## Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2534/2008 i dr. od 31. siječnja 2012.

### NN 17/2012 (10.2.2012.), Rješenje Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-I-2534/2008 i dr. od 31. siječnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

498

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Jasna Omejec, predsjednica Suda, te suci Mato Arlović, Marko Babić, Snježana Bagić, Slavica Banić, Mario Jelušić, Davor Krapac, Ivan Matija, Antun Palarić, Aldo Radolović, Duška Šarin i Miroslav Šeparović, odlučujući o prijedlozima za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti zakona s Ustavom Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 56/90., 135/97., 113/00., 28/01. i 76/10.), na sjednici održanoj 31. siječnja 2012. donio je

RJEŠENJE

I. Ne prihvaćaju se prijedlozi za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 1., 3. i 6. stavka 2. Zakona o dodatku na mirovine ostvarene prema Zakonu o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine« broj 79/07. i 114/11.).

II. Ovo rješenje objavit će se u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

I. POSTUPAK PRED USTAVNIM SUDOM

1. Prijedlog za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom članaka 1. i 3. Zakona o dodatku na mirovine ostvarene prema Zakonu o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine« broj 79/07. i 114/11., u daljnjem tekstu: ZODM) podnijeli su Branimir Pinjatela iz Zadra (predmet broj: U-I-3030/2008) i Vesna Džepina iz Zagreba (predmet broj: U-I-2929/2010). Žarko Milić iz Zagreba (predmet broj: U-I-6373/2011) i Marica Milić iz Zagreba (predmet broj: U-I-6374/2011) podnijeli su prijedloge za ocjenu članka 3. ZODM-a dok je Damir Rogulja iz Zagreba podnio prijedlog za ocjenu suglasnosti s Ustavom članka 6. stavka 2. ZODM-a (predmet broj: U-I-2534/2008).

2. Pozivom na članak 42. stavak 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine« broj 99/99., 29/02. i 42/02. – pročišćeni tekst; u daljnjem tekstu: Ustavni zakon), prijedlozi predlagatelja za pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporenih odredbi ZODM-a poslani su na odgovor Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje (u daljnjem tekstu: HZMO), koji je dostavio traženo očitovanje.

II. OSPORENE ODREDBE ZAKONA

3. Članci 1., 3. i 6. stavak 2. ZODM-a glase:

»Članak 1.

Ovim se Zakonom uređuje dodatak na mirovine korisnika čija je mirovina ostvarena i određena isključivo prema Zakonu o mirovinskom osiguranju od 1. siječnja 1999.«

»Članak 3.

Pravo na dodatak na mirovinu prema ovome Zakonu ne pripada korisnicima kojima je mirovina određena pod povoljnijim uvjetima i/ili na povoljniji način prema posebnim propisima o mirovinskom osiguranju, korisnicima najviše mirovine određene prema Zakonu o najvišoj mirovini, korisnicima osnovne mirovine i korisnicima obiteljske mirovine kojima je mirovina određena od mirovine koja je ostvarena prema propisima o mirovinskom osiguranju koji su važili do 31. prosinca 1998.«

»Članak 6.

(...)

(2) Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje odredit će po službenoj dužnosti dodatak na mirovinu prema ovome Zakonu bez donošenja rješenja.«

III. PRIGOVORI PREDLAGATELJA

4. Predlagatelj Branimir Pinjatela u svom prijedlogu smatra da članci 1. i 3. ZODM-a nisu suglasni s člancima 1. stavkom 1., 3., 5. i 14. Ustava, posebice u odnosu na bivše političke zatvorenike, te navodi:

»Primjenom tih članaka ZODM-a bivši politički zatvorenici čija je mirovina ostvarena i određena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju od 1. siječnja 1999. (tzv. novi umirovljenici), odnosno prema članku 4. stavku 1. Zakona o pravima bivših političkih zatvorenika ('Narodne novine' broj 34/95., u daljnjem tekstu: ZBPZ) i Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima bivših političkih zatvorenika ('Narodne novine' broj 164/98.), koji glasi:

'Osobi iz članka 2. ovoga Zakona prosječni vrijednosni bodovi utvrđuju se:

1) prema članku 75., odnosno članku 184. Zakona o mirovinskom osiguranju.'

– dakle prema vlastitim prosječnim vrijednosnim bodovima kao i drugim novim umirovljenicima, a ne na neki drugi povoljniji način (čl. 6. ZBPZ, st. 2. ili 3.).«

Predlagatelj napominje da su bivši politički zatvorenici prema ZBPZ-u stekli i pravo na povećanje svojih vrijednosnih bodova, te stoga bivši politički zatvorenici ostvaruju mirovinu iz dvije osnove:

»– prosječni vrijednosni bodovi prema ZBPZ-u, članku 4. stavku 1., po vlastitim ostvarenim prosjecima prema Zakonu o mirovinskom osiguranju, kao i drugi građani, ili pak na povoljniji način prema ZBPZ-u, članku 4. stavcima 2. i 3., i

– svi imaju dodatno povećanje vrijednosnih bodova prema razdoblju koje je osoba iz članka 2. ZBPZ-a provela u zatvoru ili pritvoru.«

Smatra da članak 1. ZODM-a isključuje od prava na dodatak na mirovine sve političke zatvorenike pa i one koji su stekli pravo na mirovinu prema Zakonu o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine« broj 102/98., 127/00., 59/01., 109/01., 147/02., 117/03., 30/04., 177/04., 92/05., 43/07. – odluka Ustavnog suda, 79/07., 35/08., 40/10. – odluka Ustavnog suda, 121/10., 130/10. – pročišćeni tekst, 61/11. i 114/11., u daljnjem tekstu: ZOMO), te im se »ne priznaje pravo na dodatak na mirovinu kao što priznaje svim drugim građanima kojim su prosječni vrijednosni bodovi određeni prema istom Zakonu, odnosno po ZOMO-u su oni jednako oštećeni kao i drugi novi umirovljenici, pa bi jednako kao i drugi trebali dobiti kompenzaciju dodatkom prema ZODM-u.« Stoga zaključuje da su bivši politički zatvorenici diskriminirani prema ostalim građanima jer nemaju pravo na dodatak prema ZOMO-u.

Zbog toga predlaže ukidanje osporenih članaka ZODM-a.

4.1. Predlagatelj Damir Rogulja članak 6. stavak 2. ZODM-a smatra nesuglasnim s člancima 3., 5., 18. i 19. Ustava, te ga predlaže ukinuti.

Smatra da je ZODM-om ustanovljeno posebno pravo na dodatak na mirovine ostvarene prema ZOMO-u »koje mogu ostvariti samo određeni korisnici mirovine, ovisno o vrsti, o kategoriji i datumu ostvarivanja prava na tu mirovinu (...) Zakonom o mirovinskom osiguranju, kao i Zakonom o općem upravnom postupku koji se kao supsidijarni propis primjenjuje u postupku ostvarivanja prava iz mirovinskog osiguranja (članak 9. Zakona o mirovinskom osiguranju), propisano je, pak, da se o pravu na mirovinu (...) odlučuje isključivo rješenjem. Navedenim zakonima ne samo da je propisano donošenje rješenja, već i izgled i sadržaj rješenja, a propisan je i postupak koji prethodi donošenju rješenja, kao i načela na kojima se upravni postupak (i dokazivanje) temelji. Smisao navedenih propisa, odnosno donošenja pisanog upravnog akta (rješenja) je u tome da se građanima omogući uvid u odluku o tome pripada li mu neko traženo pravo ili ne, ako da – u kojem opsegu i od kada, a ako ne – zbog čega ne... Smisao tih propisa je i u ostvarenju osnovnih načela upravnog postupka (...) Jedino u slučaju donošenja i dostave pisanog i obrazloženog akta o nekom pravu, stranka može štititi svoja prava i pravne interese (...).«

Zbog navedenih razloga predlaže pokretanje postupka i ukidanje članka 6. stavka 2. ZODM-a.

4.2. Predlagatelji Žarko Milić i Marica Milić navode da su umirovljeni uz primjenu Zakona o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnih vojnih osoba i ovlaštenih službenih osoba (»Narodne novine« broj 128/99., 16/01. i 22/02.) te da zaostaju u visini mirovina u odnosu na osobe koje su obavljale isti posao koje su umirovljene prije 1998. za 20%. Navode da su radili u zatvorskom sustavu u otežanim uvjetima, te stoga predlažu da se i njima omogući dodatak na mirovinu, kako bi se ispravila ta nejednakost u mirovinskom sustavu.

4.3. U svom prijedlogu za ocjenu ustavnosti predlagateljica Vesna Džepina je istaknula da su članci 1. i 3. ZODM-a u suprotnosti s člankom 1. stavkom 1., člankom 3., člankom 5., člankom 14. i člankom 35. Ustava, jer se tim zakonskim odredbama određene kategorije korisnika isključuju od stjecanja prava na dodatak na mirovine, te između ostalih pravo na dodatak nemaju korisnici mirovina koji pravo na mirovinu ostvaruju djelomično iz prvoga mirovinskog stupa, a djelomično iz drugog mirovinskog stupa.

Smatra da su oni time uskraćeni u dijelu mirovine koji bi im pripadao da su ostvarili mirovinu u potpunosti u prvom stupu, što smatra da je suprotno navedenim ustavnim odredbama, posebice članku 1. Ustava kojim je propisano da je Republika Hrvatska socijalna država. Smatra da se donošenjem ZODM-a dokazuje socijalna neosjetljivost prema određenoj kategoriji umirovljenika.

Napominje da se time jednu kategoriju umirovljenika stavlja u povoljniji položaj u odnosu na one umirovljenike koji su se odlučili dio doprinosa za mirovinsko osiguranje izdvajati za prvi stup, a dio za drugi stup mirovinskog osiguranja, čime je povrijeđena odredba o ravnopravnosti i jednakosti (članak 3. Ustava), jer su ovi drugi stavljeni u nepovoljniji i diskriminirajući položaj u odnosu na one umirovljenike koji su cijeli iznos doprinosa uplaćivali u prvi stup mirovinskog osiguranja. Također smatra da zakonodavac donoseći članke 1. i 3. ZODM-a nije vodio računa o člancima 5. i 14. Ustava tako da su ti osiguranici znatno financijski oštećeni, ne u onom dijelu mirovine koji ostvaruju iz drugog stupa (zanemarivo mali iznos za koji su oštećeni u tom stupu), već upravo u onom dijelu koji ostvaruju u prvom stupu. To stoga što je njihovo pravo na dodatak na mirovine prema ZODM-u 0%, dok umirovljenici koji ostvaruju pravo na dodatak dobivaju od 1. siječnja 2010. 27% dodatka što je gotovo 1/3 mirovine, čime proizlazi da nisu svi jednaki pred zakonom.

Pri tome napominje da su i ti umirovljenici cijeli radni vijek uplaćivali doprinos za mirovinsko osiguranje u prvi stup. Oni tek od 1. siječnja 2002. uplaćuju 5% mirovinskog doprinosa u drugi stup (1/4 doprinosa), a ostalih 15% (3/4 doprinosa) u obvezi su uplaćivati u obvezni prvi stup. Stoga smatra da su stavljeni u neravnopravan financijski položaj u odnosu na umirovljenike koji su odlučili uplaćivati samo u prvi stup.

Iznosi stajalište da je ZODM-om trebalo u proporcionalnom dijelu obuhvatiti i ovaj dio umirovljenika, te predlaže pokretanje postupka radi ocjene suglasnosti članaka 1. i 3. ZODM-a i njihovo ukidanje.

IV. MJERODAVNE ODREDBE USTAVA REPUBLIKE HRVATSKE

5. Ustavni sud je kod razmatranja osnovanosti prijedloga predlagatelja ocijenio mjerodavnim sljedeće odredbe Ustava:

»Članak 1.

Republika Hrvatska (...) je (...) socijalna država.

(...)«

»Članak 3.

(...) jednakost, (...) socijalna pravda, (...) vladavina prava (...) najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje Ustava.«

»Članak 18.

Jamči se pravo na žalbu protiv pojedinačnih pravnih akata donesenih u postupku prvog stupnja pred sudom ili drugim ovlaštenim tijelom.

Pravo na žalbu može biti iznimno isključeno u slučajevima određenima zakonom ako je osigurana druga pravna zaštita.«

»Članak 19.

Pojedinačni akti državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljeni na zakonu.

Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti pojedinačnih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti.«

V. OCJENA USTAVNOG SUDA REPUBLIKE HRVATSKE

1) Članci 1. i 3. ZODM-a

6. Pri donošenju rješenja o prijedlozima predlagatelja, Ustavni sud je pošao od stajališta koja su zauzeta u odluci i rješenju broj: U-I-988/1998 i dr. od 17. ožujka 2010. (»Narodne novine« broj 40/10.):

»Posljednje je pitanje, vezano uz pravnu narav prava na mirovinu u podsustavu mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti, sljedeće: ima li zakonodavac ustavnopravnu ovlast ukidati pojedina prava iz tog podsustava?

Ustavni sud podsjeća da je na temelju članka 2. stavka 4. alineje 1. Ustava Hrvatski sabor ovlašten samostalno odlučivati o uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj. Poveže li se ta zakonodavčeva ustavna ovlast s člankom 56. stavkom 1. Ustava, proizlazi da je Hrvatski sabor ovlašten samostalno odlučivati o uređivanju prava zaposlenih i članova njihovih obitelji na socijalnu sigurnost i socijalno osiguranje, što uključuje i mirovinsko osiguranje.

U tom je smislu nesporno da zakonodavac ima ustavnu ovlast mijenjati zakonsko uređenje podsustava mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti radi njegova prilagođavanja promijenjenim gospodarskim i socijalnim prilikama u zemlji ili njegova stabiliziranja, odnosno stvaranja pretpostavki za dugoročno održiv mirovinski sustav, što uključuje i redefiniranje kataloga prava osiguranih u podsustavu mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti.

(...)

Ustavni sud podsjeća da je sloboda zakonodavca u redefiniranju kataloga osiguranih prava iz podsustava mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti podložna samo općim ustavnim ograničenjima, to jest obvezom zakonodavca da u uređivanju 'prava zaposlenih i članova njihovih obitelji na socijalnu sigurnost i socijalno osiguranje' uvažava zahtjeve koje pred njega postavlja Ustav, a osobito one koji proizlaze iz načela vladavine prava i one kojima se štite opća ustavna dobra i vrednote, osobito Ustavom zajamčena ljudska prava i temeljne slobode pojedinaca.

(...)

Ustavni sud ponavlja da se mirovine i druga socijalna davanja iz mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti ne mogu podvesti pod pravo vlasništva u smislu privatnog prava, jer je riječ o davanjima javnopravne naravi, koja izviru iz sustava obveznih doprinosa s posebnom javnopravnom svrhom. U tom je smislu ustavnopravno dopušteno mijenjati, pa i ukidati, pojedine vrste (oblike) mirovinskih davanja iz tog sustava do granice koja ne dovodi u pitanje samu bit 'prava na mirovinu'.«

Ustavni sud ponovno ističe da zakonodavac ima ustavnu ovlast uređivati i mijenjati zakonsko uređenje podsustava mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti radi njegova prilagođavanja promijenjenim gospodarskim i socijalnim prilikama u zemlji ili njegova stabiliziranja, odnosno stvaranja pretpostavki za dugoročno održiv mirovinski sustav, što uključuje i ustanovljenje posebnog dodatka na već određene mirovine, sve unutar podsustava mirovinskog osiguranja utemeljenog na generacijskoj solidarnosti.

7. ZODM-om, koji je stupio na snagu 7. kolovoza 2007., uređeno je određivanje dodatka na mirovinu priznatih i određenih isključivo prema ZOMO-u, počevši od 1. listopada 2007., u cilju izjednačavanja razlika između novih korisnika mirovina ostvarenih i određenih isključivo prema ZOMO-u, a nastalih uslijed postupnog širenja obračunskog razdoblja za izračun mirovine prema članku 184. ZOMO-a, u prijelaznom razdoblju od 2000. nadalje do 2009., i koje je nastalo proširenjem obračunskog razdoblja na cijeli radni vijek (2010. i kasnije), kao i radi ublažavanja razlika u odnosu na mirovine ostvarene do 31. prosinca 1998.

8. HZMO u svom očitovanju od 6. kolovoza 2010., navodi da je povećanje broja godina obračunskog razdoblja koje se prema članku 184. ZOMO-a uzimalo u obzir za izračun mirovine (članak 74. ZOMO-a), odnosno postupnim širenjem obračunskog razdoblja, a ovisno o godini ostvarivanja prava (u razdoblju od 1999. do 2009.), uzrokovalo:

»– nejednakost (zaostajanje) u visini mirovina između novih korisnika mirovina koji su ostvarili mirovinu primjenom ZOMO-a (od 1. siječnja 1999. u novome sustavu), u odnosu na korisnike ranije ostvarenih mirovina (do 31. prosinca 1998. u starom sustavu), kao i

– nejednakost u visini mirovina za isti staž i plaće između korisnika (novih) mirovina koji su mirovinu ostvarili isključivo primjenom ZOMO-a u različitim razdobljima od 1999. nadalje, (dakle u novome sustavu obračuna mirovina) i to starosne, prijevremene starosne, invalidske i obiteljske mirovine.

Imajući u vidu ove razloge Zakonom o dodatku zakonodavac je cijeneći isključivo načelo uzajamnosti (jedno od osnovnih načela mirovinskog sustava) prema kojemu visina prava ovisi o visini ulaganja osiguranika u mirovinsko osiguranje tijekom radnog vijeka, dakle o ostvarenim plaćama i mirovinskom stažu svakog pojedinog osiguranika), propisao određivanje dodatka na mirovinu svim korisnicima mirovine ostvarene i određene isključivo prema članku 74. do 81. ZOMO-a i uz primjenu članka 184. ZOMO-u, i to prema gospodarskim mogućnostima države.«

Iz tih razloga ZODM-om nije obuhvaćena niti jedna posebna kategorija korisnika kojima je mirovina određena prema posebnim propisima, već su obuhvaćeni isključivo korisnici mirovine (i to starosne, prijevremene starosne, invalidske i obiteljske) ostvarene i određene isključivo prema ZOMO-u. Zakonodavac je tu posebnu zakonodavnu mjeru primijenio samo na te kategorije umirovljenika jer su mirovine posebnih kategorija korisnika mirovine određene ili prema kraćem obračunskom razdoblju ili su samo povećane po osnovi statusa osiguranika npr. hrvatskog branitelja, bivšeg političkog zatvorenika, vojnih osoba i ovlaštenih službenih osoba i dr.

Dodatak se određuje u odgovarajućem postotku ovisno o godini ostvarivanja prava na mirovinu i o visini mirovine – kreće se u rasponu od 4% na mirovine ostvarene u 1999., pa do 27% na mirovine koje će se ostvariti 2010. ili kasnije.

Pri određivanju postotaka za određivanje dodatka na mirovinu zakonodavac je polazio od činjenice da se mirovine prema ZOMO-u određuju nakon 1999. godine svake sljedeće godine iz sve dužeg obračunskog razdoblja (u 1999. mirovina se određivala na temelju plaća iz 10 godina osiguranja). Svake sljedeće godine obračunsko razdoblje za izračun mirovine povećavalo se u prijelaznom razdoblju za po tri godine, tako da se osiguranicima koji odlaze u mirovinu 2010. godine (ili kasnije) mirovina računa prema plaćama iz cijelog radnog vijeka (osiguranicima koji su otišli u mirovinu 2000. računala se prema obračunskom razdoblju iz 13 godina osiguranja, ako su otišli u 2001. računala se prema 16 godina osiguranja). To širenje obračunskog razdoblja za izračun mirovine ovisno o godini ostvarivanja prava (2000. do 2009.) prema članku 184. ZOMO-a dovelo je, prema očitovanju HZMO-a, za isti staž i plaće do sve niže razine mirovine, što je kasnija bila godina ostvarivanja prava.

Stoga se i postotci za određivanje dodatka na mirovinu povećavaju ovisno o godini ostvarivanja prava, kako bi se otklonile odnosno ublažile nastale razlike.

9. Visina dodatka ovisi o godini ostvarivanja prava i visini mirovine određene na temelju mirovinskog staža i ostvarenih plaća odnosno osnovica osiguranja, čime se ublažavaju razlike između mirovina ostvarenih u novom sustavu izračuna mirovina od 1999. godine. Putem dodatka povećava se međuovisnost između ulaganja u mirovinsko osiguranje i visine mirovine.

Dodatak na mirovine određen je počevši od 1. listopada 2007., odnosno od dana ostvarivanja prava ako je pravo ostvareno nakon 1. listopada 2007., pod uvjetom da se mirovina isplaćuje odnosno da isplata mirovine nije stavljena u mirovanje (primjerice radi ponovnog zapošljavanja umirovljenika). Dodatak na mirovinu isplaćuje se s mirovinom automatskim putem bez donošenja rješenja u skladu s izričitom odredbom članka 6. stavka 2. ZODM-a, tako da su svi korisnici dodatak primili istovremeno. Prema podacima HZMO-a u obuhvat ZODM-a je ušlo 319.724 korisnika.

10. Cilj određivanja dodatka je osiguranje (poboljšanje) socijalne sigurnosti navedenih korisnika mirovine i sukladno je članku 1. stavku 1. Ustava koji određuje da je Republika Hrvatska socijalna država. Dakle, dodatak je određen kao specifično mirovinsko primanje radi poboljšanja materijalne i socijalne sigurnosti korisnika mirovina ostvarenih i određenih isključivo prema ZOMO-u. Riječ je o zaštitnom institutu, utemeljenom na načelu uzajamnosti (o visini mirovine prema mirovinskom stažu za određivanje mirovine i ostvarenim plaćama odnosno osnovicama osiguranja ovisi i visina dodatka), a sve prema gospodarskim mogućnostima Republike Hrvatske. Dakle, nije riječ ni o kakvom posebnom pravu iz mirovinskog osiguranja.

Nadalje, prema načelu uzajamnosti, i za korisnike najniže mirovine dodatak se u skladu s odredbama ZODM-a određuje na stvarnu svotu mirovine koja bi korisniku pripadala prema ostvarenim plaćama i ukupnom mirovinskom stažu za određivanje mirovine, s tim da se i isplaćuje povoljnije pravo između do tada primane najniže mirovine (kao socijalno zaštitnog instituta iz redovitog sustava obveznog mirovinskog osiguranja međugeneracijske solidarnosti) i stvarnog iznosa mirovine s dodatkom, ako je to za korisnika povoljnije.

Tome valja nadodati da je člankom 1. Zakona o dopuni Zakona o dodatku na mirovine ostvarene prema Zakonu o mirovinskom osiguranju (»Narodne novine« broj 114/11.) propisano da dodatak na mirovinu određen prema ZODM-u postaje sastavni dio mirovine ostvarene prema ZOMO-u. Taj je Zakon stupio na snagu 1. siječnja 2012. godine.

11. Polazeći od činjenice da je reforma cijelog mirovinskog sustava koja je započela 1999. godine usklađena s gospodarskim mogućnostima Republike Hrvatske, Ustavni sud ne nalazi ustavnopravno neprihvatljivim to što je ZODM-om uveden poseban dodatak na starosne, obiteljske i invalidske mirovine koje se obračunavaju po članku 184. odnosno po člancima 74. do 81. ZOMO-a, a radi ublažavanja razlike u visini mirovina između tih umirovljenika i umirovljenika koji su mirovinu ostvarili prema ranijim propisima. Upravo je sukcesivnost donošenja i primjene propisa u području mirovinskog sustava, među kojima i osporenog ZODM-a, dokaz da izvan gospodarskih mogućnosti Republike Hrvatske objektivno nije niti moguća provedba bilo koje zakonodavne mjere, a napose nije moguće neovisno o materijalnim mogućnostima oživotvoriti mjere koje uključuju određena materijalna prava građana. Zakonodavac je, stoga, slobodan odlučiti na koji će način urediti pojedina područja, vodeći se načelima na kojima počiva hrvatski ustavnopravni poredak i gospodarskim mogućnostima zemlje. Prema članku 2. stavku 4. alineji 1. Ustava, zakonodavac je samostalan da u skladu s Ustavom i zakonom odlučuje o uređivanju gospodarskih, pravnih i političkih odnosa u Republici Hrvatskoj.

12. Iz navedenih razloga Ustavni sud nije prihvatio navode predlagatelja da članci 1. i 3. ZODM-a nisu u suglasnosti s člancima 1. stavkom 1., 3. i 5. Ustava.

13. U odnosu na prijedlog Vesne Džepine valja napomenuti da je Hrvatski sabor na sjednici održanoj 30. rujna 2011. donio Zakon o izmjeni Zakona o obveznim i dobrovoljnim mirovinskim fondovima koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj 114 od 7. listopada 2011., koji u članku 2. propisuje:

»Članak 2.

(1) Član obveznog mirovinskog fonda koji je po svom izboru pristupio u obvezno mirovinsko osiguranje na temelju individualne kapitalizirane štednje, može istupiti iz toga osiguranja s danom ostvarivanja prava na mirovinu prema Zakonu o mirovinskom osiguranju, ako zahtjev za istup podnese Središnjem registru osiguranika izjavom u postupku ostvarivanja prava na mirovinu.

(2) Po istupu iz obveznog mirovinskog osiguranja na temelju individualne kapitalizirane štednje prema stavku 1. ovoga članka, bivši član obveznog fonda svoja prava iz mirovinskog osiguranja ostvaruje na temelju Zakona o mirovinskom osiguranju, kao osiguranik koji je osiguran samo u obveznom mirovinskom osiguranju na temelju generacijske solidarnosti.

(3) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka, obvezni fond će putem Središnjeg registra osiguranika u roku od 30 dana po zahtjevu prenijeti u državni proračun ukupna kapitalizirana sredstva s osobnog računa toga člana fonda.

(4) Odredbe stavka 1., 2. i 3. ovoga članka na odgovarajući način primjenjuju se, na njegov zahtjev, i na člana obveznog fonda iz stavka 1. ovoga članka, koji je korisnik osnovne mirovine i koji na dan stupanja na snagu ovoga Zakona nije sklopio ugovor o mirovini s mirovinskim osiguravajućim društvom.

(5) Odredbe stavka 1. do 4. ovoga članka na odgovarajući način primjenjuju se i na zahtjev korisnika obiteljske mirovine ostvarene nakon smrti osiguranika, člana fonda, ako sredstva kapitaliziranih doprinosa s osobnog računa umrlog člana fonda nisu naslijeđena.

(6) Član obveznog mirovinskog fonda iz stavka 4. i korisnik obiteljske mirovine iz stavka 5. ovoga članka mogu podnijeti zahtjev za istup iz obveznog mirovinskog osiguranja na temelju individualne kapitalizirane štednje u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(7) Mirovina određena na temelju Zakona o mirovinskom osiguranju, kao da je osiguranik bio osiguran samo u obveznom mirovinskom osiguranju na temelju generacijske solidarnosti, pripada od prvog dana sljedećeg mjeseca nakon mjeseca u kojem je član obveznog mirovinskog fonda iz stavka 4. i 5. ovoga članka podnio zahtjev za istup.«

14. Istoga dana Hrvatski sabor donio je i Zakon o dopuni Zakona o mirovinskim osiguravajućim društvima i isplati mirovina na temelju individualne kapitalizirane štednje, koji je objavljen u »Narodnim novinama« broj 114 od 7. listopada 2011., koji u članku 1. propisuje:

»Članak 1.

U Zakonu o mirovinskim osiguravajućim društvima i isplati mirovina na temelju individualne kapitalizirane štednje ('Narodne novine' br. 106/99., 63/00. i 107/07.) iza članka 103. dodaje se članak 103.a koji glasi:

'Članak 103.a

(1) Bivšem članu obveznog mirovinskog fonda – korisniku mirovine prema Zakonu o mirovinskim osiguravajućim društvima i isplati mirovina na temelju individualne kapitalizirane štednje, koji je, na temelju članka 40. stavka 2. ili članka 126. Zakona o obveznim i dobrovoljnim mirovinskim fondovima na svoj zahtjev pristupio obveznom mirovinskom osiguranju na temelju individualne kapitalizirane štednje, odredit će se i isplaćivati mirovina određena samo na temelju članka 74. do 82. Zakona o mirovinskom osiguranju, kao da je bio osiguran samo u obveznom mirovinskom osiguranju na temelju generacijske solidarnosti, ako korisnik mirovine zahtjev za određivanje mirovine prema ovome članku podnese osiguravajućem društvu u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona.

(2) U slučaju iz stavka 1. ovoga članka, osiguravajuće društvo će obustaviti isplatu mirovine odnosnom korisniku s posljednjim danom mjeseca u kojem je podnesen zahtjev za određivanje mirovine i taj zahtjev bez odgađanja uputiti područnoj službi Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje koja korisniku isplaćuje osnovnu mirovinu određenu prema Zakonu o mirovinskom osiguranju, uz obavijest o datumu obustave isplate mirovine.

(3) Po zahtjevu iz stavka 1. ovoga članka, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje donijet će rješenje o prestanku prava na osnovnu mirovinu i o ostvarivanju prava na mirovinu određenu prema članku 74. do 82. Zakona o mirovinskom osiguranju.

(4) Mirovina određena prema stavku 1. ovoga članka pripada od prvog dana sljedećeg mjeseca od mjeseca s kojim je osiguravajuće društvo obustavilo isplatu mirovine određene na temelju ovoga Zakona.

(5) U slučaju iz stavka 2. ovoga članka, osiguravajuće društvo će sredstva prenesena s osobnog računa korisnika mirovine, umanjena za svotu iz članka 53. stavka 1. Zakona o mirovinskim osiguravajućim društvima i isplati mirovina na temelju individualne kapitalizirane štednje i za svote isplaćene mirovine, u roku od 30 dana po primitku zahtjeva iz stavka 1. ovoga članka prenijeti u državni proračun.

(6) Mirovinsko osiguravajuće društvo će u roku od 15 dana od dana stupanja na snagu ovoga Zakona obavijestiti svoje korisnike mirovina o mogućnosti određivanja njihove mirovine samo u obveznom mirovinskom osiguranju na temelju generacijske solidarnosti prema stavku 1. ovoga članka.

(7) Zahtjev za određivanje mirovine prema odredbama Zakona o mirovinskom osiguranju ujedno je i zahtjev za raskid ugovora o mirovini iz obveznog mirovinskog osiguranja na temelju individualne kapitalizirane štednje'.«

14.1. Navedeni zakoni stupili su na snagu 15. listopada 2011. i od tada je moguć prelazak korisnika iz drugog stupa individualizirane kapitalizirane štednje u prvi obvezatni stup mirovinskog osiguranja koji se temelji na solidarnosti, ako je to povoljnije za osiguranika.

15. Na navedeni način Hrvatski sabor razriješio je probleme u primjeni mirovinskoga sustava na koje upozorava predlagateljica u svom prijedlogu. Stoga ga Ustavni sud nije razmatrao u ovom ustavnosudskom postupku.

2) Članak 6. stavak 2. ZODM-a

16. Razlozi predlagatelja Damira Rogulje o nesuglasnosti s Ustavom članka 6. stavka 2. ZODM-a, istovjetni su razlozima koji su isticani već u ranijim postupcima ustavnosudske kontrole zakona s područja mirovinskog osiguranja.

Tako je Ustavni sud u svojoj odluci broj: U-I-137/2001 i dr. od 19. prosinca 2001. (»Narodne novine« broj 3/02. i 11/02. – ispravak) već izrazio stajalište prema kojemu ne postoje razlozi za sumnju u nesuglasnost članka 6. stavka 2. Zakona o povećanju mirovina radi otklanjanja razlika u razini mirovina ostvarenih u različitim razdobljima (»Narodne novine« broj 127/00.) s člancima 18. i 19. Ustava zbog njime propisanog obračuna i isplate povećanih iznosa mirovine bez donošenja upravnog akta. To je obrazloženo sljedećim razlozima:

»Jednako tako, Sud ocjenjuje da ne postoje razlozi za sumnju u neustavnost odredbe članka 6. stavka 2. osporavanog Zakona, u smislu članaka 18. i 19. Ustava.

Sve dok se obračun i isplata povećanih iznosa mirovina provodi na način istovjetan bilo kojem drugom redovitom usklađenju mirovina, u kojim se postupcima, prema ustaljenoj dugogodišnjoj praksi u Republici Hrvatskoj, ne izdaju posebna rješenja, Ustavni sud osporeni postupak u primjeni Zakona ocjenjuje suglasnim Ustavu.

To, stoga, što ni kod redovnih usklađivanja mirovina, niti kod primjene osporavanog Zakona ne postoje zapreke da nezadovoljna stranka, ako smatra da mirovina nije određena u skladu sa Zakonom, pokrene odgovarajući postupak, zatraži donošenje rješenja u tom postupku te ostvari svoje pravo na žalbu i sudsku zaštitu.«

Istovrsno stajalište primjenjivo je u ovom slučaju. Ustavni sud iz navedenih razloga ocjenjuje neosnovanim navode predlagatelja u nesuglasnosti članka 6. stavka 2. ZODM-a s člancima 18. i 19. Ustava.

17. Iz navedenih razloga je na temelju članka 43. stavka 1. Ustavnog zakona riješeno kao u točki 1. izreke ovog rješenja.

Točka II. izreke rješenja temelji se na članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-I-2534/2008

U-I-3030/2008

U-I-2929/2010

U-I-6373/2011

U-I-6374/2011

Zagreb, 31. siječnja 2012.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednica
dr. sc. Jasna Omejec, v. r.

Rješenje, NN 17/2012-498