### NN 53/2020 (30.4.2020.), Presuda Visokog upravnog suda Republike Hrvatske, poslovni broj: UsII-316/19-7 od 5. ožujka 2020.

VISOKI UPRAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

1076

PRESUDA

Visoki upravni sud Republike Hrvatske u vijeću sastavljenom od sutkinja toga suda, Dijane Vidović predsjednice vijeća, Gordane Marušić-Babić i Lidije Vukičević, članica vijeća, te više sudske savjetnice Blaženke Drdić, zapisničarke, u upravnom sporu tužitelja Hrvatski Telekom d.d., Z., kojeg zastupa I. B., po generalnoj punomoći, protiv tuženika Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti (HAKOM), Z., uz sudjelovanje zainteresirane osobe Grad N. – C., N., koju zastupa opunomoćenik D. Š., odvjetnik u Z., radi utvrđivanja infrastrukturnog operatora i visine naknade za pravo puta, u sjednici vijeća održanoj 5. ožujka 2020.

presudio je

I. Odbija se tužbeni zahtjev za poništenje rješenja Hrvatske regulatorne agencije za mrežne djelatnosti, klasa: UP/I-344-03/18-11/792, urbroj: 376-05-3-19-13 od 29. travnja 2019.

II. Nalaže se tužitelju da zainteresiranoj osobi, Grad N. – C., N., nadoknadi troškove upravnog spora u iznosu od 3.125,00 HRK u roku od 60 dana od primitka ove presude.

III. Ova će se presuda objaviti u »Narodnim novinama«.

Obrazloženje

Osporenim rješenjem tuženika pod točkom I. izreke utvrđeno je da je Hrvatski Telekom, d.d., Z. (dalje: HT), infrastrukturni operator i ima pravo puta na nekretninama koje se na dan donošenja ovoga rješenja nalaze u vlasništvu/suvlasništvu Grada N.-C. (dalje: Grad) prema evidenciji Općinskog suda u Puli, Zemljišnoknjižni odjel B., dostupnoj na Zajedničkom informacijskom sustavu zemljišnih knjiga i katastra – javnoj aplikaciji, na kojima HT ima izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu (dalje: EKI) prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta podzemne i nadzemne EKI, broj: 2018-18-0197-001-001 (dalje: Elaborat) i koje koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje svoje EKI. Točkom II. utvrđeno je da je HT infrastrukturni operator i ima pravo puta na nerazvrstanim cestama navedenim u potvrdi Upravnog odjela za komunalni sustav, prostorno uređenje i zaštitu okoliša Grada (klasa: 340-08/19-01/06, urbroj: 2105/03-06/01-19-01 od 18. travnja 2019.), koja je sastavni dio ovog rješenja, a koje nerazvrstane ceste su u vlasništvu Grada i na kojima HT ima izgrađenu elektroničku komunikacijsku infrastrukturu i drugu povezanu opremu (dalje: EKI) prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu i koje koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje svoje EKI. U točki III. izreke rješenja određeno je da količinu i vrstu EKI iz točke I. i II. ovog rješenja čine trase kabelske kanalizacije te trase elektroničkih komunikacijskih voda u zemlji i nadzornih elektroničkim komunikacijskih vodova navedene u Elaboratu. Točkom IV. izreke utvrđuje se godišnja naknada za pravo puta za korištenje nekretnina iz ovog rješenja prema površini zemljišta na kojem se nalazi EKI navedenim u Elaboratu i vrsti zemljišta, uz primjenu iznosa naknada i načina obračuna određenima u članku 6. i 7. stavcima 1., 2., 3. i 4. Pravilnika o potvrdi i naknadi o pravu puta (»Narodne novine«, broj 152/11., 151/14. i 97/15.) – dalje: Pravilnik. U točki V. izreke rješenja utvrđuje se da Grad ima pravo na godišnju naknadu za pravo puta za nekretnine iz ovog rješenja od 29. prosinca 2018., a u točki VI. izreke obvezuje se HT u roku od 8 dana od primitka rješenja napraviti obračun godišnje naknade za pravo puta temeljem parametara iz ovog rješenja te obračun sa svim podacima koji su primijenjeni dostaviti HAKOM-u i Gradu. U točki VII. izreke obvezuje se HT u roku od 10 dana od primitka rješenja platiti Gradu naknadu za pravo puta iz ovog rješenja za prvu, drugu, treću i četvrtu godinu i dokaz o uplati dostaviti tuženiku i Gradu, a svaka sljedeća godišnja naknada za pravo puta se plaća u roku od 8 dana po isteku razdoblja za koje je naknada plaćena. Točkom VIII. obvezuje se Grad omogućiti HT-u ostvarivanje prava puta na nekretninama iz ovog rješenja, dok je u točki IX. odbijen zahtjev HAKOM-a za obustavu postupka.

Protiv citiranog rješenja tuženika tužitelj je pokrenuo upravni spor iz svih zakonom propisanih razloga. Navodi da je nadležnost tuženika propisana člankom 12. Zakona o elektroničkim komunikacijama (»Narodne novine«, broj 73/08., 90/11., 133/12., 80/13., 71/14. i 72/17.) – dalje: ZEK, koji između ostalog u stavku 1. točki 11. propisuje da je HAKOM nadležan za utvrđivanje infrastrukturnog operatora na općem dobru i nekretninama drugih osoba te utvrđivanje visine naknade za pravo puta. Pozivajući se i na članak 5. stavak 4., kao i članak 17. stavak 1. i 2. Zakona o općem upravnom postupku (»Narodne novine«, broj 47/09.) – dalje: ZUP, navodi da se stvarna nadležnost tuženika ne može prenijeti na stranke u postupku, pa smatra da je tuženik počinio bitnu povredu odredaba upravnog postupka prenijevši utvrđivanje parametara za utvrđivanje naknade za pravo puta na tužitelja kao infrastrukturnog operatora, koji je stranka u postupku, a koje stajalište je u presudama poslovni broj: UsII-234/18-6 i UsII-321/18-7 zauzeo i Sud. Predlaže da se tužbeni zahtjev usvoji i osporeno rješenje tuženika poništi, te predmet vrati tuženiku na ponovni postupak.

Tuženik u odgovoru na tužbu, pozivajući se na mjerodavne odredbe ZEK-a, obrazlaže razloge, na temelju kojih smatra da je ispravno utvrdio infrastrukturnog operatora i obvezu plaćanja naknade za pravo puta. Osporava postojanje zakonskih pretpostavki za vođenje upravnog spora, jer je pravo puta zakonsko ograničenje prava vlasništva u korist tužitelja, a obveza na plaćanje naknade tužitelju je određena prisilnim odredbama ZEK-a, pa se ne može zaključiti da su povrijeđena prava i interesi tužitelja. Navodi nadalje da presude na koje se tužitelj poziva odstupaju od dosadašnjih stavova suda, izraženih u nizu ranijih odluka, te predlaže da Sud pri rješavanju spora u obzir uzme stajališta iz presuda, koje pobliže navodi. Smatra da su tužbeni navodi glede prenošenja nadležnosti na tužitelja neutemeljeni, jer su u osporenom rješenju točno i precizno određeni parametri na temelju kojih se obračunava naknada za pravo puta, a infrastrukturni operator je utvrđen na temelju izjave tužitelja broj 585/2018 od 14. rujna 2018. i izvoda iz poslovnih knjiga od 13. rujna iste godine, kao i Elaborata o pravu puta broj: 2018-18-0197-001-001 i Tablice 1 koja je sastavni dio Elaborata, dok je vlasništvo zainteresirane osobe na predmetnim nekretninama utvrđeno iz javnih isprava izdanih na temelju podataka iz službene evidencije ovlaštenih pravnih osoba. Ističe da je tužitelj izvršio obračun godišnje naknade za pravo puta sukladno nalogu i podacima iz Tablice 1, iz čega je vidljivo da su parametri potrebni za obračun godišnje naknade utvrđeni u postupku i određeni rješenjem, a što je utvrđeno i uvidom u Tablicu 1. Predlaže da se tužbeni zahtjev odbije.

Zainteresirana osoba u odgovoru na tužbu ističe da je tuženik ovlašten od tužitelja prikupiti sve potrebne podatke i dokumente o njegovoj EKI, dok je odredbom članka 7. Pravilnika propisan način obračuna visine naknade za pravo puta. Predlaže da se tužbeni zahtjev odbije. Traži trošak sastava odgovora na tužbu u iznosu od ukupno 3.125,00 HRK.

Tužbeni zahtjev nije osnovan.

Osporeno rješenje tuženika doneseno je pozivom na odredbu članka 12. ZEK-a, povodom zahtjeva zainteresirane osobe od 21. kolovoza 2018. za utvrđivanje infrastrukturnog operatora za EKI koja je izgrađena na nekretninama u vlasništvu Grada i utvrđivanje visine naknade za pravo puta sukladno članku 28. stavku 6. ZEK-a.

Prema odredbi članka 29. stavka 1. ZEK-a, za pravo puta na općem dobru i na nekretninama iz članka 27. stavka 1. tog Zakona plaća se naknada za pravo puta iz članka 28., a izračun i visina naknade te način plaćanja naknade propisuju se Pravilnikom koji donosi Vijeće Agencije, pri čemu visina naknade mora predstavljati pravičan razmjer između prava vlasnika nekretnine i interesa operatora elektroničkih komunikacijskih usluga te javnog interesa za razvoj tržišta elektroničkih komunikacija. Prema odredbi stavka 2. istog članka ZEK-a, naknada za opće dobro i nekretnine u vlasništvu Republike Hrvatske te jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave plaća se godišnje, po četvornom metru zemljišta koje se upotrebljava za elektroničku komunikacijsku infrastrukturu iz članka 27. stavka 5. ovog Zakona, a utvrđuje se jednoznačno za pojedinu vrstu nekretnina ili za opće dobro, na cijelom području Republike Hrvatske.

U provedenom postupku su za rješenje ove upravne stvari utvrđene odlučne činjenice, koje među strankama nisu sporne, već je za tužitelja sporno može li tuženik utvrđivanje visine naknade za pravo puta prenijeti na tužitelja i je li time postupio protivno odredbama ZUP-a o stvarnoj nadležnosti, pri čemu se tužitelj poziva na presude ovoga Suda u kojima je izraženo stajalište da povreda nadležnosti postoji.

Međutim, ovaj Sud je već u svojoj presudi poslovni broj: UsII-334/19 od 19. rujna 2019., u povodu identičnih tužbenih navoda tužitelja, ocijenio da tuženik donošenjem rješenja kojim je odredio parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta, na način kako je to utvrđeno u izreci osporenog rješenja, nije povrijedio pravila o stvarnoj nadležnosti i nije prenio nadležnost na tužitelja koji je stranka u postupku. Slijedom navedenog nije osnovan prigovor povrede odredbe članka 12. ZEK-a u vezi s člankom 17. stavak 1. i 2. ZUP-a.

Nadalje, na sjednici sudaca ovoga Suda održanoj dana 17. rujna 2019. donesen je zaključak prema kojem u primjeni članka 27. i članka 28. ZEK-a, Hrvatska regulatorna agencija za mrežne djelatnosti može rješenjem utvrditi sve parametre za utvrđivanje visine naknade za pravo puta prema podacima o EKI navedenim u Elaboratu za pravo puta koji je sastavni dio rješenja.

S obzirom na navedeno, imajući u vidu prirodu ove upravne stvari, ovaj Sud nalazi da je tuženik u okviru svoje zakonske ovlasti osporenim rješenjem, u izreci kojeg su dani jasni i konkretni parametri za određivanje visine naknade za pravo puta za nekretnine koje su predmetom ovog postupka, a koji proizlaze iz priloga koji su sastavni dio osporenog rješenja i jasnih odredbi članka 7. stavka 2., 3. i 4. Pravilnika, pravilno riješio upravnu stvar. Sukladno navedenom članku Pravilnika visina naknade za pravo puta se izračunava prema površini zemljišta koja se koristi za pristup, postavljanje, korištenje, popravljanje i održavanje elektroničke komunikacijske infrastrukture, a tužitelj nesporno raspolaže s tim podacima za nekretnine za koje je dužan plaćati naknadu, a koje su unesene u Elaborat za pravo puta koji je sam izradio i koji je sastavni dio osporenog rješenja. Nadalje, navedena odredba Pravilnika daje formulu za izračun svake od površina za koje se plaća naknada. Prema podacima spisa predmeta, tužitelj je prije podnošenja tužbe, 13. svibnja 2019., obavijestio tuženika da je izvršio obračun godišnje naknade sukladno nalogu i podacima iz tablice.

Slijedom navedenog, na temelju članka 57. stavka 1. Zakona o upravnim sporovima (»Narodne novine«, broj 20/10., 143/12., 152/14., 94/16. i 29/17.) – dalje: ZUS, odlučeno je kao u točki I. izreke.

Odluka o naknadi troškova spora zainteresiranoj osobi (točka II. izreke) donesena je na temelju članka 79. stavaka 1. i 4. ZUS-a te na temelju Tbr. 23. t. 1. i Tbr. 42. Tarife o nagradama i naknadi troškova za rad odvjetnika (»Narodne novine«, 142/12., 103/14., 118/14. i 107/15.) tako da je zainteresiranoj osobi kao trošak spora priznat trošak zastupanja po odvjetniku za sastav odgovora na tužbu, uvećan za pripadajući PDV.

Odluka o objavi presude utemeljena je na članku 14. stavku 8. ZEK-a (točka III. izreke).

Poslovni broj: UsII-316/19-7

Zagreb, 5. ožujka 2020.

Predsjednica vijeća
 Dijana Vidović, v. r.