## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3364/2003 od 26. veljače 2004.

### NN 27/2004 (3.3.2004.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-III-3364/2003 od 26. veljače 2004.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

788

Ustavni
sud Republike Hrvatske, u Drugom vijeću za odlučivanje o ustavnim tužbama, u
sastavu sudac Jasna Omejec, predsjednik Vijeća, te suci Marijan Hranjski, Mario
Kos, Ivan Mrkonjić, Emilija Rajić i Vice Vukojević, članovi Vijeća, u postupku
pokrenutom ustavnom tužbom M.M. iz A. bb, K.D., BiH, kojeg zastupa P.K.,
odvjetnik iz S.B., na sjednici održanoj dana 26. veljače 2004. godine,
jednoglasno je donio

## ODLUKU

I.
Ustavna tužba se odbija.

II. Ova
odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.

```
Obrazloženje
```

1.
Ustavna tužba podnijeta je protiv rješenja Vrhovnog suda Republike Hrvatske,
broj: I Kž-909/03-4 od 16. listopada 2003. godine, kojim je odbijena žalba
podnositelja ustavne tužbe izjav­ljena protiv I. točke izreke rješenja
Županijskog suda u Slavonskom Brodu, broj: Kv-116/03 (Kir-417/03-32) od 26.
rujna 2003. godine. Tim rješenjem utvrđeno je da su ispunjene zakonske
pretpostavke za izručenje podnositelja Srbiji i Crnoj Gori, zbog kaznenih djela
iz članka 171. stavaka 1. i 2. Kaznenog zakona Srbije.

Vrhovni sud Republike Hrvatske ocijenio je pravilnim
utvrđenje nadležnog prvostupanjskog suda o postojanju svih zakonom propisanih
pretpostavki za izručenje, sukladno članku 512. Zakona o krivičnom postupku,
(»Narodne novine«, broj 34/93-pročišćeni tekst, 38/93, 28/96 i 110/97, u
daljnjem tekstu: ZKP/93), jer protiv podnositelja postoji optužnica V.
Općinskog javnog tužilaštva u Beogradu, Srbija i Crna Gora, od 18. kolovoza
1995. godine, broj: Kt-1104/95, zbog dva kaznena djela prijevare iz članka 171.
stavka 2. u vezi sa stavkom 1. Kaznenog zakona Srbije, slijedom čega ima
dovoljno dokaza za osnovanu sumnju da je okrivljenik počinio kaznena djela koja
mu se tom optužnicom stavljaju na teret. Nadalje je utvrđeno da kazneno djelo
prijevare iz članka 171. stavka 2. Kaznenog zakona Srbije odgovara kaznenom
djelu prijevare iz članka 224. stavka 3. Kaznenog zakona Republike Hrvatske
(»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98, 50/00, 129/00, 51/01, 111/03) za koja
djela zastara progona nastupa protekom 10 godina od počinjenja.

U osporenom rješenju također je navedeno da branitelj
podnositelja nije pozvan na sjednicu nadležnog drugostupanjskog suda, koji je
odlučivao o žalbi protiv rješenja, iz razloga što od­red­ba članka 399. Zakona
o kaznenom postupku (»Narodne novine«, broj 110/97, 27/98, 58/99, 112/99, 58/02,
143/02, u daljnjem tekstu: ZKP/97) ne predviđa primjenu odredaba članka 374.
stav­ka 1. ZKP-a/97, kojom se propisuje obveza suda na izvještavanje stranaka o
sjednici drugostupanjskog suda samo kada su to one zahtijevale.

2. Podnositelj u ustavnoj tužbi u bitnom ponavlja
razloge iznijete u žalbenom postupku. Smatra da u njegovom slučaju nisu bile
ispunjene zakonske pretpostavke za izručenje, jer optužnica zemlje moliteljice
nije dovoljan dokaz za osnovanu sumnju da je počinio kaznena djela za koja se optužnicom
tereti, te da je za djela za koja se tereti nastupila zastara progona. Također
smatra da je njegov branitelj imao pravo sudjelovati na sjednici Vrhovnog suda
na kojoj se odlučivalo o njegovoj žalbi, te da pozivanje Vrhovnog suda na
odredbu članka 399. ZKP-a/97 nije utemeljeno s obzirom da odredba aktualnog
članka 399. ZKP-a propisuje »nešto sasvim drugo«.

Takvim postupanjem suda smatra povrijeđenima ustavna
prava propisana člancima 26. i 29. Ustava Republike Hrvatske.

Predlaže usvajanje ustavne tužbe, ukidanje osporenog
rje­šenja, puštanje na slobodu i vraćanje predmeta Županijskom sudu u
Slavonskom Brodu na ponovni postupak.

*Ustavna
tužba nije osnovana.*

3.
Odredbom članka 62. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske (»Narodne novine«, broj 49/02-pročišćeni tekst, u daljnjem tekstu:
Ustavni zakon), propisano je da svatko može podnijeti Ustavnom sudu ustavnu
tužbu ako smatra da mu je pojedinačnim aktom tijela državne vlasti, tijela
jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave ili pravne osobe s javnim
ovlastima, kojim je odlučeno o njegovim pravima i obvezama ili o sumnji ili
optužbi zbog kažnjivog djela, povri­jeđeno ljudsko pravo ili temeljna sloboda
zajamčena Ustavom, odnosno Ustavom zajamčeno pravo na lokalnu i područnu (regionalnu)
samoupravu.

Ustavna
tužba nije pravno sredstvo u sustavu redovnih ili izvanrednih pravnih lijekova,
nego poseban institut za ocjenu pojedinačnih akata tijela državne vlasti i
pravnih osoba s javnim ovlastima radi zaštite ljudskih prava i temeljnih
sloboda zajam­čenih Ustavom. Slijedom navedenog, Ustavni sud tijekom postupka
pružanja ustavnosudske zaštite, u pravilu, unutar zahtjeva istaknutog u
ustavnoj tužbi, utvrđuje je li u postupku odlučivanja o pravima i obvezama
podnositelja došlo do ustavno nedopuš­tenog posizanja u njegova ljudska prava i
temeljne slobode.

4. Člankom 504. ZKP-a/93 određeno je da se
međunarodna krivičnopravna pomoć pruža prema odredbama tog zakona, ako
međunarodnim ugovorom nije što drugo određeno. Člankom 511. ZKP-a/93 propisana
je primjena ZKP-a u slučajevima traženja i obavljanja izručenja, ako
međunarodnim ugovorom nije što drugo određeno. Člankom 512. ZKP-a/93 utvrđene
su pretpostavke za izručenje, a člankom 513. propisan je način pokretanja
postupka za izručenje.

Člankom 399. ZKP-a/97 propisano je da će se na
postupak o žalbi protiv rješenja primjenjivati odredbe članaka 362., 364.
stavka 3., članaka 365. do 371., članka 373. stavaka 1., 3. i 4., te članaka
381. i 383. toga Zakona.

5. Iz spisa predmeta razvidno je da je nad
podnositeljem određen ekstradicijski pritvor na temelju međunarodne tjeralice
raspisane putem Interpola te je zemlji moliteljici sukladno članku 513.
ZKP-a/93, odnosno članku 12. stavku 2. Europske konvencije o izručenju od 13.
prosinca 1957. godine (Zakon o potvr­đivanju Europske konvencije o izručenju od
13. prosinca 1957. godine, Dopunskog protokola Europske konvencije o izručenju
od 15. listopada 1975. godine i Drugog dopunskog protokola Europske konvencije
o izručenju od 17. ožujka 1978. godine, »Narodne novine« - Međunarodni ugovori,
broj 14/94, u daljnjem tekstu: Europska konvencija o izručenju) dodijeljen rok
od 40 dana radi dostave zamolbe za izručenje. Nakon primitka zamolbe i
zahtijevane dokumentacije, sudovi prvog i drugog stupnja su utvrdili postojanje
svih zakonom propisanih pretpostavki za izručenje.

6.
Podnositelj ističe povrede ustavnih prava zajamčenih člancima 26. i 29. Ustava.

Člankom
26. Ustava propisano je da su svi državljani i stranci jednaki pred sudovima i
drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti.

Člankom
29. stavkom 1. Ustava propisano je da svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni
neovisni i nepristrani sud pravično i u razumnom roku odluči o njegovim pravima
i obvezama, ili o sumnji ili optužbi zbog kažnjivog djela. Stavcima 2., 3., 4.
i 5. istog članka propisana su prava osumnjičenika, okrivljenika ili optuženika
u kaznenom postupku.

7. Analizom navoda iz ustavne tužbe, osporenog
rješenja, te uvidom u priležeću dokumentaciju, Ustavni sud utvrđuje da
podnositelju nisu povrijeđena navedena ustavna prava.

Ustavni sud nije utvrdio postojanje činjenica ili
okolnosti koje bi upućivale na neravnopravan položaj podnositelja pred sudom,
na povredu prava na pravično suđenje ili na povredu prava podnositelja kao
okrivljenika u kaznenom postupku.

U
spornoj pravnoj situaciji presuđivala su tijela sudbene vlasti prema pravilima
o postupku za izručenje okrivljenih i osu­đenih osoba, utvrđenim Zakonom o
kaznenom postupku i među­narodnim ugovorom. Prvostupanjski sud je proveo navedeni
postupak na način da je podnositelju, radi zaštite njegovih prava, postavljen
branitelj po službenoj dužnosti, da je upozoren na pravo da ima tumača ako ne
razumije ili ne govori hrvatski jezik. Podnositelju je, također, predočena
dokumentacija na temelju koje se traži njegovo izručenje, te je svoju obranu
iznosio u prisustvu branitelja.

Po ocjeni Ustavnog suda, podnositelj je bio u
mogućnosti pratiti postupak, sudjelovati u postupku, te poduzimati sve zakonom
dopuštene postupovne radnje, kao i ulagati pravni lijek. Osporena rješenja su
valjano obrazložena i utemeljena na mjerodavnim odredbama postupovnog i
materijalnog zakona.

8. Slijedom navedenoga, na temelju odredaba članaka
73. i 75. Ustavnog zakona, odlučeno je kao u točki I. Izreke.

9. Odluka o objavi (točka II. izreke) temelji se na
članku 29. Ustavnog zakona.

Broj: U-III-3364/2003

Zagreb, 26. veljače 2004.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Vijeća
**dr. sc.** **Jasna Omejec,** v. r.

Odluka, NN 27/2004-788