prognanika i izbjeglica (»Narodne
novine«, broj 128/99), (stupio na snagu 8. prosinca 1999.
godine), brisane iz Zakona osporene odredbe stavaka 2. i 7. članka
14.

Prema odredbi članka 55. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu
Republike Hrvatske (»Narodne novine«, broj 99/99 - nastavno:
Ustavni zakon), Ustavni sud dovršit će postupak ocjene
suglasnosti zakona s Ustavom, odnosno drugih propisa s Ustavom
i zakonom pokrenut pred Ustavnim sudom, u slučaju kada
zakon, odnosno drugi propis nadležno tijelo ukine ili izmijeni.

Sukladno navedenoj odredbi, ovaj postupak je trebalo dovršiti
ocjenom o ustavnosti osporenih odredaba Zakona o statusu prognanika
i izbjeglica.

Osporene odredbe Zakona o statusu prognanika i izbjeglica odnosile
su se na sva prisilna iseljenja prognanika. Ove postupke mogli
su protiv pojedinih prognanika voditi vlasnici kuća ili
stanova u kojima su prognanici smješteni na temelju odluke
nadležnog tijela ili su se smjestili sami (uz odobrenje vlasnika
ili čak protiv volje vlasnika odnosno nositelja stanarskog
prava).

Ustav Republike Hrvatske u članku 3. određuje nepovredivost
vlasništva kao jednu od najviših vrednota ustavnopravnog
poretka, a člankom 48. stavkom 1. jamči se pravo
vlasništva. Sukladno odredbi članka 16. Ustava, slobode
i prava mogu se ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila
sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i
zdravlje, dok je odredbom stavka 1. članka 50. Ustava,
moguće zakonom ograničiti ili oduzeti vlasništvo
uz naknadu tržišne vrijednosti. Prema odredbi iz stavka
2. članka 50. Ustava vlasnička se prava mogu zakonom
ograničiti, između ostalog, radi zaštite interesa
Republike. U doba ratnog stanja Ustav dopušta (st. 1. čl.
17.) ograničenja pojedinih sloboda i prava zajamčenih
Ustavom pod uvjetom da o tome odluče u toj odredbi ovlaštena
tijela i da opseg ograničenja bude primjeren naravi pogibelji.

Nadalje, prema odredbi članka 1. Protokola 1. Europske
konvencije, svaka fizička i pravna osoba ima pravo na mirno
uživanje svoje imovine. Nitko ne smije biti lišen svoje
imovine, osim ako to nije u javnom interesu i uz uvjete predviđene
zakonom i općim načelima međunarodnog prava.
Prema stavku 2. istog članka ni na koji način ne
može se umanjiti pravo države da primijeni zakone koje
smatra potrebnim da bi uredila uporabu vlasništva u skladu
s općim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza
ili drugih doprinosa ili kazni.

Slijedom navedenih ustavnih odredbi proizlazi da bi ograničenja
bila u skladu s Ustavom, ona moraju biti učinjena zbog
ostvarenja legitimnog cilja propisanog Ustavom Republike Hrvatske
i razmjerna cilju koji se želi njima postići. Navedeno
je stajalište ovaj Sud izrazio u svojim odlukama U-I-1037/1995
i U-I-1156/1999.

Ustavni sud je ocjenjujući ustavnost navedenih odredbi vodio
računa o stvarnim prilikama u vrijeme donošenja i
primjene Zakona i zaključio da je zaštita prognanika
za vrijeme ratnih zbivanja i osiguranje njihova smještaja
u imovini drugih osoba, nedvojben interes i dužnost Republike
i da stoga predstavlja legitimnu svrhu donošenja navedenog
propisa.

Međutim, premda je navedeno ograničenje vlasništva
(odnosno stanarskog prava) poduzeto s legitimnim ciljem, prema
mišljenju ovoga Suda, navedeno ograničenje nije razmjerno
navedenom cilju. To se ogleda prije svega i ponajviše u činjenici
što je vlasništvo, prema osporenim odredbama, ograničeno
bez ikakve naknade koju nalaže Ustav odredbom iz stavka 1.
članka 50. Na nepoštivanje načela razmjernosti
upućuje i činjenica da osporenom odredbom Zakona
nije kalendarski određeno vrijeme trajanja ograničenja,
nego tek posredno - riječima »prisilni postupci iseljenja
prognanika prekidaju se do stvaranja uvjeta za njihov povratak
ili dok im se, uz njihovu suglasnost, ne osigura drugi odgovarajući
smještaj…«. Vremensku neodređenost ograničenja
vlasništva potencira i vezivanje deložacije uz pristanak
osobe na koju se odnosi, što također upućuje na
nerazmjernost ograničenja.

Nadalje, propisivanjem obvezatnog prekidanja svih postupaka izvršenja
pravomoćnih i izvršnih sudskih odluka (na neodređeno
vrijeme), suprotno je načelu vladavine prava kao jednoj
od najviših ustavnih vrednota iz članka 3. Ustava
te time i pravnoj sigurnosti. Također, navedeno je suprotno
odredbama članka 14. Ustava o jednakosti svih pred zakonom,
jer se jedna kategorija osoba stavlja u povoljniji položaj
u odnosu na drugu (prognanici u odnosu na vlasnike i nositelje
stanarskog prava, odnosno, prognanici u odnosu na izbjeglice ili
druge građane kojima je odlukom nadležnog tijela naloženo
iseljenje).

Također, osporavanim odredbama zakona sprječava se
izvršenje pravomoćnih sudskih odluka te se time onemogućava
vlasnicima odnosno nositeljima stanarskog prava na pravično
suđenje iz članka 29. Ustava.

Zbog svega navedenog, Sud smatra da osporene odredbe nisu u skladu
s odredbama članaka 3., 14., 16., 29., 48. stavka 1. i
50. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske.

Slijedom izloženog, sukladno odredbi članka 55. stavka
2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, Ustavni
sud odlučio je kao u izreci.

Broj: U-I-236/1996
U-I-840/1997
Zagreb, 3. svibnja 2000.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**dr. sc. Smiljko Sokol,** v. r.

Odluka, NN 50/2000-1126