## Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-872/2005 od 23. ožujka 2005.

### NN 44/2005 (5.4.2005.), Odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske broj: U-II-872/2005 od 23. ožujka 2005.

# USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

**871**

Ustavni sud Republike Hrvatske, u sastavu Petar Klarić, predsjednik Suda, te suci Marijan Hranjski, Mario Kos, Ivan Matija, Ivan Mrkonjić,
Jasna Omejec, Željko Potočnjak,
Agata Račan, Emilija Rajić, Smiljko
Sokol, Nevenka Šernhorst, Vice Vukojević i Milan Vuković, odlučujući o prijedlogu za pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti drugog propisa s Ustavom i zakonom, na sjednici održanoj 23.
ožujka 2005. godine, donio je

## ODLUKU

I. Pokreće se postupak za ocjenu suglasnosti s
Ustavom i zakonom odredbe članka 3. stavka 1. Pravilnika o uvjetima i postupku
stjecanja prava na rad u skraćenomu radnom vremenu radi njege djeteta kojemu je
potrebna pojačana briga i njega (»Narodne novine«, broj 64/98.), te se ukida
dio koji glasi: »pod uvjetom da su oba roditelja«.

II.
Ova odluka objavit će se u »Narodnim novinama«.
if !supportLineBreakNewLine
endif

```
Obrazloženje

if !supportLineBreakNewLine

endif
```

1. Karmen Stopinšek iz Gornjeg Kneginca,
koju zastupaju Sanja Mihalić i Marijan Petrić, odvjetnici u Varaždinu, predložila je pokretanje
postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i Zakonom članka 3. stavka 1.
Pravilnika o uvjetima i postupku stjecanja prava na rad u skraćenomu radnom
vremenu radi njege djeteta kojemu je potrebna pojačana briga i njega (»Narodne
novine«, broj 64/98., u nastavku teksta: Pravilnik).

Pravilnik je donio ministar zdravstva, na
temelju ovlasti sadržane u odredbi članka 59. stavka 4. Zakona o radu (»Narodne
novine«, broj 38/95., 54/95., 64/95., 17/01., 82/01., 114/03. i 30/04.).

Osporena odredba članka 3. stavka 1. Pravilnika
glasi:

»Pravo na rad s polovicom punoga radnog vremena
do tri godine djetetova života može ostvariti samo jedan od roditelja pod
uvjetom da su oba roditelja u radnom odnosu s punim radnim vremenom, te
roditelj koji sam brine i njeguje dijete iz članka 1. ovoga Pravilnika.«

2. U svom prijedlogu za pokretanje postupka za
ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom podnositeljica navodi da je propisani
uvjet iz osporene odredbe Pravilnika prema kojemu pravo na rad s polovicom
punoga radnog vremena do treće godine života, radi njege djeteta kod kojega je
utvrđena potreba za pojačanom brigom i njegom, može ostvariti jedan od
roditelja koji je zaposlen s punim radnim vremenom ako je i drugi roditelj u
radnom odnosu s punim radnim vremenom, u suprotnosti s razlogom i svrhom utvrđivanja
predmetnog prava. Prema mišljenju podnositeljice, bit ustanovljavanja prava na
rad s polovicom punog radnog vremena do treće godine života djeteta, jest njega
djeteta kojemu su utvrđene bolesti ili stanja taksativno navedene u odredbi
članka 2. Pravilnika.

Prema mišljenju predlagateljice,
a s obzirom na karakter i težinu bolesti navedenih u članku 2. Pravilnika,
dijete u razdoblju od prve do treće godine života nije u mogućnosti samostalno,
neovisno i bez pojačane njege obavljati aktivnosti od kojih ovisi njegov život,
zdravlje i daljnji razvoj. Ujedno podnositeljica ističe da pojačana potreba za
brigom i njegom podrazumijeva i povećanje vremena koje je potrebno provoditi s
bolesnim djetetom, a što nisu u mogućnosti pružati roditelji koji obav­ljaju samostalno bilo koji
rad koji zahtijeva puno radno vrijeme.

Nadalje, predlagateljica
ističe kako uskraćivanje prava na posebnu njegu djeci čiji roditelji obavljaju
profesionalnu aktivnost samostalnim radom različitim od radnog odnosa u smislu
odredba Zakona o radu, često i s radnim vremenom dužim od onoga kojega
propisuje taj Zakon, stavlja tu djecu u vrlo težak položaj u kojemu nisu u
mogućnosti primiti potrebnu njegu. Prema podnositeljici, izostanak potrebne
brige i njege od bitnog je utjecaja na daljnji psihofizički razvoj teško
bolesne djece, kao i na mogućnost obavljanja njihovih svakodnevnih životnih
aktivnosti.

Predlagateljica ističe kako Ustav
Republike Hrvatske posebno štiti obitelj, materinstvo, djecu i nemoćne osobe.
Također, prema Ustavu tjelesno i duševno oštećena djeca imaju pravo na osobitu
njegu i skrb. Ustavom utvrđena posebna skrb i briga ne može se ostvariti
ukoliko se podzakonskim aktima sužava krug osoba koje
imaju pravo na rad na polovicu punoga radnog vremena, a radi pružanja potrebne
njege i skrbi.

3. Zaključno, predlagateljica
cijeni da je osporena odredba u cijelosti u nesuglasju s odredbama sadržanim u
članku 61. stavku 1., članku 62., članku 63. te članku 64. stavku 1. Ustava.
Predlaže pokretanje postupka za ocjenu suglasnosti s Ustavom i zakonom članka
3. stavka 1. Pravilnika o uvjetima i postupku stjecanja prava na rad u
skraćenomu radnom vremenu radi njege djeteta kojemu je potrebna pojačana briga
i njega (»Narodne novine«, broj 64/98.), te njezino ukidanje odnosno
poništenje.

*Prijedlog je osnovan.*

4. Ustavna osnova zakonskog uređenja obiteljskih
odnosa sadržana je u člancima Ustava, koji glase:

Članak
61. stavak 1.

»Obitelj
je pod osobitom zaštitom države.«

Članak 62.

»Država štiti materinstvo, djecu i mladež te
stvara socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete kojima se
promiče ostvarivanje prava na dostojan život.«

Članak 63.

»Roditelji su dužni odgajati, uzdržavati i
školovati djecu te imaju pravo i slobodu da samostalno odlučuju o odgoju djece.

Roditelji su odgovorni osigurati pravo djetetu
potpun i skladan razvoj njegove osobnosti.

Tjelesno i duševno oštećeno i socijalno
zapušteno dijete ima pravo na osobitu njegu, obrazovanje i skrb.«

Članak 64. stavak 1.

»Dužnost je svih da štite djecu i nemoćne
osobe.«

5. Iz sadržaja navedenih odredaba, a koje ovaj
Sud cijeni neposredno mjerodavnim za ocjenu suglasnosti s Ustavom osporene
odredbe Pravilnika, proizlazi ustavna dužnost države osobito skrbiti za djecu i
mladež. Ovu svoju obvezu država izvršava posredno stvarajući socijalne,
kulturne, odgojne i materijalne uvjete u kojima roditelji mogu izvršavati svoju
ustavnu obvezu propisanu člankom 63. stavkom 1. Ustava. U ostvarivanje uvjeta
za provođenje osobite brige i skrbi potrebne teško oboljeloj djeci u obitelji
ulazi i stvaranje mogućnosti jednom od roditelja imati dovoljno vremena za
pružanje potrebne posebne njege i skrbi.

6. Razrađujući Ustavom utvrđenu obvezu države
osobito skrbiti za život i razvoj djece s težim smetnjama u razvoju, Zakon o
radu u članku 59. stavku 3. propisuje:

»Nakon što dijete navrši jednu godinu života,
jedan od djetetovih roditelja ima pravo raditi polovicu punoga radnog vremena
do tri godine djetetova života, ako je djetetu, prema ocjeni ovlaštenoga
liječnika, zbog njegova zdravlja i razvoja, potrebna pojačana briga i njega.«

Ta odredba Zakona o radu bez posebnih
ograničenja kao nositelja prava na rad na polovicu punoga radnog vremena
određuje jednog od roditelja. To pravo nije ustanovljeno u njegovu korist, nego
je to pravo djeteta s utvrđenom potrebom za pojačanu brigu i njegu. Pravo je
djeteta, u slučaju njegove teške bolesti ili stanja, dobiti potrebnu njegu
kojom se osigurava njegov nesmetani život i razvoj. Na temelju navedene odredbe
roditelji imaju pravo od nadležnih tijela zahtijevati ostvarivanje potrebnih
uvjeta za posebnu brigu i skrb za bolesno dijete, a na način i pod uvjetima
utvrđenim zakonom.

Smisao ove odredbe je ostvarivanje osobite skrbi
utvrđivanjem prava na rad na pola punoga radnog vremena jednog roditelja, kada
u obitelji zbog profesionalnih obveza ili inih nemogućnosti drugog roditelja
pružiti odgovarajuću njegu, nema drugog načina da bi se potrebna pojačana briga
i njega neposredno pružila.

7. Utvrđujući pravo na dopust roditelja teško
bolesnog djeteta, Zakon o radu u članku 59. stavku 3. posebno ne propisuje
uvjete i postupak utvrđivanja postojanja pretpostavki za ostvarivanje tog
prava, već u stavku 4. daje ovlaštenje nadležnom ministru urediti predmetnu
materiju.

Članak 59. stavak 4. Zakona o radu glasi:

»Ministar nadležan za zdravstvo pravilnikom će
propisati uvjete i postupak stjecanja prava na rad u skraćenomu radnom vremenu,
radi njege djeteta kojem je potrebna pojačana briga i njega.«

Iz davanja širokoga zakonskog ovlaštenja
nadležnom ministru na utvrđivanje uvjeta za stjecanje određenog prava, ne
proizlazi ovlaštenje tog tijela utvrditi potrebne uvjete na način koji bi bili
suprotni svrsi radi koje je određeno pravo zakonom ustanovljeno. Zakonska
svrha, a koja proizlazi iz razrade ustavnih načela uslijed kojih se na strani
određenih osoba ustanovljava pojedino pravo, mora prilikom donošenja takvoga podzakonskog akta biti poštivana. Prema ocjeni Suda,
navedenom odred­bom dano je ovlaštenje ministru
propisati postupak za stjecanje prava na rad na pola punog radnog vremena, te
utvrditi krug bolesti i stanja djeteta radi stjecanja prava na pojačanu brigu i
skrb. Tom odredbom nadležno tijelo nije ovlašteno propisati i koji od roditelja
bolesnog djeteta ima pravo podnošenja zahtjeva za stjecanje prava na rad na
pola radnog vremena. Ovdje je pravo izbora prepušteno roditeljima.

8. Odredbom članka 2. stavka 1. Pravilnika
taksativno su nabrojene bolesti i stanja djeteta uslijed čijeg nastanka se
javlja potreba za pojačanom brigom i njegom. Iz navedene odredbe Pravilnika
razvidno je kako sudjelovanje jednog od roditelja u svakodnevnim životnim
aktivnostima djece sa u toj odredbi navedenim bolestima ili stanjima, zahtijeva
njegovu prisutnost u puno većoj mjeri nego što je to potrebno u odgoju i
obrazovanju djece koja nisu oboljela ili nemaju poremećaje u razvoju.

9. Međutim, utvrđujući uvjete pod kojima jedan
roditelj može steći pravo na rad s polovicom punoga radnog vremena, u članku 3.
stavku 1. Pravilnika, nadležni ministar je propisao, između ostaloga, da to
pravo može steći samo jedan roditelj pod uvjetom da su oba roditelja u radnom
odnosu s punim radnim vremenom.

Upotrebljavajući izraze radni odnos i puno radno
vrijeme, nadležni ministar je nedvojbeno uputio na tumačenje njihovog sadržaja
prema odredbama Zakona o radu. Iz navedenoga pak proizlazi kako bi pravo na rad
na pola radnog vremena u smislu Pravilnika mogao ostvariti jedan od roditelja
samo u slučaju da su oba roditelja zaposlenici koji u radnom odnosu obavljaju
određene poslove za poslodavca unutar punoga radnog vremena, a kako to
propisuju odredbe članka 8. i članka 38. Zakona o radu (»Narodne novine«, broj
137/04. – pročišćeni tekst).

Ovakvim uređenjem iz kruga osoba koje imaju
pravo zahtijevati rad na pola radnog vremena na temelju Pravilnika, su
isključeni roditelji koji svoje profesionalne aktivnosti obavljaju samostalnim
radom izvan radnog odnosa.

10. Opisanim utvrđivanjem uvjeta za stjecanje
prava na rad na pola punog radnog vremena jednog od roditelja djeteta s
utvrđenom potrebom za pojačanom brigom i njegom, nadležni ministar je suzio
krug osoba koje bi to pravo mogle ostvariti, a suprotno zakonskoj svrsi članka
59. stavka 3. Zakona o radu, odnosno suprotno ustavnim načelima sadržanim u
članku 61. stavku 1., članku 62., te članku 63. stavku 3. Ustava. Postupajući
na taj način nadležni ministar prekoračio je i dana ovlaštenja na temelju
članka 18. stavka 1. Zakona o sustavu državne uprave (»Narodne novine«, broj
190/03. – pročišćeni tekst). Prema navedenoj odredbi ministri donose pravilnike
za provedbu zakona kada su na to izrijekom ovlašteni, u granicama date ovlasti.

Sukladno Ustavu država je dužna osigurati
osobitu njegu i skrb djeci s tjelesnim i duševnim oštećenjima kada ta oštećenja
u visokom stupnju tu djecu čine ovisnom o pomoći i njezi drugih osoba.
Prvenstveno obveza pružanja potrebne njege pada na teret roditelja takvog
djeteta, međutim država je dužna osigurati sve potrebne uvjete za ispunjenje te
obveze, u koje nedvojbeno ulazi i osiguranje vremena u kojem se potrebna njega
i skrb pruža.

Iz prava djeteta na posebnu skrb i njegu
proizlazi i pravo jednog roditelja zahtijevati pravo na rad na pola punoga
radnog vremena, ukoliko je posebna skrb i njega povezana s potrebom povećane
prisutnosti roditelja u svakodnevnom životu djeteta. Kod procjene uvjeta za
ostvarivanje navedenog prava, prema ocjeni ovog Suda, ne može se kao jedini
kriterij utvrditi postojanje radnog odnosa s punim radnim vremenom kod oba
roditelja. Pri utvrđivanju uvjeta za ostvarivanje prava na rad s polovicom
punoga radnog vremena mora se uvažavati i činjenica da oba roditelja uslijed
svojih radnih obveza, koje ne moraju isključivo proizlaziti iz radnog odnosa,
nisu u mogućnosti posvetiti dovoljno skrbi i njege osobama u čiju korist je predmetno
pravo ustanovljeno.

Radni odnos s punim radnim vremenom ne može biti
osnovni i jedini uvjet za ostvarivanje prava na rad na pola punoga radnog
vremena u slučajevima kada oba roditelja samostalnim radom pridonose ekonomskoj
snazi obitelji u kojoj živi oboljelo dijete, jer je posebna skrb i njega
povezana i s potrebom osiguranja odgovarajuće materijalne osnove obitelji.
Nadležna tijela prilikom utvrđivanja uvjeta za ustanovljavanje prava jednog
roditelja na dopust dužna su ocijeniti i činjenicu da uslijed obavljanja
profesionalne aktivnosti oba roditelja, nisu u mogućnosti u dovoljnoj mjeri
pružiti njegu i skrb djetetu kod kojeg je potreba za pojačanom brigom i njegom
na zakonom određeni način utvrđena.

Sud napominje da je ovo načelno stajalište već
izrazio u odluci, broj: U-II-1993/01 od 20. veljače 2002. godine (»Narodne
novine«, broj 19/02.).

11. Slijedom svega iznijetoga, a utvrdivši da
odredba članka 3. stavka 1. Pravilnika o uvjetima i postupku stjecanja prava na
rad u skraćenomu radnom vremenu radi njege djeteta kojemu je potrebna pojačana
briga i njega, u ukinutom dijelu, nije u suglasnosti s odredbom članka 59.
stavka 3. Zakona o radu, te nije u suglasnosti s odredbama sadržanim u članku
61. stavku 1., članku 62. i članku 63. stavku 3. Ustava, na temelju članka 54.
stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske (»Narodne novine«,
broj 49/02. – pročišćeni tekst), odlučeno je kao u točki I. izreke.

Utvrdivši nesuglasnost osporene odredbe u
njezinom ukinutom dijelu s navedenim odredbama Ustava i Zakona o radu, Sud nije
ulazio u ocjenu suglasnosti te odredbe s drugim odredbama Ustava na koje je predlagateljica u svom prijedlogu upućivala.

Odluka iz točke II. izreke utemeljena je na
odredbi članka 29. stavka 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike
Hrvatske.

Broj: U-II-872/2005

Zagreb, 23. ožujka 2005.

USTAVNI SUD REPUBLIKE HRVATSKE

Predsjednik Suda

**dr****. sc. Petar Klarić**, v. r.

Odluka, NN 44/2005-871