## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-409/1996. od 5. prosinca 1997.

### NN 1/1998 (5.1.1998.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-409/1996. od 5. prosinca 1997.

# **USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu predsjednik Jadranko Crnić,
te suci Zdravko Bartovčak, dr. Velimir Belajec, dr. Nikola Filipović, mr.
Vojislav Kučeković, Jurica Malčić, mr. Hrvoje Momčinović, Ivan Marijan
Severinac i Mladen Žuvela, odlučujući u povodu ustavne tužbe T. D. iz S.,
na sjednici održanoj dana 5. prosinca 1997. godine, donio je slijedeću

## **ODLUKU**

I. Usvaja se ustavna tužba te se ukida odluka Državnog sudbenog vijeća
o imenovanju sudaca Županijskog suda u S., broj: ID-31/1996 od 19. travnja
1996. godine u dijelu u kojem se odnosi na podnositelja ustavne tužbe.

II. Predmet se vraća Državnom sudbenom vijeću na ponovni postupak raspravljanja
i glasovanja o kandidatu-podnositelju ustavne tužbe i njegovu imenovanju
za suca Županijskog suda u S., na temelju liste kandidata ministra pravosuđa
od 21. ožujka 1996, klasa: 700-04/95-01/587, urbroj: 514-05-01-96-4 i u
okviru uvjeta propisanih oglasom Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske
objavljenim u "Narodnim novinama", broj 73/1995.

III. Ova odluka objavit će se u "Narodnim novinama".

**Obrazloženje**

T. D. iz S. podnio je ustavnu tužbu u povodu u izreci navedene odluke
Državnog sudbenog vijeća.

Podnositelj je u postupku imenovanja sudaca Županijskog suda u S. sudjelovao
kao kandidat za suca tog suda, no nije imenovan; smatra da su mu time povrijeđena
prava jednakosti pred zakonom (članak 14. Ustava), jednakosti pred sudovima
i drugim državnim i inim tijelima koja imaju javne ovlasti (članak 26.
Ustava), te pravo pod jednakim uvjetima sudjelovati u obavljanju javnih
poslova i biti primljen u javne službe (članak 44. Ustava).

Do povrede navedenih ustavnih prava, smatra podnositelj, došlo je isključivo
zato što je na njega primijenjen izvanzakonski kriterij moralno-političke
nepodobnosti, u svezi s njegovim sudjelovanjem u političkim procesima prije
1990. godine. Taj kriterij, smatra podnositelj, uopće se nije smio primjenjivati,
a posebno ne na način na koji je primijenjen, to jest kod jednih kandidata
uzimao se je u obzir, a kod drugih nije.

Svoja stajališta ilustrira primjerom presude u kojoj je zatvorsku kaznu
izrekao sudac koji je u istom postupku bio kandidat i bio imenovan sucem
Županijskog suda u S., a podnositelj ustavne tužbe, koji je u to vrijeme
bio zamjenikom javnog tužitelja, kao takav je protiv te presude izjavio
žalbu u korist optuženika na odluku suda o kazni, što je, po njegovim riječima
bio "gotovo raritet kada je u pitanju politički proces, kao što je to bilo
u ovom slučaju".

Ustavnom tužbom predlaže se da Ustavni sud Republike Hrvatske ukine
odluku Državnog sudbenog vijeća o imenovanju sudaca Županijskog suda u
S., broj: ID-31/1996 od 19. travnja 1996. godine, u odnosu na tužitelja
i predmet vrati Državnom sudbenom vijeću na ponovni postupak i odlučivanje.

U dopuni ustavne tužbe, koju je podnositelj podnio nakon što mu je omogućen
uvid u zapisnik odluke koju pobija ustavnom tužbom, podnositelj ostaje
kod tvrdnje da je razlogom njegova neimenovanja sudjelovanje u političkim
procesima prije 1990. godine koje, uz poštivanje načela legaliteta ne može
biti razlogom nepodobnosti za obnašanje sudačke dužnosti; zatim ističe
da su se na sjednici od 19. travnja 1996. o njemu iznašale neistinite tvrdnje,
primjerice kad je jedan član Državnog sudbenog vijeća ustvrdio da postoje
podaci da se je podnositelj kompromitirao u političkim procesima, te da
je on bio osoba zadužena za dizanje političkih optužnica.

S tim u svezi podnositelj ističe da tijekom dvadesetjednogodišnjeg rada
u tadašnjem Javnom tužilaštvu S. nikada nije bio raspoređen godišnjim rasporedom
poslova na rad na predmetima tzv. političkog kriminaliteta, da je otprilike
jednaki broj godina radio na predmetima kriminaliteta malodobnika, mlađih
punoljetnih osoba i na krivično-pravnoj zaštiti djece i malodobnika, te
na predmetima gospodarskog kriminaliteta, a da je zbog povećanog broja
predmeta tzv. političkog kriminaliteta 70-ih godina sudjelovao u radu u
20-ak predmeta te vrste. Prema tome, zaključuje podnositelj, on nije bio
"zadužen" za političke procese i podizanje optužnica u njima. Isto tako
u raspravi na sjednici Državnog sudbenog vijeća nije ničim obrazloženo
što se smatra "kompromitiranjem u političkim procesima", a upravo to je
tendenciozno pripisivano njegovoj osobi.

Temeljem članka 55. stavak 2. i 3. Poslovnika Ustavnog suda Republike
Hrvatske ("Narodne novine", broj 29/1994) ovaj Sud pribavio je spis i izjašnjenje
Državnog sudbenog vijeća o navodima predmetne ustavne tužbe.

U odgovoru Državno sudbeno vijeće prvenstveno ističe prigovor nenadležnosti
Ustavnog suda za odlučivanje o njegovim odlukama o imenovanjima sudaca
i nedopuštenost ustavne tužbe zbog nepostojanja odluke o neimenovanju.
(Odluka sadrži samo imena imenovanih sudaca).

Što se tiče povrede podnositeljevih ustavnih prava u odgovoru se navodi
da se je na sjednici o podnositelju ustavne tužbe raspravljalo kao o svakom
prijavljenom kandidatu - abecednim redom - nakon čega se je pristupilo
glasovanju prilikom kojeg podnositelj nije dobio potrebnu većinu glasova.

Dalje se ističe da Državno sudbeno vijeće ne donosi odluke rukovodeći
se samo datim usmenim i pismenim mišljenjem predsjednika suda odnosno predsjednika
neposredno višeg suda, a ne obvezuje ga ni mišljenje pojedinog člana Državnog
sudbenog vijeća o kandidatu, nego se članovi slobodno opredjeljuju za koga
će glasovati sukladno s vlastitom savješću i osobnim uvjerenjem.

Ističe se da se ne može isključiti pravo pojedinim članovima Državnog
sudbenog vijeća da daju i negativno mišljenje o pojedinom kandidatu, te
da je motive zbog kojih članovi Vijeća nisu dali svoj glas u korist podnositelja
ustavne tužbe nemoguće utvrditi.

Zaključno se predlaže da Sud ustavnu tužbu odbaci kao nedopuštenu, odnosno
da je odbije kao neosnovanu.

Tijekom postupka, pred ustavne tužbe i odgovora na nju, razmotrena su
pismena i usmena mišljenja predsjednika sudova koji su sudjelovali u postupku
imenovanja, kao i zapisnik XXV. sjednice Državnog sudbenog vijeća, održane
19. travnja 1996. godine.

Ustavna tužba je osnovana.

Prema članku 28. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 13/1991, dalje: Ustavni zakon) svatko može podnijeti
Ustavnom sudu ustavnu tužbu ako smatra da su mu odlukom sudbene vlasti,
upravne vlasti ili drugih tijela koja imaju javne ovlasti, povrijeđena
Ustavom utvrđena sloboda i prava čovjeka i građanina.

S tim u svezi Ustavni sud najprije je razmotrio prigovor Državnog sudbenog
vijeća o nenadležnosti Ustavnog suda Republike Hrvatske za postupanje u
povodu ove ustavne tužbe.

Prigovor Državnog sudbenog vijeća nije osnovan.

Ustavni sud ponovno ističe stajalište, izraženo u ranijim odlukama (primjerice
u odluci U-III-188/1995, objavljenoj u "Narodnim novinama", broj 22/1995
i drugima), koje su - prema odredbi članka 25. navedenog Ustavnog zakona
- obvezatne i izvršne, da je osporena odluka Državnog sudbenog vijeća konačni
pojedinačni akt tijela koje spada u oblast sudbene vlasti, a kojom se rješava
o pravima i interesima kandidata koji su sudjelovali u natječajnom postupku,
te da protiv toga akta nije dopušten drugi pravni put.

Ovo se odnosi i na dio odluke Državnog sudbenog vijeća koji se tiče
podnositelja ustavne tužbe - bez obzira na to što njegovo ime u Odluci
o imenovanju nije navedeno - jer upravo tim (prešućenim, konkludentnim)
dijelom odluke nije uvažena njegova prijava na natječaj, a na način kojim
su povrijeđena njegova ustavna prava.

Stoga je Ustavni sud Republike Hrvatske nadležan odlučivati o predmetnoj
ustavnoj tužbi.

Uvidom u predmet Sud je utvrdio da su pismena i usmena mišljenja predsjednika
Vrhovnog suda Republike Hrvatske i predsjednika Županijskog suda u S. o
podnositelju ustavne tužbe bila pozitivna, no odmah na početku rasprave
o kandidatu jedan član Državnog sudbenog vijeća ustvrdio je da se je podnositelj
ustavne tužbe "kompromitirao u političkim procesima i to jako. Navodno
je bio osoba zadužena za dizanje političkih optužnica."

Ovaj Sud već je izrazio stajalište (u odlukama U-III-520/95, U-III-530/95,
U-III-534/95, U-III-537/95, U-III-540/95 te U-III-404/96) da se na presudi
donesenoj u zakonito provedenom postupku ne može temeljiti prosudba o radu
suca, a pogotovo temelj za takvu prosudbu ne bi mogla biti podignuta optužnica.

Kao što se je već izrazio o temelju za prosudbu o radu suca u svezi
s pismenim mišljenjima u pojedinim kandidatima ovaj Sud drži i u svezi
s raspravom o kandidatima na sjednici Državnog sudbenog vijeća, prije glasovanja
o njihovu imenovanju, da se i ta rasprava treba odnositi na suštinske kvalitete
svakog kandidata (kao što su njegova stručnost, uspješnost u radu i rezultati
rada, a po potrebi i druga osobna svojstva, primjerice posebne odlike,
objavljeni znanstveni i stručni radovi) jer se samo takvom raspravom može
osigurati objektivno i argumentirano odlučivanje na sjednici Vijeća.

Rasprava o podnositelju ustavne tužbe nije imala takav sadržaj, a nije
smjela imati sadržaj kakav je imala, to jest bila je to posve neargumentirana
rasprava o navodnoj kompromitiranosti podnositelja u političkim procesima,
pa je osnovano zaključiti da je utjecala na glasovanje o njemu.

Odlučujući na osnovi iznijetog Sud je odlučio da su podnositelju povrijeđena
ustavna prava u povodu kojih je podnio ustavnu tužbu, a posebno pravo pod
jednakim uvjetima sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljen
u javne službe. To pravo ne podrazumijeva samo formalnu jednakost u natječaju,
već i pravo svakog kandidata da se, na jednak način za sve uzmu u obzir
stručna, moralna i druga njegova svojstva.

U skladu s iznijetim odlučeno je kao u izreci.

Ova se odluka temelji na odredbi članka 30. navedenog Ustavnog zakona,
te na odredbama članka 59. Poslovnika Ustavnog suda Republike Hrvatske
("Narodne novine", broj 29/1994), a njezina objava na odredbi članka 20.
stavak 1. navedenog Ustavnog zakona.

Broj: U-III-409/1996
Zagreb, 5. prosinca 1997.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik
**Jadranko Crnić,** v. r.

Odluka, NN 1/1998-12